Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-21 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до Городенківської міської ради Коломийського району Івано-Франківської області та просить визнати за нею право власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами по [ADDRESS] . Позовні вимоги позивачка мотивувала тим, що [INFO] померла [PERSON] , [INFO] . При житті, 8 травня 2012 року, [PERSON] зробила письмове розпорядження на випадок смерті, яким все своє майно заповіла позивачці. Даний заповіт посвідчений секретарем Чернятинської сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області, зареєстрований в реєстрі за №26, ніким не скасований та не оскаржуваний. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на належне їй майно, в тому числі на житловий будинок з господарськими будівлями, спорудами по [ADDRESS] . Бажаючи реалізувати своє право на спадщину за вищевказаним заповітом, позивачка звернулася до державного нотаріуса Городенківської ДНК із відповідними документами. Однак, нотаріус відмовила позивачці у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок, належний спадкодавцю, у зв`язку із відсутністю правовстановлюючого документу на спадкове майно, виданого на ім`я спадкодавця. Оригінал правовстановлюючого документу на спадкове майно втрачено. Згідно копій погосподарських книг Чернятинського старостинського округу спадкове господарство побудоване на земельній ділянці площею 0.25 га у [ADDRESS] , належить до суспільної групи робітників, головою якого був [PERSON] , [INFO] . Згідно даних ОКП«КМБТІ» станом на 31.12.2012 право власності на нерухоме майно, яке знаходиться у [ADDRESS] , належить [PERSON] відповідно до свідоцтва про право власності,виданого Городенківським РВК 12.04.1988 згідно з рішенням цього ж виконкому №11 від 13.1.1988 року, реєстровий №143. [PERSON] , 1932 р.н., помер [INFO] . На день смерті [PERSON] проживав та був зареєстрований у [ADDRESS] разом із дружиною [PERSON] ,1934 р.н., яка прийняла спадщину після смерті чоловіка і на частину спадкового майна отримала належні правовстановлюючі документи. Позивачка фактично вступила в управління спадковим майном, однак не може належним чином реалізувати своє спадкове право на житло через відсутність оригіналу правовстановлюючого документа на дане майно, виданого на ім`я спадкодавця. Ухвалою суду від 01.04.2025 прийнято до розгляду та відкрито провадження у даній справі, справу постановлено розглядати за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 30.06.2025 закрито підготовче провадження у справі, справу призначено до судового розгляду по суті. Сторони та їх представники у судове засідання не з`явилися. Представник позивачки адвокат Бундзяк У.М. 22.07.2025 подала до суду заяву про розгляд справи без її участі та без участі позивачки, зазначивши, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Городенківська міська рада через систему «Електронний суд» 25.04.2025 надіслала до суду заяву про розгляд справи без участі представника міської ради за наявними в матеріалах справи документами, рішення просить прийняти відповідно до вимог чинного законодавства. Дії учасників справи не суперечать вимогам\~ст.211 ЦПК України, відповідно до якої учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Передбачених ч.2 ст.223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності учасників справи. Згідно вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідач не скористався правом на подання відзиву в порядку ст.178 ЦПК України, тому суд вирішує справу за наявними матеріалами справи, що відповідає вимогам ч.8 ст.178 ЦПК України. У Постанові Верховного Суду від 5 вересня 2022 року у справі №1519/2-5034/11 (провадження № 61-175сво21) зазначено, що згідно з ч.5 ст.268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. З урахуванням розумності положення ч.5 ст.268 ЦПК України слід розуміти так: у разі ухвалення судового рішення за відсутності учасників справи суд повинен зазначати датою ухвалення ту дату, на яку було призначено розгляд справи, та вказувати в резолютивній частині дату складення повного судового рішення. Проте в разі зазначення судом датою ухвалення судового рішення дати складення повного судового рішення, внаслідок чого дата судового засідання та дата ухвалення судового рішення не збігатимуться, це не є порушенням прав сторін. Суд, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору, вважає необхідним зазначити таке. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 3 ст.5 Цивільного кодексу України (у редакції 2003 року) визначено, що якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювались актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав і обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди у період з 31.01.1966 по 19.01.1996 регулювалась підзаконними нормативними актами, зокрема Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, яка затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 р. і втратила чинність від 19.01.1996 на підставі наказу Держитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 р. № 56. Зазначена інструкція передбачала державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання ЦК України та Законом України від 1 липня 2004 р. «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Із копії інформації про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно № 83540, виданої 25.02.2025 ОКП «КМБТІ» згідно архівних даних станом на 31.12.2012, вбачається, що нерухоме майно, яке знаходиться у [ADDRESS] , належить [PERSON] відповідно до свідоцтва про право власності, виданого Городенківським РВК 12.04.1988 на підставі рішення цього ж виконкому № 11 від 13.01.1988, реєстровий № 143. Порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах визначався Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР від 12 травня 1985 року № 5-24/26, а згодом - Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР від 25 травня 1990 року № 69. Цими Вказівками передбачено, що визначення в сільській місцевості громадського типу господарства в погосподарській книзі, відомостей щодо членів та майна колгоспного двору було покладено на сільські ради. Суспільна група господарства визначалась сільською радою залежно від роду занять голови господарства (сім`ї). Копіями витягів з погосподарських книг Чернятинської сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області за 1986-1990, 1991-1995 роки, виданих Чернятинським старостинським округом Городенківської міської ради, підтверджується, що суспільна група господарства, розташованого по [ADDRESS] , - робітничий двір; членами двору були: - у 1986-1990 роках (особовий рахунок № [NUMBER] ): голова сім`ї [PERSON] , [INFO] , місце роботи м. Городенка цукровий завод, зварщик; дружина [PERSON] , [INFO] , місце роботи м. Городенка цукровий завод, робітниця; син [PERSON] , [INFO] ; - у 1991-1995 роках (особовий рахунок № [NUMBER] ): голова сім`ї [PERSON] , [INFO] , дружина [PERSON] , [INFO] . Рішенням виконкому Чернятиської сільської ради в 1991 році вулицю Горького перейменовано на вулицю Н. Левицького, номери будинків залишилися незміненими, що стверджується копією довідки № 24/436, виданою 21.02.2025 Чернятинським старостинським округом Городенківської міської ради. Станом на 15.04.1991 у господарстві по [ADDRESS] були зареєстровані та проживали: голова господарства [PERSON] , 1932 р.н., дружина [PERSON] , 1934 р.н.; суспільна група господарства робітнича, що стверджується витягом № 24/437, виданим 21.02.2025 Чернятинським старостинським округом Городенківської міської ради з погосподарської книги № 9 (ос.рах. 785) Чернятинської сільської ради за 1991-1995 роки. Те, що [PERSON] та [PERSON] були подружжям, свідчить копія витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу № 00052041317, сформованого 26 червня 2025 року Городенківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Коломийському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, актовий запис № 16, складений 02 червня 1958 р. виконавчим комітетом Чернятинської сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області. Судом встановлено, що нерухоме майно, а саме, житловий будинок, розташований по [ADDRESS] , нажите подружжям [PERSON] та [PERSON] за час шлюбу, а отже правовідносини щодо створення зазначеного нерухомого майна регулювалися нормами ЦК УРСР 1963 року, КпШС України. Згідно ч.1 ст.22 КпШС\~майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування й розпорядження цим майном. Частиною другою\~статті 112 ЦК УРСР 1963 року\~визначено, що сумісною власністю є спільна власність без визначення часток. Аналогічне положення містить і частина перша статті 368 чинного\~Цивільного кодексу України. За змістом пункту 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», розглядаючи позови, пов`язані з спільною власністю громадян, суди повинні виходити з того, що відповідно до чинного законодавства спільною сумісною власністю є, зокрема, майно, нажите подружжям за час шлюбу (ст.16 Закону «Про власність», ст.22 Кодексу про шлюб та сім`ю України). Частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки з спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. Оскільки праця є основою створення і примноження власності громадян, розмір частки учасника спільної сумісної власності визначається ступенем його трудової участі, якщо інше не випливає із законодавства України. Розмір часток у спільній сумісній власності подружжя визначається за нормами Кодекса про шлюб та сім`ю. При відсутності доказів про те, що участь когось з учасників спільної сумісної власності (крім сумісної власності подружжя) у надбанні майна була більшою або меншою - частки визначаються рівними. Відповідно до вимог\~статті 28 КпШС України\~в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. Відповідно до п.1 розд. VII «Прикінцеві положення» Сімейного кодексу\~України зазначений кодекс набув чинності одночасно з набуттям чинності\~Цивільним кодексом, тобто з 01.01.2004. За загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (ч.1 ст.58 Конституції), норми\~СК України застосовуються до сімейних відносин, які виникли після набуття ним чинності, тобто не раніше 01.01.2004. До сімейних відносин, які існували до 01.01.2004, норми\~СК України застосовуються в частині лише тих прав і обов`язків, що виникли після набуття ним чинності. Згідно\~ст.60\~СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Уважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і\~ст.368\~ЦК України. Статтею 368 ЦК України\~визначено, що спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Суб`єктами права спільної сумісної власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, а також держава, територіальні громади, якщо інше не встановлено законом. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування й розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (ст. ст.\~3,\~4 КпШС,\~ст.63 СК). Згідно із частиною першою\~статті 70\~СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до статті 372\~ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Зазначені норми закону встановлюють презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Відповідно до положень\~Постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України від\~30.05.2008\~№7\~«Про судову\~практику у\~справах про\~спадкування» за загальними правилами частини другої\~статті 372\~ЦК України при поділі майна, що є у спільній сумісній власності, за рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі смерті співвласника приватизованого будинку (квартири) частки кожного із співвласників у праві спільної власності є рівними, якщо інше не було встановлено договором між ними (частина друга статті\~370, частина друга статті\~372 ЦК). Частка померлого співвласника не може бути змінена за рішенням суду. Для оформлення права на спадщину закон не вимагає рішення суду про визначення частки спадкодавця. З наведеного слідує, що житловий будинок [ADDRESS] належав [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності в рівних частках по 1/2. Обставин, які вказують на необхідність відходу від принципу рівності часток при визначенні їх розміру, судом не встановлено. [PERSON] помер [INFO] у віці 72 роки у м. Городенка Городенківського району Івано-Франківської області, актовий запис № 17 від 28 травня 2004 року, що стверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 28.05.2004 Городенківським відділом РАЦСу. Внаслідок його смерті відкрилася спадщина. Оскільки [PERSON] помер після [INFO] , у вказаних правовідносинах суд застосовує норми Цивільного кодексу України 2003 року. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкоємцями можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1222 ЦК України). Згідно з ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Статтею 1258 ЦК України визначено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Згідно з ст. 1261 Цивільного кодексу України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними, визначено ч.1 ст.1267 ЦК України. \~ \~ \~ \~За ст. ст. 1268-1269 Цивільного кодексу України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Прийняття спадщини це: постійне проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини або подання спадкоємцем, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, нотаріусу заяви про прийняття спадщини. Частина 1 ст.1270 ЦК України визначено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Часом відкриття спадщини є день смерті особи, визначено ч.2 ст.1220 ЦК України. [PERSON] , 1932 р.н., на день смерті ( [INFO] ) проживав та був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] ; разом з ним проживала та була зареєстрована дружина [PERSON] , 1934 р.н., що стверджується копією довідки № 24/59, виданої 13.03.2025 Чернятинським старостинським округом Городенківської міської ради. [PERSON] заповіту не вчиняв, що стверджується копією інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 30749152, виданої 13.06.2012 Городенківською районною державною нотаріальною конторою. Спадкоємцем першої черги за законом після смерті [PERSON] є його дружина [PERSON] , яка прийняла спадщину, оскільки постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Інших спадкоємців першої черги за законом після смерті [PERSON] , які прийняли спадщину, судом не встановлено. Відповідно до ч.1 ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Згідно з вимогами ч.1 ст.1297 згаданого Кодексу спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно. Із копії спадкової справи № 307/2012, наданої суду державним нотаріусом Городенківської державної нотаріальної контори, вбачається, що [PERSON] , як спадкоємець першої черги за законом, яка прийняла спадщину, 13.06.2012 подала нотаріусу заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на грошовий вклад, що належав спадкодавцю. Їй 05.03.2013 видано свідоцтво про право на спадщину за законом, зареєстроване в реєстрі за № 111, на спадкове майно, що складається з грошових вкладів з процентами та з усіма видами індексацій та компенсацій в ПАТ Державний ощадний банк України ТВБВ № 10008/080 в с. Чернятин Городенківського району філії Івано-Франківського обласного управління, що належали померлому згідно довідки № 237 від 02.07.2012, виданої ПАТ Державний ощадний банк України ТВБВ № 10008/079 філії Івано-Франківського обласного управління. До складу спадщини спадкодавця [PERSON] входить також 1/2 частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] (до набрання чинності постановою Верховної Ради України від 17.07.2020 № 807-ІХ «Про утворення та ліквідацію районів» - Городенківського) району Івано-Франківської області, що належить йому, як спільне майно подружжя. [PERSON] , прийнявши спадщину після смерті чоловіка [PERSON] , як спадкоємець першої черги за законом, до нотаріуса за видачею їй свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкову частку вищезазначеного майна не зверталася. Згідно ч.3 ст.1296 ЦПК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Статтею 71 Закону України «Про нотаріат» передбачено\~підстави видачі свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя (колишнього подружжя) у разі смерті одного з подружжя (колишнього з подружжя). Відповідно до ч.4 ст.71 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право власності на частку в спільному майні\~ подружжя\~у разі смерті другого з\~подружжя видається за умови подання документів, що підтверджують право власності на таке\~майно, або за наявності державної реєстрації права власності на таке\~майно\~у Державному реєстрі речових прав на нерухоме\~ майно. Судом встановлено, що [PERSON] не зверталася до нотаріуса із заявою про видачу їй свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя. Відповідно до ст.1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Частиною 1 ст.1235 ЦК України визначено, що заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька\~фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. За заповітом, посвідченим 08 травня 2012 р. секретарем Чернятинської сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області, зареєстрованим в реєстрі за № 26, [PERSON] , [INFO] , жителька [ADDRESS] , все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що на день смерті буде їй належати, і на що вона за законом матиме право, в тому числі житловий будинок з господарськими спорудами по [ADDRESS] заповіла [PERSON] , [INFO] , жительці с. Чернятин. Заповіт чинний, зареєстрований у спадковому реєстрі за № 53300592 (номер в реєстрі нотаріальних дій 26), що стверджується копією Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори)№ 77658451, виданої 16.07.2024 Городенківською державною нотаріальною конторою. [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] у віці 90 років у с. Чернятин Коломийського району Івано-Франківської області, актовий запис № 308 від 18 травня 2024 р., що стверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 18 травня 2024 року Городенківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Коломийському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції. Внаслідок її смерті відкрилася спадщина. Оскільки [PERSON] померла після [INFO] , у вказаних правовідносинах суд застосовує норми Цивільного кодексу України 2003 року. [PERSON] , [INFO] , на день смерті ( [INFO] ) проживала та була зареєстрована одна за адресою: [ADDRESS] , що стверджується копією довідки № 24/261, виданої 02.09.2024 Чернятинським старостинським округом Городенківської міської ради. Із копії спадкової справи № 232/2024, наданої суду державним нотаріусом Городенківської державної нотаріальної контори, вбачається, що позивачка [PERSON] , як спадкоємець за заповітом, прийняла спадщину після смерті [PERSON] , оскільки у строк, визначений ч.1 ст.1270 ЦК України, подала нотаріусу заяву про прийняття спадщини за заповітом (16.07.2024). Копією Витягу № 77658481 про реєстрацію в Спадковому реєстрі, виданого 16.07.2024 Городенківською державною нотаріальною конторою, підтверджується, що до Спадкового реєстру внесено реєстраційний запис про реєстрацію спадкової справи № 72707717 (номер у нотаріуса 232/2024), спадкодавець [PERSON] , дата народження: [INFO] , дата смерті: [INFO] . Спадкоємців, які відповідно до ч.1 ст.1241 ЦК України, мають обов`язкову частку в спадщині [PERSON] та прийняли спадщину, - судом не встановлено. Того, хто пережив подружжя, у померлої немає. \~ \~ \~ \~До складу спадщини спадкодавця [PERSON] входить житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] , 1/2 частки якого належить їй, як спільне майно подружжя, а 1/2 частки успадкована нею після смерті чоловіка [PERSON] , як спадкоємцем першої черги за законом, однак документи на успадковане майно [PERSON] не оформила. Підставою звернення позивачки до суду стало те, що постановою державного нотаріуса Городенківської державної нотаріальної контори № 337/02-31 від 18.03.2025 про відмову у вчиненні нотаріальної дії їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , на житловий будинок [ADDRESS] , що належав [PERSON] , який помер [INFO] , спадкоємцем якого була його дружина [PERSON] , яка прийняла спадщину, однак не оформила своїх спадкових прав на вищезгаданий житловий будинок, з посиланням на те, що спадкоємець не надала оригінал документу, який посвідчував би право власності спадкодавця [PERSON] , спадкоємцем якого була його дружина спадкодавець [PERSON] , на спадковий житловий будинок. З копії технічного паспорта на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, що розташований по [ADDRESS] , виготовленого станом на 01.03.2025, вбачається, що житловий будинок споруджено в 1934 році, господарські будівлі та споруди в 1950, 1975, 1990роках. Ринкова вартість житлового будинку літ. «А» загальною площею 65,5 кв, житловою площею 48,4\~кв, господарських будівель та споруд, що розташований за вищевказаною адресою, станом на 05.03.2025 становить 228 900 грн, що стверджується копією звіту про вартість майна, складеного ЕТ-ВО «Придністров`я». За господарством по [ADDRESS] закріплена земельна ділянка розміром 0,25 га, яка виділена для будівництва та обслуговування житлового будинку, про що свідчить копія довідки № 24/65, виданої 20.03.2025 Чернятинським старостинським округом Городенківської міської ради. Згідно Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», який набув чинності 03.08.2004,\~\~державна реєстрація \~- офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. З Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 424955861, сформованої 01.05.2025, вбачається, що відомості про право власності на житловий будинок [ADDRESS] відсутні. Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. За правилами статті 392 ЦК України позов про визнання права власності може бути пред`явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності. Таким чином, ураховуючи, що відповідно до статті 328 ЦК України набуття права власності це певний юридичний склад, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав, чи в який передбачений законом спосіб позивач набув права власності на спірний об`єкт та чи підлягає це право захисту у порядку, передбаченому статтею 392 ЦК України. Тобто, за вказаною нормою права вимога про визнання права власності може бути пред`явлена лише власником спірного майна, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Досліджені судом докази підтверджують, що [PERSON] 12.04.1988 було видано свідоцтво про право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] (до набрання чинності постановою Верховної Ради України від 17.07.2020 № 807-ІХ «Про утворення та ліквідацію районів» - Городенківського) району Івано-Франківської\~області.\~Однак,\~даний житловий\~будинок з\~господарськими будівлями\~та спорудами\~належав йому\~та його\~дружині [PERSON] \~на праві\~спільної сумісної\~власності в\~рівних частках\~по 1/2\~кожному,\~як спільне\~майно подружжя [PERSON] свідоцтво втрачено. [PERSON] , як спадкоємець першої черги за законом, прийняла спадщину після смерті чоловіка [PERSON] та фактично стала власником цілого житлового будинку, що розташований по [ADDRESS] , проте до нотаріуса за видачею їй свідоцтва про право на спадщину за законом на успадковану частку житлового будинку та із заявою про видачу їй свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя не зверталася. Позивачка, прийнявши спадщину після смерті [PERSON] , як спадкоємець за заповітом, фактично стала власником житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] , однак через відсутність оригіналу правовстановлюючого документу на спадковий житловий будинок не може отримати свідоцтво про право на спадщину на нерухоме майно. Виходячи з системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінивши зібрані у справі докази, правомірність набуття позивачкою права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] , суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] з підстав та в обсязі, наведеному в мотивувальній частині рішення. На підставі ст.ст. 3, 4, 22, 28 КпШС,\~ст.ст.\~60,\~63,\~70\~Сімейного Кодексу\~України,\~ст.ст.\~ 316,\~317,\~325,\~328,\~368,\~370,\~372,\~392,\~1216,\~1217,\~1220,\~1222,\~1223,\~1233,\~1241,\~1258,\~1261,\~1268-1270,\~1296,\~1297\~ЦК України,

Outcome: approved