Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-03 00:00:00

Відповідач позовні вимоги визнала, щодо їх задоволення не заперечувала, просила розглянути справу у її відсутності, про що надала письмову заяву. Позивач на задоволенні позовних вимог наполягав, просив у позові розглянути справу у його відсутності. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого судового засідання. Відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно з ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Ухвалою суду від 11.06.2025 р. було відкрите провадження по справі та призначене підготовче судове засідання 30.07.2025 року на 09:15 год. Ухвалою суду від 03.07.2025 р. задоволено клопотання про витребування доказів. Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що [INFO] помер [PERSON] . За життя йому належав житловий будинок із надвірними спорудами [ADDRESS] , згідно записів по господарської книги № 2 (1995-2000 рр.), особовий рахунок [NUMBER] . Після його смерті відкрилась спадщина на зазначене майно. На випадок смерті [PERSON] не розпорядився належним йому майном, заповіт не залишив. Тому спадкоємство здійснюється за законом. Спадкоємцями першої черги після його смерті були: донька - відповідач [PERSON] , дружина [PERSON] та син [PERSON] . У встановлений законодавством строк ніхто із спадкоємців не звернувся до нотаріусу із заявами про прийняття спадщини. Спадкова справа не заводилась. Однак, на момент відкриття спадщини, його дружина [PERSON] та син [PERSON] проживали разом із спадкодавцем, що підтверджується довідкою виконавчого комітету Ренійської міської ради Ізмаїльського району Одеської області від 17.05.2023 р. № 112. Донька спадкодавця - [PERSON] , не вчинила жодних дій щодо прийняття спадщини. Таким чином, [PERSON] та її син [PERSON] прийняли спадщину у вигляді вищевказаного житлового будинку (по частині кожному) та не заявили про відмову від неї. Однак, за життя не встигли її юридично оформити. [INFO] померла [PERSON] . За життя їй належала частина житлового будинку із надвірними спорудами [ADDRESS] , який вона прийняла фактично після смерті чоловіка [PERSON] . Після її смерті відкрилась спадщина на зазначене майно. На випадок смерті [PERSON] не розпорядилась належним їй майном, заповіт не залишила. Тому спадкоємство здійснюється за законом. Спадкоємцями першої черги після її смерті були діти: [PERSON] та [PERSON] . У встановлений законодавством строк [PERSON] звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. За його зверненням нотаріусом було заведено спадкову справу № 48/07. Донька спадкодавця - [PERSON] не вчинила жодних дій щодо прийняття спадщини. Таким чином, [PERSON] прийняв спадщину у вигляді вищевказаного майна та не заявив про відмову від неї. Треба зазначити, що із спадкової справи, яка відкрита після смерті [PERSON] вбачається, що їй належало, ще й інше нерухоме майно, на яке, її син [PERSON] отримав свідоцтво про право на спадщину за законом. Однак, в обсяг спадкового майна при оформленні спадщини нотаріусом житловий будинок не входив. [INFO] помер [PERSON] . За життя йому належало: житловий будинок із надвірними спорудами [ADDRESS] , який він прийняв фактично після смерті батька [PERSON] та матері [PERSON] , земельна ділянка загальною площею 2,34 га, на підставі державного направо власності на земельну ділянку серії ЯИ № 117464, земельна ділянка площею 0,52 га, на підставі державного направо власності на земельну ділянку серії ЯИ № 117465, земельна ділянка площею 1,6955 га, на підставі державного направо власності на земельну ділянку серії ЯБ № 905257, земельна ділянка площею 0,5162 га, на підставі державного направо власності на земельну ділянку серії ЯБ № 905257 Після його смерті відкрилась спадщина на вищезазначене майно. На випадок смерті [PERSON] не розпорядився належним йому майном, заповіт не залишив. Тому спадкоємство здійснюється за законом. Спадкоємців першої черги після його смерті відсутні. Відповідач по справі [PERSON] є рідною сестрою спадкодавця, тобто спадкоємицею другої черги. Однак, вона не вчинила жодних дій щодо прийняття спадщини, більш того не заперечує щоб спадщину оформив на своє ім`я позивач [PERSON] . Так, позивач будучи далеким родичем спадкодавця, спадкоємцем в порядку черговості за статтею 1264 ЦК України звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. За заявою позивача була заведена спадкова справа 24/2023. Проте, нотаріусом було відмовлено та повідомлено про неможливість видати свідоцтво про право на спадщину за законом, у зв`язку з тим, що необхідно надати доказ на право спадкування за законом, як особі, яка проживала зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини, тобто по день смерті спадкодавця. В ході судового розгляду було встановлено, що позивач проживав із спадкодавцем, як член його сім`ї, доглядав за [PERSON] , який хворів та потребував постійної допомоги, з причини відсутності будь-якої сторонньої допомоги, як матеріальної, так і фізичної, позивач постійно супроводжував його до медичних установ, займався благоустроєм його житла, здійснював поховання. Сестра спадкодавця виїхала за межі України ще в 1990 роках, як за батьками так і за братом не доглядала, в шлюбі спадкодавець не перебував, інших спадкоємців в порядку черговості за законом у спадкодавця немає, заповіт спадкодавець не складав. Зазначене підтверджується, письмовими поясненнями [PERSON] , [PERSON] . \~ \~Тому,\~позивач був\~вимушений звернутися\~до суду\~із вимогою\~про встановлення\~факту проживання\~його із [PERSON] однією сім`єю в якості члена сім`ї спадкодавця за адресою: [ADDRESS] , починаючи із 2012 року по день смерті спадкодавця [INFO] включно. Після смерті [PERSON] це питання вже неможливо вирішити, за визнанням права власності на спадкове майно, як на об`єкти спадщини, може звернутися тільки спадкоємець. Таким чином, позивач прийняв спадщину, що залишилася після померлого [PERSON] і вважає, що має всі законні підстави для визнання за ними права власності на неї, оскільки до держави вона не перейшла, відумерлою не визнана, інші спадкоємці на неї не претендують. Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки його доводи знайшли своє належне підтвердження в судовому засіданні. Оскільки щодо позовних вимог, обставин справи сторони не заперечують, визнають їх, суд вважає, що факти, які обґрунтовують заявлені вимоги і мають значення для справи встановлені, у зв`язку із чим немає необхідності у підтвердженні їх доказами засобом дослідження показань свідків. Відповідно до ч.1 п.4 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України 2003 р. Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Оскільки [PERSON] помер у 1995 р. (тобто до набрання чинності ЦК України 2003 р.), а його дружина та син фактично прийняли спадщину після його смерті данні цивільні відносини регулюються положеннями ЦК Української РСР 1963 р. Відповідно до ст.524 ЦК Української РСР 1963 р. спадкування здійснюється за законом та за заповітом. Згідно вимог ст.548 ЦК Української РСР 1963 р. для набуття спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина вважається належною спадкоємцю з часу відкриття спадщини. За п. 1, 2 ч.1 ст.549 ЦК Української РСР 1963 р. визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він: фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; подав до державної нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Вищевказані дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Як було встановлено судом, після смерті [PERSON] як спадкоємці за законом першої черги спадщину прийняли його дружина [PERSON] та син [PERSON] . Вони у передбачений законом строк не подали нотаріусу заяви про прийняття спадщини, але вони фактично прийняли спадщину, оскільки користувалися та володіли цим майном. Таким чином, [PERSON] та [PERSON] прийняли спадщину в порядку п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК Української РСР 1963 р., однак, вони не встигли оформити за життя. Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст.1217 ЦК України). Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст. 1261-1265 ЦК України (ст.1223 ЦК України). Згідно із ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Відповідно до вимог ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно поживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 ЦК України, він не заявив відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно ч.1 ст.1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Як було встановлено судом, після смерті [PERSON] , її син [PERSON] як спадкоємець першої черги за законом прийняв спадщину після її смерті відповідно до ч.1 ст.1269 ЦК України та не заявив про відмову від неї. Після смерті [PERSON] позивач [PERSON] є спадкоємцем четвертої черги, що підтверджується наданим доказами. Прийняття спадщини є фактом, який відображає волю спадкоємця придбати майно після смерті спадкодавця. В даному випадку [PERSON] прийняв спадщину в порядку ч.1 ст.1269 ЦК України. Однак, він не може оформити прийняття спадщини та отримати відповідне свідоцтво, оскільки в нотаріусу не було доказів проживання із спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини, тобто по день смерті спадкодавця. \~ \~Щодо вимог\~про встановлення\~факту проживання\~його із\~ [PERSON] \~однією сім`єю\~в якості\~члена сім`ї\~спадкодавця суд\~зазначає.\~ Відповідно до п.5 ч.2 ст.293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. У відповідності до ч.2 ст.315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Згідно з п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. З урахуванням вищенаведеного, суд приходить до висновку, що вимоги позивача в цій частині підлягають задоволенню, а факт встановленню, оскільки він має юридичне значення, тобто від нього залежить виникнення права на спадкування. У відповідності до п. 20 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування», в разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Таким чином, суд вважає, що позивач є суб`єктом набуття права власності на спадкове майно з підстав прийняття спадщини за законом в порядку ч.1 ст.1269 ЦК України. З урахуванням викладених позивачем та досліджених у судовому засіданні обставин, суд вважає можливим задовольнити його вимоги щодо визнання за ними права власності на спадкове майно.

Outcome: approved