Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-30 00:00:00

28.05.2025 року КП «Теплокомуненерго» звернулось в суд з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг. Свої вимоги обґрунтовує тим, що між [PERSON] виникли цивільно-правові відносини, про що свідчить відкритий особовий рахунок на ім`я споживача № [NUMBER] . Відповідно до ч.5 ст.13 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», у разі якщо співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали з виконавцем комунальних послуг відповідний договір, з ним укладається індивідуальний договір про надання комунальних послуг, який є публічний договір приєднання. Публічні договори приєднання з індивідуальними споживачами вважаються укладеними, якщо протягом 30 днів з дня опублікування текстів на сайті місцевого самоврядування або виконання послуг співвласник багатоквартирного будинку не уклали інший договір з виконавцем комунальних послуг. Індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії опубліковано на офіційному сайті КП «Теплокомуненерго» та діє з 01.03.2022 року. КП «Теплокомуненерго» перебуває з відповідачем у фактичних договірних відносинах, про що свідчить відкритий на відповідача особовий рахунок № [NUMBER] , а відтак є споживачем теплової енергії, що надається до житла надавачем. КП «Теплокомуненерго» постачає теплову енергію, обов`язок проведення розрахунків за яку покладено на споживача. Відповідач є власником відповідної квартири, що підтверджується довідкою про склад сімї та користується послугами КП «Теплокомуненерго», проте оплату за надані послуги не здійснює. В наслідок чого у відповідача перед позивачем виникла заборгованість за послуги з опалення станом на 01.04.2025 рік становить 57618,17 грн. Позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за надані послуги станом на 01 квітня 2025 року в розмірі 57618,17 грн. - заборгованості за послуги теплопостачання; 872,25 грн. абонентське обслуговування, 252,87 грн. - нарахованих 3% річних; 1056,22 грн. - нарахованого індексу інфляції. Ухвалою суду від 20 червня 2025 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням сторін. Представник позивача подала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала та просила задовольнити, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, будь-яких заяв або пояснень по суті позовних вимог суду не надав, про час і місце розгляду справи сповіщений належним чином. Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі №911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б). Суд на підставі ст.ст.223, 280-281 ЦПК України, вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідача на підставі наявних у ній доказів в заочному порядку, за згодою позивача. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши подані сторонами докази, суд приходить до наступних висновків. Суд в межах заявлених позовних вимог та наданих доказів у справі встановив наступні факти та правовідносини. Судом встановлено, що [PERSON] є користувачем послуг з постачання теплової енергії, оскільки зареєстрований за адресою [ADDRESS] , відповідно до довідки КП «Житлогосп» від 13.05.2025 року. Між позивачем та відповідачем виникли цивільні права та обов`язки з приводу постачання теплової енергії, про що свідчить відкритий особовий рахунок № [NUMBER] . Згідно копії Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, КП «Теплокомуненерго» є підприємством Олександрійської міської ради, вид діяльності якого постачання пари, гарячої води та кондиційованого повітря. Відповідно до 67 ЖК України, плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться, крім квартирної плати, за затвердженими в установленому порядку тарифами. Згідно зі ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», комунальні послуги це результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо- та електропостачанням, опаленням. Споживачем за цим Законом є фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу. Частиною 3 статті 16\~Закону\~України\~«Про житлово-комунальні\~послуги» визначено принцип безперебійного надання споживачу комунальних послуг. За змістом ст.ст. 319, 322\~ЦК\~України власність зобов`язує, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.\~19\~Закону\~України\~«Про житлово-комунальні\~послуги» у разі, коли жиле приміщення належить особі на праві приватної власності, то учасником правовідносин з приводу надання житлово-комунальних послуг щодо такого приміщення є саме ця особа. Відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі, оскільки за п. 5 ч. 3 ст.\~20\~Закону\~України\~«Про житлово-комунальні\~послуги» споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Такий висновок викладений у постановах Верховного Суду України від 10 жовтня 2012 року у справі №6-110цс12, від 30 жовтня 2013 року у справі №6-59цс13. Відповідно до ч. 1 ст.\~509\~ЦК\~України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. За договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором (ч. 1 ст. 901 ЦК України). Відповідно до ст.\~19\~Закону\~України\~«Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», п. п. 17, 20 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України 21 липня 2005 р. № 630, споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом, відповідно до нормативів (норм) споживання або за показаннями засобів обліку (будинкових або квартирних лічильників). Плата за послуги має вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим періодом, якщо договором не встановлено інший строк. Частинами першою та другою статті 32 Закону України\~«Про\~житлово-комунальні\~послуги» передбачено, що плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Розмір плати за комунальні послуги розраховується, виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. Відповідно до ст.\~526\~ЦК\~України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей термін (строк). За змістом ст.\~610\~ЦК\~України порушенням зобов`язання є його не виконанням або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст.\~625\~ЦК\~України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних з простроченої суми, якщо законом чи договором не встановлений інший розмір відсотків. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Зобов`язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов`язанням. Таким чином, правовідношення, в якому замовник зобов`язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов`язанням. Правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, в якому, серед інших прав і обов`язків сторін, на боржників покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (частина перша статті 509 ЦК України) - вимагати сплату грошей за надані послуги. Отже, виходячи з юридичної природи правовідносин сторін як грошових зобов`язань на них поширюється дія частини другої статті 625\~ЦК\~України як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання тобто боржник сплачує борг з урахуванням рівня інфляції та три відсотки річних за прострочення зобов`язання. Така правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 14 листопада 2011 року у справі № 6-40цс11, від 20 червня 2012 року у справі №6-68цс12 та від 30 жовтня 2013 року у справі №6-59цс13. Позивач належним чином виконував свої зобов`язання за зазначеним договором та постачав відповідачу теплову енергію для централізованого опалення. У зв`язку з несплатою відповідачем вартості наданих житлово-комунальних послуг, станом на 01.04.2025 року виникла заборгованість за послуги теплопостачання в розмірі 57618,17 грн., що підтверджується випискою по особовому рахунку відповідача та розрахунком, наданим позивачем. Також у відповідача перед позивачем наявні заборгованість з абонентського обслуговування станом на 01.04.2025 рік в розмірі 872,25 грн., позивачем також нараховано 252,87 грн. 3% річних та 1056,22 грн. індексу інфляції. З урахуванням встановлених у справі обставин, зокрема того, що між сторонами існують договірні відносини, проте відповідач свої зобов`язання за договором не виконує, не сплачує за фактично отриману теплову енергію,

Outcome: approved