Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-22 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення його батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] я. В обґрунтування поданого позову зазначила, що вони із відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі з 11.03.2016. Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 19.07.2018 шлюб між сторонами розірвано. Від даного шлюбу сторони мають сина [PERSON] , [INFO] . Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 04.01.2017 із відповідача були стягнуті на її користь аліменти на утримання малолітньої дитини в твердій грошовій сумі у розмірі 1 500 гривень щомісячно. Після припинення шлюбних відносин їх спільні син постійно проживає із позивачкою, знаходиться повністю на її утриманні, відповідач не приймає участі у матеріальному забезпеченні, у вихованні, розвитку, не цікавиться станом здоров`я і здобутками дитини. Будь-яких перешкод у спілкуванні батька з сином вона не чинить. Відповідач свідомо самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків щодо виховання сина та перестав цікавитися його життям, не виявляє інтересу до його внутрішнього світу, фінансово не утримує взагалі, аліменти на утримання сина не сплачує, у зв`язку із чим утворилася значна заборгованість . Наведені обставини слугували підставою для звернення до суду, тому просить суд позбавити відповідача батьківських прав щодо їх спільного сина [PERSON] , [INFO] . Ухвалою Чигиринського районного суду Черкаської області від 24.03.2025 позовна заява залишена без руху у зв`язку із виявленими у ній недоліками, позивачці встановлений строк для їх усунення. Ухвалою Чигиринського районного суду Черкаської області від 12.05.2025 провадження у справі відкрито за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. На підставі розпорядження заступника керівника апарату Чигиринського районного суду Черкаської області № 35 від 19 червня 2025 року у зв`язку зі звільненням судді [PERSON] у відставку проведений повторний автоматизований розподіл судової справи. Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.06.2025 року головуючим суддею у вказаній цивільній справі визначений суддя Попельнюх А. О. Ухвалою суду від 23.06.2025 справа прийнята суддею до свого провадження, призначено підготовче засідання. Ухвалою Чигиринського районного суду Черкаської області від 24.06.2025 підготовче провадження закрито, справа призначена до судового розгляду по суті. У судове засідання учасники не з`явилися. Позивачка [PERSON] подала суду заяву із проханням проводити розгляд справи у її відсутність. Позов підтримала та просила суд його задовольнити. Проти заочного розгляду справи судом не заперечувала. Відповідач [PERSON] , будучи належним чином повідомленим про день, час та місце проведення підготовчого засідання, причини неявки суду не повідомив. Правом подання відзиву на позовну заяву відповідач не скористався, жодних заяв або клопотань суду не надав. Третя особа Орган опіки та піклування в особі виконавчого комітету Козинської селищної ради Обухівського району Київської області правом подання письмових пояснень суду не скористалася. У зв`язку із неявкою відповідача без поважних причин, ураховуючи згоду позивачки, суд ухвалив на підставі ст. 280 ЦПК України провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши наявні у матеріалах справи докази, судом встановлені такі обставини та відповідні їм правовідносини. Спір, що виник між сторонами, стосується особистих немайнових прав і обов`язків батьків та дітей, тому застосуванню до них підлягають положення Глави 13 Сімейного кодексу України. Відповідно до ст. 121 СК України права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу. Під час розгляду справи судом встановлено, що відповідач [PERSON] є батьком малолітнього [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження дитини (а.с. 7). Судом також установлено, що рішенням Обухівського районного суду Київської області від 19.07.2018 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 11 березня 2016 року Виконавчим комітетом Старобезрадичевської сільської ради Обухівського району Київської області, актовий запис № 2, розірвано (а.с. 10). Відповідно до рішення Обухівського районного суду Київської області від 04.01.2017 із відповідача на користь позивачки стягуються аліменти на утримання малолітнього [PERSON] в твердій грошовій сумі у розмірі 1 500 гривень щомісячно до повноліття дитини (а.с. 11). Судячи з даних свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] позивачка 18.09.2018 уклала шлюб із [PERSON] та змінила дошлюбне прізвище [PERSON] на прізвище чоловіка - [PERSON] (а.с. 29). А згідно з даними розрахунку заборгованості № 1506 від 17.02.2025, складеного старшим державним виконавцем Лещенко Ю. О., станом на 12.02.2025 заборгованість відповідача [PERSON] зі сплати аліментів на утримання малолітнього сина [PERSON] становить 149 774,00 грн (а.с. 12-13). Відповідно до ч. 1 ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини регламентовані статтею 150 Сімейного кодексу України, до яких віднесено такі обов`язки, зокрема: -батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; -батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; -батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; -батьки зобов`язані поважати дитину; -передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї; -забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини; -забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини. Окремою нормою визначені підстави позбавлення батьківських прав, зокрема відповідно до статті 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав щодо усіх своїх дітей або когось із них (ч. 3 ст. 164 СК України). З наданого суду висновку Органу опіки та піклування Козинської селищної ради Обухівського району Київської області, затвердженого рішенням Виконавчого комітету Козинської селищної ради Обухівського району Київської області від 27.02.2025 року № 7 про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього [PERSON] , [INFO] , встановлено, що за наслідками розгляду вказаного питання прийнято рішення про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав по відношенню до малолітньої дитини. Під час надання вказаного висновку спеціалістами Органу опіки та піклування було враховано, що дитина проживає разом з матір`ю та вітчимом, батько у житті дитини участі не приймає. Зі слів матері, востаннє відповідач бачив сина, коли дитині було чотири місяці. Відповідач не виявляє бажання брати участь у житті сина, не забезпечує його матеріально, не створює жодних умов для розвитку дитини. З вказаного висновку також встановлено, що за місцем реєстрації [PERSON] не проживає і його місце перебування невідоме. За своєю правовою природою позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дітей, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини. Це означає, що позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо і лише при наявності вини в діях батьків. Вирішуючи даний спір, суд, згідно ст. 3 Конвенції про права дитини, ухваленої Резолюцією Генеральної Асамблеї ООН від 20.11.1989, ратифікованою Постановою ВРУ від 27.02.1991, приділяє першочергову увагу як найкращому забезпеченню інтересів дитини. За змістом роз`яснень, викладених у п.п. 15, 16, 17 постанови Пленуму ВСУ № 3 від 30.03.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Європейський суд з прав людини зазначив, що між інтересами дитини і інтересами батьків має існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особливу увагу слід приділяти найважливішим інтересам дитини, які за своєю природою і важливістю повинні переважати над інтересами батьків (рішення від 7 грудня 2006 по справі «HUNT v. UKRAINE», № 31111/. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 20 Конвенції про права дитини, дитина, яка тимчасово або постійно позбавлена сімейного оточення або яка в її власних якнайкращих інтересах не може залишатися в такому оточенні, має право на особливий захист і допомогу, що надаються державою. Держави-учасниці відповідно до своїх національних законів забезпечують зміну догляду за дитиною. Відповідно до п.8 Порядку провадження органами опіки і піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженим постановою КМУ № 866 від 24.09.2008 року протягом року після прийняття судом рішення про відібрання дитини у батьків не усунені причини, які перешкоджали належному вихованню дитини її батьками, служба у справах дітей за місцем проживання дитини, позбавленої батьківського піклування, зобов`язана вжити заходів до позбавлення батьків їх батьківських прав. Судом об`єктивно встановлено, що [PERSON] не цікавиться життям, вихованням та розвитком дитини, не виконує обов`язки по утриманню свого сина та його матеріального забезпечення, не вчиняє будь-яких дій, спрямованих на забезпечення фізичного і духовного розвитку дитини, підготовки його до самостійного життя, не надає доступу до культурних та духовних цінностей, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до його внутрішнього світу. Наявність у відповідача заборгованості зі сплати аліментів на утримання сина, які, судячи з розрахунку заборгованості № 1506 від 17.02.2025, він не сплачував жодного разу, не може бути виключною обставиною для позбавлення його батьківських прав, однак ураховується судом в сукупності з іншими доказами. Наведені факти та обставини дають суду підстави для висновку, що позов підлягає задоволенню. Під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує положення статті 141 ЦПК України, відповідно до яких понесені позивачкою витрати по оплаті судового збору в сумі 1 211,20 грн підлягають стягненню на її користь із відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved