Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-03 00:00:00

02 липня 2025 року представник Грибанов Д.В. в інтересах ТзОВ «ФК «ЄВРОПЕЙСТКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позов обґрунтований тим, що 04 грудня 2023 між ТзОВ «АВАНС КРЕДИТ» та [PERSON] укладений кредитний договір №06536-12/2023 за умовами якого позичальнику були надані кредитні кошти, які він не повернула. Право вимоги за цим договором перейшло від ТзОВ «Аванс Кредит» до ТзОВ «ФК «ЄАПБ» на підставі договору факторингу №29042024 від 29.04.2024. Заборгованість відповідача за договором про надання фінансового кредиту №06536-12/2023 від 04.12.2023 становить 28200 грн., з них: 6000 грн. - заборгованість за основною сумою боргу, 22200 грн. - заборгованість за відсотками. На підставі наведеного, просить суд, стягнути з відповідача в користь позивача заборгованість та понесені судові витрати по справі. У хвалою від 03 липня 2025 року відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, призначено судове засідання та запропоновано відповідачу подати відзив на позов протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення вказаної ухвали. Представник позивача в судове засідання не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи. У позовній заяві Позивач подав клопотання (включив його в текст позовної заяви) про розгляд справи за відсутності його представника. Не заперечував щодо ухвалення заочного рішення. Відповідач та її представник в судове засідання не з`явилися. Представник відповідача подала до суду письмову заяву в якій позов визнала повністю та просила розгляд справи проводити у їх відсутності. При розподілі судових витрат просила застосувати положення ч.1 ст.142 ЦПК України. У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши у судовому засіданні матеріали справи в порядку спрощеного позовного провадження та подані докази, з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що 04.12.2023 року ТзОВ «Аванс Кредит» (кредитодавець) та [PERSON] (позичальник) уклали договір про надання фінансового кредиту №06536-12/2023 (а.с. 6-9), відповідно до якого (пункт 1.1) кредитодавець надає позичальнику фінансовий кредит в розмірі 6000 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених цим договором. Відповідно до умов кредитного договору№06515-12/2023 від 04.12.2023 року сума кредиту становить - 6000 грн. (п. 1.1); мета отримання кредиту: на власні потреби, строк кредитування - 360 днів, дата надання кредиту - 04.12.2023, дата погашення кредиту - 27.11.2024 (п.1.2); процентна ставка - 2,50 % в день та застосовується у межах строку кредитування, вказаного в п.1.2 договору (п.1.4.1); позичальник зобов`язується сплачувати проценти кожні 25 днів. Детальні терміни (дати) повернення кредиту та сплати процентів визначені в Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі - Графік платежів), що є додатком №1 до договору (п.1.5); кредит надається в безготівковій формі у національній валюті на рахунок позичальника, включаючи використання реквізитів платіжної картки №5169-36хх-хххх-3417, протягом одного робочого дня з дня прийняття рішення про видачу кредиту (п.1.6). 29 квітня 2024 року ТзОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (фактор) та ТзОВ «Аванс Кредит» (клієнт) уклали договір факторингу №29042024 (а.с.12-16), на підставі якого (п.п.1.1, 1.2) до фактора перейшло право вимоги за договором про надання фінансового кредиту №06536-12/2023 від 04.12.2023 року до [PERSON] (акт прийому-передачі реєстру боржників від 29.04.2024, (а.с.17), витяг з реєстру боржників від 29.04.2024, а.с.19). Заборгованість відповідача за договором про надання фінансового кредиту №06536-12/2023 від 04.12.2023 року на дату відступлення права вимоги становила 28200 грн., з них: 6000 грн. - тіло кредиту, 22200 грн. - проценти (розрахунок заборгованості, а.с.20). Частиною 2 статті 11 Цивільного кодексу України визначено, що підставами виникнення цивільних прав і обов`язків є у тому числі договори та інші правочини. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч.1 ст.628 ЦК України). Стаття 627 ЦК України визначає, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Абзац другий частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Відповідно до ч.1 ст.5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.6 ЗУ «Про електронні документи та електронний документообіг» для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису та/або електронної печатки завершується створення електронного документа. Отже, наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх. Відповідно до п.5 ч.1 ст.3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч.ч.3, 4, 7, 12 ст.11 ЗУ «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Відповідно до ч.1 ст.12 ЗУ «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) (п. 1 ч.1 ст.512 ЦК України). Відповідно до абз.1 ч.1 ст.1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Згідно з ч.1 ст.1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Відповідно до ч.1 ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно приписів ч.1 ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Враховуючи наведене суд дійшов висновку, що ТзОВ «Аванс Кредит» та [PERSON] уклали в електронному вигляді договір про надання фінансового кредиту №06536-12/2023 від 04.12.2023 року, який за правовою природою є кредитним договором. На підставі цього договору відповідач отримала кредитні кошти в сумі 6000 грн., взяла на себе зобов`язання повернути кредит та сплатити проценти за користуванням ним. В подальшому право вимоги за цим кредитним договором на підставі договору факторингу перейшло від ТзОВ «Аванс Кредит» до ТзОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів». Заборгованість відповідача за кредитним договором на дату відступлення права вимоги становила 28200 грн., з них: 6000 грн. - тіло кредиту, 22200 грн. - проценти за користування кредитом. Такий розмір заборгованості є обґрунтованим, оскільки підтверджується матеріалами справи та водночас не спростований та визнаний відповідачем. Таким чином, суд всебічно, повно, об`єктивно розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні у справі докази, давши оцінку належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності, застосовуючи до визначених правовідносин норми матеріального та процесуального права, враховуючи позицію сторони відповідача, а саме визнання позову, вважає, що позов є обґрунтованим та таким що підлягає до задоволення. Відповідно до ч.1, п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Згідно ч.1 ст.142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Оскільки відповідачем до початку розгляду справи по суті було визнано позов, суд вважає за можливе повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні даного позову. З огляду на наведене, суд вважає можливим повернути ТзОВ «ФК «ЄАПБ». з державного бюджету 50 % судового збору, сплаченого при поданні позову, що становить 1514 грн., а інші 50 % судового збору стягнути з [PERSON] . На підставі ст.ст.509, 526, 527, 530, 1048, 1050, 1054 ЦК України,

Outcome: approved