Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-03 00:00:00

02.06.2025 представник позивача звернулася до суду із зазначеним позовом, в якому просила стягувати з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] аліменти в розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку (доходів) щомісячно з дня подачі позову до суду і до закінчення навчання, але не більше ніж до досягнення нею 23 років, допустивши рішення до негайного виконання в межах суми платежу за один місяць. В обгрунтування позову зазначено, що після досягнення позивачем повноліття з її батька припинено стягування аліменти на її утримання, проте вона досі потребує його матеріальної підтримки, оскільки продовжує навчатися. Позивач є студенткою 1 курсу денної форми навчання факультету фінансів та обліку Державного торговельно-економічного університету. Навчання позивача здійснюється на платній основі. Вартість навчання за перший курс становить 34 500,00 грн, за другий курс - 38 640,0 грн. Утриманням позивача на період навчання займається виключно матір позивача, фінансові можливості якої є обмеженими, вона не може самостійно забезпечити повністю всі потреби дочки. Позивач у зв`язку із навчання позбавлено можливості працювати. Доходів позивач немає. Натомість батько є здоровою людиною, працездатним, є військовослужбовцем ЗСУ, має офіційний дохід, тому має можливість сплачувати матеріальне утримання на позивача, як таку, що продовжує навчання. 09.06.2025 провадження у справі було відкрито та призначено справу до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. У судове засідання позивач та представник позивача не прибули, натомість подано заяву про розгляд справи за їх відсутності. Відповідач в судове засідання повторно не прибув, про час та місце судового розгляду повідомлений вчасно та належним чином, причини неявки суду невідомі, відзиву на позов від якого не надходило. Відповідно до вимог ч.1 ст.223 ЦПК України, суд вважає за можливе проводити розгляд справи за відсутності сторін та на підставі ч. 1 ст. 280 ЦПК України ухвалити заочне рішення за наявних у справі доказів. Враховуючи неявку в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. З`ясувавши обставини, дослідивши докази, якими вона обгрунтовуються, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення за наступних підстав. Так, судом встановлено, що батьками повнолітньої позивачки [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] , відповідач у справі, та [PERSON] .. Як вбачається з копії рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 02.11.2022 з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку ( доходу), до досягнення дітьми повноліття. Відповідно до довідки від 27.03.2025 № 61/25 [PERSON] є студенткою 1 курсу денної форми навчання факультету фінансів та обліку Державного торговельно - економічного університету. Термін закінчення навчання - червень 2028 року. Матеріали справи містять копії Договорів про навчання та надання платної освітньої послуги, з яких слідує, що загальна вартість освітньої послуги становить 138 000 грн. Весь тягар по оплаті освітньої послуги та матеріальному утриманні повнолітньої дочки, що навчається понесла матір позивача. Натомість відповідач є військовослужбовцем ЗСУ, від чого отримує офіційний та стабільний дохід. Представник позивача посилається на те, що у зв`язку з навчанням позивач потребує матеріального утримання також від батька, який такого утримання не надає, однак має таку змогу, оскільки є працездатним, проходить військову службу у ЗСУ та має офіційні та достатні доходи. Відповідно до ч.1 та 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 199 СК України передбачений обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Правовідносини батьків щодо утримання повнолітніх дочки, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка, зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (ст.ст.199, 200, 201 цього Кодексу). При визначенні розміру аліментів слід враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Отже обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: походження дитини від батьків або наявність між ними іншого юридично значущого зв`язку (усиновлення); досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину). Пленум Верховного Суду України надав роз`яснення щодо підстав виникнення обов`язку батьків по утриманню своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання. Так, пунктом 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15 травня 2006 року роз`яснено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Відповідно до ч. 3 ст. 199 СК України право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів мають самі дочка, син, які продовжують навчатися, а також той із батьків, з яким вони проживають. Суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 СК України. Відповідно до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.1 та 6 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. У відповідності з ч.1 ст. 77 ЦПК України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Разом з тим, судом при визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу та проживання за місцем його знаходження. Аналогічна правова позиція висвітлена в Постанові Верховного Суду від 17 червня 2020 року у справі № 761/10510/17. А тому, з системного аналізу вказаних норм слідує, що під час розгляду справ за позовом про стягнення аліментів на повнолітніх дітей, які продовжують навчання, підлягають доказуванню та встановленню обставини, зокрема, потреба повнолітньої дитини в матеріальній допомозі у зв`язку з навчанням та наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Отже на підставі наданих доказів, при розгляді справи доведено, що повнолітня дочка, що продовжує навчання, потребує матеріальної допомоги від батька, який може надавати таку допомогу. Дані обставини не оспорено відповідачем. Визначаючи розмір аліментів, суд враховує актуальну і дійсну потребу повнолітньої дочки у наданні їй матеріальної допомоги та матеріальний стан відповідача, доходить висновку про стягнення з відповідача аліментів у розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 02.06.2025 і до закінчення навчання, але не більше ніж до досягнення дочкою 23-х років. Саме такий розмір буде справедливим та відповідати рівності обов`язку батьків утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання, зможе в повній мірі забезпечити належні умови утримання та проживання доньки, однак не буде порушувати права відповідача. Таким чином задовольняючи позов частково, суд керується тим, що позивачем відповідно до вимог ст.ст. 12,81,89 ЦПК України не доведено та не надано достатніх доказів того, що відповідач взмозі сплачувати аліменти саме в розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку (доходів) щомісячно . Відповідно до п. 1 ч.1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення суду у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Порядок розподілу та відшкодування судових витрат регламентується ст.141 ЦПК України. Відповідно до частини 6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Зазначене стосується й випадку, коли рішення ухвалено на користь позивача, який звільнений від сплати судового збору. Згідно з п. 3, 9 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - зокрема у справах про стягнення аліментів. За таких обставин судовий збір згідно вимог ст. 141 ЦПК України підлягає стягнення з відповідача на користь держави.

Outcome: partial