Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-23 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог. Позивач з 06 лютого 2019 року по 29 березня 2022 року працював на підприємстві ТОВ «Метінвест-Промсервіс». Через недосконалість технічного процесу виконання робіт, що характеризувалися впливом показників важкості праці та аерозолів переважно фіброгенної дії, яка перевищувала нормативні значення, позивач отримав професійні захворювання, встановлені Українським НДІ 28 березня 2024 року. Оглядом МСЕК йому визначено ступінь втрати професійної працездатності 65% безстроково (50% по радикулопатії, 15% по сидеросилікозу) і визнано особою з інвалідністю третьої групи. Позивач має постійні скарги на стан свого здоров`я, змушений постійно проходити лікування, однак хронічний характер захворювань не дає надії на одужання у майбутньому. У зв`язку з ушкодженням здоров`я порушено його звичний спосіб життя, через постійний біль він позбавлений можливості реалізовувати свої звички і бажання, через що вважає себе тягарем для своєї сім`ї. Тому просить стягнути з відповідача заподіяну моральну шкоду у розмірі 380 000,00 грн. Стислий виклад заперечень відповідача. Представник відповідача адвокат Ніколенко М.М. подав відзив, просить відмовити у задоволенні позовних вимог. В обґрунтування зазначає, що з 06 лютого 2019 року позивача було прийнято слюсарем черговим і з ремонту обладнання на дільниці сервісного обслуговування і капітальних ремонтів в кар`єрі у ТОВ «Метінвест-Промсервіс». 29 березня 2022 року [PERSON] звільнено за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію. Під час працевлаштування у ТОВ «Метінвест-Промсервіс» [PERSON] був ознайомлений з важкими та шкідливими умовами праці та надав свою добровільну згоду на роботу у цих умовах. Зі свого боку, ТОВ «Метінвест-Промсервіс» при прийомі позивача на роботу повідомляло його про наявність у нього права на пільги і компенсації за роботу в таких умовах відповідно до чинного законодавства і колективного договору. Таким чином, позивач був обізнаний про шкідливі фактори, які присутні на його робочому місці у ТОВ «Метінвест-Промсервіс», та добровільно погодився виконувати доручену йому роботу. Під час роботи на ТОВ «Метінвест-Промсервіс» позивач щороку проходив медичні огляди, у зв`язку з чим допускався відповідачем до роботи за своєю професією. Факт допуску позивача до роботи свідчить, що він був визнаний придатним для роботи. Жодної інформації стосовно виявлення початкових стадій будь-яких професійних захворювань, рекомендації стосовно позивача про необхідність проходження додаткових обстежень або лікування ТОВ «Метінвест-Промсервіс» від медичного закладу, який проводив періодичні та позачергові медичні огляди, не отримувало. Відсутні будь-які докази наявності у [PERSON] професійних захворювань протягом роботи на ТОВ «Метінвест-Промсервіс» та на момент його звільнення з підприємства. [PERSON] добровільно приступив до виконання трудових обов`язків за професією слюсар, від дорученої роботи він не відмовлявся, про те, що при виконанні роботи створювалася виробнича ситуація, небезпечна для його життя або здоров`я, не повідомляв. Надані до позовної заяви документи не підтверджують наявність у позивача професійного захворювання під час виконання ним трудових обов`язків на підприємстві відповідача, а наданий ним медичний висновок лікарсько-експертної комісії датований 28 березня 2024 року. Відповідач зауважує, що позивач протягом тривалого часу працював за професіями із шкідливими умовами праці не на підприємстві відповідача. Вважає, що стан здоров`я позивача обумовлений всією його трудовою діяльністю, а не лише на ТОВ «Метінвест-Промсервіс», а також його власними діями/бездіяльністю. Зазначає, що рішенням Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14 жовтня 2024 року у справі №213/3134/24 з ПрАТ «ІнГЗК» на користь [PERSON] стягнуто 300\~000,00 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої втратою працездатності внаслідок професійного захворювання, виходячи зі стажу роботи позивача на цьому підприємстві протягом 8 років і 4 місяців. Тому, враховуючи стаж роботи позивача на ТОВ «Метінвест-Промсервіс» протягом лише 3 років і 1 місяця, вважає, що заявлений позивачем до стягнення розмір моральної шкоди у сумі 380\~000,00 грн є очевидно завищеним. На підставі вищенаведеного вважає позовну заяву необґрунтованою та безпідставною, а позовні вимоги, з урахуванням фактичних обставин справи, є такими, що не підлягають задоволенню. Однак у разі задоволення судом позовних вимог у сумі, що перевищує чотирикратний розмір мінімальної заробітної плати, розмір моральної шкоди в такому випадку необхідно стягнути з урахуванням утримання з цієї суми передбачених законом податків та обов`язкових платежів при їх виплаті. Процесуальні дії у справі. 23 травня 2025 року позовна заява надійшла до суду. 28\~травня 2025\~року позовна\~заява прийнята\~до розгляду,\~провадження у справі відкрито. Розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. 20 червня 2025 року представником відповідача подано відзив на позов. Інші процесуальні дії у справі судом не здійснювались. Заяви, клопотання. Як вбачається з відзиву представника відповідача ТОВ «Метінвест-Промсервіс» - адвоката Ніколенко М.М., останній просить суд, в порядку ч.1 ст.93 ЦПК України, зобов`язати позивача надати відповіді на поставлені питанняв пункті 5 даного відзиву, а саме: - Якими є повні банківські реквізити Позивача, на які Відповідач має перерахувати суму моральної шкоди за рішенням суду, у разі задоволення позову? - Чи може Позивач надати Відповідачу та/або суду довідку із банку, в якому віг обслуговується, з повною інофрмацією про реквізити банківського рахунку, на який Відповідач перерахує суму моральної шкоди у разі, якщо позов буде задоволено судом?. Дослідивши матеріали справи, а також вищезазначене клопотання представника відповідача, суд приходить до наступного. Так, відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 93 ЦПК України учасник справи має право поставити в першій заяві по суті справи, що ним подається до суду, не більше десяти запитань іншому учаснику справи про обставини, що мають значення для справи. Учасник справи, якому поставлено питання позивачем, зобов`язаний надати вичерпну відповідь окремо на кожне питання по суті. На запитання до учасника справи, який є юридичною особою, відповіді надає її керівник або інша посадова особа за його дорученням. Відповіді на запитання подаються до суду учасником справи - фізичною особою, керівником або іншою посадовою особою юридичної особи у формі заяви свідка не пізніш як за п`ять днів до підготовчого засідання, а у справі, що розглядається в порядку спрощеного провадження, - до першого судового засідання. Копія такої заяви свідка у той самий строк надсилається учаснику справи, який поставив письмові запитання. Згідно з ч. 6 ст. 93 ЦПК України учасник справи має право відмовитися від надання відповіді на поставлені запитання: 1) з підстав, визначених статтями 70,71 цього Кодексу; 2) якщо поставлене запитання не стосується обставин, що мають значення для справи; 3) якщо учасником справи поставлено більше десяти запитань. За наявності підстав для відмови від відповіді учасник справи повинен повідомити про відмову іншого учасника та суд у строк для надання відповіді на запитання (ч. 7 ст. 93 ЦПК України). Так, правом надання відповіді на поставлені представником відповідача запитання позивач не скористався та до суду такі відповіді не надав, також не повідомив суд про відмову у наданні відповідей та підстав для такої відмови. При цьому, позиція позивача по справі детально викладена ним у позовній заяві, зокрема позивачем зроблений докладний опис обставин по справі, негативних змін у житті позивача, спричинених професійним захворюванням, а поставлені представником відповідача запитання стосуються питання витребування у позивача інформації та документів з метою добровільного виконання рішення суду, в разі його ухвалення. Частиною 7 ст. 93 ЦПК України передбачено, що суд за клопотанням іншого учасника справи може визнати підстави для відмови відсутніми та зобов`язати учасника справи надати відповідь. У зв`язку з тим, що відмова від надання відповідей на запитання від позивача до суду не надходила, клопотання про визнання відсутніми у позивача підстав для такої відмови до суду не надходило, тому клопотання представника відповідача про зобов`язання позивача надати відповіді на запитання слід залишити без розгляду. Інших заяв, клопотань від учасників справи не надходило. Фактичні обставини, встановлені судом. Позивач з 06 лютого 2019 року по 29 березня 2022 року працював на підприємстві відповідача слюсарем черговим і з ремонту обладнання на дільниці сервісного обслуговування і капітальних ремонтів обладнання в кар`єрі, цех сервісного обслуговування ІнГЗК. Звільнений за власним бажання в зв`язку з виходом на пенсію на підставі ст.38 КЗпП України. Медичним висновком лікарсько-експертної комісії спеціалізованого профпатологічного закладу охорони здоров`я ДУ «Український НДІ промислової медицини» від 28 березня 2024 року №503 встановлена наявність у позивача хронічних професійних захворювань: 1. Радикулопатія попереково-крижова L4, L5, S1 та шийна С6, С7, С8, з вираженими статико-динамічними порушеннями, стан після дискектомії L4-L5 (2021р.), стійким больовим і м`язово-тонічним синдромами, нейродистрофією у вигляді двобічного плечолопаткового періартрозу (ПФ другого ступеня), остеоартрозу у поєднанні з періартрозом ліктьових і колінних суглобів (ПФ другого ступеня); 2. Сидеросилікоз першої стадії (t/t;1/1; em), ускладнений хронічним обструктивним захворюванням легень першої стадії, група А Легенева недостатність першого-другого ступеня. Згідно з цим висновком стаж роботи в умовах впливу шкідливих і небезпечних факторів виробничого середовища і трудового процесу на робочих місцях за професіями, які наведено в інформаційній довідці про умови праці [PERSON] , підготовленій Південно-Східним міжрегіональним управлінням Державної служби з питань праці від 04 серпня 2023 року № ПС/1/16902-23, становить 11 років 6 місяців та включає періоди роботи, зокрема у відповідача. Під час трудової діяльності підпадав під вплив: 1. пилу фіброгенної дії, 3 клас 1-3 ступеня, «шкідливі»; 2. рівнів шуму, 3 клас 1-2 ступеня, «шкідливі» (водій «ІнГЗК» 4 роки 3 місяці, слюсар черговий та з ремонту устаткування «МПС» 3 роки 1 місяць); 3. мікроклімату, 3 клас 3 ступеня, «шкідливі» (слюсар черговий та з ремонту устаткування «МПС» 3 роки 1 місяць); 4. рівнів загальної вібрації, 3 клас 1-2 ступеня, «шкідливі» (водій «ІнГЗК», 8 років 1 місяць); 5. важкості праці, 3 клас 1 та 3 ступеня, «шкідливі»: динамічне навантаження при загальному навантаженні (за участю м`язів рук, тулуба, ніг) (слюсар черговий та з ремонту устаткування «МПС» 3 роки 1 місяць); динамічне навантаження при регіональному навантаженні (з переважною участю м`язів рук та плечового суглоба) (слюсар черговий та з ремонту устаткування «МПС» 3 роки 1 місяць); робоча поза вимушена 45% зміни (слюсар черговий та з ремонту устаткування «МПС» 3 роки 1 місяць); робоча поза незручна 38.9-48.1 % зміни (водій «ІнГЗК», 8 років 1 місяць). Відповідно до Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) від 03 травня 2024 року проведено розслідування причин виникнення у [PERSON] професійних захворювань. Відповідно до п. 13 Акту за загальною оцінкою умови праці позивача у відповідача відносяться до 3 класу 3 ступеня (шкідливі). Згідно з пунктом 17 Акту встановлено, що [PERSON] , працюючи у ТОВ "Метінвест-Промсервіс", виконував роботи, що характеризувались впливом показників важкості праці та аерозолів переважно фіброгенної дії, які перевищували нормативні значення. Також зазнавав впливу аналогічних шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу, працюючи у ПрАТ "Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат". У п.18 Акту причиною виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) зазначено: - важкість праці: величина зовнішнього фізичного навантаження при регіональному навантаженні (з переважною участю м`язів рук та плечового суглоба) складала 59,1 Вт при нормативному значенні до 45 Вт; при загальному навантаженні (за участю м`язів рук, тулуба, ніг) складала 98,3 Вт при нормативному значенні до 90 Вт; перебування у вимушеній робочій позі 45% часу зміни при нормі до 10%, згідно з Державними санітарними нормами та правилами «Гігієнічна класифікація праці за показниками шкідливості та небезпечності факторів виробничого середовища, важкості та напруженості трудового процесу», затверджених наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08 квітня 2014 року№248; - аерозолі переважно фіброгенної дії: концентрація кремнію діоксиду кристалічного за вмісту в пилу від 10 до 70% в повітрі робочої зони перевищувала нормативне значення в 3,15 раз (6,3 мг/м3 при гранично допустимій концентрації 2,0 мг/м3) згідно з наказом Міністерства охорони здоров`я України від 14 липня 2020 року №1596 «Про затвердження гігієнічних регламентів допустимого вмісту хімічних і біологічних речовин у повітрі робочої зони». Відповідно до п.20 Акту особи, які порушили законодавства про охорону праці, комісією не встановлені, враховуючи термін роботи [PERSON] в шкідливих умовах праці на різних підприємствах та неодноразову зміну керівників. Згідно з довідками МСЕК від 11 липня 2024 року позивачу при огляді встановлено ступінь втрати професійної працездатності 65% (50% по радикулопатії, 15% по сидеросилікозу) з 10 червня 2024 року безстроково та визначено третю групу інвалідності безстроково. Причиною інвалідності зазначено професійне захворювання. У 2023 та 2024 роках позивач неодноразово перебував на стаціонарному лікуванні з приводу отриманих професійних захворювань. Рішенням Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14 жовтня 2024 року з ПрАТ «ІнГЗК» на користь [PERSON] стягнуто 300\~000,00 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої втратою працездатності внаслідок професійного захворювання без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб та інших обов`язкових платежів. Зміст спірних правовідносин. Встановленим у судовому засіданні обставинам відповідають правовідносини, які регулюють відшкодування моральної шкоди. Норми права, які застосовує суд та мотиви їх застосування. Статтею 3 Конституції України\~передбачається, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Частина 4 статті\~43, частина 1 статті\~46 Конституції України\~передбачають, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Згідно зі статтею 4 Закону України «Про охорону праці» державна політика в галузі охорони праці базується, зокрема на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці: соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань. Статтею 6 цього Закону визначено, що умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам законодавства. Роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці (ст.13). Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав (ч. 1 ст. 23 ЦК України). Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Частиною 3 ст. 23 ЦК України передбачено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до частини першої статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Відповідно до\~статті 153 КЗпП України\~забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Згідно зі статтею 173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку. Статтею 237-1 КЗпП України\~передбачено проведення відповідно до законодавства власником або уповноваженим ним органом відшкодування моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди)» з наступними змінами, факт заподіяння моральної шкоди пов`язують не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих зв`язків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя. Рішенням Конституційного Суду від 27 січня 2004 року № 1-рп/2004 року встановлено, що громадяни, яким установлена стійка втрата професійної працездатності, мають право на стягнення на їх користь моральної шкоди. Відповідно до п. 4.1 цього ж рішення ушкодження здоров`я, заподіяне потерпілому під час виконання трудових обов`язків незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, заподіюють йому моральні й фізичні страждання. Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Докази подаються суду сторонами та іншими учасниками справи. Висновок суду. Сам факт втрати професійної працездатності, з точки зору погіршення здоров`я, втрати важливих особистих здібностей, зміни життєвого укладу, необхідності лікування, веде до висновків про наявність моральної шкоди. Зазначене також випливає з положень ст. 3 Конституції України, відповідно до якої людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Аналізуючи спірні правовідносини в контексті вказаних норм права, судом достовірно встановлено, що у зв`язку з отриманням професійних захворювань та встановленням стійкої втрати працездатності позивачу заподіяно моральну шкоду. Внаслідок отриманих професійних захворювань у позивача змінилися образ та якість життя, що завдає йому моральних страждань. Ушкодження здоров`я, втрата значного відсотка працездатності, лікування, перенесення фізичних страждань, спричиняє йому моральні страждання. При цьому вина власника не вказана серед юридичних фактів, які входять до юридичного складу, який є підставою правовідносин з відшкодування моральної шкоди. Тобто закон не перешкоджає стягненню з власника моральної шкоди за відсутності його вини, якщо є юридичні факти, що складають підставу обов`язку власника відшкодувати моральну шкоду, а саме: наявність моральних страждань працівника, втрата нормальних життєвих зв`язків, або необхідність для працівника додаткових зусиль для організації свого життя. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд виходить із засад розумності, виваженості та справедливості, відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року\~з подальшими змінами, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд враховує період роботи позивача в шкідливих умовах на підприємстві відповідача протягом 3 років 1 місяцю, період роботи на іншому підприємстві, характер та тривалість отриманих професійних захворювань, відсоток втрати позивачем професійної працездатності, наявність третьої групи інвалідності, тяжкість вимушених змін в його життєвих стосунках, що вимагає додаткових зусиль для організації життя і свідчить про погіршення стану здоров`я, незворотність негативних наслідків профзахворювання і приходить до висновку, що все це у своїй сукупності вказує на заподіяння позивачу моральної шкоди. Суд не бере до уваги доводи відповідача щодо того, що позивач був обізнаний про можливість впливу шкідливих факторів, самостійно та за власним бажанням прийняв рішення про необхідність працювати саме на такому робочому місці, оскільки обов`язок створити безпечні умови праці законодавством покладено саме на роботодавця відповідача у справі. Суд враховує,\~що позивач\~працював у\~шкідливих умовах\~не лише\~на підприємстві\~відповідача.\~Проте згідно\~з медичним\~висновком ДУ\~«Український НДІ\~промислової медицини»\~№503\~позивач під\~час трудової\~діяльності у\~шкідливих умовах\~праці протягом\~11\~років 6\~місяців підпадав\~під вплив\~шкідливих факторів\~у переважній\~більшості саме\~на підприємстві\~відповідача.\~Зокрема під\~дію таких\~факторів,\~як важкість\~праці:\~динамічне навантаження\~при загальному\~навантаженні (за\~участю м`язів\~рук,\~тулуба,\~ніг) 98,3 Вт при нормативному значенні до 90 Вт; динамічне навантаження при регіональному навантаженні (з переважною участю м`язів рук та плечового суглоба) 59,1 Вт при нормативному значенні до 45 Вт; робоча поза вимушена 45% зміни позивач підпадав лише під час роботи на підприємстві відповідача. Відповідно до п. 18 Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) від 03 травня 2024 року саме вищезазначені фактори та аерозолі переважно фіброгенної дії визнані причинами виникнення хронічних професійних захворювань позивача. Водночас суд погоджується з позицією відповідача стосовно того, що позивачем не наведено конкретних достатніх аргументів на обґрунтування саме зазначеної у позові суми спричиненої шкоди. Отже, виходячи з вищевказаних обставин, суд вважає за необхідне визначити розмір моральної шкоди у 300\~000,00 гривень. Таким чином, позов підлягає частковому задоволенню. Щодо заперечень відповідача в частині стягнення моральної шкоди без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб, суд зазначає таке. Суд враховує, що у практиці Верховного Суду відсутня єдність щодо необхідності вказувати суду в резолютивній частині судового рішення про утримання (неутримання) з присудженої суми установлених законодавством України податків і зборів, а також уніфікований підхід щодо функцій податкового агента під час виконання рішення суду про стягнення сум на користь фізичних осіб. Аналіз судової практики свідчить, що Верховний Суд у складі всіх колегій та палат і при вирішенні справ різних юрисдикцій викладають резолютивну частину судових рішень як із вказівкою про утримання (без утримання) податків й інших обов`язкових платежів, так і без такої вказівки, а також вказують на протиправність такої вказівки. Відповідно до статті 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом. Порядок оподаткування доходів, отриманих фізичними особами, врегульовано розділом IV ПК України, яким визначено види отриманих фізичними особами доходів, які включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу (стаття 164 ПК України), та доходів, що не включаються до розрахунку загального (річного) оподатковуваного доходу (стаття 165 ПК України). Підпункт 14.1.180 пункту 14.1 статті 14 ПК України визначає податковим агентом щодо податку на доходи фізичних осіб, зокрема, юридичну особу (її філію, відділення, інший відокремлений підрозділ), яка незалежно від організаційно правового статусу та способу оподаткування іншими податками та/або форми нарахування (виплати, надання) доходу (у грошовій або негрошовій формі) зобов`язана нараховувати, утримувати та сплачувати податок, передбачений розділом IV цього Кодексу, до бюджету від імені та за рахунок фізичної особи з доходів, що виплачуються такій особі, вести податковий облік, подавати податкову звітність контролюючим органам та нести відповідальність за порушення його норм в порядку, передбаченому статтею 18 та розділом IV цього Кодексу. Відповідно до статті 18 ПК України податковим агентом визнається особа, на яку цим Кодексом покладається обов`язок з обчислення, утримання з доходів, що нараховуються (виплачуються, надаються) платнику, та перерахування податків до відповідного бюджету від імені та за рахунок коштів платника податків. Податкові агенти прирівнюються до платників податку і мають права та виконують обов`язки, встановлені цим Кодексом для платників податків. Згідно з підпунктом 168.1.1 пункту 168.1 статті 168 ПК України податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 цього Кодексу. У пункті 163.1 статті 163 ПК України передбачено, що об`єктом оподаткування резидента є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання); іноземні доходи - доходи (прибуток), отримані з джерел за межами України. Базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом. Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду. Загальний оподатковуваний дохід складається з доходів, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання), доходів, які оподатковуються у складі загального річного оподатковуваного доходу, та доходів, які оподатковуються за іншими правилами, визначеними цим Кодексом (пункт 164.1 статті 164 ПК України та підпункт 164.1.1 цього пункту). Відповідно до пункту «а» підпункту 164.2.14 пункту 164.2 статті 164 ПК України зі змінами, внесеними згідно із Законом України від 16 січня 2020 року № 466 ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві», який набрав чинності 23 травня 2020 року, до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю, а також відшкодувань моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом. Отже, чинним податковим законодавством передбачено, що стягнуті за рішенням суду суми на відшкодування шкоди життю та здоров`ю не включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку. Згідно з частиною сьомою статті 265 ЦПК України у разі необхідності в резолютивній частині рішення суду вказується, зокрема про порядок і строк виконання рішення. Тому суд відхиляє доводи представника відповідача з посиланням на постанову Верховного Суду від 21 травня 2025 року у справі № 235/3143/24 і задовольняючи вимоги про стягнення зазначених сум на користь позивача, визначає такі суми без утримання податку й інших обов`язкових платежів, про що вказує в резолютивній частині рішення. Щодо розподілу судових витрат. Відповідно до\~ст.141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню в дохід держави судовий збір в розмірі 3\~000,00 грн, оскільки позивач від його сплати звільнений. На підставі викладеного,

Outcome: partial