Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-31 00:00:00

1.Короткий зміст позовних вимог [PERSON] звернулась до суду із позовною заявою до Дмитрушківської сільської\~ради про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за заповітом. В обґрунтування своєї заяви зазначає, що [INFO] померла її рідна бабуся (матір матері позивачки) [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] . Після смерті бабусі відкрилася спадщина на належний їй житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Позивачці лише зараз стало відомо, 23 травня 1988 року її бабусею було складено заповіт, посвідчений державним нотаріусом Козир Л.П. за реєстровим номером №24, за яким вона належний їй будинок, що знаходиться в селі Гереженівка, Уманського району, Черкаської області заповіла [PERSON] . Позивач вказує, що про існування заповіту ніколи не знала. Ні бабуся, ні мати про це мені їй не говорили. Тільки у січні 2025 року, розбираючи папери своєї матері, з поміж інших документів, було знайдено бабусин заповіт. До цього часу позивач вважала, що належний їй житловий будинок бабуся ще за життя подарувала матері. Питань з правовстановлюючими документами у позивача ніколи не виникало, адже бабуся проживала у своєму будинку [ADDRESS] , а позивач з матір`ю, поруч, на цьому ж подвір`ї, - у належному матері будинку [ADDRESS] . Маючи намір оформити своє право на спадщину, 21 січня 2025 року, позивач звернулася із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті бабусі до державного нотаріуса Другої Уманської державної нотаріальної контори. 23 січня 2025 року державним нотаріусом Другої Уманської державної нотаріальної контори позивачці було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок, у зв`язку з неприйняттям мною спадщини після смерті [PERSON] , відсутності документа, що підтверджує право власності на вищевказаний житловий будинок та рекомендовано звернутись до суду. У зв`язку з наведеним позивач не може реалізувати своє право на спадкове майно, а тому вимушена звертатися за його захистом до суду. Таким чином, враховуючи викладене, позивач просить суд визнати за [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , право власності на житловий будинок, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , в порядку спадкування за заповітом, після смерті [PERSON] , померлої [INFO] . 2. Заяви, клопотання, процесуальні дії у справі Ухвалою суду від 29.04.2025 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено судове засідання. Також ухвалою суду від 19.05.2025 за клопотанням позивача витребувано у державного нотаріуса Великої К.С. копію спадкової справи, що відкрита після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] (спадкова справа №10 за 2025 рік). 19.05.2025 представник відповідача подала до суду заяву, у якій просила розгляд справи проводити у відсутність представника та ухвалити рішення у відповідності до правових вимог законодавства України. Ухвалою суду від 05 червня 2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. В судовому засіданні позивач та представник позивача адвокат Яроміч О.В. підтримала вимоги позовної заяви та просила їх задовольнити. 3. Встановлені судом фактичні обставини та відповідні їм правовідносини, норми права, які застосовував суд, мотиви суду. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , [INFO] . На випадок своєї смерті [PERSON] залишила заповіт, посвідчений секретарем виконкому Гереженівської сільської Ради народних депутатів Козир Л.П. 23.05.1988 р., згідно з яким [PERSON] заповіла належний їй будинок, що знаходиться в с. Гереженівка Уманського району , [PERSON] в цілому. Згідно довідки № 218 від 26.12.2024 виданої Дмитрушківською сільською радою [PERSON] була зареєстрована на день смерті по [ADDRESS] . Згідно довідки № 219 від 26.12.2024 виданої Дмитрушківською сільською радою, будинок, який розташований за адресою: [ADDRESS] рахується за померлою [PERSON] . Дата смерті [INFO] [PERSON] є онукою [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження [PERSON] серії [NUMBER] , де вказано, що батьками останньої є [PERSON] та [PERSON] ; посвідкою про народження [PERSON] , виданою 08.12.1943 р., та свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , яке підтверджує зміну прізвища [PERSON] на « [PERSON] ». Як вбачається з витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища №00048374313, [PERSON] 11 листопада 1989 року уклала шлюб з [PERSON] , номер актового запису 12, прізвище дружини після реєстрації шлюбу « [PERSON] ». 21.01.2025 року позивач звернулась із заявою до Другої уманської державної нотаріальної контори про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] , що підтверджується витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 79751207 та копією спадкової справи, наданої суду на виконання вимог ухвали про витребування. 23 січня 2025 року державним нотаріусом Другої уманської нотаріальної контори винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, якою відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , у зв`язку з неприйняттям нею спадщини після смерті [PERSON] та відсутністю документа, що підтверджує право власності на вказаний будинок. Згідно роз`яснень, викладених у п. 1\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року N 7 «Про судову практику в справах про спадкування», відносини спадкування регулюються правилами\~Цивільного кодексу України, якщо спадщина відкрилась не раніше 01 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила\~Цивільного кодексу Української РСР\~(далі - ЦК УРСР). Так, згідно з положеннями частин 1, 2 статті 524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Нормою частини 1 статті 534 ЦК УРСР передбачено, що кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. Для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини (стаття 548 ЦК УРСР). Відповідно до частин 1, 2 статті 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Приписами статті 392 ЦК України передбачено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Судом достовірно встановлено, що спадкоємцем за заповітом майна [PERSON] є позивач [PERSON] . Проте позивачу не було відомо про наявність заповіту на її ім`я, що призвело до пропущення встановленого законодавством строку для прийняття спадщини. В судовому засіданні були допитані свідки [PERSON] та [PERSON] , які будучи попереджені про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве показання і за відмову від давання показань, підтвердили, що інших спадкоємців у померлої [PERSON] не було, позивач на час відкриття спадщини проживала разом з померлою у одному домоволодінні, але в різних будинках, опікувалася нею. Про існування заповіту нікому не було відомо. На підставі наведеного, суд дійшов висновку, що оскільки з наявних у суду матеріалів справи інших спадкоємців, які мають право на спадкування немає, а також враховуючи те, що позивачка є спадкоємцем за заповітом, проживала з померлою в одному домоволодінні на час відкриття спадщини, однак не може отримати\~правовстановлюючі документи на нерухоме майно, а тому це право підлягає захисту судом шляхом його визнання. Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 23.01.2025 року № 45/02-31, нотаріусом було відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок по [ADDRESS] у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують право власності на вищевказаний житловий будинок. Статтею 328 ЦК України\~визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом і вважаються набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону, або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР був встановлений інструкцією, яка була затверджена Міністерством комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року та втратила чинність згідно\~наказу Держжитлокомунгоспу №56 від 13 грудня 1995 року. Згідно з п.4, 7 цієї Інструкції підлягали реєстрації всі будинки і домоволодіння, у тому числі належні громадянам на праві особистої власності, і здійснювалась вона на підставі документів, що встановлюють право власності (правовстановлюючих документів, перелік яких додано до вказаної Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Тобто, записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Згідно довідки № 219 від 26.12.2024 виданої Дмитрушківською сільською радою, будинок, який розташований за адресою: [ADDRESS] рахується за померлою [PERSON] . Дата смерті [INFO] . Підстава видачі: по господарська книга №7, на 2021-2025 рр., ПГО №0230-3, ст. 183-187. Пленум Верховного Суду України у п.9 своєї\~постанови від 04 жовтня 1991 року №7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок»\~роз`яснив, що право власності на жилий будинок, збудований громадянином на відведеній в установленому порядку земельній ділянці і прийнятий в експлуатацію, виникає з часу його реєстрації у виконкомі місцевої ради. Вказаною інструкцією обов`язковою була реєстрація права власності на житлові будинки в органах БТІ лише у містах і селищах міського типу, однак не у сільській місцевості. Відповідно до\~ст.31 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», п. 43\~Постанови КМУ від 25 грудня 2015 року №1127 «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»\~передбачено, що для державної реєстрації права власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року та розташовані на території сільських, селищних, міських рад, якими відповідно до законодавства здійснювалося ведення погосподарського обліку, замість документів, передбачених пунктом 42 цього Порядку, можуть бути подані: - документ, що посвідчує речове право на земельну ділянку, на якій розташований об`єкт нерухомого майна, у тому числі рішення відповідної ради про передачу (надання) земельної ділянки в користування або власність чи відомості про передачу (надання) земельної ділянки в користування або власність з погосподарської книги; - виписка з погосподарської книги, надана виконавчим органом сільської ради (якщо такий орган не створений, - сільським головою), селищної, міської ради або відповідною архівною установою. Для проведення державної реєстрації прав власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що були закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року та розташовані на територіях сільських, селищних, міських рад, якими відповідно до законодавства здійснювалося ведення погосподарського обліку, проведення технічної інвентаризації щодо зазначених об`єктів нерухомості є необов`язковим. Згідно з листом №10-1387/0/4-12 від 27.09.2012 року «Про практику застосування судами при розгляді справ окремих норм законодавства про власність та спадкування» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних та кримінальних справ роз`яснив, що відповідно до\~статті 2 Закону України від 1 липня 2004 року № 1952-ІV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»\~державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень. Отже, право власності на придбане, побудоване до набрання чинності\~Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»\~нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його придбання, а не виникає у зв`язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого права, а не підставою його виникнення. Аналогічну правову позицію було висловлено ВСУ у постанові від 13 червня 2012 р. у справі № 6-54цс12, яка є обов`язковою для врахування судами України. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що спадкодавець [PERSON] за життя набула право власності на житловий будинок який розташований за адресою: [ADDRESS] . За таких обставин, встановивши під час розгляду справи, що спадкодавець [PERSON] була власником домоволодіння, яке розташоване за адресою: [ADDRESS] , але за відсутності правовстановлюючого документу та реєстрації права власності на домоволодіння на ім`я спадкодавця позивачка, будучи спадкоємицею за заповітом, не може отримати свідоцтво про право на спадщину через органи нотаріату, суд вважає, що право позивачки порушено та підлягає судовому захисту шляхом визнання за спадкоємицею [PERSON] права власності на будинок за адресою: [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , померлої [INFO] .

Outcome: approved