Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-27 00:00:00

12 квітня 2025 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ВОЛИНЬ-ПАЛИВО» (далі ТОВ «ВОЛИНЬ-ПАЛИВО») про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Позов мотивував тим, що з 18 грудня 2023 року він працював у ТОВ «ВОЛИНЬ-ПАЛИВО» на посаді оператора заправних станцій АЗС № 30, як працівник з повною зайнятістю. Станом на 07 березня 2025 року відповідач не виплатив (заборгував) йому заробітну плату за грудень 2024 року та січень-березень 2025 року. 07 березня 2025 року він розірвав трудовий договір з роботодавцем на підставі частини першої статті 36 КЗпП, за угодою сторін. Вказуючи, що в день звільнення роботодавець не видав йому письмового повідомлення про нараховані/виплачені суми при звільненні та не провів розрахунок у строки, визначені статтею 116 КЗпП, то позивач просив стягнути з відповідача заборгованість по невиплаченій заробітній платі за період роботи у грудні 2024 року, січні-березні 2025 року в розмірі 32\~075.20 гривень, середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку та судові витрати. Відповідач ТОВ «ВОЛИНЬ-ПАЛИВО» на виконання ухвали судді Турійського районного суду Волинської області від 25 квітня 2025 року надав відомості стосовно [PERSON] у вигляді особового рахунку працівника (а. с. 44-46). 20 червня 2025 року позивач [PERSON] подав заяву про уточнення (збільшення) розміру позовних вимог, згідно з якою просив стягнути з відповідача заборгованість по невиплаченій заробітній платі за період роботи у грудні 2024 року, січні-березні 2025 року в розмірі 35875.40 гривень, середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні по день ухвалення судового рішення в розмірі 24716.16 гривень та судові витрати. У судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, 15 липня 2025 року подав до суду заяву, в якій вказав, що позовні вимоги підтримує повністю та просить справу розглядати без його участі (а. с. 62). Представник відповідача в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час і місце розгляду справи (а. с. 67, 68), про причини неявки суд не повідомляв, відзив на позов не подавав. Враховуючи, що в судове засідання учасники судового розгляду не з`явилися, то відповідно до вимог частини другої статті 247\~Цивільного процесуального\~кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд ухвалою від 28 липня 2025 року постановив проводити заочний розгляд справи. Дослідивши та оцінивши наявні в матеріалах справи письмові докази в їх сукупності, суд дійшов такого висновку. Суд встановив, що з 18 грудня 2023 року [PERSON] працював у ТОВ «ВОЛИНЬ-ПАЛИВО» на посаді оператора заправних станцій АЗС №30. 07 березня 2025 року [PERSON] звільнений з роботи на підставі частини першої статті 36\~КЗпП за угодою сторін, що підтверджується відомостями про роботу у його трудовій книжці (а. с. 11). Частиною першою статті 47\~КЗпП України передбачено, що роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні (стаття 116) та провести з ним розрахунок у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника. Статтею 116\~КЗпП України визначено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати. У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити неоспорювану ним суму. З особового рахунку працівника [PERSON] за 01 грудня 2024 року 31 березня 2025 року, що надав відповідач, видно, що заборгованість ТОВ «ВОЛИНЬ-ПАЛИВО» по заробітній платі перед [PERSON] за період роботи у грудні 2024 року, січні-березні 2025 року становить 35875.40 гривень (визначено без утримання податків та інших обов`язкових платежів) (а. с. 46). Відповідно до \~статті 117\~КЗпП України у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116\~цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений\~частиною першою\~цієї статті. Порядок обчислення середньої заробітної плати затверджено\~постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100\~(далі\~ Порядок № 100). Абзацом 3 пункту 2 Порядку № 100 визначено, що у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Пунктом 8 Порядку №100 визначено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. З особового рахунку працівника [PERSON] за 01 грудня 2024 року 31 березня 2025 року, що надав відповідач, видно, що розмір середньої заробітної плати середньоденного заробітку становить 343.28 гривень (а. с. 46). Таким чином, з врахуванням середньоденного заробітку середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні становить 24\~716.16 гривень (343.28 гривень (середньоденний заробіток) х 72 (кількість робочих днів за період з 08 березня по 19 червня 2025 року). Відповідно до пункту 6\~постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України від\~24\~грудня 1999\~року №\~13\~«Про практику\~застосування судами\~законодавства про\~оплату праці» оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів. Таким чином, з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість по заробітній платі за період роботи у грудні 2024 року, січні - березні 2025 року в розмірі 35875.40 гривень та 24\~716.16 гривень середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, з яких відрахувати податки і інші обов`язкові платежі. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 430\~ЦПК України суд\~допускає негайне\~виконання рішень\~у справах\~про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. Відповідно до статті 141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються \~-\~у разі\~часткового задоволення\~позову -\~на обидві\~сторони пропорційно\~розміру задоволених\~позовних вимог. Згідно з пунктом 1 частини третьої статті 133\~ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. За змістом статті 137\~ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Велика Палата Верховного Суду вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19 та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, провадження\~ № 12-171гс19). Позивач просив стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу. На підтвердження таких витрат надав договір про надання професійної правничої допомоги від 10 березня 2025 року, що укладений між ним та Адвокатським об`єднанням «Статус»», Акт прийому-передачі виконаних робіт (послуг) від 28 березня 2025 року, рахунок та калькуляцію від 28 березня 2025 року, згідно з якими вартість таких послуг складає 5\~000 гривень (а. с. 26-29). Відповідач клопотання про їх зменшення не заявляв, неспівмірності цих витрат наданим адвокатом послугам не спростував. Враховуючи, що позов належить задовольнити повністю, то з відповідача на користь позивача слід стягнути 5000 гривень витрат на професійну правничу допомогу та судовий збір в розмірі 1 211.20 гривень. Крім того, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору за вимогою про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати на підставі пункту 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», яку належить задовольнити повністю, то з відповідача відповідно до вимог\~статті 141\~ЦПК України слід стягнути в дохід держави судовий збір в розмірі 1\~211.20 гривень. На підставі викладеного, статей 47, 116, 117 КЗпП України та

Outcome: approved