Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-28 00:00:00

29.05.2025 до Печерського районного суду м. Києва надійшов позов [PERSON] , згідно вимог якого позивач просить суд: - визнати неправомірними дії Комунального підприємства виконавчого органу Київської міської ради ( Київської міської державної адміністрації) " Київтеплоенерго" щодо зняття з обліку встановленого згідно проекту лічильника в належній [PERSON] на праві власності квартирі [ADDRESS] та проведення нарахування лати за комунальну послугу з централізованого опалення в опалювальні сезони 20192-2020, 2020 - 2021, 2021 -2022, 2022-2023, 2023-2024, 2024-2025 років без урахування щомісячних показників вузла розподільного обліку теплової енергії SНАRKУ-775 за №58530462; - зобов`язати Комунальне підприємство виконавчого органу Київської міської ради ( Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» здійснювати зарахування оплати за опалення в квартирі [ADDRESS] з урахуванням показань вузла розподільного обліку тепла, що встановлений в квартирі; - зобов`язати Комунальне підприємство виконавчого органу Київської міської ради ради ( Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» здійснити перерахунок - врахувань за теплопостачання в опалювальні сезони 2019-2020,2020-2021,2021-2022, 2022-2023, 2023-2024, 2024-2025, враховуючи показники вузла розподільного обліку теплової енергії SНАRKУ-775 за №58530462, розташованого у квартирі [ADDRESS] . Мотивуючи позовні вимоги, позивач вказує, що їй на праві власності належить квартира [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право власності на квартиру [ADDRESS] від 20.12.2016 року. Позивач є споживачем комунальної послуги з централізованого опалення. 10 листопада 2017 року в квартирі позивача за проектом ПП «Водолій» та погодженням Департаменту з технічного забезпечення обліку ПАТ «Київенерго» було встановлено вузол розподільного обліку теплової енергії SНАRKУ-775 за №58530462, який було взято на облік ПАТ «Київенерго» відповідним актом від 27.12.2017. Наказом Департаменту комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) від 04 травня 2018 року за М 224, закріплено за КП ВК КМР (КМДА) «Київтеплоенерго» на праві господарського відання з дня, наступного за днем підписання акту прийняття-передання основних засобів комунальної власності територіальної громади Києва, які передаються КМДА з володіння та користування ПАТ "Київенерго", у зв`язку з припиненням угоди щодо реалізації проекту управління та реформування енергетичного комплексу м. Києва від 27 вересня 2001 року, укладеної між КМДА та Акціонерною . нергопостачальною компанією "Київенерго". Відповідач, отримавши в користування на праві господарського віддання основні засоби виробництва та постачання теплової енергії м. Києва, з 01 травня 2018 року набув статусу виконавця послуги з централізованого опалення. В січні 2020 року позивач отримав листа від Структурного підрозділу Енергозбут КП К КМР (КМДА) «Київтеплоенерго», в якому позивача повідомили про те, що в квартирі позивача вузол розподільного обліку теплової енергії встановлений 10.11.2017 та введений в експлуатацію з 27.12.2017 року у відповідності до діючого на той час законодавства, в жовтні 2019 року у програмному комплексі КП ВК КМР (КМДА) «Київтеплоенерго» було знято з обліку, у зв`язку з тим, що в будинку функціонує система опалення в якій поєднано властивості вертикальної та горизонтальної схеми підключення. В подальшому при нарахуванні послуг відповідачем не були враховані показання встановленого вузла розподілу обліку теплової енергії в квартирі позивача що підтверджується листом від 02.01.2020 р. №30\\3\\2\\74. В жовтні 2021 році закінчився міжповірочний інтервал вузла розподільного обліку теплової енергії позивача (тепло лічильник SНАRKУ-775 за №58530462) у зв`язку з чим позивач звернувся до ФОП [PERSON] за послугою повірки. Лічильник було демонтовано повірено, змонтовано, та опломбовано, видано відповідне Свідоцтво про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки про що лічильник відповідає вимогам ДСТУ ЕN 1434, чинне до 15.11.2027 року. Вказані дії відповідача позивач вважає неправомірними, що і послугувало підставою для звернення до суду з даним позовом. Ухвалою судді від 10.06.2025 у справі відкрито провадження за правилами спрощеного провадження, з повідомленням сторін. 07.07.2025 до суду надійшов відзив Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» на позов, в якому представник просив відмовити у задоволенні позовних, вказуючи на його необґрунтованість та безпідставність. 28.07.2025 до суду надійшла заява позивача про розгляд справи у її відсутність. Позовні вимоги підтримала та просила задовольнити. 29.07.2025 до суду надійшла заява представника відповідача про проведення розгляду справи у її відсутність, проти задоволення позовних вимог заперечувала у повному обсязі. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Отже, оскільки сторони не з`явилися в судове засідання, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин цієї справи, на які позивач послався як на підставу своїх вимог, що викладені у позовній заяві, відповіді на відзив та враховуючи доводи відповідача, які викладені письмово у відзиві, на засадах верховенства права, відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, прийшов до висновку про можливість постановлення по справі рішення у відсутність нез`явившихся осіб на підставі наявних у матеріалах справи доказах. За приписами ч. 3 ст. 208, ч. 1 ст. 209, ч. 1 ст. 218 ЦПК України, судовий розгляд закінчується ухваленням рішення суду, яке проголошується негайно після закінчення судового розгляду і прилюдно. Рішення суду, як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція), кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Згідно частини п`ятої статті 124 Конституції України, судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Статтею 129 Конституції України визначено, що однією із основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до ст. 16 ЦК Україна, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судовим розглядом встановлено, що [PERSON] на праві власності належить квартира [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право власності на квартиру [ADDRESS] від 20.12.2016 року. Позивач є споживачем комунальної послуги з централізованого опалення. 10 листопада 2017 року в квартирі позивача за проектом ПП «Водолій» та погодженням Департаменту з технічного забезпечення обліку ПАТ «Київенерго» було встановлено вузол розподільного обліку теплової енергії SНАRKУ-775 за №58530462, який було взято на облік ПАТ «Київенерго» відповідним актом від 27.12.2017. Наказом Департаменту комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) від 04 травня 2018 року за М 224, закріплено за КП ВК КМР (КМДА) «Київтеплоенерго» на праві господарського відання з дня, наступного за днем підписання акту прийняття-передання основних засобів комунальної власності територіальної громади Києва, які передаються КМДА з володіння та користування ПАТ "Київенерго", у зв`язку з припиненням угоди щодо реалізації проекту управління та реформування енергетичного комплексу м. Києва від 27 вересня 2001 року, укладеної між КМДА та Акціонерною . нергопостачальною компанією "Київенерго". Відповідач, отримавши в користування на праві господарського віддання основні засоби виробництва та постачання теплової енергії м. Києва, з 01 травня 2018 року набув статусу виконавця послуги з централізованого опалення. В січні 2020 року позивач отримав листа від Структурного підрозділу Енергозбут КП К КМР (КМДА) «Київтеплоенерго», в якому позивача повідомили про те, що в квартирі позивача вузол розподільного обліку теплової енергії встановлений 10.11.2017 та введений в експлуатацію з 27.12.2017 року у відповідності до діючого на той час законодавства, в жовтні 2019 року у програмному комплексі КП ВК КМР (КМДА) «Київтеплоенерго» було знято з обліку, у зв`язку з тим, що в будинку функціонує система опалення в якій поєднано властивості вертикальної та горизонтальної схеми підключення. В подальшому при нарахуванні послуг відповідачем не були враховані показання встановленого вузла розподілу обліку теплової енергії в квартирі позивача що підтверджується листом від 02.01.2020 р. №30\\3\\2\\74. В жовтні 2021 році закінчився міжповірочний інтервал вузла розподільного обліку теплової енергії позивача (тепло лічильник SНАRKУ-775 за №58530462) у зв`язку з чим позивач звернувся до ФОП [PERSON] за послугою повірки. Лічильник було демонтовано повірено, змонтовано, та опломбовано, видано відповідне Свідоцтво про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки про що лічильник відповідає вимогам ДСТУ ЕN 1434, чинне до 15.11.2027 року. Частиною 1 статті 4 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» визначено, що оснащення окремих приміщень у будівлях вузлами розподільного обліку/приладами - розподілювачами теплової енергії та обладнанням інженерних систем для забезпечення такого обліку здійснюється у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства, та не потребує розроблення проектної документації, видачі технічних умов та інших вимог до встановлення вузла розподільного обліку, погодження з державними органами, органами місцевого самоврядування, їхніми посадовими особами, оператором зовнішніх інженерних мереж, виконавцем відповідної послуги. В свою чергу ч. 7 ст. 4 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії водопостачання» передбачає, що вузли розподільного обліку теплової енергії у випадках, коли це технічно неможливо, не встановлюються. Порядок визначення технічної можливості встановлення вузлів розподільного обліку теплової енергії та економічної доцільності встановлення приладів - розподілювачів теплової енергії затверджується Кабінетом Міністрів України. Так, порядок затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2018 № 829, та відповідно до п. 6 встановлює 4 критерії до внутрішньобудинкової системи опалення, за дотримання яких наявна технічна можливість встановлення вузлів розподільного обліку. При цьому, технічна можливість встановлення вузлів розподільного обліку визначається під час обстеження внутрішньобудинкової системи опалення суб`єктом господарювання, що має ліцензію на провадження господарської діяльності з будівництва об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів із середніми та значними наслідками, з обов`язковим переліком робіт з монтажу внутрішніх інженерних мереж, систем, приладів і засобів вимірювання шляхом встановлення відповідності кожному з критеріїв у форматі так/ні, визначених у пункті 6 цього Порядку, про що складається акт обстеження у довільній формі (п. 4). Так, відповідно до п. З Порядку визначення технічної можливості встановлення вузлів розподільного обліку теплової енергії та економічної доцільності встановлення приладів - розподілювачів теплової енергії, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2018 № 829 (Порядок), передбачено, що розподільний облік споживання комунальної послуги з постачання теплової енергії в окремих приміщеннях будівлі, що приєднана до зовнішніх інженерних мереж і оснащена вузлами комерційного обліку теплової енергії, забезпечується шляхом встановлення вузлів розподільного обліку теплової енергії на вводі трубопроводів внутрішньобудинкової системи опалення в окреме приміщення будівлю. В жовтні 2019 року, в зв`язку з виявленням технічних особливостей внутрішньобудинкової системи опалення - змішана схема опалення, відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 10.10.2018 № 829 «Про затвердження Порядку визначення технічної можливості встановлення вузлів розподільного обліку теплової енергії та економічної доцільності встановлення приладів-розподілювачів теплової енергії» індивідуальний засіб обліку теплової енергії квартири 8НАККУ-775, заводський номер № 58530462 знято з обліку в програмному комплексі підприємства. Квартирними засобами розподільного обліку з постачання теплової енергії є лічильник теплової енергії. Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2018 №829 затверджено Порядок визначення технічної можливості встановлення розподільного обліку теплової енергії та економічної доцільності встановлення приладів-розподілювачів теплової енергії (Порядок № 829). Згідно п. 4 Порядку технічна можливість встановлення вузлів розподільного обліку визначається під час обстеження внутрішньобудинкової системи опалення суб`єктом господарювання, що має ліцензію на провадження господарської діяльності з будівництва об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів із середніми та значними наслідками, з обов`язковим переліком робіт з монтажу внутрішніх інженерних мереж, систем, приладів і засобів вимірювання шляхом встановлення відповідності кожному з критеріїв у форматі так/ні, визначених у пункті 6 цього Порядку, про що складається акт обстеження у довільній формі, у якому зазначається висновок за результатами обстеження, прізвище, ім`я, по батькові виконавця обстеження. Замовником обстеження внутрішньобудинкової системи опалення є власник (співвласники) будівлі або власник (співвласник) окремих приміщень у будівні (п. 5 Порядку). Таким чином, для визначення технічної можливості встановлення вузлів розподільного обліку здійснюється обстеження внутрішньобудинкової системи опалення усього будинку, а виконавець такого обстеження повинен відповідати встановленим вимогам. Відповідно до імперативної норми п. 6 Постанови № 829, технічна можливість встановлення вузлів розподільного обліку наявна за відповідності внутрішньобудинкової системи опалення всім таким критеріям: - окреме відгалуження системи опалення для окремого приміщення, наявність якого встановлено під час візуального огляду та яке передбачене принциповою схемою внутрішньобудинкової системи опалення будівлі (за наявності); - принциповою схемою внутрішньобудинкової системи опалення передбачено технічну можливість встановлення автоматичних регуляторів температури в приміщеннях для регулювання споживання теплової енергії в окремих приміщеннях будівлі, що не призведе до порушень гідравлічного режиму внутрішньобудинкової системи опалення будівлі; - під час встановлення вузла розподільного обліку буде забезпечено дотримання вимог застосування засобу вимірювальної техніки та умов його належної експлуатації, що зазначені і технічній (супровідній) документації на цей засіб; - можливість забезпечення вільного доступу для зняття показань приладу обліку, його обслуговування, заміни під час подальшої експлуатації. Згідно наданого позивачем Акту обстеження щодо технічної можливості встановлення розподільного обліку теплової енергії не всі пункти відповідають встановленим чотирьом критеріям. Згідно ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», оснащення окремих приміщень у будівлях вузлами розподільного обліку/приладами - розподілювачами теплової енергії та обладнанням інженерних систем для забезпечення такого обліку здійснюється у порядку оснащення окремих приміщень у будівлях вузлами розподільного обліку/приладами-розподілювачами теплової енергії та обладнанням інженерних систем для забезпечення такого обліку. Зазначений порядок затверджено Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 09 08.2018 № 205. Зауважимо, що на сайті Міністерства розвитку громад та територій в розділі «Листи роз`яснення з актуальних питань» 08.01.2019 розміщено роз`яснення щодо оснащення окремих приміщень у будівлях вузлами розподільного обліку комунальних послуг, відповідно до якого вузли розпод льного обліку теплової енергії у будинку з вертикальною системою централізованого опалення не встановлюються, оскільки призводить до втручання в систему опалення. Відповідно до ст. 1, 4 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», багатоквартирний будинок це житловий будинок, в якому розташовано гри чи більше квартири, а їх власники є співвласниками спільного майна такого будинку , до якого віднесено й внутрішньобудинкові системи багатоквартирного будинку. Згідно зі статтями 382, 383 Цивільного кодексу України, власникам квартири у багатоквартирному житловому будинку належать на праві спільної сумісної власності, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання за межами або всередині квартири, яке обслуговує більше однієї квартири, а також власників нежитлових приміщень, які розташовані у житловому будинку. Власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт і заміни у квартирі, наданій йому для використання як єдиного цілого, за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир у багатоквартирному житловому будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку. Встановлення приладів регулювання та обліку тепла окремою квартирою в багатоповерховому будинку з ознаками вертикальної системи призводить до втручання в систему опалення і як наслідок, веде до порушення гідравлічного режиму та теплового балансу будинку в цілому. Щодо змішаної системи опалення та можливості встановлення приладів-розподілювачів, слід зазаначти наступне. Оскільки подача теплоносія в квартиру здійснюється за змішаною системою, то на такій системі вузли розподільного обліку не встановлюються. Так, п. 12 та 6 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» зазначено, що прилад - розподілювач теплової енергії - це прилад або комплекс обладнання та матеріалів до них, що встановлюється на опалювальному приладі системи опалення будівлі, використовується для визначення частки споживання теплової енергії окремим опалювальним приладом споживача у загальному споживанні відповідно до показань вузла комерційного обліку та відповідає вимогам, визначеним методикою розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства. Відповідно вузол розподільного обліку - вузол обліку, що забезпечує індивідуальний облік споживання відповідної комунальної послуги в будівлях, де налічуються два та більше споживачів. Отже, прилад-розподілювач встановлюються на кожен прилад опалення у квартирі та визначає частку його споживання. В свою чергу, вузол розподільного обліку визначає обсяг спожитих Гкал окремою квартирою. Враховуючи те, що в квартирі позивача подача теплоносія здійснюється за змішаною системою, то, відповідно, в такій квартирі можливим є влаштування приладів-розподілювачів, а не встановлення вузлів розподільного обліку теплової енергії. Відповідно до п. 7.31. ДБН В.2.2-15:2019 Будинки і споруди. Житлові будинки. Основні положення. З Поправкою на зміну ДБН В.2.2-15-2005, ДБН В.3.2-2-2009) визначено, що при централізованому теплопостачанні слід застосовувати квартирні теплолічильники та облаштовувати їх відповідно до ДБН В.2.5.6". Місця облаштування квартирних лічильників повинні знаходитись поза межами квартир. Пункт 6.2.2. ДБН В.2.5.6Н2С 13 встановлює, що засоби обліку енергоспоживання, що встановлюють зокрема, прилади-розподілювачі теплової енергії на опалювальних приладах, застосовуються згідно з ДСТУ НУ 834. ДСТУ ЕN 835 можливість влаштування приладів-розподілювачів теплової енергії для обліку фактичного теплоспоживання квартирами. Частиною 5 статті 319 ЦК України визначено, що власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуації та природні якості землі. Відповідно до частини 2 статті 383 ЦК України, власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі, наданій йому для використання як єдиного цілого. - за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку за не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку. Дотримуватися вимог житлового та містобудівного законодавства під час проведення ремонту чи реконструкції житла (іншого об`єкта нерухомого майна), не допускати порушення законних прав та інтересів інших співвласників та/або учасників відносин у сфері житлово-комунальних послуг є обов`язком, покладеним на співвласників багатоквартирного будинку статтею 7 Закону України ГІро особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку». Враховуючи виявлені факти Підприємством не береться до розрахунків показання вузлів розподільного обліку теплової енергії вказаного будинку з метою дотримання прав всіх споживачів, що проживають за зазначеною адресою. Відповідно розрахунки здійснюються з урахуванням показань будинкового засобу обліку пропорційно опалюваній площі квартири (п. 12 Правил). Варто зазначити, що на сайті Міністерства розвитку громад та територій в розділі «Листи роз`яснення з актуальних питань» 08.01.2019 розміщено роз`яснення щодо оснащення окремих приміщень у будівлях вузлами розподільного обліку комунальних послуг, відповідно до якого вузли розподільного обліку теплової енергії у будинку з вертикальною системою централізованого опалення не встановлюються, оскільки призводить до втручання в систему опалення. Оскільки подача теплоносія в квартири здійснюється за вертикальною системою, то на такій системі вузли розподільного обліку не встановлюються. Процедуру прийняття на абонентський облік вузлів комерційного обліку та вузлів розподільного обліку теплової енергії та водопостачання визначено Порядком прийняття приладу обліку на абонентський облік, затвердженим наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 12.10.2018 № 270 (Порядок №270). Так, пунктом 10 Порядку №270 встановлено, що з дати складання акта про прийняття вузла розподільного обліку (приладу-розподілювача теплової енергії) на абонентський облік такий вузол (прилад-розподілювач теплової енергії) є прийнятим виконавцем відповідної комунальної послуги (визначеною власником (співвласниками) будівлі іншою особою, яка здійснює розподіл обсягів комунальної послуги між споживачами) на абонентський облік, а показання його засобів вимірювальної техніки є обов`язковими для визначення обсягів спожитої комунальної послуги та розрахунків за теплову енергію. Слід зауважити, що на момент затвердження робочого проєкту з встановлення вузла обліку діяли інші положення нормативно-правових актів. Зокрема, п. 12.3.2 ДБН В.3.2-2-2009 «Житлові будинки. Реконструкція та капітальний ремонт» визначено, що за відсутності технічної можливості облаштування системи централізованого опалення поквартирними лічильниками теплоспоживання при відповідному обґрунтуванні допускається застосовувати вертикальну систему опалення з можливістю обладнання/дообладнання зазначеної системи відповідно запірно-регулюючою арматурою згідно вимогам ДБН В.2.5-67:2013 (на зміну СНІП 2.04.05), ДБН В.2.2.15, ДБН В.2.5.39, а також можливістю влаштування приладів-розподілювачів теплової енергії для обліку фактичного теплоспоживання квартирами. За вказаних підстав слід прийти до висновку, що у квартирі позивача можливим є влаштування приладів-розподілювачів, а не встановлення вузла розподільного обліку теплової енергії. У відповідності до положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно зі ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Як визначено в ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Згідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. За загальним правилом, встановленим у статтях 89, 264 ЦПК України, обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Отже, саме на суд покладено обов`язок під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів. На основі повно та всебічно з`ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, внаслідок їх необґрунтованості та безпідставності, так як позивачем не доведено факту порушення відповідачем його прав Усі інші пояснення сторін, їх докази і аргументи не спростовують висновків суду, зазначених в цьому судовому рішенні, їх дослідження та оцінка судом не надало можливості встановити обставини, які б були підставою для ухвалення будь-якого іншого судового рішення. Так, відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя. Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Європейський Суд з прав людини повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 09 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed