Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати його - [PERSON] , [INFO] , батьком малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , який народився у місті Єленя-Гура Республіки Польща (свідоцтво про народження № [NUMBER] від 28 жовтня 2022 року видане в Республіці Польща, управління цивільного стану м. Єленя-Гура, Нижньосілезьке воєводство); внести до акту громадянського стану (повний витяг свідоцтва про народження), позначення акту: № 0261011/00/ АU/2022/665922, складеного 28 жовтня 2022 року управлінням цивільного стану м. Єленя-Гура, Нижньосілезьке воєводство, Республіка Польща, про народження [INFO] . Зазначає, що влітку 2020 року він познайомився з [PERSON] , їх спілкування супроводжувалось статевими стосунками. Він був обізнаний, що [PERSON] , перебувала в офіційному шлюбі, проте остання стверджувала, що вже тривалий час шлюбні відносини між сторонами не підтримуються. В подальшому, у зв`язку з початком повномасштабної збройної агресії РФ проти України, [PERSON] виїхала до Польщі в пошуках прихистку, тому на деякий час спілкування з [PERSON] він не підтримував. У листопаді 2022 року [PERSON] повернулась в Україну. Після тривалого спілкування через соціальні мережі, він відновив відносини з [PERSON] , а з 2024 року вони стали проживати в цивільному шлюбі. З часу їх спільного проживання він знав, що у [PERSON] є двоє дітей - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , якого остання народила, перебуваючи за кордоном. З огляду на те, що діти носили прізвище відповідача, він був впевнений, що вказані діти є біологічними дітьми останнього. Проте, влітку 2024 року, за час їхнього сумісного проживання з [PERSON] , він почав помічати схожість сина [PERSON] на нього. Згодом відповідачка зізналася, що син [PERSON] насправді є його біологічним сином. В той же час, з огляду на те, що на час народження сина [PERSON] перебувала в зареєстрованому шлюбі, батьком дитини був записаний офіційний чоловік [PERSON] , відповідач по справі - [PERSON] . З 17 вересня 2016 року [PERSON] перебувала в офіційно зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , який рішенням Лозівського місьіфайонного суду Харківської області від 14 серпня 2024 року розірвано. 10 жовтня 2024 року між ним та [PERSON] зареєстровано шлюб, прізвище дружини після державної реєстрації шлюбу - « [PERSON] ». Оскільки з літа 2020 року фактично [PERSON] не мала жодних інтимних стосунків з відповідачем по справі, з огляду на схожість дитини на нього він впевнений, що син [PERSON] є його рідним сином. Окрім цього, з метою підтвердження кровного споріднення позивача та сина [PERSON] , було проведено експертизу, за результатами якої встановлено, що [PERSON] може бути біологічним батьком дини [PERSON] , [INFO] . Вірогідність батьківства 99,999999%. Позивач у підготовче судове засідання не з`явився, його представник адвокат Габор В.В. надала заяву про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримала. Відповідач у підготовче судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнав. Третя особа у підготовче судове засідання не з`явилася, надала телефонограму про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно ч. 3 ст. 200 ЦПК за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Враховуючи, що відповідач не заперечує проти задоволення позову, суд вважає за можливе в підготовчому судовому засіданні ухвалити рішення. Судом встановлені такі факти та відповідні правовідносини. З 17 вересня 2016 року [PERSON] перебувала в офіційно зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , який рішенням Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 14 серпня 2024 року по справі №6296/4224/24 розірвано. Влітку 2020 року позивач познайомився з [PERSON] , спілкування яких супроводжувалось інтимними стосунками. У зв`язку з початком повномасштабної збройної агресії рф проти України, [PERSON] виїхала до Польщі в пошуках прихистку. Тому на деякий час спілкування з [PERSON] позивач не підтримував. Перебуваючи у шлюбі з відповідачем, [PERSON] народила двох дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , якого остання народила, перебуваючи за кордоном. Згідно повного витягу свідоцтва про народження № 0261011/00/АU/2022/665922, виданого Управлінням цивільного стану м. Єленя-Гура Нижньосілезького воєводства Республіки Польша 28.10.2022, батьком [PERSON] зазначено відповідача по справі [PERSON] . Відповідно до довідки Генерального консульства України у Вроцлаві від 15.11.2022, [PERSON] , [INFO] , зареєстрований громадянином України. 10.10.2024 року між позивачем та [PERSON] зареєстровано шлюб, прізвище дружини після державної реєстрації шлюбу « [PERSON] ». Як зазначає позивач, з огляду на те, що діти носили прізвище відповідача, він був впевнений, що вказані діти є біологічними дітьми останнього. Проте, влітку 2024 року, в період сумісного проживання з [PERSON] , позивач почав помічати схожість сина [PERSON] на нього. Остання зізналася, що син [PERSON] насправді є біологічним сином позивача. Згідно з висновком судово-медичної експертизи № 45-МГ, вірогідність того, що [PERSON] дійсно є біологічним батьком [PERSON] , складає не менше 99,999999%. Положеннями статті 51 Конституції України, частинами 2 та 3 статті 5 Сімейного кодексу України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. Отже, при регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини. Згідно з частинами 2, 8 та 9 статті 7 Сімейного кодексу України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Положеннями статті 121 та частини 1 статті 122 Сімейного кодексу України регламентовано, що права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу. Дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя. Походження дитини від подружжя визначається на підставі Свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров`я про народження дружиною дитини. Статтею 7 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року), ратифікованою постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року, передбачено, що дитина має бути зареєстрована зразу ж після народження і з моменту народження має право на ім`я і набуття громадянства, а також, наскільки це можливо, право знати своїх батьків і право на їх піклування. Держави-учасниці забезпечують здійснення цих прав згідно з їх національним законодавством та виконання їх зобов`язань за відповідними міжнародними документами у цій галузі, зокрема, у випадку, коли б інакше дитина не мала громадянства. Якщо дитина народилася у подружжя, дружина записується матір`ю, а чоловік батьком дитини (стаття 133 Сімейного кодексу України). Згідно з частиною 2 статті 125 Сімейного кодексу України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: за заявою матері та батька дитини; за рішенням суду. У відповідності до приписів частин 1 та 3 статті 128 Сімейного кодексу України, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Згідно зі статтею 129 Сімейного кодексу України особа, яка вважає себе батьком дитини, народженої жінкою, яка в момент зачаття або народження дитини перебувала у шлюбі з іншим чоловіком, має право пред`явити до її чоловіка, якщо він записаний батьком дитини, позов про визнання свого батьківства. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 6 своєї Постанови від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судом окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» особа, котра вважає себе батьком дитини, народженої жінкою, яка в момент зачаття або народження дитини перебувала в шлюбі з іншим чоловіком, має право пред`явити до останнього, якщо того записано батьком, позов про визнання свого батьківства. Згідно із статтею 129 Сімейного кодексу України зазначена особа може звернутися з такими вимогами у межах строку позовної давності (один рік), перебіг якого починається з дня, коли ця особа дізналася або могла дізнатися про своє батьківство. У тих випадках, коли батьком дитини записано конкретну особу, вимоги про визнання батьківства мають розглядатись одночасно з вимогами про виключення відомостей про цю особу як батька з актового запису про народження дитини. У пункті 10 вказаної вище Постанови, Пленум Верховного Суду України вказав, роз`яснено судам, що в судовому порядку батьківство може бути оспорено як у випадках, коли в Книзі реєстрації народжень батьками дитини записано осіб, які перебували у шлюбі між собою (статті 122, 124 Сімейного кодексу України), так і тоді, коли при реєстрації народження дитини її батьком на підставі спільної заяви батьків або заяви чоловіка, який визнавав себе батьком, записано особу, яка не перебувала у шлюбі з матір`ю дитини (статті 126, 127 Сімейного кодексу України). Відповідно до ст. 13 Закону України «Про міжнародне публічне право», документи, що видані уповноваженими органами іноземних держав у встановленій формі, визнаються дійсними в Україні в разі їх легалізації, якщо інше не передбачено законом або міжнародним договором України. Частиною першою статті 65 вказаного Закону визначено, що встановлення та оскарження батьківства визначається особистим законом дитини на момент її народження. Статтею 15 Договору між Україною та Республікою Польща «Про правову допомогу та правові відносини у цивільних і кримінальних справах», ратифікованого Постановою Верховної Ради України № 3941 XII від 04.02.1994 р., передбачено, що документи, які підготував або засвідчив відповідний орган однієї з Договірних Сторін, скріплені гербовою печаткою і підписом уповноваженої особи, мають силу документа на території іншої Договірної Сторони без потреби будь-якого іншого засвідчення. Це стосується також копій і перекладів документів, які засвідчені відповідним органом. Документи, які на території однієї з Договірних Сторін визнаються офіційними, вважаються такими ж на території іншої Договірної Сторони. Частинами 2, 3 статті 28 вказаного Договору визначено, що встановлення і оспорювання походження дитини від певної особи регулюється законодавством тієї Договірної Сторони, громадянином якої є мати дитини в момент народження дитини. Але достатнім є дотримання форми визнання дитини, що передбачена законодавством тієї Договірної Сторони, на території якої визнання має бути або було здійснене Дослідивши матеріали справи, враховуючи визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону та не порушує права, свободи та інтереси інших осіб, суд приходить до висновку, що позивачем доведено факт батьківства стосовно сина [PERSON] , а тому наявні законні підстави для винесення рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі. При цьому суд враховує і психологічне значення для дитини рішення суду про визнання батьківства, оскільки завдяки цьому рішенню дитина матиме можливість реалізувати своє природне право знати свого батька; завдяки йому утверджується природний обов`язок батька турбуватися про своїх дітей.

Outcome: approved