Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-27 00:00:00

ВОЛОЧИСЬКА МІСЬКА РАДА звернулась в суд із позовом в інтересах малолітніх дітей [PERSON] і [PERSON] до [PERSON] «Про позбавлення батьківських прав» (а. с. 1 7). На обґрунтування своїх позовних вимог ВОЛОЧИСЬКА МІСЬКА РАДА, від імені та в інтересах якої в порядку самопредставництва діє міський голова Черниченко К., зазначила, що у КНП «ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ ОБЛАСНИЙ СПЕЦІАЛІЗОВАНИЙ БУДИНОК ДИТИНИ» з 15.02.2021 року знаходиться на повному державному вихованні дитина - [PERSON] , [INFO] , та з 21.07.2023 року - її сестра - [PERSON] , [INFO] , у зв`язку з важким матеріальним становищем сім`ї. Відповідач [PERSON] мешкає в будинку [ADDRESS] та є матір`ю цих дітей. Батько дітей - [PERSON] 05.02.2021 року звернувся до директора КНП «ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ ОБЛАСНИЙ СПЕЦІАЛІЗОВАНИЙ БУДИНОК ДИТИНИ» з заявою про влаштування дитини - [PERSON] , [INFO] , в заклад на шість місяців у зв`язку з важким матеріальним становищем. Згідно з рішенням виконавчого комітету Волочиської міської ради від 10.02.2021 № 40 вказану дитину влаштовано до цього будинку дитини. 16.09.2021 року, 13.05.2022 року, 01.11.2022 року, 20.04.2023 року та 28.12.2023 року батьки влаштованої дитини звертались до СЛУЖБИ У СПРАВАХ ДІТЕЙ ВОЛОЧИСЬКОЇ МІСЬКОЇ РАДИ з заявами про продовження терміну перебування дитини [PERSON] , [INFO] , в КНП «ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ ОБЛАСНИЙ СПЕЦІАЛІЗОВАНИЙ БУДИНОК ДИТИНИ». Вказані заяви рішеннями ВИКОНАВЧОГО КОМІТЕТУ ВОЛОЧИСЬКОЇ МІСЬКОЇ РАДИ від 06.10.2021 року № 550, від 17.05.2022 року № 176, від 04.11.2022 року № 424, від 28.04.2023 року № 184 та від 24.01.2024 року № 60 задоволені й продовжено термін перебування дитини на цілодобовому повному державному утриманні. Згідно з наказом СЛУЖБИ У СПРАВАХ ДІТЕЙ ВОЛОЧИСЬКОЇ МІСЬКОЇ РАДИ від 17.09.2021 року № 38-о, [PERSON] , [INFO] , перебуває на обліку як дитина, яка опинилася в складних життєвих обставинах. 18.07.2023 року в СЛУЖБУ У СПРАВАХ ДІТЕЙ ВОЛОЧИСЬКОЇ МІСЬКОЇ РАДИ звернулась відповідач з заявою про влаштування дитини [PERSON] , [INFO] , в КНП «ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ ОБЛАСНИЙ СПЕЦІАЛІЗОВАНИЙ БУДИНОК ДИТИНИ». Згідно з наказом Служби від 18.07.2023 року № 27-о вказана дитина перебуває на обліку як дитина, яка опинилася в складних життєвих обставинах. Згідно з рішенням ВИКОНАВЧОГО КОМІТЕТУ ВОЛОЧИСЬКОЇ МІСЬКОЇ РАДИ від 03.08.2023 року № 323 цю дитину влаштовано до КНП «ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ ОБЛАСНИЙ СПЕЦІАЛІЗОВАНИЙ БУДИНОК ДИТИНИ» терміном на шість місяців у зв`язку з важким матеріальним становищем сім`ї. 08.01.2024 року в СЛУЖБУ У СПРАВАХ ДІТЕЙ ВОЛОЧИСЬКОЇ МІСЬКОЇ РАДИ звернулася мати дитини з заявою про продовження терміну перебування дитини в закладі терміном на шість місяців у зв`язку з важким матеріальним становищем. Рішенням ВИКОНАВЧОГО КОМІТЕТУ ВОЛОЧИСЬКОЇ МІСЬКОЇ РАДИ від 24.01.2024 року № 57 продовжено термін перебування на цілодобовому повному державному утриманні дитини - [PERSON] , [INFO] , у закладі на шість місяців у зв`язку з важким матеріальним становищем сім`ї. Відповідач (мати дітей) у 2024 році відвідувала дочок 3 рази - 04.01.2024 року, 06.02.2024 року та 19.04.2024 року. Матеріальної допомоги не надавала. Під час відвідувань приносила печиво, сік та фрукти. Листівок на адресу закладу щодо її дочок не надходило. В телефонному режимі не цікавилася їх розвитком та станом здоров`я. З огляду на кількість відвідувань матір`ю дітей, вона не виконує батьківські обов`язки належним чином, не проявляє батьківську опіку та не приймає участі у вихованні, розвитку та утриманні дітей. У дитини [PERSON] відповідно до виписки з історії розвитку дитини є значні проблеми із здоров`ям. Отже, має місце в повній мірі виражене ухилення матері від виконання своїх батьківських обов`язків, в зв`язку з тим, що вона не піклується і не піклувалася про фізичний і духовний розвиток дітей, їх вихованням, не цікавилися їх життям та здоров`ям: рідко відвідувала дітей, не цікавилась, чим вони харчуються, їх станом здоров`я, лікуванням, доглядом та вихованням у вищезазначеному закладі; не спілкується з дітьми; не виявляє інтересу до внутрішнього світу дітей; не радіє досягненнями у фізичному їх розвитку; не створила умови для проживання дітей, адже умови, в яких вони проживали шкодять здоров`ю дітей. Всі вище зазначені умови та факти як кожен окремо, так і в цілому в їх сукупності, мають бути розцінені як ухилення від виконання батьківських обов`язків матері - [PERSON] відносно дітей [PERSON] , [INFO] , і [PERSON] , [INFO] . Тому просили позбавити батьківських прав матір [PERSON] , жительку [ADDRESS] , відносно дітей [PERSON] , [INFO] , і [PERSON] , [INFO] , стягнувши з відповідачки аліменти в сумі 1/3 частині від усіх її видів заробітку (доходу) щомісячно, на користь дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , на номер поточного рахунку кожної дитини (а. с. 1 - 7). Зазначена заява надійшла з Волочиського районного суду Хмельницької області в порядку частини 1 статті 31 Цивільного процесуального кодексу України, зареєстрована за вхідним № 8490/24-вх від 04.12.2024 року із наданням автоматизованою системою документообігу суду єдиного унікального № 671/2060/24 (провадження № 2/631/731/24) та відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, обліково-статистичної картки справи та Контрольного журналу судових справ і матеріалів, переданих для розгляду судді, передана на розгляд головуючого судді Мащенко С. В. (а. с. 80, 81, 83). За правилом частини 8 статті 187 Цивільного процесуального кодексу України суд скориставшись даними Єдиного державного демографічного реєстру щодо інформації про зареєстроване місце проживання особи, отримав відповідь № 944497 від 05.12.2024 року (а. с. 84). Ухвалою Нововодолазького районного суду Харківської області, постановленою 06.12.2024 року, позовну заяву ВОЛОЧИСЬКОЇ МІСЬКОЇ РАДИ в інтересах малолітніх дітей [PERSON] і [PERSON] до [PERSON] «Про\~позбавлення батьківських\~прав» прийнято до розгляду, відкрито загальне провадження у справі та призначено підготовче судове засідання (а. с. 85 - 90). Під час підготовчого провадження такі процесуальні дії як: забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо,- судом не вчинялись, й відповідною ухвалою Нововодолазького районного суду Харківської області, постановленою 19.02.2025 року, підготовче провадження по справі закрито, а справу призначено до судового розгляду по суті (а. с. 110 - 116). Представник позивача в порядку самопредставництва - міський голова Черниченко К. - у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце засідання повідомлявся належним чином відповідно до приписів Цивільного процесуального кодексу України, про причини своєї неявки суд не сповістив, проте надіслав заяву, зареєстровану за вхідним № 1951/24-вх від 09.04.2025 року, в якій просив розгляд справи проводити без їх участі, зазначивши, що позовні вимоги підтримують в повному обсязі та просять їх задовольнити (а. с. 142, 151, 135). Відповідач [PERSON] в судове засідання також не з`явилась, про дату, час і місце цього засідання повідомлялась належним чином відповідно до приписів Цивільного процесуального кодексу України, про причини своєї неявки суд не сповістила, натомість надіслала до суду заяву, зареєстровану за вхідним № 1570/25-вх від 26.06.2025 року, в якій позов визнала повністю та просила розгляд справи здійснити за її відсутності (а. с. 142, 150, 146 - 147). Відповідно до змісту частини 1 статті 58 Цивільного процесуального кодексу України сторона може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника, а згідно з частиною 1 статті 223 цього ж кодексу неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Крім того, на підставі частини 3 статті 211 наведеного кодифікованого процесуального закону України особи, які беруть участь у справі, мають право заявити клопотання про розгляд справи за їх відсутності. Про наявність такого клопотання у всіх учасників справи свідчать їх відповідні заяви, долучені до матеріалів провадження. Частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, учиненої 04.11.1950 року Високими Договірними Сторонами в Римі та ратифікованої Україною Законом № 475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до приписів статті 9 Конституції України, прийнятої 28.06.1996 року (із змінами та доповненнями) є частиною національного законодавства України, передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» № 3477-ІV від 23.02.2006 року (із змінами та доповненнями) обумовлює, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Отже, Європейський суд з прав людини у пунктах 39 - 41 свого Рішення від 08.11.2005 року у справі «Стрижак проти України» (заява № 72269/01) констатував наявність у заявника права надавати свої аргументи під час публічного слухання справи, недотримання якого було кваліфіковано як порушення частини 1 статті 6 Конвенції. За таких обставин, беручи до уваги те, що суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для реалізації учасниками справи, що не з`явились, їх процесуальних прав на безпосередню участь у розгляді справи в суді, ураховуючи те, що підстав для визнання необхідним давання ними особистих пояснень не має, суд вважає за можливе розглянути справу за їх відсутності. Доходячи такого, суд зауважує, що на виконання змісту пунктів 2 та 7 частини 2 статті 43 Цивільного процесуального кодексу України учасники справи зобов`язані сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи та виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом. Імперативними приписами пункту 2 частини 2 статті 223 цивільного процесуального кодифікованого акта України обумовлено, що суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим кодексом строку, зокрема, з підстав першої неявки в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними. Натомість частиною 3 статті 131 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що у разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Правилом частин 8 11 статті 128 вказаного кодифікованого процесуального акту України унормований прядок, за яким особи вважаються повідомленими належним чином про дату, час і місце розгляду справи. Зокрема, у відповідності до пунктів 1 і 2 частини 8 наведеної вище статті днем вручення судової повістки вважається день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки до електронного кабінету особи, а також день вручення судової повістки під розписку. Зважаючи на це, суд не знаходить підстав задля визнання неявки належно повідомлених представника позивача та відповідача поважною, а, отже, така неявка не є перешкодою у розгляді справи за суттю позовних вимог. Крім того, за наслідками підготовчого провадження, шляхом задоволення відповідного клопотання позивача викликано в суд для допиту під час судового провадження в якості свідка старосту сіл Користова та Бальківці Волочиської міської територіальної громади - [PERSON] , який проживає за адресою: [ADDRESS] . Зазначений свідок викликався у відповідності до приписів Цивільного процесуального кодексу України, натомість будучі повідомленим про дату, час і місце цього засідання у судове засідання не з`явився, про причини своєї неявки не повідомив, будь-яких заяв та клопотань не надсилав. Однак, в листі представника позивача в порядку самопредставництва, зареєстрованому за вхідним № 1330/25-вх від 13.03.2025 року, міський голова Черниченко К. зазначив, що зважаючи на значну територіальну віддаленість Нововодолазького районного суду від Волочиської міської територіальної громади, обставини, пов`язані з дією правового режиму воєнного стану в Україні, просив вирішити справу за відсутності старости сіл Користова та Бальківці Волочиської міської територіальної громади Гранатира І. П. (а. с. 127). Розв`язуючи вказане прохання позивача, суд звертає увагу на таке. Статтею 129 Основного Закону нашої Держави визначені основні засади судочинства, однією з яких, з огляду на зміст пункту 3 частини 2 вказаної норми права, є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і доведеності перед судом їх переконливості. Аналогічні за своїм правовим змістом норми містяться й у частинах 1 і 3 статті 12, а також частині 1 статті 81 Цивільного процесуального кодексу України, відповідно до яких цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна з яких повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього кодексу. При цьому, у відповідності до змісту частини 6 статті 81 наведеного вище процесуального кодифікованого закону, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Отже, нормативно закріплений принцип змагальності сторін полягає у прояві змагальної ініціативи та активних дій усіх осіб, які беруть участь у справі. Саме цей принцип забезпечує повноту дослідження судом обставин кожної судової справи. Також, з огляду на зміст частини 1 статті 13 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Відтак, збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, прямо передбачених законом. Крім того, як обумовлено пунктом 2 частини 1 статті 43 та частиною 1 статті 49 цивільного процесуального кодифікованого закону України учасники справи, зокрема, сторони у цивільній справі, користуються рівними процесуальними правами щодо подання доказів, участі у їх дослідженні та у доведеності перед судом їх переконливості. Вони зобов`язані самостійно визначити коло фактів, на які слід посилатись як на підставу своїх вимог чи заперечень, а також доказів, що містять інформацію про предмет доказування у справі, яким є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частина 1 статті 81 Цивільного процесуального кодексу України). Проте, як роз`яснює частина 2 статті 78 вказаного кодексу, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Отже, враховуючи вищенаведене, а також приписи частини 4 та пункту 4 частини 5 статті 12 Цивільного процесуального кодексу України, з огляду на які кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій, а також те, що суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість сприяв відповідній стороні в реалізації нею свого права на допит свідка, суд вважає за можливе вирішити справу без допиту викликаного свідка, який не з`явився. Відтак, за наслідками судового розгляду справи по суті суд перейшов до стадії ухвалення судового рішення. Здійснюючи правосуддя на засадах змагальності й рівності учасників судового процесу перед законом і судом, всебічно, повно, об`єктивно, справедливо, неупереджено та своєчасно з`ясувавши всі обставини справи і всі фактичні данні в межах заявлених вимог, що мають значення для вирішення справи за суттю й на які сторона позивача посилалась як на підставу своїх вимог та відповідач при їх визнанні, перевіривши їх доказами, отриманими відповідно до правил цивільного процесуального кодифікованого закону й безпосередньо дослідженими у судовому засіданні, що відповідають вимогам закону про їх належність, допустимість, достовірність та достатність, а саме: дослідивши письмові докази у справі,- суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, пунктом 160 частини 1 Указу Президента України «Про реорганізацію місцевих загальних судів» № 451/2017 від 29.12.2017 року шляхом реорганізації (злиття) Валківського районного суду, Коломацького районного суду та Нововодолазького районного суду Харківської області утворено Валківський окружний суд у Валківському, Коломацькому та Нововодолазькому районах Харківської області із місцезнаходженням у містах Валках, селищі міського типу Новій Водолазі та селі Різуненковому Коломацького району Харківської області. За змістом пункту 3 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 1402-VІІІ від 02.06.2016 року районні суди продовжують здійснювати свої повноваження до утворення та початку діяльності місцевого окружного суду, юрисдикція якого розповсюджується на відповідну територію. Окрім того, Постановою Верховної Ради України № 807-ІХ від 17.07.2020 року «Про утворення та ліквідацію районів», що набрала чинності 19.07.2020 року, змінений адміністративно-територіальний устрій нашої Держави. Зокрема, відповідно до підпункту 20 пункту 3 та абзаців 3 і 6 підпункту 20 пункту 1 цієї Постанови ліквідований Нововодолазький район Харківської області та утворені Красноградській район Харківської області (з адміністративним центром у місті Красноград) у складі території Старовірівської сільської територіальної громади (на цей час Берестинський район та місто Берестин відповідно) та Харківський район Харківської області (з адміністративним центром у місті Харків) у складі території Нововодолазької селищної територіальної громади, що затверджені Кабінетом Міністрів України, тощо. При цьому, як чітко визначив законотворець у пункті 6 своєї Постанови, у продовж тримісячного строку з дня набрання нею чинності Кабінет Міністрів України повинен привести свої нормативно-правові акти у відповідність із нею та забезпечити таке приведення міністерствами та іншими центральними органами виконавчої влади їх нормативно-правових актів. Одночасно із цим, приписами статті 125 Конституції України, прийнятої 28.06.1996 року № 254к/96-ВР (із змінами та доповненнями), а також статтею 17 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», закріплено, що судоустрій в Україні будується за принципами територіальності, спеціалізації, інстанційності і визначається законом. Пунктом 3-1 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» вищезазначеного Закону на законодавчому рівні унормовано, що до набрання чинності законом України щодо зміни системи місцевих судів на території України у зв`язку з утворенням (ліквідацією) районів відповідні місцеві суди продовжують здійснювати свої повноваження у межах територіальної юрисдикції, визначеної до цього, але не довше ніж один рік з дня припинення чи скасування воєнного стану на території України. Натомість, закон, який змінює існуючу систему судоустрою та приводить її у відповідність до нового адміністративно-територіального устрою, не прийнятий, Валківський окружний суд на цей час свою діяльність не розпочав, воєнний стан на території України не припинений та не скасований, а тому справа перебувала на розгляді належного суду. Вирішуючи спірні правовідносини суд виходить з того, що завданням цивільного судочинства, визначеним у частині 1 статті 2 Цивільного процесуального кодексу України, є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Тому згідно частини 1 статті 4 цього ж нормативно-правового акту, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Отже, суд відповідно до приписів частини 1 статті 13 цивільного процесуального кодифікованого закону України розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. При цьому частиною 1 статті 77 вказаного нормативно-правового документа визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Нормою, викладеною у частині 2 статті 129 Основного Закону нашої Держави, визначено основні засади судочинства, однією з яких згідно з її пунктом 3 є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості. У відповідності до припису частини 3 статті 12 та частини 1 статті 81 цивільного процесуального кодифікованого закону України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього кодексу. Одночасно із цим, згідно частини 2 статті 77 та частини 1 статті 82 Цивільного процесуального кодексу України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Розв`язуючи питання щодо можливості ухвалення рішення, суд ураховує припис частини 4 статті 206 Цивільного процесуального кодексу України, яким визначено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Отже, в розумінні змісту вищевказаної статті суд відмовляє у прийнятті визнання відповідачем позову, якщо це суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Частинами 2 і 3 статті 155 Сімейного кодексу України унормовано, що батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. З огляду на таке, заява відповідача про визнання нею позову про позбавлення її батьківських прав не може слугувати єдиною підставою для задоволення позову, оскільки така відмова є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства та не відповідає інтересам дитини. Відтак, оскільки позовні вимоги ВОЛОЧИСЬКОЇ МІСЬКОЇ\~РАДИ в\~інтересах малолітніх\~дітей [PERSON] \~і [PERSON] відповідають чинному законодавству України й визнані відповідачем [PERSON] у повному обсязі, але таке їх визнання суперечить закону, а саме: частині 3 статті 155 Сімейного кодексу України, та порушує інтереси дітей, тому суд наголошує про відсутність законодавчо обґрунтованих підстав задля звільнення позивача від обов`язку доведення позову у процесуальний спосіб належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами у їх сукупності. В такому висновку суд спирається на правозастосовну практику, викладену Верховним Судом як найвищим судом у системі судоустрою України, який, з огляду на імперативну норму пункту 6 частини 2 статті 36 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 1402-VІІІ від 02.06.2016 року (із змінами та доповненнями), забезпечує однакове застосування норм права судами різних спеціалізацій (тобто сталість та єдність судової практики) у порядку та спосіб, визначені процесуальним законом, а саме: постанову Верховного суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду, прийняту 10.11.2023 року в межах справи з єдиним унікальним № 401/1944/22 (провадження № 61-10115св23),- де суд зазначив що саме лише подання заяви про визнання позову у справі про позбавлення батьківських прав не може бути підставою для звільнення позивача від обов`язку надання інших доказів на підтвердження існування обставин, передбачених частиною 1 статті 164 Сімейного кодексу України для позбавлення батьківських прав. Отже, в ході розгляду справи в межах заявлених вимог та зазначених і доведених обставин, судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини, що мають значення для вирішення справи за суттю. Згідно із свідоцтвом про народження (серії [NUMBER] ), виданого 20.01.2021 року Волочиським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (місто Хмельницький), [PERSON] народилась [INFO] , про що 20.01.2021 року складено відповідний актовий запис № 11, та її батьками зазначені громадяни України: [PERSON] та [PERSON] (а. с. 18). Відповідно до свідоцтва про народження (серії [NUMBER] ), виданого 18.07.2023 року Волочиським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Хмельницькому районі Хмельницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (місто Київ), [PERSON] народилась [INFO] , про що 18.07.2023 року складено відповідний актовий запис № 90, та її батьками зазначені громадяни України: [PERSON] та [PERSON] (а. с. 35). Крім того, з Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народжень із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини першої частини 135 Сімейного кодексу України № 00040569451, сформованого 18 липня 2023 року о 10 годин 56 хвилин 10 секунд Волочиським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Хмельницькому районі Хмельницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (місто Київ) вбачається, що в актовому записі № 90, складеному 18.07.2023 року Волочиським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Хмельницькому районі Хмельницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (місто Київ) відносно [PERSON] , [INFO] , відомості про батька записані відповідно до частини 1 статті 135 Сімейного кодексу України (а. с. 36). За заявою [PERSON] від 05.02.2021 року, в якій він просив влаштувати його дитину [PERSON] , [INFO] , в КНП «ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ ОБЛАСНИЙ СПЕЦІАЛІЗОВАНИЙ БУДИНОК ДИТИНИ» терміном на 6 місяців у зв`язку зі складними життєвими обставинами проживання сім`ї, рішенням ВИКОНАВЧОГО КОМІТЕТУ ВОЛОЧИСЬКОЇ МІСЬКОЇ РАДИ ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ № 40 від 10.02.2021 року «Про тимчасове влаштування дитини, [PERSON] , в КНП «Хмельницький обласний спеціалізований будинок дитини» малолітня [PERSON] , [INFO] , влаштована до цього закладу на повне державне утримання терміном 6 місяців (а. с. 20, 27). Із заяв [PERSON] від 16.09.2021 року, 13.05.2022 року та 01.11.2022 року вбачається, що він просив продовжити термін перебування дитини [PERSON] в КНП «Хмельницький обласний спеціалізований будинок дитини» кожного разу ще терміном на 6 місяців (а. с. 21, 22, 23). Згідно з заявами [PERSON] від 20.04.2023 року та 8.12.2023 року, вона також просила продовжити термін перебування її доньки [PERSON] , [INFO] , в КНП «Хмельницький обласний спеціалізований будинок дитини» кожного разу терміном на 6 місяців (а. с. 24, 25). Наказом начальника служби у справах дітей ВОЛОЧИСЬКОЇ МІСЬКОЇ РАДИ ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ Степанюк І. № 38-о від 17.09.2021 року «Про взяття на первинний облік [PERSON] , [INFO] , як дитину, яка опинилася у складних життєвих обставинах» малолітню [PERSON] , [INFO] , поставлено на облік як малолітню дитину, яка перебуває в КНП «Хмельницький обласний спеціалізований будинок дитини», як дитину, яка опинилась у складних життєвих обставинах (а. с. 26). Рішеннями ВИКОНАВЧОГО КОМІТЕТУ ВОЛОЧИСЬКОЇ МІСЬКОЇ РАДИ ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ № 550 від 06.10.2021 року, № 92 від 12.03.2022 року, № 176 від 17.05.2022 року, № 424 від 04.11.2022 року, № 184 від 28.04.2023 року, № 60 від 24.01.2024 року та № 398 від 26.07.2024 року «Про продовження терміну перебування дитини [PERSON] у КНП «Хмельницький обласний спеціалізований будинок дитини» Волочиської міської територіальної громади, кожного разу продовжено термін перебування малолітньої [PERSON] , [INFO] , у вказаному комунальному закладі на шість місяців, у зв`язку з важким матеріальним становищем сім`ї, а останнього разу до вирішення питання про позбавлення батьківських прав [PERSON] та [PERSON] у судовому порядку (а. с. 28, 29, 30, 31, 32, 33, 34). Відповідно до заяви [PERSON] від 18.07.2023 року, вона просить влаштувати її дитину [PERSON] , [INFO] , в КНП «ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ ОБЛАСНИЙ СПЕЦІАЛІЗОВАНИЙ БУДИНОК ДИТИНИ» терміном на 6 місяців, у зв`язку з важким матеріальним становищем (а. с. 37). Заявою від 09.01.2024 року [PERSON] , просила продовжити термін перебування її доньки [PERSON] , [INFO] , в КНП «ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ ОБЛАСНИЙ СПЕЦІАЛІЗОВАНИЙ БУДИНОК ДИТИНИ» терміном на 6 місяців, у зв`язку з важким матеріальним становищем (а. с. 38). З Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу із зазначенням відомостей про другого з подружжя № 00051787451, сформованого 13 червня 2025 року о 14 годині 48 хвилин 55 секунд Волочиським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Хмельницькому районі Хмельницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (місто Київ), вбачається, що 01 серпня 2023 року ВИКОНАВЧИМ КОМІТЕТОМ ВОЛОЧИСЬКОЇ МІСЬКОЇ РАДИ зареєстрований шлюб між [PERSON] та [PERSON] (актовий запис № 38). Прізвище дружини після реєстрацію шлюбу « [PERSON] » (а. с. 143, 144 145). Наказом № 27-о від 18.07.2023 року «Про взяття на облік [PERSON] , [INFO] , як дитину, яка опинилася у складних життєвих обставинах» головного спеціаліста служби у справах дітей Волочиської міської територіальної громади ВОЛОЧИСЬКОЇ МІСЬКОЇ РАДИ ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ Кабанюк Н., [PERSON] , [INFO] , поставлено на облік як малолітню дитину, яка опинилась у складних життєвих обставинах (а. с. 39). Рішенням № 323 від 03.08.2023 року «Про тимчасове влаштування дитини [PERSON] в КНП «ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ ОБЛАСНИЙ СПЕЦІАЛІЗОВАНИЙ БУДИНОК ДИТИНИ» Волочиської міської територіальної громади ВИКОНАВЧОГО КОМІТЕТУ ВОЛОЧИСЬКОЇ МІСЬКОЇ РАДИ ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ, [PERSON] , [INFO] , влаштовано в КНП «ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ ОБЛАСНИЙ СПЕЦІАЛІЗОВАНИЙ БУДИНОК ДИТИНИ» на повне державне утримання терміном на 6 місяців (а. с. 40). Рішеннями № 57 від 24.01.2024 року і № 397 від 26.07.2024 року «Про продовження терміну перебування дитини [PERSON] у КНП «ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ ОБЛАСНИЙ СПЕЦІАЛІЗОВАНИЙ БУДИНОК ДИТИНИ» Волочиської міської територіальної громади ВИКОНАВЧОГО КОМІТЕТУ ВОЛОЧИСЬКОЇ МІСЬКОЇ РАДИ ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ, продовжено термін перебування [PERSON] , [INFO] , в КНП «ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ ОБЛАСНИЙ СПЕЦІАЛІЗОВАНИЙ БУДИНОК ДИТИНИ», терміном на шість місяців, у зв`язку з важким матеріальним становищем сім`ї, а останнього разу до вирішення питання про позбавлення батьківських прав [PERSON] у судовому порядку (а. с. 41, 42). Як вбачається з рішення ВИКОНАВЧОГО КОМІТЕТУ ВОЛОЧИСЬКОЇ МІСЬКОЇ РАДИ ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ № 520 від 25.10.2024 року «Про затвердження висновку органу опіки та піклування про доцільність та можливість позбавлення батьківських прав матері [PERSON] », ним затверджений висновок про доцільність та можливість позбавлення батьківських прав матері [PERSON] , [INFO] , відносно дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , а також доручено службі у справах дітей підготувати та подати до суду відповідну позовну заяву (а. с. 8). Висновком органу опіки та піклування Волочиської міської ради про доцільність та можливість позбавлення батьківських прав матері [PERSON] , [INFO] , жительки [ADDRESS] , відносно дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , що є додатком до рішення ВИКОНАВЧОГО КОМІТЕТУ ВОЛОЧИСЬКОЇ МІСЬКОЇ РАДИ ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ № 520 від 25.10.2024 року та підписаний заступником міського голови Нікітюком В., засвідчено, що має місце в повній мірі виражене ухилення матері [PERSON] до власних дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , від виконання своїх батьківських обов`язків, яка не піклується і не піклувалася про фізичний і духовний розвиток дітей, їх вихованням, не цікавилася їх життям та здоров`ям, так як: рідко відвідувала дітей у закладі, до якого вони влаштовані, не цікавилась, чим вони харчуються, їх станом здоров`я, лікуванням, доглядом та вихованням; не спілкується з дітьми; не виявляє інтересу до їх внутрішнього світу; не радіє досягненнями у фізичному розвиткові дітей; не створила умов для їх проживання, адже умови, де проживає матір, будуть шкодити здоров`ю дітей. Всі вище зазначені умови та фактори кожен окремо, а також в цілому та у їх сукупності, розцінені як ухилення від виконання батьківських обов`язків матері, а тому позбавлення її батьківських прав відповідає інтересам дітей та вимогам Європейського Суду з прав людини, позиція якого полягає у тому, щоб захистити права, життя, здоров`я дітей понад усе. Тому саме з цією метою орган опіки та піклування Волочиської міської ради вважає за доцільне та можливе позбавити батьківських прав матері [PERSON] , [INFO] , жительки [ADDRESS] , відносно дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] (а. с. 9 - 15). Згідно з Випискою із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого № 3171 від 05.05.2024 року, виданою лікуючим лікарем КНП «ХОСБД» [PERSON] , а також з Випискою з історії розвитку дитини [PERSON] , [INFO] , яка знаходиться на вихованні в КНП «ХОСБД» з 15.02.2021 року, [PERSON] , [INFO] , встановлений діагноз (основне захворювання, супутні захворювання та ускладнення): ДЦП, форма Літтля, нижній центральний парапарез. Груба затримка психо-мовленнєвого розвитку. Розумова відсталість помірного ступеня. Гіпертрофія аденоїдів. Загальний стан дитини відповідає основному захворюванню (а. с. 43 44, 45 - 46). З Виписки з медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого № 3292 від 06.05.2024 року, виданої лікуючим лікарем КНП «ХОСБД» [PERSON] , дитині [PERSON] , [INFO] , встановлений діагноз (основне захворювання, супутні захворювання та ускладнення): наслідки гіпоксично-ішемічного ураження ЦНС. Синдром рухових розладів (а. с. 47 48). Відповідно до Службової записки директора КНП «ЦЕНТР НАДАННЯ СОЦІАЛЬНИХ ПОСЛУГ» Гуцал Л. на ім`я голови Волочиської об`єднаної територіальної громади Черниченка К., зареєстрованої за вихідним № 06-03-9 від 03.02.2021 року, центр просить розглянути на комісії з захисту прав дитини та сім`ї при виконавчому комітеті Волочиської міської ради сім`ю [PERSON] , [INFO] , яка проживає у [ADDRESS] , без реєстрації, у якої є дитина - [PERSON] , [INFO] , яка знаходиться у Хмельницькій міській дитячій лікарні. Комісією неодноразово було проведено обстеження умов проживання даної сім`ї та виявлено, що будинок знаходиться в аварійному стані, відключено газопостачання, не дотримуються санітарно-гігієнічні норми. Не створені умови для виховання та розвитку новонародженої дитини, існує ризик для її життя та здоров`я (а. с. 49). З повідомлення директора КП «ХМДЛ» Зимак-Закутня Н., зареєстрованого за вихідним № 85 від 01.02.2021 року, вбачається, що з 04.01.2021 року у педіатричному відділенні для передчасно народжених дітей КП «ХМДЛ» перебуває новонароджена дитина [PERSON] , яка народжена [INFO] в пологовому відділенні КНП «ВОЛОЧИСЬКА ЦРЛ» та доставлена до медичного закладу того ж дня о 14 годині 10 хвилин бригадою РКЦ ХОДЛ. З виписки відомо, що мати дитини - [PERSON] , [INFO] , проживає за адресою: Хмельницька область, Волочиський район, село Бальківці: Загальний стан дитини при поступленні у ВАІТН КП «ХМДЛ» був дуже важким, дитина потребувала дихальної підтримки за допомогою апарату ШВЛ протягом 11 діб. 16.01.2021 року дитину переведено у педіатричне відділення, де продовжено лікування. Зараз стан дитини з позитивною динамікою. В подальшому дитина потребуватиме особливого догляду (а. с. 50). Відповідно до повідомлення директора КНП «ЦЕНТРУ НАДАННЯ СОЦІАЛЬНИХ ПОСЛУГ» Гуцал Л., зареєстрованого за вихідним № 06-03-73 від 17.09.2021 року, сім`я [PERSON] та [PERSON] , у яких народилася донька [PERSON] , потрапила у складні життєві обставини у зв`язку з важким матеріальним становищем. На обліку сім`я перебуває з 25.01.2021 року. Матері були надані рекомендації щодо виховання, лікування та догляду за дитиною, так як у неї низький рівень виховного батьківського потенціалу, але [PERSON] до них не прислухалася та не виконувала. Сім`я проживає у будинку, що потребує на ремонт, без газу, опалення пічне, санітарно - гігієнічний стан не відповідає нормам для виховання та розвитку дитини та створює загрозу для життя та здоров`я малолітньої дитини. Комісією з прав захисту дитини та сім`ї при виконавчому комітеті Волочиської міської ради (Протокол № 2 від 05.02.2021 року) прийнято рішення влаштувати дитину [PERSON] , [INFO] , за заявою батьків у КМП «ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ ОБЛАСНИЙ СПЕЦІАЛІЗОВАНИЙ БУДИНОК ДИТИНИ» (а. с 51). Як убачається з Актів обстеження побутових умов проживання [PERSON] , [INFO] , жительки [ADDRESS] , зареєстрованих за вихідним № 156 від 18.07.2023 року, № 55 від 12.02.2024 року, № 139/3 від 30.04.2024 року та № 310 від 23.09.2024 року, й складених комісією у складі старости Користовецького старостинського округу № l Гранатира Ігоря Петровича, діловода загального відділу Волочиської міської ради Саламатової Лариси Петрівни, завідуючої АЗПСМ села Користова Обуховськової Надії Миколаївни, які обстежили умови проживання [PERSON] та встановили, що вона проживає без реєстрації зі співмешканцем [PERSON] , [INFO] , не працює. [PERSON] служить в Збройних Силах України. В житловому будинку зареєстрована [PERSON] , [INFO] , яка фактично перебуває на вихованні в НКП «Хмельницький обласний спеціалізований будинок дитини». Також у будинку зареєстрований [PERSON] , який фактично там не проживає. В ході обстеження встановлено, що в даному житловому будинку відсутнє газопостачання. [PERSON] користується пічним опаленням. Будинок знаходиться в аварійному стані. Для проживання і розвитку дитини умови не відповідають санітарно-гігієнічним нормам (а. с. 53, 55, 56, 58). Згідно з Актом про факт передачі-прийому дитини, що затверджений директором КНП «ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ ОБЛАСНИЙ СПЕЦІАЛІЗОВАНИЙ БУДИНОК ДИТИНИ» Гориною К., 21.07.2023 року о 14 годині 30 хвилин у КНП «ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ ОБЛАСНИЙ СПЕЦІАЛІЗОВАНИЙ БУДИНОК ДИТИНИ» поступила з КНП «ВОЛОЧИСЬКА БАГАТОПРОФІЛЬНА ЛІКАРНЯ» дитина [PERSON] , [INFO] , яку передав старший акушер [PERSON] , головний спеціаліст служби у справах дітей Волочиської МР Кабанюк Н. В., а прийняв дитину працівник КНП «ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ СПЕЦІАЛІЗОВАНИЙ БУДИНОК ДИТИНИ» [PERSON] і [PERSON] (а. с. 54). З Характеристики на [PERSON] , [INFO] , складеної старостою Користовецького старостинського округу № 1 Гранатиром І. і зареєстрованої за вихідним № 309 від 20.09.2024 року, вбачається, що вона проживає без реєстрації за адресою: [ADDRESS] . За час проживання на території сіл Користова і Бальківці Волочиської міської об`єднаної територіальної громади у відкриті конфлікти з місцевими жителями не вступала та зарекомендувала себе з посередньої сторони. Скарг від жителів села на [PERSON] не поступало. На виконкомі Волочиської міської ради не розглядалась. До кримінальної відповідальності притягувалась і відбувала покарання у вигляді 138 годин громадських робіт на території Користовецького старостинського округу № 1 (а. с. 57). Відповідно до довідок № 311, 312 і 313 від 20.09.2024 року, виданих старостою Користовецького старостинського округу № 1 Волочиської міської ради Хмельницької області Гранатиром І., [PERSON] , [INFO] , земельних ділянок, земельних часток (паїв), житлової площі, майнових сертифікатів, підсобного господарства на праві власності чи користування на території старостинського округу сіл Користова і Бальківці не має (а. с. 59, 60, 61). З довідки про склад сім`ї, виданої за вихідним № 314 від 20.09.2024 року старостою Користовецького старостинського округу № 1 Волочиської міської ради Хмельницької області Гранатиром І., [PERSON] проживає без реєстрації за адресом: [ADDRESS] . До складу сім`ї/ зареєстрованих/входять: - [PERSON] , [INFO] , яка проживає без реєстрації; - [PERSON] , [INFO] ; - [PERSON] , [INFO] , яка перебуває на вихованні НКП «Хмельницький обласний спеціалізований будинок дитини»; - [PERSON] , [INFO] , яка перебуває на вихованні НКП «Хмельницький обласний спеціалізований будинок дитини»; - [PERSON] , [INFO] , який не проживає (а. с. 62). З довідки, виданої за вихідним № 315 від 20.09.2024 року старостою Користовецького старостинського округу № 1 Волочиської міської ради Хмельницької області Гранатиром І., випливає, що [PERSON] , [INFO] , має сестру - [PERSON] , [INFO] , та брата - [PERSON] , 2010 року народження (а. с. 63). Відповідно до Актів обстеження умов проживання, складених 20.03.2024 року за № 41 та 18.07.2023 року за № 113 комісією в складі провідного спеціалісту ССД Комаровського Н. М. та головного спеціаліста ССД Будевич О., в порядку контролю було проведено обстеження умов проживання дитини [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , які перебувають на вихованні в НКП «ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ ОБЛАСНИЙ СПЕЦІАЛІЗОВАНИЙ БУДИНОК ДИТИНИ». В ході обстеження за адресою: [ADDRESS] , - виявлено, що сім`я не створила належних умов проживання для новонародженої дитини, мати звернулась в службу у справах дітей для влаштування новонародженої дитини в КНП «ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ ОБЛАСНИЙ СПЕЦІАЛІЗОВАНИЙ БУДИНОК ДИТИНИ» на період 6 місяців, в зв`язку із складним життєвими обставинами. В кімнаті, де мешкає сім`я, безлад. Будинок знаходиться в аварійному стані. Ситуація в сім`ї така, що загрожує здоров`ю та життю малолітніх дітей. Батьків запрошено з`явиться в службу у справах дітей 21.03.2024 року для розгляду питання виконання ними батьківських обов`язків та попереджено, що законодавство передбачає адміністративну, кримінальну відповідальність за неналежне виконання батьківських обов`язків (а. с. 64, 65). Згідно з фототаблицею, доданою до матеріалів справи, суд упевнися та переконався у тому, що дійсно родина відповідачки мешкає в непридатних для виховання малолітніх дітей умовах ( а. с. 68 72). З повідомлення директора КНП «ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ ОБЛАСНИЙ СПЕЦІАЛІЗОВАНИЙ БУДИНОК ДИТИНИ» Гориної К., зареєстрованого за вихідним № 414 від 14.05.2024 року, вбачається, що в 2024 році мати - [PERSON] провідала дітей 3 рази (04.01.2024 року, 06.02.2024 року та 19.04.2024 року), а батько - [PERSON] провідав доньку 1 раз (19.04.2024 року). Під час відвідувань приносили печиво, сік та фрукти. Станом здоров`я дітей батьки не цікавилися. Листівок на адресу закладу не надходило. В телефонному режимі не спілкувались. Дітям відкриті банківські рахунки задля зарахування аліментів (а. с. 66, 67). Пунктом 6 частини 1 статті 3 Цивільного кодексу України обумовлено, що добросовісність це певний стандарт поведінки, який характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Аналогічна правова позиція викладена Касаційним цивільним судом у складі Верховного Суду в постановах від 17.07.2019 року у справі № 626/2621/18 (провадження № 61 10128св19) та від 18.09.2019 року у справі № 626/2490/18 (провадження № 61 12625св19), який зазначив на необхідність застосування докритрини venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки), яка базується ще на римській максимі «non concedit venire contra factum proprium» (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). В основі доктрини venire contra factum proprium знаходиться принцип добросовісності. Отже, наведені письмові докази не містять явних суперечностей та очевидних ознак підробки, відповідають критеріям належності, достовірності, допустимості, достатності та взаємозв`язку у їх сукупності, враховуються судом у їх повному обсязі. Під час вирішення спірних правовідносин суд враховує, що їх правове регулювання здійснюється нормами Конвенції про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю Організації Об`єднаних Націй 20.11.1989 року й ратифікованої Постановою Верховної Ради України № 789-XІІ від 27.02.1991 року, Конституції України, прийнятої 28.06.1996 року Законом № 254к/96-ВР (із змінами та доповненнями) та Сімейного кодексу України № 2947-ІІІ від 10.01.2002 року (із змінами та доповненнями). Відповідно до змісту частини 3 статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Положеннями частини 7 статті 7\~Сімейного кодексу\~України обумовлено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. З приписів статей 51 та 52 Основного Закону нашої Держави, пункту 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, статей 6, 8 та 11\~-\~12\~Закону України\~«Про охорону\~дитинства» кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Кожна дитина має право на життя з моменту визначення її живонародженою та життєздатною за критеріями Всесвітньої організації охорони здоров`я, а також право на сімейне виховання та збереження сімейних зв`язків. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»). Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Згідно із частинами 1 і 2 статті 155\~Сімейного кодексу\~України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Частинами 1 і 2 статті 3 Конвенції про права дитини, прийнятою 20.11.1989 року та ратифікованою постановою Верховної\~Ради України\~№ 789-XII від 27.02.1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Стаття 9 цієї Конвенції покладає на держави-учасниці обов`язок забезпечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до змісту статті 18 Конвенції про права дитини батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім - права батьків. Наведене узгоджується з висновками щодо врахування найкращих інтересів дитини під час розгляду справ, які стосуються прав дітей, сформульованими Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17.10.2018 року у справі № 402/428/16-ц (провадження № 14-327цс18) та Верховним Судом у постановах від 22.11.2023 року в справі № 320/4384/18 (провадження № 61-1682св22), від 19.02.2024 року в справі № 159/2012/23 (провадження № 61-15840св23) та від 21.02.2024 року в справі № 404/9387/21 (провадження № 61-13425св23). Забезпечення найкращих інтересів дитини - дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити (абзац 4 частини 1 статті 1 Закону України «Про охорону дитинства»). Частиною 1 статті 8 наведеного Закону також передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Як чітко обумовлено у частині 2 статті 15\~Закону України\~«Про охорону\~дитинства» батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Крім того, у своєму рішенні у справі «Ілля Ляпін проти Росії», ухваленому 30.06.2020 року (заява № 70879/11) Європейський суд з прав людини наголошував на тому, що позбавлення особи її/його батьківських прав є особливо кардинальним заходом, який позбавляє батька/матір сімейного життя з дитиною, та не відповідає меті їх возз`єднання, зазначивши, що наявність сімейних зав`язків між подружжям та дитиною, про які вони дійсно піклуються, мають бути захищені відповідно Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Відповідно до положень частини 1 статті 121 Сімейного кодексу України права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу. Серед батьківських обов`язків чинне законодавство України відокремлює обов`язки з виховання дитини, піклування про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти, а також поважати дитину (частини 1 4 статті 150 Сімейного кодексу України). Частиною 5 цієї ж статті визначено, що передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. З огляду на положення частини 3 статті 155 Сімейного кодексу України відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. У свою чергу, положення частини 4 зазначеної статті передбачають, що ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до частини 1 статті 164 Сімейного кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Тотожне за своїм юридичним змістом роз`яснення міститься також у пункті 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 року Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав. Тлумачення пункту 2 частини 1 вище наведеної статті 164 сімейного кодифікованого акту України дозволяє зробити висновок про те, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Отже, позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини. На цьому неодноразово наголошував й Верховний Суд, звертаючи увагу на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків. Такий захід застосовується за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку. Зокрема, такі висновки викладено в його постановах, прийнятих 13.03.2019 року у справі № 631/2406/15-ц, 24.04.2019 року у справі № 331/5427/17, 25.11.2019 року у справі № 640/15049/17, 17.01.2020 року у справі № 712/14772/17, 29.01.2020 року у справі № 127/31288/18, 08.04.2020 року у справі № 645/731/18, 26.04.2023 року у справі № 931/709/21 та 26.12.2024 року у справі № 561/474/24. Розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, позбавлення батька спорідненості з дитиною, а це буде вважатись виправданим лише за виняткових обставин (рішення Європейського суду з прав людини, прийняте 18.12.2008 року у справі «Савіни проти України»). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Про свідоме ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до своїх малолітніх доньок та нехтування ними, свідчать наявні в матеріалах справи письмові докази у їх сукупності. Відповідно до статті 165 Сімейного кодексу України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоровя, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. При цьому, вирішуючи спірні правовідносини, суд з огляду на вищенаведену норму права вважає ВОЛОЧИСЬКУ МІСЬКУ РАДУ, від імені та в інтересах якої в порядку самопредставництва діє міський голова Черниченко К., повноважною особою на звернення з цим позовом до суду щодо позбавлення батьківських прав відповідача. Крім того, під час розгляду справи судом встановлено, що позивач повністю опікується дитиною, його вихованням, навчанням та здоров`ям, що, у свою чергу, свідчить про наявність турботи з боку державних органів та відсутність такої з боку матері дітей, яку зовсім не турбує фізичне й моральне здоров`я малолітніх доньок, а також не інтересується їх розвитком. Суд зауважує, що базові положення принципу забезпечення найкращих інтересів дитини покладені в основу багатьох рішень Європейського суду з прав людини, у тому числі шляхом застосування статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Так, Європейський суд з прав людини у пунктах 54 і 58 свого рішення, ухваленого 07.12.2006 року у справі «Хант проти України» (заява № 31111/04), висловився, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага, дотримуючись якої, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, що за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини. Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки; факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини. Окрім цього, у рішенні, ухваленому 16.07.2015 року у справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: 1)по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; 2)по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним. При цьому рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання. Попри це в першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Наведене повністю узгоджується з висновками щодо врахування найкращих інтересів дитини під час розгляду справ, які стосуються прав дітей, сформульованими Великою Палатою Верховного Суду у своїй постанові, прийнятій 17.10.2018 року у справі з єдиним унікальним № 402/428/16-ц (провадження № 14-327цс18), та Верховним Судом у постановах,\~прийнятих22.11.2023 року у справі з єдиним унікальним № 320/4384/18 (провадження № 61-1682св22), 19.02.2024 року в справі з єдиним унікальним № 159/2012/23 (провадження № 61-15840св23) та 21.02.2024 року в справі з єдиним унікальним № 404/9387/21 (провадження № 61-13425св23). За загальним правилом, обумовленим приписом статті 19\~Сімейного кодексу\~України та статті 56 Цивільного процесуального кодексу України, у спорах про позбавлення батьківських прав участь органу опіки і піклування є обов`язковою. Спеціалісти відповідного органу мають надати суду письмовий фаховий висновок щодо розв`язання спору. Отже, частинами 4 та 5 вищевказаної статті процесуального кодифікованого закону України унормовано, що при розгляді спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, визначення місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе, не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Згідно з висновком органу опіки та піклування ВОЛОЧИСЬКОЇ МІСЬКОЇ РАДИ позбавлення батьківських прав матері - [PERSON] , [INFO] , відносно її малолітніх доньок: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] ,- є доцільним та можливим. Вказаний висновок суд вважає достатньо обґрунтованими, оскільки фаховими спеціалістами вивченні умови проживання матері, яка не забезпечили усе необхідне для дітей, враховані інтереси дівчат, проаналізована поведінка відповідача та її загальне ставлення до ситуації, в якій вона та її малолітні діти опинились. Отже, доводи позовної заяви про відсутність у відповідача бажання приймати участь у вихованні дитини, дбати про його розвиток, знайшли своє підтвердження під час судового розгляду справи. Суд враховує, що позбавлення батьківських прав слід розглядати як виключний і надзвичайний засіб впливу на недобросовісних батьків. Виходячи з характеру такого засобу, його не можна застосовувати тоді, коли це не викликано необхідністю. Таким чином, аналізуючи зібрані у справі докази у їх сукупності, судом під час розгляду справи по суті позовних вимог достовірно встановлений і підтверджений наданими письмовими доказами той факт, що відповідач дійсно на теперішній час фактично самоусунулася від виконання батьківських обов`язків по відношення до своїх малолітніх доньок, за відсутності будь-яких об`єктивних та доведених у процесуальний спосіб перешкод, не бере участі у їх вихованні, розвитку, утриманні та навчанні, не інтересується їх успіхами та здоров`ям, не турбується про фізичний та духовний розвиток дівчат, про їх харчування, лікування та освіту, не надає належної матеріальної допомоги та моральної підтримки, не бажає приділяти їм батьківську (материнську) турботу і увагу, долею дітей не цікавиться, а, відтак, свідомо ухиляється від виховання [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , і нехтує своїми батьківськими обов`язками, що з огляду на наведені вище норми права є наслідком винної поведінки відповідача та підставою для позбавлення її батьківських прав. Доказів зворотного суду не надано та в судовому засіданні не встановлено. Доходячи таких висновків та при оцінці обставин справи, суд на перше місце ставить якнайкращі інтереси дитини, що включає знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для ухвалення рішення. Крім того, суд вважає, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інші), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування вирішує лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення матері до дітей, й переконаний, що змінити її поведінку у кращу сторону вже неможливо. Отже, з огляду на наведені норми закону, проаналізувавши всі наявні і досліджені у судовому засіданні докази у їх сукупності, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню, врахувавши доведеність вини та свідомої поведінки відповідача щодо ухилення від участі у вихованні своїх дітей, умисне і безпідставне нехтування нею своїми обов`язками матері, суд доходить висновку про обґрунтованість вимог позивача та можливість задоволення цього позову шляхом позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно її малолітніх доньок: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , які влаштовані та фактично перебувають у НКП «ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ ОБЛАСНИЙ СПЕЦІАЛІЗОВАНИЙ БУДИНОК ДИТИНИ». Одночасно із цим, суд звертає увагу на зміст частин 1 та 4 статті 169 Сімейного кодексу України,\~якими передбачено,\~що мати,\~батько,\~позбавлені батьківських\~прав,\~мають право\~на звернення\~до суду\~з позовом\~про поновлення\~батьківських прав.\~Суд перевіряє,\~наскільки змінилася\~поведінка особи,\~позбавленої батьківських\~прав, та обставини, що були підставою для позбавлення батьківських прав, і постановляє рішення відповідно до інтересів дитини. А отже, відповідач не позбавлений права на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав у разі зміни її поведінки по відношенню до доньок. Натомість, правові наслідки позбавлення батьківських прав визначені положеннями статті 166 Сімейного кодексу України, а саме: особа, яка позбавляється батьківських прав, втрачає всі права, засновані на спорідненні з дитиною, - окрім обов`язку щодо утримання дитини (частина 2 статті 166 Сімейного кодексу України). Одночасно із цим, у разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Крім того, відповідно до положень частини 1 статті 1 та частини 1 статті 2 Сімейного кодексу України зміст майнових прав та обов`язків батьків і дітей, а також регулювання майнових відносин між батьками та дітьми визначається зазначеним кодексом. Приписами частини 1 статті 180 цього ж нормативно-правового акту передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Тотожне за своїм правовим змістом роз`яснення міститься також й у пункті 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 25.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів». Крім того, суд приймає до уваги, що зазначений обов`язок безпосередньо закріплений нормами Конституції України та відповідно кореспондується з правом будь-якої дитини на отримання аліментів від своїх батьків до досягнення повноліття (стаття 51 Конституції України). У свою чергу, положення Конвенції про права дитини передбачають, що дитина, з огляду на її фізичну й розумову незрілість вимагає спеціального захисту й турботи, включаючи належний правовий захист, як до, так і після народження. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (частина 3 статті 181 Сімейного кодексу України). Норми права, які містяться у частині 2 статті 182 зазначеного кодифікованого закону України передбачають, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. З огляду на положення частини 1 статті 183 Сімейного кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. При цьому, суд враховує, що аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову (частина 1 статті 191 Сімейного кодексу України). За досліджених обставин суд доходить висновку про те, що [PERSON] не виконує по відношенню до своїх малолітніх дітей доньок: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , які влаштовані та фактично перебувають у НКП «ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ ОБЛАСНИЙ СПЕЦІАЛІЗОВАНИЙ БУДИНОК ДИТИНИ», батьківські обов`язки, передбачені сімейним законодавством, та ухиляється від належної участі по їх утриманню у грошовій чи будь-якій іншій формі. Беручі до уваги викладені обставини, ураховуючи стан здоров`я та матеріальне становище дітей й відповідача, відсутність доказів щодо існування у неї інших дітей та непрацездатних осіб, які потребують на матеріальну допомогу, суд вважає, що аліменти на утримання малолітніх на час звернення із цим позовом дітей, необхідно встановити у частковому відношенні, тобто в розмірі 1/3 від заробітку (доходу) їх матері [PERSON] , але не менш ніж 50% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, що буде з урахуванням приписів статті 182 Сімейного кодексу України необхідним та достатнім для їх гармонійного розвитку. Одночасно з цим, суд вважає за необхідне визначити, що аліменти на утримання малолітніх [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , слід присудити щомісяця, від дня пред`явлення цього позову первісно в суд, тобто на момент звернення ВОЛОЧИСЬКОЇ МІСЬКОЇ РАДИ, від імені та в інтересах якої в порядку самопредставництва діє міський голова Черниченко К., у Волочиський районний суд Хмельницької області, а саме: з 31.10.2024 року,- й до досягнення найстаршою дитиною повноліття, шляхом перерахування сум аліментів на особисті рахунки дітей, відкриті в банківській установі, зокрема: -[PERSON] , [INFO] , індивідуальний податковий номер платника податків [NUMBER] : на поточний рахунок [NUMBER] , відкритий у філії - Хмельницьке обласне управління АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ОЩАДБАНК»; -[PERSON] , [INFO] , індивідуальний податковий номер платника податків [NUMBER] : на поточний рахунок [NUMBER] , відкритий у філії - Хмельницьке обласне управління АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ОЩАДБАНК». Визначити порядок виконання рішення суду в частині стягнення аліментів на утримання дітей таким чином, що після досягнення повноліття найстаршою дитиною аліменти слід стягувати до досягнення повноліття наймолодшою дитиною за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття, за умови, що ніхто з батьків не звернеться до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей. Також, на підставі приписів пункту 1 частини 1 статті 430 Цивільного процесуального кодексу України рішення суду в частині стягнення аліментів на утримання дітей у межах платежу за один місяць підлягає негайному виконанню. Ухвалюючи рішення та задовольняючи позов ВОЛОЧИСЬКОЇ МІСЬКОЇ РАДИ в інтересах малолітніх дітей [PERSON] і [PERSON] до [PERSON] «Про позбавлення батьківських прав», суд вважає за необхідне вирішити згідно з підпунктом 6 частини 1 статті 264 Цивільного процесуального кодексу України питання про розподіл між сторонами у справі судових витрат. Так, відповідно до вимог частини 1 статті 141 зазначеного цивільного процесуального кодифікованого закону України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При цьому, частиною 6 цієї ж норми процесуального права визначено, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Приписи частини 1 та 2 статті 133 Цивільного процесуального кодексу України передбачають, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Таким законом є Закон України «Про судовий збір» № 3674-VІ від 08.11.2011 року (із змінами та доповненнями), який встановлює правові засади справляння, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та його повернення. Положеннями статті 1 зазначеного Закону визначено, що судовий збір це збір, який справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, а також за видачу судами документів і включається до складу судових витрат. Згідно із абзацом 1 частини 1 статті 3 вказаного вище нормативно-правового акту, судовий збір справляється за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством України. Відповідно до змісту частини 1 й підпункту 2 пункту 1 частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви немайнового характеру, яка подана юридичною особою справляється судовий збір у сумі одного розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня календарного року, в якому відповідна заява подається до суду. На підставі приписів частини 1, абзацу 1 підпункту 1 частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір» (із змінами та доповненнями) за подання до суду юридичною особою позовної заяви майнового характеру справляється судовий збір у розмірі 1,5% ціни позову, але не менш 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня календарного року, в якому відповідна заява подається до суду. Із зазначеним позовом ВОЛОЧИСЬКА МІСЬКА\~РАДАзвернулась до суду у 2024 році, і їх позов містить 2 вимоги немайнового характеру (позбавлення батьківських прав по відношенню до двох дітей) та 2 вимоги майнового (стягнення на утримання двох дітей аліментів). Пунктом 9 частини 1 статті 40 Бюджетного кодексу України № 2456-VІ від 08.07.2010 року (із змінами та доповненнями) визначено, що розмір прожиткового мінімуму на відповідний бюджетний період у розрахунку на місяць на одну особу, а також окремо для основних соціальних і демографічних груп населення визначається Законом про Державний бюджет України. Відповідно до приписів абзацу 3 статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» № 3460-IX від 09.11.2023 року з 01 січня 2024 року прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для працездатних осіб встановлений в сумі 3028,00 гривень, а тому за подання до суду цієї позовної заяви позивач повинна була б сплатити судовий збір у розмірі 9084,00 гривень, виходячи з розрахунку: 3028 гривень х 2 + 3028 гривень х 1 = 3028 гривень х 3 = 9084,00 гривень. Однак на підставі приписів підпункту 12 пункту 2 статті 3 Закону України «Про судовий збір» судовий збір не справляється за подання заяви, апеляційної та касаційної скарг про захист прав малолітніх чи неповнолітніх осіб, а також згідно з пункту 3 частини 1 статті 5 цього ж закону позивач у справі про стягнення аліментів звільняється від сплати судового збору. Відтак, ухвалюючи рішення та задовольняючи позов ВОЛОЧИСЬКОЇ МІСЬКОЇ РАДИ в інтересах малолітніх дітей [PERSON] і [PERSON] до [PERSON] «Про позбавлення батьківських прав» повністю, суд доходить й до висновку про те, що з відповідача слід стягнути в доход держави судовий збір у загальній сумі 9084,00 гривень. Ухвалюючи рішення, суд зауважує, що відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, але його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» рішення від 10.02.2010 року у заяві № 4909/04). На підставі викладеного,

Outcome: approved