Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-22 00:00:00

[PERSON] через свого представника адвоката Солоненка Б.М. (повноваження на а.с.27-28) звернувся до Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області із позовною заявою до Вендичанської селищної ради Вінницької області про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. В обґрунтування заявлених вимог позивач вказав, що [INFO] померла [PERSON] , яка була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Після її смерті відкрилася спадщина на все належне їй майно, в т.ч. земельну ділянку кадастровий номер 0522884600:07:001:0060 площею 2 га, яка належала померлій на підставі державного акту на право власності на землю серії ЯО №564058 від 24.12.2012 року. Він є спадкоємцем за заповітом. У встановлений законом шестимісячний термін він з об`єктивних підстав не звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. У зв`язку з цим, нотаріусом відмовлено йому у видачі свідоцтва про право на спадщину. Оскільки іншого способу захисту своїх прав позивач не має, тому звернувся до суду з даним позовом. Просив надати йому додатковий строк один місяць для подання заяви в нотаріальну контору про прийняття спадщини. Ухвалою від 10 червня 2025 року позовну заяву було прийнято до розгляду судом та відкрито провадження у справі. Її розгляд вирішено проводити за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 03 липня 2025 року. 03 липня 2025 року справа була знята з розгляду у зв`язку з перебуванням головуючої судді у відпустці. Підготовче засідання призначено на 23.07.2025 року. Позивач в підготовче засідання не з`явився, його представник-адвокат Солоненко Б.М. 03 липня 2025 подав заяву, в якій просив справу розглядати без його участі та участі позивача. Позовні вимоги підтримують в повному обсязі, просять задовольнити (а.с.39-40). Відповідач копію ухвали від 10.06.2025 року та доданих до неї документів отримав 17.06.2025 року, відзиву до суду не направив. Його представник в підготовче засідання не з`явився, надіслав заяву про розгляд справи у його відсутності, позов визнав у повному обсязі (а.с.31,34). Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно з ч.ч. 3-4 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи зазначені вище положення, а також те, що сторони скористались своїм правом, врегульованим ч. 3 ст. 211 ЦПК України, заявляти клопотання про розгляд справи за їх відсутності, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи та проводить його в даному підготовчому засіданні на підставі доказів наявних у справі. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, давши оцінку зібраним доказам, суд приходить до висновку про задоволення позову з таких підстав. Судом встановлено, що [INFO] в с.Суклея, р-н Слобозія, Республіка Молдова померла [PERSON] (а.с.13-15). Після смерті [PERSON] залишилось спадкове майно, яке складається в тому числі із земельної ділянки кадастровий номер 0522884600:07:001:0060 площею 2,0000 га, яка належала померлій на підставі державного акту на право власності на землю серії ЯО №564058 від 24.12.2012 року (а.с.21-22). За життя, 16.02.2015 [PERSON] вчинила заповіт яким усе своє майно, де б воно не було і з чого б не складалось, у тому числі все те, що буде належати їй на день смерті і на що вона за законом матиме право, заповіла [PERSON] . Заповіт чинний (а.с.17, 18-20). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини (ст. 1223 ЦК України). Із копії заповіту (а.с.17) слідує, що позивач є спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON] . Спадкоємцем за законом є дочка померлої [PERSON] , яка проживає в с.Суклея Слобозійського району самопроголошеної Придністровської Молдавської Республіки, та яка, відповідно до нотаріально посвідченої заяви від 18.06.2024 року відмовилась від прийняття спадщини після смерті матері (а.с.16,25). Із Витягу зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) №81265285 від 22.05.2025 вбачається, що спадкова справа щодо майна померлої [PERSON] не заводилась, спадкові права ніким не оформлялися (а.с.24). [PERSON] на день смерті була зареєстрована одна за адресою: [ADDRESS] (а.с.16). Державним нотаріусом Мурованокуриловецької державної нотаріальної контори Вінницької області Карасевич О.І. 22.05.2025 за № 76/02-31 позивачу відмовлено в прийнятті його заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , в зв`язку з пропуском ним строку для її подання (а.с.23). Згідно з положеннями ст.ст. 1269, 1270 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Як встановлено судом, у шестимісячний строк позивач [PERSON] не звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини у зв`язку з об`єктивною неможливістю своєчасного отримання належного свідоцтва про смерть спадкодавця. Зокрема, первинне свідоцтво про смерть [PERSON] було видано у Придністровській Молдовській Республіці, і воно не визнається та не породжує правових наслідків на території України. Належне ж свідоцтво було отримано від компетентного органу Республіки Молдова лише 24.04.2025 року. Одразу після отримання цього документа позивач невідкладно звернувся до нотаріуса. Таким чином, зазначені обставини свідчать про поважність пропуску позивачем строків звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Згідно із ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила частини третьої 1272 ЦК України про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини суд визнав поважними. Суд прийшов до висновку, що [PERSON] своєчасно не прийняв спадщину з поважних причин, а тому, враховуючи свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права, а також те, що відповідач позов визнав повністю, будь-чиї права чи законні інтереси рішенням суду порушені не будуть, [PERSON] можна визначити додатковий строк для звернення в нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті [PERSON] , терміном один місяць з дня вступу рішення в законну силу. Відповідно до ч. 1 п.п. 2, 5, 6 ст. 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є: неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність. Приймаючи дане рішення, суд керується також принципом «пропорційності», який тісно пов`язаний із принципом верховенства права: принцип верховенства права є фундаментом, на якому базується принцип "пропорційності", натомість принцип "пропорційності" є умовою реалізації принципу верховенства права і водночас його необхідним наслідком. Судова практика Європейського суду з прав людини розглядає принцип "пропорційності" як невід`ємну складову та інструмент верховенства права, зокрема й у питаннях захисту права власності. Дотримання принципу "пропорційності" передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, все одно буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано розумної пропорційності між втручанням у право особи та інтересами суспільства. Ужиті державою заходи мають бути ефективними з точки зору розв`язання проблеми суспільства, і водночас пропорційними щодо прав приватних осіб. Оцінюючи пропорційність, слід визначити, чи можливо досягти легітимної мети за допомогою заходів, які були б менш обтяжливими для прав і свобод заінтересованої особи, оскільки обмеження не повинні бути надмірними або такими, що є більшими, ніж необхідно для реалізації поставленої мети. Суд, при винесенні даного рішення, враховує застосовуваний ним захід та переслідувану мету, якою є захист порушених прав заявника в аспекті статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Щодо вирішення питання про судові витрати, суд виходить з наступного. Позивачем при зверненні до суду з даним позовом було сплачено судовий збір в сумі 1211,20 грн (а.с. 7). Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Разом з тим, позивачем не заявлялося жодних клопотань про повернення половини сплаченого нею судового збору, у зв`язку з визнанням відповідачем позову. Доказів понесення будь-яких витрат відповідачем при розгляді даної справи суду надано не було.

Outcome: approved