Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-30 00:00:00

11 липня 2024 року позивач [PERSON] , в інтересах якої діє представник адвокат Безрукова Світлана Олександрівна, звернулась до Ленінського районного суду м. Запоріжжя з позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору Запорізька міська рада про усунення перешкод у користуванні нежитловим приміщенням. Позовна заява обґрунтована тим, що згідно з договором дарування частини нежитлового приміщення від 18.02.2004\~року [PERSON] отримала в дар 1/4 нежитлового приміщення №62, розташованого за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 81,0 кв.м. В договорі дарування зазначено, що в загальному користуванні знаходиться коридор №1 пл, 19.9 кв.м., коридор №4 пл.5.7 кв.м., туалет №5 пл. 1,3 кв.м., кладова №6, площею 3,4 кв.м., кімната №7 пл.8,9кв.м. Також, 1/2 вищевказаного приміщення належить [PERSON] . Крім того, згідно з рішенням Ленінського районного суду від 20.06.2001 року, було встановлено порядок користування вищевказаними приміщеннями, а саме [PERSON] залишено в користування приміщення площею 19.6 кв.м., [PERSON] залишено в загальному користуванні приміщення площею коридор - 19.7 кв.м., коридор - площею 2,2 кв.м., в загальному користування знаходиться коридор пл. 5.7 кв.м., туалет пл. 1,5 кв. м., кладова площею 3,4 кв.м., кімната пл. 8,7 кв.м. Не зважаючи на рішення суду, на цей час відповідачем [PERSON] чиняться дії щодо неможливості користування приміщеннями загального користування, а саме відповідачем в приміщенні коридору встановлена металева конструкція на якій закріплені металеві ролети, які не дають доступу позивачці до частини приміщення коридору. Також в підвальному приміщенні розташована кімната в якій розміщено вхідний вентиль на трубопровід для користування водою в приміщенні, але безпідставно Відповідач змінив замок на вхідні двері в кімнату з вентилем та перекрив його, чим позбавив Позивачку можливості користування водою в даному приміщенні. Також відповідач самостійно демонтував двері, які були встановлені за спільні кошти в приміщенні загального користування, не погоджуючи свої дії з Позивачкою. На стінах приміщення Позивачки на зовнішній стороні та в самому приміщенні Відповідачем встановлені рекламні щити з написом «ОРЕНДА» та ПРОДАЖ», що зменшують потік покупців по магазину Позивачки. Вищевказані дії Відповідача позбавляють Позивачку права користування своїм майном. Враховуючи вищевикладене, позивачка просить суд усунути перешкоди [PERSON] у користуванні власністю - приміщення №1 площею 19,5 кв.м. приміщення літера А-5 1 поверху нежитлового приміщення №62, розташованого за адресою: [ADDRESS] , шляхом зобов`язання Відповідача здійснити демонтаж огородження у вигляді металевої конструкції та закріплених на ній ролетів, що перешкоджає доступ до частини приміщення №1 площею 19,5 кв.м. приміщення літера А-5 1 поверху нежитлового приміщення №62, розташованого за адресою: [ADDRESS] та шляхом зобов`язання відповідача установити двері в загальному коридорі на їх постійне місце їх розташування, а саме між коридором №1 та коридором №4. Визнати незаконним дії Відповідача по розміщенню рекламних стендів «ПРОДАЖ (80м.кв. 0953004035)» та «ОРЕНДА (40м.кв. 0953004035)» розташованої на зовнішній стінах нежитлового приміщення № [NUMBER] , розташованого за адресою: [ADDRESS] . Усунути перешкоди [PERSON] у користуванні водою в приміщенні №62, шляхом заборони [PERSON] перекривати вхідний вентиль водопроводу, який знаходиться в підвальному приміщенні нежитлового приміщення №62, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Визначити порядок виконання рішення суду, а саме демонтаж металевої конструкції огородження у вигляді ролетів, що перешкоджає доступу до частини приміщення №1 площею 19,5 кв.м. приміщення літера А-5 1 поверху нежитлового приміщення №62, розташованого за адресою: [ADDRESS] здійснити за рахунок [PERSON] ; демонтаж реклами «ПРОДАЖ (80м.кв. 0953004035)» та «ОРЕНДА (40м.кв. 0953004035)» на зовнішній та внутрішніх стінах нежитлового приміщення №62, розташованого за адресою: [ADDRESS] здійснити за рахунок [PERSON] ; установка дверей за рахунок [PERSON] в загальному коридорі на постійне місце їх розташування, а саме між коридором №1 та коридором №4. Ухвалою судді від 25.07.2024 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження з викликом сторін та призначено справу до розгляду. Роз`яснено відповідачу право подання відзиву, відповідно до вимог ст. 178 ЦПК України. 31.07.2024 року, на адресу суду, від відповідача [PERSON] , надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач вказав, що позивач [PERSON] є суб`єктом підприємницької діяльності. Відповідач також є суб`єктом підприємницької діяльності, тому вважає, що даний спір виник між суб`єктами підприємницької діяльності і має розглядатися в порядку господарського судочинства. Також, по суті заявлених позовних вимог, відповідач зазначив, що 07 липня 2000 року на підставі Договору № 297 купівлі-продажу державного майна шляхом викупу, який укладений між регіональним відділенням Фонду державного майна України по Запорізькій області та - Гарабзєєвим А.В. Відповідач одержав у власність державне майно - нежитлове приміщення XXXIII, літ А-5, в частині підвалу житлового будинку внутрішньою площею 77,5 кв.м, яке розташоване за адресою: [ADDRESS] . 03.05.2024 року згідно з Актом технічного обстеження водопроводу підписаного між суб`єктом підприємницької діяльності-фізична особа [PERSON] та КП «Водоканал» було припинено водопостачання в присутності Споживача та накладена пломба, що відповідає умовам договором № 2927 про надання послуг з питного водопостачання та приймання стічних вод у системи каналізації. Будь-які договори між Позивачем та КП «Водоканал» не укладалися, що не надає права Позивачу користуватися будь-якими приладами системи водопостачання. При таких обставинах, вимоги Позивача про «усунити перешкоди [PERSON] у користуванні водою в приміщенні розташованому за адресою: [ADDRESS] шляхом заборони [PERSON] перекривати вхідний вентиль водопроводу, який знаходиться в підвальному приміщенні нежитлового приміщення № 62.є безпідставними та не підлягають задоволенню. Згідно з змістом позовної заяви, [PERSON] вказує на те, що вона є власником 1/4 нежитлового приміщення № 62, яку вона одержала на підставі договору дарування частини нежитлового приміщення від 18.02.2004 року. Таким чином, визначити порядок загального користування коридором № 1, пл..19,9 кв.м., коридором №4 пл.5.7 кв.м., туалетом №5 пл.1,3 кв.м, кладовою № 6, пл..3,4 кв.м., кімнатою № 7 пл.8,9 кв.м. не можливо, так як рішення, на яке посилається Позивач приймалося в той час, коли [PERSON] мала у власності 1/2 частки у спільному майні. Будь-які дані про власника 1/4 частки спільного майна нежитлового приміщення № 62 відсутні, що не надає можливості суду розглядати справу на підставі наданий доводів Позивача. Щодо позовної вимоги про демонтаж огородження у вигляді металевої конструкції та закріплених на ній ролетів та зобов`язання Відповідача установити двері в загальному коридорі на постійне місце їх розташування, відповідач також заперечував. Ролети були встановлені за власний рахунок Відповідача і не мають замка, який заважає користуватися приміщеннями загального користування. Вказані ролети встановлені з метою захисту майна Відповідача, а не з метою створення перешкод у користуванні приміщеннями загального користування. Нежитлові приміщення, які вказані у позовних вимогах не є власністю Позивача, а є приміщеннями загального користування та знаходяться у спільній частковій власності Позивача та Відповідача. Оскільки позивач не довела належними доказами, яким чином встановлені ролети перешкоджають їй користуватися приміщеннями загального користування, відповідач вважає, що вказані вимоги також не підлягають задоволенню. Також зазначив, що як він суб`єкт підприємницької діяльності за видом господарської діяльності має право здавати в оренду та розпоряджатися цим майном(продати), тому розміщення об`яви (а не реклами) є правомірними діями суб`єкта господарювання. 17.10.2024 року, через систему «Електронний суд», від представника позивача адвоката Безрукової С.О. надійшло клопотання про залучення третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору в якому просила залучити [PERSON] в якості третьої особи без самостійних вимог на стороні позивача в справу №334/5661/24 за позовом [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні нерухомим майном розташованим за адресою [ADDRESS] , загальною площею 81,0 кв.м. Клопотання обґрунтоване тим, що третім співвласником нежитлового приміщення [ADDRESS] , загальною площею 81,0 кв.м., що підтверджується витягом з реєстру нерухомого майна. Предметом даного спору є усунення перешкод в користуванні майном власниками якого є [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . 17.10.2024 року, через систему «Електронний суд», від представника відповідача адвоката Гладкого В.К. надійшло клопотання про закриття провадження у справі, в якому представник просив закрити провадження у справі на підставі ст. 255 ЦПК України, оскільки справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. 13.11.2024 року, через систему «Електронний суд», від представника позивача адвоката Безрукової С.О, надійшла відповідь на відзив, в якій представник позивача зазначила, що рішення Ленінського районного суду від 20.06.2001 року справа №2-3551/2001 за позовом [PERSON] до [PERSON] яким було встановлено порядок користування спірним приміщенням приміщеннями, а саме [PERSON] залишено в користування приміщення площею 19.6 кв.м., [PERSON] залишено в загальному користуванні приміщення площею коридор - 19.7 кв.м., коридор - площею 2,2 кв.м., в загальному користування знаходиться коридор площею 16,7 кв.м., пл.5.7 кв.м., туалет пл.1,5 кв.м., кладова площею 3,4 кв.м., кімната пл.8,7кв.м. Вказане рішення суду на цей час не скасоване не переглянуто за нововиявленими обставинами, тому діє і на цей час і приміщення, а саме коридор - площею 2,2 кв.м., в загальному користування знаходиться коридор площею 16,7 кв.м., пл.5.7 кв.м., туалет пл.1,5 кв.м., кладова площею 3,4 кв.м., кімната пл.8,7кв.м., які розташовані за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 81,0 кв.м., знаходяться в загальному користування співвласників даного приміщення. Що стосується користуванні водою в даному приміщення, то зазначаю що в загальному користуванні знаходиться туалет площею 1,5 кв.м., туалет передбачає саме можливість користування в ньому водою, а Відповідач проводить дії щодо неможливості користування даним туалетом, а саме перекриває вхідний вентиль водопостачання в туалет, який розміщений в підвальному приміщенні, яке на праві власності належить Відповідачу, але в якому розміщено вхідний вентиль на трубопровід для користування водою у всьому приміщенні. Перекриття вентилю і позбавлення можливості користування туалетом теж жодним чином не заперечувалося Відповідачем в відзиві. 25.11.2024 року, через систему «Електронний суд», від представника відповідача адвоката Гладкого В.К. надійшли заперечення на відповідь на відзив, в яких відповідач вказав, що уклав з КП «Водоканал» договір на постачання холодної води та водовідвід, яка використовується у господарській діяльності Відповідача. Згідно з умовами вказаного договору передбачені права та обов`язки Споживача в особі ФОП [PERSON] , що не надає права Відповідачу передавати права та обов`язки третім особам на виконання умов договору. Відповідач наполягає на тому, що даний спір підлягає розгляду згідно з Господарським судочинством. Приміщення № 1 розташоване в межах приміщення, яке належить Відповідачу, а Позивач не використовує вказане приміщення для проходу, для доступу до належного йому приміщення, що не становить будь-які перешкоди для його господарської діяльності. Вказані ролети встановлені з метою безпеки від третіх осіб і використовуються лише після закриття приміщення. Ухвалою суду від 16.01.2025 року, клопотання представника позивача адвоката Безрукової С.О. про залучення третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору, було задоволено. Залучено до участі у справі як третю особу, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору [PERSON] . У задоволенні клопотання представника відповідача адвоката Гладкого В.К. про закриття провадження у справі, відмовлено. Закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні. 14.04.2025 року, через систему Електронний суд, від представника третьої особи [PERSON] адвоката Безрукової С.О. надійшли письмові пояснення, в яких остання вказала, що незважаючи на рішення суду: щодо поділу приміщення в натурі, на цей час [PERSON] чиниться дії щодо неможливості користування приміщеннями загального користування, а саме Відповідачем в приміщенні коридору встановлені металева конструкція на якій закріплені металеві ролети, які не дають доступу іншим співвласникам доступу до частини приміщення коридору (приміщення №1). [PERSON] разом з Відповідачем володіє підвальним приміщення, але Відповідач користується підвальним приміщення без його згоди, Так в підвальному приміщенні розташована кімната в якій розміщено вхідний вентиль на трубопровід для користування водою в приміщенні, але без згоди з Чернявським. Відповідач змінив замок на вхідні двері в кімнату з вентилем та перекрив його, чим позбавив інших власників можливості користування водою в даному приміщенні, не зважаючи на той факт, що послуги за постачання води сплачуються всіма співвласниками приміщення, що не заперечується Відповідачем, Також зазначаю, що в даному приміщення в загальному користуванні знаходиться туалет площею 1,5 кв.м., туалет передбачає саме можливість користування в ньому водою, а Відповідач проводить дії щодо неможливості користування даним туалетом, а саме перекриває вхідний вентиль водопостачання в туалет. Відповідачем не отримано жодного дозвільного документу, щодо розміщення реклами «Оренда», що підтверджується листом Департаменту архітектури та містобудування Запорізької міської ради. Позовну заяву [PERSON] вважає законною та обґрунтованою. В судовому засіданні 23.07.2025 року, позивачка [PERSON] підтримала позовну заяву та просила її задовольнити. Також пояснила, що [PERSON] зараз зняв рекламу про «Оренда» та «Продаж», встановив самостійно двері, підняв ролети, але вони їй все рівно перешкоджають, бо він їх може опустити знову в любий час. Щодо доступу до підвального приміщення, де перекритий вентиль, то вона не має доступу до підвального приміщення, оскільки вона не є власником даного приміщення. Представник позивача [PERSON] просила позовну заяву задовольнити у повному обсязі з підстав які викладені в позовній заяві. Також, представник позивача [PERSON] зазначила, що наразі вивіски «Оренда» та «Продаж» зняті самим відповідачем, однак суду не було надано доказів, що відповідач мав дозвіл на розміщення вказаної реклами. Крім того, під час розгляду справи, відповідач самостійно встановив двері. Щодо перекритого вентилю, то позивачка не має доступу до підвального приміщення, оскільки дане приміщення належить відповідачу і третій особі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні 23.07.2025 року, просив відмовити у задоволенні позовної заяви, зазначив, що наразі приміщення орендується, вивіски «Оренда» та «Продаж» зняті, ролети, які просить демонтувати позивачка, закривались на момент ремонту приміщення, наразі вони не використовуються. Запевняє, що він не створює жодних перешкод у користуванні власністю [PERSON] . Щодо водопостачання вказав, що він заключив договір з Водоканалом, сплачує рахунки за водопостачання, а сама позивачка не зверталась до Водоканалу та не заключила договір з Водоканалом. Представник відповідача Гладкий В.К. просив відмовити у задоволенні позовної заяви, оскільки відсутні підстави вважати, що своїми діями [PERSON] перешкоджає [PERSON] користуватись своєю власністю. Зазначив, що ролети це захисна споруда, вимога зняти ролети та встановити двері суперечать одна одній, наразі ролети підняті, не функціонують. Оголошення «Оренда» та «Продаж» зняті. Водопостачання здійснюється на підставі договору між Водоканалом та відповідачем особисто, стороною договору позивачка не є. Суд, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, врахувавши подані докази, приходить до наступного висновку. Статтею 12\~ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно до ч. 1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з частиною першою статті 15, частиною першою статті16\~ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до пункту 4 частини другої статті 16\~ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відновлення становища, яке існувало до порушення. Цей спосіб пов`язаний з застосуванням певних заходів, спрямованих на відновлення порушеного суб`єктивного права особи у тому стані, в якому воно існувало до його порушення. Тобто, для того, щоб подати цей позов необхідно, щоб суб`єктивне право не було припинене, і його можна було відновити шляхом усунення наслідків правопорушення. Цей спосіб захисту може знаходити свій прояв у вимогах про усунення перешкод у здійсненні права спільної власності між співвласниками. Подібні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 вересня 2019 року у справі № 761/5115/17. Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Звертаючись з позовом до суду, [PERSON] посилається, що одним із співвласників приміщення літ.А-5, 1 поверху нежитлового приміщення №62, а саме [PERSON] вчиняються дії, які перешкоджають їй користуватись спільною власністю, а саме частиною коридору, який перебуває в загальному користуванні. Судом встановлено, що рішенням Ленінського районного суду міста Запоріжжя у справі №2-3551/2001 від 20.06.2001 року, позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про встановлення порядку користування нежитловим приміщенням було задоволено. Визначено порядок користування нежитловим приміщенням на першому поверсі житлового будинку [ADDRESS] , яке належить на праві власності по 1/2 частині: [PERSON] та [PERSON] , згідно 1-ого варіанту технічної експертизи від 16.05.2001 року, згідно якого: [PERSON] залишено в користування приміщення площею 19.6 кв.м., дійсної інвентаризаційної вартості 9881 гр.; [PERSON] залишити в користування приміщення площею 19.7 кв.м , дійсної інвентаризаційної вартості 9931 гр., в загальному користуванні коридор пл. 5,7 кв.м., туалет пл. 1,5 кв.м, кладова площею 3,4 кв. м., кімната пл. 8,7 кв.м., дійсної інвентаризаційної вартості 9629 грн. Ухвалено провести переобладнання: встановити перегородки з встановленням дверних отворів та закласти середнє вікно в торгівельному залі, згідно запропонованого першого варіанту технічної експертизи. (а.с. 15) Згідно копії договору дарування частини нежитлового приміщення від 18.02.2004 року, який укладений між [PERSON] та [PERSON] , який посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Петрушенко Т.І. за номером №234, гр. [PERSON] подарував, а [PERSON] прийняла у дар 1/4 частину належної [PERSON] на праві власності 1/2 частини нежилого приміщення [ADDRESS] , загальною площею 81,0 кв. м. В загальному користуванні знаходиться коридор №1 пл. 19,9 кв.м, коридор №4 пл. 5,7 кв. м.; туалет №5 пл. 1,3 кв.м.; кладова №6, пл. 3,4 кв. м; кімната №7 пл. 8,9 кв.м. (а.с.13) Згідно копії Витягу з Державного реєстру речових №3744077941 від 16.04.2024 року, 1/4 частки нежитлового приміщення, першого поверху літ. А-5 за адресою: [ADDRESS] , номер об`єкта в РПВН 4699784 належить на праві спільної часткової власності [PERSON] . (а.с.12) Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав не нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №430474043 від 09.06.2025 року, нежитлове приміщення, першого поверху літ.А-5, загальною площею 80 кв.м., РНОНМ 1562106423101 за адресою: [ADDRESS] , номер об`єкта в РПВН 4699784 належить на праві спільної часткової власності [PERSON] (1/4 частки) [PERSON] (1/2 частки), [PERSON] (1/4 частки). (а.с. 169-170) Як вбачається з вищевказаних доказів, позивачка [PERSON] є власником 1/4 частки (спільна часткова власність) нежитлового приміщення, першого поверху літ.А-5, загальною площею 80 кв.м., РНОНМ 1562106423101 за адресою: [ADDRESS] , номер об`єкта в РПВН 4699784. Однією з позовних вимог [PERSON] є вимога про зобов`язання [PERSON] здійснити демонтаж огородження у вигляді металевої конструкції та закріплених на ній ролетів, що перешкоджає доступ до частини приміщення №1 площею 19,5 кв.м літера А-5 1 поверху нежитлового приміщення №62. Вирішуючи вказане питання, суд звертає увагу на наступне. З поданих доказів, а саме технічної документації на вказане нежитлове приміщення, копії рішення Ленінського районного суду міста Запоріжжя від 20.06.2021 року та копії договору дарування, які описані вище, вбачається, що вказане приміщення, а саме загальний коридор є спільною частковою власністю сторін. Статтею 316\~ЦК України визначеного, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. За правилами частини першої статті 319\~ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю (частина перша статті 356 ЦК України). Відповідно до статті 358\~ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Частиною першою статті 321\~ЦК України установлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. У постанові Верховного Суду України від 17 лютого 2016 року у справі № 6-1500цс15 зроблено висновок, що при здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна потрібно враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Судом під час розгляду справи встановлено та стороною відповідача не заперечується, факт встановлення у приміщенні №1 літери А-5 1 поверху нежитлового приміщення №62, захисних металевих ролетів. З пояснень відповідача [PERSON] вбачається, що вказані ролети були встановлені у спільному коридорі сторін з метою охорони майна відповідача та наразі підняті і не використовуються, що не заперечувалось стороною позивача. Однак, відповідачем не доведено правомірності встановлення ролету в коридорі, який перебуває у спільній власності та надання згоди співвласників на встановлення ролету в коридорі. У постанові від 20 листопада 2023 року у справі № 397/355/22 (провадження №61-12938св23) Верховний Суд вказав на те, що «співвласник майна, яке знаходиться у спільній сумісній власності без виділення часток у натурі, має право на вільне користування зазначеним майном у повному обсязі та має право на усунення перешкод у такому користуванні у будь-який час. Заперечення співвласника щодо задоволення позову про усунення перешкод у користуванні майном або заперечення щодо вселення співвласника та відсутність можливості у власника самостійно без звернення до співвласників реалізувати свої права (відсутність ключів від будинку тощо) за відсутності вільного доступу до належного йому майна є підставою вважати, що інший співвласник чинить перешкоди у користуванні належною позивачу власністю. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] , встановленням вказаних захисних ролетів, фактично перешкоджав позивачці [PERSON] у повному користуванні вказаним приміщенням (коридором), який перебуває у їх спільній частковій власності. Підтвердженням цього слугують письмові звернення [PERSON] до [PERSON] , які були направлені відповідачу 27.12.2023 року та 20.02.2024 року та копії яких наявні в матеріалах справи. (а.с.17-20) Фактично позивачка вчиняла неодноразові заходи досудового врегулювання спору, повідомляла позивача про наявність перешкоди у користуванні нею майном, однак на момент звернення до суду, а саме 11.07.2024 року, відповідачем вказані перешкоди не були усунуті. Верховний Суд у своїй постанові від 28.04.2022 року у справі 334/815/21, звертав увагу на те, що саме по собі звернення позивача до суду з відповідним позовом про усунення перешкод у користуванні власністю й заперечення відповідачів щодо його задоволення, свідчить про наявність таких перешкод. Згідно з частиною першою статті 391\~ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Захисту в суді підлягає не будь яке право особи, а саме порушене. Звертаючись до суду з позовом, особа повинна довести як те, що її права були дійсно порушеними, так і особу, яка їх порушила. Вирішуючи спір по суті позовних вимог, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на час звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача. Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права. Позивач, звертаючись до суду з позовною заявою зобов`язаний довести наявність порушених його прав та законних інтересів, а суд, у свою чергу, перевірити доводи та докази, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, і в залежності від встановленого вирішити питання про наявність чи відсутність підстав для захисту прав позивача. Суд звертає увагу, що перепланування приміщення, яке перебуває у спільному користуванні, зокрема шляхом відокремлення частини приміщення, слід погоджувати зі співвласниками, чого відповідач, не зробив. За таких обставин, суд приходить до висновку про те, що необхідно усунути перешкоди [PERSON] у користуванні спільною частковою власністю приміщення №1 (коридор) площею 19,5 кв.м. приміщення літера А-5, першого поверху нежитлового приміщення №62, розташованого за адресою: [ADDRESS] , шляхом зобов`язання [PERSON] здійснити демонтаж огородження у вигляді металевої конструкції та закріплених на ній ролетів, що перешкоджає доступу до частини приміщення №1 (коридор) площею 19,5 кв.м. приміщення літера А-5, першого поверху нежитлового приміщення №62, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Вирішуючи питання щодо позовних вимог [PERSON] про визнання незаконними дії Відповідача по розміщенню рекламних стендів «ПРОДАЖ (80м.кв. 0953004035)» та «ОРЕНДА (40м.кв. 0953004035)» розташованої на зовнішній стінах нежитлового приміщення №62, розташованого за адресою: [ADDRESS] та усунення перешкоди [PERSON] у користуванні водою в приміщенні №62, шляхом заборони [PERSON] перекривати вхідний вентиль водопроводу, який знаходиться в підвальному приміщенні нежитлового приміщення №62, розташованого за адресою: [ADDRESS] , та зобов`язання відповідача встановити двері у загальному коридорі на постійне місце їх розташування, а саме між коридором №1 та коридором №4, суд звертає увагу на наступне. Обґрунтовуючи вказані вимоги, позивачка зазначила, що відповідачем, в порушення законодавства, яке регулює розміщення реклами, були розміщені щити з написом «Оренда» та «Продаж». Як встановлено під час розгляду справи та не заперечувалось стороною позивача, відповідачем [PERSON] було самостійно демонтовано вказані оголошення, та на час розгляду справи, оголошення «Оренда» та «Продаж» вже відсутні. Відповідно до статті 1 Закону України «Про рекламу», реклама - це інформація про особу чи товар, розповсюджена в будь-якій формі та в будь-який спосіб і призначена сформувати або підтримати обізнаність споживачів реклами та їх інтерес щодо таких особи чи товару; зовнішня реклама реклама, що розміщується на спеціальних тимчасових і стаціонарних конструкціях рекламоносіях, розташованих на відкритій місцевості, а також на зовнішніх поверхнях будинків, споруд, на елементах вуличного обладнання, над проїжджою частиною вулиць і доріг. Частиною 6 ст. 9 Закону України\~«Про рекламу» встановлено, що вивіска чи табличка з інформацією про зареєстроване найменування особи, знаки для товарів і послуг, що належать цій особі, вид її діяльності (якщо це не випливає із зареєстрованого найменування особи), час роботи, що розміщена на внутрішній поверхні власного чи наданого у користування особі приміщення, на зовнішній поверхні будинку чи споруди не вище першого поверху або на поверсі, де знаходиться власне чи надане у користування особі приміщення, біля входу в таке приміщення, не вважається рекламою. Суд звертає увагу сторони позивача, які під час судових дебатів підтримали свої позовні вимоги про визнання незаконним розміщення реклами, що певна інформація може бути визнана рекламою тоді, коли вона вказує на конкретну, індивідуально визначену особу або на конкретний, індивідуально визначений товар, із зазначенням найменування, якісні показники, країну походження, виробника тощо. Натомість розміщена на фасаді будівлі оголошення з написом «Оренда» та «Продаж», у розумінні приведених вище норм законодавства не вважається рекламою. Як було зазначено вище, позов про усунення порушень прав, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстав, передбачених законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Отже, підставою для задоволення позову такої особи є встановлення факту порушення його прав і об`єктивно існуючих перешкод у здійсненні ним цих прав. Відповідно до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно до ст. ст. 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Фактично позивачем не надано жодних доказів, які б підтверджували, що її право було порушено з боку відповідача, та розміщення вказаних оголошень спричинили перешкоди у користуванні її майном. Таким чином, відсутні підстави вважати, що позивачці [PERSON] чинились перешкоди у користуванні власністю, шляхом розміщення вказаних оголошень, враховуючи, що наразі ці оголошення самостійно демонтовані відповідачем, суд вважає за необхідне вказану позовну вимогу залишити без задоволення. Щодо усунення перешкод у користуванні підвальним приміщення де розміщення вхідний вентиль водопроводу нежитлового приміщення №62, суд зазначає наступне. Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав не нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №411862464 від 06.02.2025 року, нежитлове приміщення ХХХІІІ, літ.А-5, загальною площею 76,4 кв.м., РНОНМ 1627565023101 за адресою: [ADDRESS] , належить на праві спільної часткової власності [PERSON] (1/2 частки), [PERSON] (1/2 частки). (а.с. 162) Отже, вказаний вентиль водопроводу нежитлового приміщення №62 знаходиться у підвальному приміщенні приміщення ХХХІІІ, літ.А-5, загальною площею 76,4 кв.м., РНОНМ 1627565023101, яке на праві спільної сумісної власності належить [PERSON] (1/2 частки), [PERSON] (1/2 частки), а не позивачці [PERSON] . Як вбачається з копії Договору №2927 про надання послуг з питного водопостачання та приймання стічних вод у системі каналізації, між КП «Водоканал» та приватною особою підприємцем [PERSON] було укладено договір про забезпечення подачі питної води на господарські-питні, побутові та технічні потреби, а також приймання стічних вод по майданчикам, серед яких і адреса : [ADDRESS] . (а.с. 118-123) Як вбачається з копії вказаного Договору та схеми розподілу водопровідних систем (а.с. 129-130) позивачка [PERSON] не є стороною вказаного договору на підставі якого здійснюється водопостачання у приміщення за адресою: [ADDRESS] . При цьому, судом встановлено, що самою позивачкою [PERSON] будь-яких договорів про надання послуг водопостачання з КП «Водоканал» не укладалось. Таким чином, відсутні підстави вважати, що позивачці [PERSON] чинились перешкоди у користуванні власністю, шляхом обмеження водопостачання, тому суд вважає за необхідне вказану позовну вимогу залишити без задоволення. Щодо позовної вимоги [PERSON] про зобов`язання відповідача встановити двері у загальному коридорі на постійне місце їх розташування, а саме між коридором №1 та коридором №4, суд звертає увагу, що позивачка не надала жодного доказу, що двері між коридором №1 та коридором №4 дійсно були встановлені, що вони були встановлені за спільні кошти, і що саме відповідач дійсно зняв зазначені двері. Однак підчас розгляду справи, позивачка пояснила, що відповідач самостійно встановив зазначені двері, між коридором №1 та коридором №4. Крім того суд звертає увагу, що згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав не нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №430474043 від 09.06.2025 року, нежитлове приміщення, першого поверху літ.А-5, загальною площею 80 кв.м., РНОНМ 1562106423101 за адресою: [ADDRESS] , номер об`єкта в РПВН 4699784 належить на праві спільної часткової власності [PERSON] (1/4 частки) [PERSON] (1/2 частки), [PERSON] (1/4 частки). Таким чином, відсутні підстави вважати, що позивачці [PERSON] чинились перешкоди у користуванні власністю, тому суд вважає за необхідне вказану позовну вимогу залишити без задоволення. Згідно до ч. 1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.\~89\~ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам у цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Аналізуючи викладені обставини справи, беручи до уваги в сукупності всі докази, суд приходить до висновку, що під час розгляду справи було встановлено факт перешкоджання [PERSON] доступу до спільної часткової власності, а саме приміщення № [NUMBER] (коридор) площею 19,5 кв.м., тому позов в цій частині підлягає задоволенню, шляхом зобов`язання [PERSON] здійснити демонтаж огородження у вигляді металевої конструкції та закріплених на ній ролетів, що перешкоджає доступу до частини приміщення №1 (коридор) площею 19,5 кв.м. Однак позивачкою не доведено належними та допустимими доказами порушення її прав відповідачем, щодо факту перешкоджання у користуванні власністю, шляхом розміщення оголошень відповідачем, перекриттям вентилю водопроводу, та відсутність дверей між коридором №1 та коридором №4, а відтак вимоги щодо усунення перешкод у користуванні власністю шляхом демонтажу рекламних оголошень, заборони [PERSON] перекривати вентиль водопроводу, який знаходиться у підвальному приміщенні, та щодо установки дверей [PERSON] між коридором №1 та коридором №4, не підлягають задоволенню. Відповідно до п.6 ч.1 ст.264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати. Згідно ч.1 ст.133\~ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Положеннями ч.1 ст.141\~ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, Позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою, яка містила три позовні вимоги немайнового характеру та за подання вказаних позовних вимог сплатила судовий збір у розмірі 3 633,60. Враховуючи, що позовна заява судом задоволена частково, а саме задоволено одну позовну вимогу [PERSON] , а в іншій частині позову відмовлено, з відповідача на користь позивачки слід стягнути суму судового збору за одну вимогу немайнового характеру, а саме 1211, 20 грн. Згідно з приписами ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Як встановлено судом, у межах розгляду даної цивільної справи позивачці надавалась професійна правнича допомога адвокатом Безруковою С.О. на підставі ордеру надання правничої допомоги від 06.06.2024 року, який наявний в матеріалах справи. В позовній заяві, представник позивача Безрукова С.О. зазначила, що попередній орієнтовний розмір витрат на правничу допомогу складає 15\~000 грн. В судових дебатах, які подала письмово просила витрати на правничу допомогу покласти на відповідача. Згідно ч. 3 ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Частина 4 ст.\~137\~ЦПК України визначає, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Верховний Суд своїй постанові від 20.07.2021 року у справі №922/2604/20 зазначив, що відсутність документального підтвердження надання правової допомоги (договору надання правової допомоги, детального опису виконаних доручень клієнта, акта прийому-передачі виконаних робіт, платіжних доручень на підтвердження фактично понесених витрат клієнтом тощо) є підставою для відмови у задоволенні заяви про розподіл судових витрат у зв`язку з недоведеністю їх наявності. Суд звертає увагу, що представником позивача, в порушення положень ст. 137 ЦПК України, не було надано опису робіт (наданих послуг) виконаних адвокатом, (не наведено його також в жодних процесуальних заявах) та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні заяви про розподіл правничих витрат у зв`язку з недоведеністю їх наявності.

Outcome: partial