Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-16 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , третя особа - Вільногірський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Кам`янському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), про виключення запису про батька з актового запису про народження дитини та припинення стягнення аліментів на утримання доньки, вказуючи, що [INFO] у [PERSON] народилась донька - [PERSON] . Згодом, 07.02.2021 ним було визнано батьківство. Вільногірським міським судом Дніпропетровської області від 04.07.2024 видано судовий наказ про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини його заробітку доходу, але не менше 50 відсотків від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з 03.07.2024 і до досягнення дитиною повноліття. Позивач та відповідач не підтримують сімейні відносини, дитина проживає з відповідачкою. Крім того, позивач перебуває у зареєстрованому шлюбі із [PERSON] . Згодом після аналізу їх відносин і стосунків з відповідачкою, порівняння часу її вагітності і народження дитини, роботи і їх дійсного спільного мешкання, позивачу достеменно стало відомо, що він не є батьком [PERSON] , [INFO] . Позивач почав з`ясовувати вказане питання і переконався, що не є біологічним батьком вказаної дитини і це не є наслідком випадкового збігу генетичних ознак у осіб, що не мають родинних зв`язків, про вказане є докази, але він готовий і на експертизу, проте відповідачка не бажає проводити генетичну експертизу. Враховуючи вищевикладене, просить: виключити запис про [PERSON] , як батька, з актового запису № 121 від 10.07.2015 про народження [PERSON] , вчиненого відділом державної реєстрації актів цивільного стану по П`ятихатському району та місту Вільногірськ Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро); припинити стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання доньки [PERSON] , що стягуються відповідно до судового наказу Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 04.07.2024; звільнити [PERSON] від сплати аліментів на утримання дитини - [PERSON] , [INFO] , стягнутих судовим наказом Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 07.07.2024 в подальшому та від стягнення нарахованої заборгованості по аліментах по виконавчому провадженню. Ухвалою Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 29.11.2024 у справі відкрито загальне позовне провадження, сторонам роз`яснені їх процесуальні права та обов`язки. 23.01.2025 від відповідачки [PERSON] на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому остання заперечувала проти задоволення позову та просила відмовити в його задоволенні (а.с.71-72). 06.02.2025 від представника позивача [PERSON] надійшла відповідь на відзив з обґрунтуванням правової позиції позивача на аргументи відповідачки (а.с.79-84). Позивач [PERSON] , в судовому засідання підтримав заявлені ним позовні вимоги та просив їх задовольнити. Представник позивача [PERSON] , в судовому засіданні підтримав позицію позивача, крім того додав, що особа, яка не являється біологічним батьком дитини не має бути записана її батьком, оскільки це суперечить як закону, так і моральним засадам суспільства. Відповідачка [PERSON] , в судовому засіданні позов не визнала та просила відмовити в його задоволенні. Представник відповідачки [PERSON] , підтримав позицію відповідачки, з підстав зазначених у письмовій промові у судових дебатах, яка була долучена до матеріалів справи (а.с.159). Представник третьої особи - Вільногірський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Кам`янському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), в судове засідання не з`явився, надали заяву про розгляд справи без участі їхнього представника (а.с.158). Заслухавши думку учасників процесу, допитавши свідків, в тому числі позивача і відповідача, які були допитані в якості свідків, та дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов висновку, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Так, судом встановлено, що згідно копії свідоцтва про народження дитини серії [NUMBER] , виданого 17.02.2021 відділом державної реєстрації актів цивільного стану по П`ятихатському району та місту Вільногірську Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро), [PERSON] народилася [INFO] , її батьками записані - позивач [PERSON] , матір`ю [PERSON] (а.с.10). Факт знаходження [PERSON] в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] з 11.01.2023, підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданого Вільногірським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Кам`янському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) (а.с.9). Відповідно до копії судового наказу від 04.07.2024, виданого Вільногірським міським судом Дніпропетровської області (справа ЄУН 174/820/24, н/п 2-н/174/127/2024), з позивача [PERSON] стягнуто на користь відповідачки аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , у розмір частини його заробітку (доходу), щомісячно (а.с.13). 21.01.2025 до суду надійшло клопотання позивача про призначення судово-молекулярної експертизи, яке в подальшому, судом було залишено без розгляду, оскільки учасники процесу не заперечували факту того, що позивач - [PERSON] не є біологічним батьком дитини [PERSON] , [INFO] , а тому у відповідності до вимог ч.1 ст.82 ЦПК Україна, ця обставина не підлягає доказуванню під час розгляду даного спору. В свою чергу, даний факт, а саме те, що позивач не є біологічним батьком дитини, не є підставою для виключення його з актового запису про народження дитини. Оскільки, відповідно до ч.5 ст.136 СК України, не має права оспорювати батьківство особа, записана батьком дитини, якщо в момент реєстрації себе батьком дитини вона знала, що не є її батьком, а також особа, яка дала згоду на застосування допоміжних репродуктивних технологій відповідно до частини першої статті 123 цього Кодексу. Так, у пунктах 43,44 постанови Верховного Суду від 19 червня 2024 року у справі № 940/919/22 зазначено «У частині п`ятій статті 136 СК закріплене правило, згідно з яким, якщо особа визнала своє батьківство, завідомо знаючи, що вона не є батьком дитини, то оспорювати такий запис вона не може, оскільки ніякого порушення її прав не було - подаючи заяву про визнання свого батьківства, вона сама бажала, щоб такий запис був здійснений органами РАЦС. Зазначена норма спрямована на захист законних інтересів дитини. Вважається, що при прийнятті рішення про «оформлення» свого батьківства чоловік враховував усі можливі правові наслідки для себе, навіть з урахуванням того, що фактично батьком дитини є інша особа. Саме тому довільна зміна ним у майбутньому початкового рішення чи відзив поданої заяви до органу РАЦС про встановлення батьківства після його державної реєстрації не допускається». Аналогічний висновок і зроблено у постанові Верховного Суду 21 січня 2025 року у справі № 216/3526/16-ц, де зазначено наступне: «У частинах першій-другій статті 136 СК України визначено, що особа, яка записана батьком дитини відповідно до статей 122, 124, 126 і 127 цього Кодексу, має право оспорити своє батьківство, пред`явивши позов про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дичини. У разі доведення відсутності кровного споріднення між особою, яка записана батьком, та дитиною суд постановляє рішення про виключення відомостей про особу як батька дитини з актового запису про її народження. Не має права оспорювати батьківство особа, записана батьком дитини, якщо в момент реєстрації себе батьком дитини вона знала, що не є її батьком, а також особа, яка дала згоду на застосування допоміжних репродуктивних технологій відповідно до частини першої статті 123 цього Кодексу (частина п`ята статті 136 СК України). Зазначена норма спрямована на захист законних інтересів дитини. Вважається, що під час прийняття рішення про «оформлення» свого батьківства чоловік враховував усі можливі правові наслідки для себе, навіть з урахуванням того, що фактично батьком дитини є інша особа. Саме тому довільна зміна ним у майбутньому початкового рішення чи відзив поданої заяви до органу РАЦС про встановлення батьківства після його державної реєстрації не допускається. Водночас законодавець не виключає право особи, записаної батьком дитини за її заявою про встановлення батьківства, оспорювати здійснений органом РАЦС запис за мотивами порушення волевиявлення (наприклад, якщо заява про встановлення батьківства була подана під впливом погрози, насильства тощо). Верховний Суд в постанові від 27 жовтня 2020 року в справі № 172/125/19 наголосив, що оскільки у спорах про виключення з актових записів відомостей про батьківство зачіпаються права не лише сторін спору, а й дитини, то відповідно до частини першої, другої статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Отже, під час вирішення справ про оспорювання батьківства суди повинні керуватися найкращими інтересами дитини, забезпечуючи баланс між інтересами дитини та сторін у справі. Тобто в даному випадку, доказуванню підлягає чи достеменно знав [PERSON] , про те, що він не є біологічним батьком дитини та чи добровільно подав заяву до органу державної реєстрації актів цивільного стану про внесення відомостей про його як батька. В свою чергу, допитаний як свідок позивач - [PERSON] суду показав, що з відповідачкою знайомі ще з дитинства. У період з червня 2014 року по 2019 рік проживав в іншому місті та до 2019 року перебував у зареєстрованому шлюбі однак, іноді їздив до м. Вільногірськ до сім`ї. Восени 2014 року, в черговий раз приїхав в м. Вільногірськ та в нічному клубі зустрів відповідачку і в той день між ними сталася інтимна близькість, проте, він не придав цьому значення. Тільки в червні 2019, коли повернувся для постійного проживання до м. Вільногірськ, в переддень свого дня народження. [INFO] [PERSON] святкував свій день народження і йому зателефонував двоюрідний брат, який повідомив, що з ним хоче поспілкуватися дівчина, проте не сказав хто саме. В цей же день вони зустрілися з братом та виявилося, що у цьому ж місці в когось день народження і вони об`єдналися компаніями для продовження святкування. На цьому святі була присутня і відповідача, яка і була тією дівчиною про яку говорив брат. В ході приватної бесіди в той вечір вона повідомила [PERSON] , що в нього є донька, що вона завагітніла восени 2014 року і це його дитина. Невдовзі після цього він запропонував їй зустрітися, познайомитися з дитиною та після зустрічі був впевнений, що це дійсно його дитина, оскільки вона була схожа на нього. Згодом, запропонував їй проживати разом з її дітьми, а через деякий час - подати заяву до органів РАЦС про визнання батьківства, проте, відповідачка не одразу погодилася, але будучи переконаним, що дійсно є біологічним батьком дитини, визнав батьківство відносно [PERSON] , [INFO] . Згодом, під час спільного проживання, в ході сварки відповідачка сказала, що донька не його. Аліменти на утримання дитини платив добровільно. Однак, коли через три роки - в 2023 році, він познайомився з [PERSON] та зрозумів що дитина [PERSON] , він перестав платити аліменти. Свідок [PERSON] , в судовому засіданні показала, що в 2020 познайомилася з [PERSON] , а потім з [PERSON] , почали дружити сім`ями. У [PERSON] на той час було троє дітей, у [PERSON] дітей не було. До дітей [PERSON] він відносився добре. Коли [PERSON] визнавав батьківство щодо [PERSON] , то [PERSON] говорила, що він є її батьком. [PERSON] називала його батьком постійно. До 2022 року спілкувались з [PERSON] , однак потім по особистим причинам перестали спілкуватись. Як їй відомо на теперішній час [PERSON] з [PERSON] не бачиться. Знає, що [PERSON] з [PERSON] знайомі з дитинства, вона була закохана в нього. Свідок [PERSON] , яка є дружиною позивача, показала, що вони з [PERSON] в шлюбі з 2023 року, до того два місяці проживали разом. Вона знала, що у нього є донька [PERSON] семи років, яка проживає разом з мамою [PERSON] . Дівчинка гостювала в них на вихідні, інколи водили її в школу. Відносини [PERSON] з донькою були дуже добрі, вона називала його батьком (папуля). Зараз вони не спілкуються, так як взимку 2023 року [PERSON] зателефонувала [PERSON] та плачучи запитала чи це правда, що він не її батько. Він поїхав до неї, щоб її заспокоїти. Одного разу він зустрів [PERSON] з [PERSON] в магазині, однак [PERSON] не дала їм поспілкуватися. Як говорив [PERSON] , дитина народилася слабкою. Свідок [PERSON] , в судовому засіданні показав, що з [PERSON] знайомий з 2000 року, а з [PERSON] з 2020 року. В 2020 році [PERSON] приїхав з Польщі, запросив їх в гості. В цей час йому подзвонила [PERSON] , він пішов до неї. Приблизно через два тижні він дізнався, що [PERSON] живе з нею, вони познайомились та стали дружити сім`ями. У [PERSON] було троє дітей, згодом дізнався, що батьком двох дітей є [PERSON] , а [PERSON] - [PERSON] , на той момент дитині було приблизно три роки. У них були гарні відносини, вона його називала батьком. В 2022 року дізнався, що дитина не [PERSON] , у них постійно були скандали при яких [PERSON] говорила, що це не його дитина. Покази свідків позивача, не можуть бути беззаперечним доказом того, що йому було не відомо, що [PERSON] не його донька, оскільки одноголосно свідки зазначили, що їм було відомо, що у відповідачки троє своїх дітей. Про те, що [PERSON] не є її біологічним батьком [PERSON] , їм стало відомо лише у 2022 році, разом з тим при виникненні певних сумнівів щодо батьківства, ніхто не позбавляв права позивача провести генетичну експертизу для встановлення чи навпаки спростування факту рідства на той момент. Так допитана в якості свідка відповідачка [PERSON] показала, що фактично з 2007 по 2017 роки, вона проживала однією сім`ю без реєстрації шлюбу з громадянином [PERSON] , від якого народила трьох дітей, в тому числі доньку [PERSON] , [INFO] , у відношенні якої вона була записана як одинока матір відповідно до ч.1 ст.135 СК України. У 2019 році, вона зустрілася з позивачем та з яким стала проживати однією сім`єю без реєстрації шлюбу, з ними стали проживати і малолітні діти відповідачки, в тому числі донька [PERSON] . На початку 2021 року, позивач став її просити, щоб вони подали спільні заяви до органу ДРАЦС з метою визнання позивача батьком [PERSON] (ст.ст.126,134 СК України). Вона спочатку не погоджувалася на це, посилаючись на те, що позивач достовірно знає, що він не є батьком цієї дитини, а дитина знає свого біологічного батька, на що позивач відповідав, що у нього не має дітей, що він любить [PERSON] як батько, а тому хоче, щоби його записали її батьком. В подальшому, вона погодилася на його пропозицію і в лютому 2021 року, ними була подана заява до органу ДРАЦС про визнання позивача батьком [PERSON] . Через деякий час, вони перестала проживати з позивачем разом однією сім`ю і у 2022 році, він з власної ініціативи подав заяву за місцем свої роботи, щоб з нього відраховувалися кошти на її користь на утримання дитини. Згодом судовим рішення з позивача було стягнуто аліменти на утримання доньки, що і слугувало підставою для його звернення до суду з цим позовом. Додатково зазначила, що перший раз вона вступила у статеві відносини з позивачем 15.06.2019, а тому позивач навіть теоретично не міг вважати себе батьком [PERSON] , яка народилася [INFO] , тобто майже за чотири роки до того, як вони вперше вступили у статеві відносини. Крім показів [PERSON] , факт того, що позивач достеменно знав, що [PERSON] не його донька, добровільно подав заяву про внесення змін до актового запису та усвідомлював усі наслідки, які настануть чи можуть настати у результаті визнання батьківства [PERSON] , підтверджено показами свідків, як були допитані безпосередньо в судовому засіданні, а саме: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до ст.136 СК України, особа, яка записана батьком дитини відповідно до статей 122, 124, 126 і 127 цього Кодексу, має право оспорити своє батьківство, пред`явивши позов про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини. У разі доведення відсутності кровного споріднення між особою, яка записана батьком, та дитиною суд постановляє рішення про виключення відомостей про особу як батька дитини з актового запису про її народження. Оспорювання батьківства можливе лише після народження дитини і до досягнення нею повноліття. Не має права оспорювати батьківство особа, записана батьком дитини, якщо в момент реєстрації себе батьком дитини вона знала, що не є її батьком, а також особа, яка дала згоду на застосування допоміжних репродуктивних технологій відповідно до частини першої статті 123 цього Кодексу. До вимоги чоловіка про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини позовна давність не застосовується. Згідно пункту 11 постанови Пленуму Верховного суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15 травня 2006 року, судам слід враховувати, що відповідно до ст.136 СК України оспорювання батьківства можливе тільки після реєстрації народження дитини і до досягнення нею повноліття, а в разі її смерті не допускається. Оспорити батьківство мають право особа, яка записана батьком дитини в Книзі реєстрації народжень (ст.136 СК України), шляхом пред`явлення позову про виключення відомостей про неї як батька з актового запису про народження дитини, а також жінка, котра народила дитину в шлюбі (ст.138 СК України), звернувшись з позовом про виключення із цього запису відомостей про її чоловіка як батька дитини. Предметом доказування в таких справах є відсутність кровного споріднення між особою, записаною батьком, і дитиною. У разі доведеності цієї обставини суд постановляє рішення про виключення оспорених відомостей з актового запису про народження дитини. Згідно до п.п.20 п.1 Розділу ІІІ Правил реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року №52/2 з відповідними змінами, при вирішенні судом спорів про визнання батьківства, материнства, оспорювання батьківства чи материнства, встановлення фактів батьківства та материнства зміни до актових записів про народження вносяться відповідно до законодавства, яке регулює порядок внесення змін до актових записів цивільного стану. Пунктами 2.13, 2.13.1 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 12 січня 2011 року № 96/5 встановлено, що підставою для внесення змін в актові записи цивільного стану є: рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану. Відповідно до п.п.1, 2 ст.3 Конвенції про права дитини ООН від 20.11.1989, ратифікованої Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27.02.1991, та яка набула чинності для України 27.09.1991, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, судом встановлено, що позивач [PERSON] та відповідачка [PERSON] з 2019 проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу. [PERSON] має трьох неповнолітніх дітей. Батьком однієї з них - [PERSON] , [INFO] , записаний позивач [PERSON] , на підставі поданої ним заяви про визнання батьківства. Саме на підставі цієї заяви, внесено зміни до актового запису про народження дитини та видано нове свідоцтво про народження. При цьому учасники процесу визнали і не заперечували той факт, що він не є її біологічним батьком дитини. Твердження позивача про те, що подаючи заяву про визнання батьківства, він вважав себе біологічним батьком дитини, суд відхиляє як безпідставні, так як вони спростовується показами свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , які чітко зазначили, що батьком усіх трьох дітей був [PERSON] , який помер, про що знав і позивач, якого неодноразово відмовляли від визнання батьківства. Заяву до органу державної реєстрації актів цивільного стану він подав добровільно, без будь-якого примусу при цьому усвідомлював усі наслідки, які можуть настати, а тому підстав для задоволення позову в частині виключення запису про батька з актового запису про народження дитини, суд не вбачає. Враховуючи, що під час вирішення справ про оспорювання батьківства суди повинні керуватися найкращими інтересами дитини, забезпечуючи баланс між інтересами дитини та сторін у справі, а позовні вимоги про звільнення позивача від сплати аліментів є похідними від позовної вимоги про виключення відомостей про батьківство позивача, то вони задоволенню не підлягають. Отже, беручи до уваги те, що перед тим як подати відповідну заяву, у позивача було достатньо часу, щоб врахувати всі можливі правові наслідки визнання батьківства як для себе так і для дитини, позивач достовірно знав, що він не є батьком дитини, при цьому проявив ініціативо особисто та хотів, щоб запис щодо батьківства [PERSON] , був здійснений державними органами та він був записаний її батьком, а тому в силу вимог ч. 5 ст. 136 СК України він не вправі оспорювати запис про своє батьківство, оскільки зробив це добровільно і з власної волі. Суд звертає увагу на те, що положення ч.5 ст.136 СК України захищають законні інтереси дитини, а тому подальша зміна позивачем свого первинного рішення про визнання батьківства не допускається незалежно від мотивів такої зміни. Це відповідає принципу правової визначеності як складової верховенства права, що вимагає забезпечення стабільного правового становища дитини. Відповідно до ст.141 ЦПК України, понесені позивачем судові витрати у виді судового збору в розмірі 1 211,20 грн залишити за позивачем. На підставі ст.ст.122, 123, 136 СК України і

Outcome: dismissed