Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-22 00:00:00

\~ \~ \~ \~ [PERSON] звернулася до суду з позовом до Чинадіївської школи мистецтв Чинадіївської селищної ради Мукачівського району Закарпатської області про визнання незаконним та скасування наказу. В обґрунтування своїх вимог вказує про те, що вона з 03.09.2024 року на підставі наказу № 31-к прийнята на посаду викладача музично-теоретичних дисциплін Чинадіївської школи мистецтв Чинадіївської селищної ради Мукачівського району Закарпатської області з окладом згідно з штатним розкладом за сумісництвом. 13.09.2024 року наказом № 39-к переведена на посаду викладача музично-теоретичних дисциплін Чинадіївської школи мистецтв Чинадіївської селищної ради Мукачівського району Закарпатської області на основне місце роботи з 16.09.2024 року по 31.05.2025 року. Наказом № 99 від 09.09.2024 року була переведена на посаду старшого викладача музично-теоретичних дисциплін. 07.05.2025 року наказом № 69 «Про оголошення догани викладачу» їй оголошено догану за порушення трудової дисципліни, відмову від виконання посадових обов`язків, а саме проведення випускного іспиту з предмету «Сольфеджіо». Підставою для винесення наказу стали протокол педагогічної ради № 6 від 27.03.2025 року по Чинадіївській школі мистецтв, наказ директора № 61 від 14.04.2025 року по Чинадіївській школі мистецтв, акт про відмову від надання письмового пояснення від 07.05.2025 року та затверджений план роботи Чинадіївської школи мистецтв (за травень місяць). Вважає наказ незаконним, таким, що суперечить чинному законодавству та таким, що підлягає скасуванню. Так, наказ суперечить посадовій інструкції, вона була позбавлена надати дирекції шкоди письмові пояснення, жодного розслідування щодо вчинення нею дисциплінарного проступку не було, наказ було винесено передчасно, тобто ще до події, що ставиться їй у вину. 07.05.2025 року за графіком вона проводила уроки, що закінчувалися о 18 год. 05 хв., а тому жодних порушень трудової дисципліни не вчиняла. У зв`язку з вищенаведеним, просить визнати незаконним та скасувати наказ директора Чинадіївської школи мистецтв Чинадіївської селищної ради Мукачівського району Закарпатської області № 69 від 07.05.2025 року «Про оголошення догани викладачу». Ухвалою суду від 10.06.2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження. Судове засідання призначено на 26.06.2025 року. Ухвалою суду від 11.06.2025 року виправлено описку в ухвалі від 10.06.2025 року. Ухвалою суду від 26.06.2025 року задоволено клопотання позивача про витребування доказів та виклик свідків. Судове засідання відкладено на 23.07.2025 року 23.06.2025 року до суду від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву. Зі змісту відзиву встановлено, що відповідач визнає, той факт, що позивачу було оголошено догану за грубе порушення трудової дисципліни, посадових обов`язків, невиконання наказу та рішення педагогічної ради, що призвели до зриву навчального процесу. Зазначає, що у зв`язку з відмовою [PERSON] 07.05.2025 року без пояснення причин проводити випускний іспит з предмета «Сольфеджіо» було зірвано своєчасне проведення випускної атестації учнів. Також зазначає, що [PERSON] відмовилася ознайомлюватись з наказом, пояснюючи це тим, що проводить урок, однак фактично урок не проводився. Крім того, зазначає, що посада «старшого викладача» не є званням і не звільняє від виконання обов`язків, вона лише дає підстави для надбавки, але не змінює суті трудових відносин. Зважаючи на це, вважає, що наказ про догану є законним і виданим в межах повноважень керівника відповідно до законодавства та просить відмовити у задоволенні позову. Позивач в судовому засіданні просила задовольнити позов за наведених у ньому підстав. Додатково наголосила на тому, що опорюваний наказ винесений передчасно, без з`ясування всіх обставин, а тому є незаконним та підлягає скасуванню. Також пояснила, що її посадовою інструкцією не передбачено проведення іспитів. Щодо витребовуваних ухвалою суду від 26.06.2025 року доказів вказала, що оскільки обов`язок доведення законності опорюваного наказу лежить на відповідачу, саме ним мають і бути подані всі докази на підтвердження законності такого наказу. В свою чергу на підтвердження її позиції вважає, що такі докази вже є в матеріалах цивільної справи та є достатніми для її вирішення. Відтак вказала на відсутність потреби у витребуванні доказів на підставі ухвали суду від 26.06.2025 року як і на виклику свідків та наполягала на проведенні судового розгляду. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, у відзиві просив проводити судовий розгляд без його участі. Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши наявні у матеріалах справи докази, констатує наступне. Статтею 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. В п. 1 постанови «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06.11.1992 року № 9 Верховний Суд України звертає необхідність неухильного додержання при розгляді трудових спорів Конституції України, КЗпП і інших актів законодавства України. До того ж діяльність судів по розгляду справ цієї категорії повинна спрямовуватися на всемірну охорону конституційного права кожного на працю, яке включає можливість заробляти собі на життя працею, яку особа вільно обирає або на яку вільно погоджується, а також на охорону прав і законних інтересів підприємств, установ, організацій, на зміцнення трудової та виробничої дисципліни, на виховання працівників у дусі свідомого й сумлінного ставлення до праці. Також у ст. 5-1 КЗпП України держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи. Судом встановлено, що відповідно до наказу № 33-к від 03.09.2024 року [PERSON] прийнята на посаду викладача музично-теоретичних дисциплін Чинадіївської школи мистецтв Чинадіївської селищної ради Мукачівського району Закарпатської області з окладом згідно штатного розкладу за сумісництвом з 04.09.2024 року по 31.05.2025 року. В подальшому 13.09.2024 року наказом № 39-к [PERSON] переведена на посаду викладача музично-теоретичних дисциплін Чинадіївської школи мистецтв Чинадіївської селищної ради Мукачівського району Закарпатської області на основне місце роботи з 16.09.2024 року по 31.05.2025 року. Також судом встановлено, що відповідно до наказу директора Чинадіївської школи мистецтв Чинадіївської селищної ради Мукачівського району Закарпатської області № 69 від 07.05.2025 року «Про оголошення догани викладачу» [PERSON] оголошено догану. За змістом наказу догана оголошена у зв`язку з порушення трудової дисципліни відмовою від виконання посадових обов`язків, а саме - проведення випускного іспиту з предмета «Сольфеджіо», який був затверджений наказом директора № 61 від 14.04.2025 року по Чинадіївській школі мистецтв, погоджений особисто [PERSON] на педагогічній нараді від 27.03.2025 року у присутності всіх викладачів. Підставою для винесення оскаржуваного наказу є протокол педагогічної ради № 6 від 27.03.2025 року по Чинадіївській школі мистецтв, наказ директора № 61 від 14.04.2025 року по Чинадіївській школі мистецтв, акт про відмову від надання письмового пояснення від 07.05.2025 року та затверджений план роботи Чинадіївської школи мистецтв (за травень). Актом від 07.05.2025 року про відмову від підпису наказу зафіксовано факт відмови позивача від ознайомлення з оскаржуваним наказом. Так, відповідно до протоколу педагогічної ради № 6 від 27.03.2025 року по Чинадіївській школі мистецтв встановлено, що [PERSON] зазначена як присутня на педагогічній раді. В резолютивній частині протоколу зазначено, що директорка [PERSON] наголосила, що випускні іспити з сольфеджіо та музичної літератури відбудуться 07.05.2025 року. Викладачам необхідно забезпечити підготовку учнів, присутність і належну організацію у визначені дати. З наказу директора Чинадіївської школі мистецтв № 61 від 14.04.2025 року встановлено, що згідно з планом роботи Чинадіївської школи мистецтв наказано провести підсумкові контрольні заходи за ІІ семестр 2024-2025 навчального року, зокрема 07.05.2025 року провести випускний іспит з «Сольфеджіо». Відповідно до плану роботи Чинадіївської школи мистецтв на травень 2025 року 07.05.2025 року заплановано провести випускний іспит з «Сольфеджіо», відповідальні особи: директор, в.о. заступника директора, викладач Товтин Н.І. Невиконання вимог зазначених документів, з позиції відповідача, і стали підставою для винесення опорюваного наказу та свідченням порушення трудової дисципліни [PERSON] . Згідно з ст. 139 КЗпП України працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір. Трудова дисципліна - це система правових норм, що регулюють внутрішній трудовий розпорядок, встановлюють трудові обов`язки працівників та роботодавця, визначають заохочення за успіхи у роботі й відповідальність за невиконання цих обов`язків. Відповідно до ст. 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення як догана або звільнення. Частиною 1 ст. 147-1 КЗпП України передбачено, що дисциплінарні стягнення застосовуються органом, якому надано право прийняття на роботу (обрання, затвердження і призначення на посаду) даного працівника. Відповідно до ст. 148 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не враховуючи часу звільнення працівника від роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю або перебуванням його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладено пізніше шести місяців з дня вчинення проступку. В ст. 149 КЗпП України визначено порядок застосування дисциплінарних стягнень. Так до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку. У ст. 150 КЗпП України також передбачено право працівника на оскарження дисциплінарного стягнення. Ознакою порушення трудової дисципліни є наявність проступку в діях або бездіяльності працівника. Дисциплінарний проступок визначається як винне невиконання чи неналежне виконання працівником своїх трудових обов`язків. Складовими дисциплінарного проступку є дії (бездіяльність) працівника; порушення або неналежне виконання покладених на працівника трудових обов`язків; вина працівника; наявність причинного зв`язку між діями (бездіяльністю) і порушенням або неналежним виконанням покладених на працівника трудових обов`язків. Недоведеність хоча б одного з цих елементів виключає наявність дисциплінарного проступку. Норми ЦПК України, як і норми КЗпП України покладають саме на роботодавця обов`язок надати докази винного вчинення працівником дисциплінарного проступку. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати всі обставини, за яких вчинено проступок. Для притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності в обов`язковому порядку має бути встановлена вина як одна із важливих ознак порушення трудової дисципліни. За відсутності вини працівник не може бути притягнутий до дисциплінарної відповідальності. У трудовому праві діє принцип презумпції невинуватості, згідно з яким не можна працівника притягнути до дисциплінарної відповідальності, доки не доведена роботодавцем його вина, і працівник не зобов`язаний сам доводити свою невинуватість. Аналогічні правові висновки щодо застосування норм права у подібних правовідносинах викладені, зокрема, у постанові Верховного Суду від 27.04.2021 року в справі № 461/8132/17 (провадження № 61-9697св19). Отже, при розгляді справ про накладення дисциплінарних стягнень за порушення трудової дисципліни судам необхідно з`ясовувати, у чому конкретно проявилося порушення, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені ст.ст. 147-149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарного стягнення, зокрема, чи враховані обставини, за яких вчинено проступок. Для правомірного накладення дисциплінарного стягнення роботодавцем необхідна наявність сукупності таких умов: порушення має стосуватися лише тих обов`язків, які є складовими трудової функції працівника чи випливають з правил внутрішнього трудового розпорядку. Невиконання чи неналежне виконання працівником трудових обов`язків має бути винним, скоєним без поважних причин умисно або з необережності. Такі правові висновки викладено у постановах Верховного Суду від 25.10.2022 року у справі № 487/1491/21, провадження № 61-6246 св 22, від 24.07.2024 року у справі № 752/10024/21, провадження № 61-5269 св 24. У постанові Верховного Суду України від 19.10.2016 року у справі № 6-2801цс15 зроблено правовий висновок про те, що пояснення порушника трудової дисципліни є однією з важливих форм гарантії, наданих порушнику для захисту своїх законних прав та інтересів, направлених проти безпідставного застосування стягнення. Однак правова оцінка дисциплінарного проступку проводиться на підставі з`ясування усіх обставин його вчинення, у тому числі з урахуванням письмового пояснення працівника. Невиконання власником або уповноваженим ним органом обов`язку зажадати письмове пояснення від працівника та неодержання такого пояснення не є підставою для скасування дисциплінарного стягнення, якщо факт порушення трудової дисципліни підтверджений представленими суду доказами. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (ст. 76 ЦПК України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ст. 77 ЦПК України). Статтею 78 ЦПК України передбачено, що суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. У ст. 80 ЦПК України зазначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно з ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ч.ч. 1-3 ст. 89 ЦПК України). Згідно з ст. 83 ЦПК України позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви, відповідач разом з поданням відзиву. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. У разі визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї. Таким чином, норми процесуального права визначають часові межі подання доказів до суду, а також правові наслідки їх недотримання, що полягають у неприйнятті судом таких доказів, за винятком, якщо особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї. Частиною 3 ст. 13 ЦПК України передбачено, що учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (постанова Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 року у справі № 129/1033/13-ц, провадження № 14-400цс19). Одночасно суд також враховує і те, що відповідно до діючих норм ЦПК України та КЗпП України саме на роботодавця покладено обов`язок доказування факту вчинення працівником дисциплінарного проступку. Так, на підтвердження факту вчинення позивачем дисциплінарного проступку стороною відповідача, зокрема, надано службову записку, датовану 07.05.2025 року, відповідно до якої в.о. заступника директора по НВР Гудачок Ю.С. повідомив директора школи про те, що викладач по класу музично-теоретичних дисциплін [PERSON] 07.05.2025 року відмовилась проводити випускний іспит з предмета «Сольфеджіо» попри те, що графік іспитів був затверджений рішенням педагогічної ради і погоджений з викладачем. На пропозицію надати пояснення [PERSON] відмовилася, що зафіксовано у відповідному акті. Також надано акт «Про зрив навчального процесу та відмову викладача від проведення випускного іспиту», датований 07.05.2025 року, зі змісту якого встановлено, що на ім`я директора школи надана службова записка в.о. заступника директора по НВР Гудачок Ю.С. в якій зазначено, що викладач музично-теоретичних дисциплін [PERSON] відмовляється проводити випускний іспит з предмета «Сольфеджіо» попри те, що графік іспитів був затверджений рішенням педагогічної ради. Станом на момент складання акту письмового пояснення від [PERSON] не надано. Також надано вимогу надати пояснення № 58 від 07.05.2025 року відповідно до якої [PERSON] запропоновано надати письмові пояснення причин відмови проведення випускного іспиту не пізніше двох робочих днів з моменту отримання цієї вимоги. При цьому у вимозі зазначається про те, що у випадку ненадання таких пояснень у зазначений строк, дисциплінарне стягнення може бути накладення без пояснень працівника. Крім того, надано Акт про відмову від підпису повідомлення, складений 07.05.2025 року о 13 год. 45 хв., відповідно до якого [PERSON] була належним чином повідомлена про вимогу надати письмове пояснення причин відмови проводити 07.05.2025 року випускний іспит із сольфеджіо не пізніше ніж протягом двох робочих днів з моменту отримання цієї вимоги. Крім того, надано Акт про відмову працівника від отримання копій офіційних документів, складений 07.05.2025 року о 18 год. 00 хв., відповідно до якого 07.05.2025 року о 17 год. 55 хв. викладачеві [PERSON] було запропоновано ознайомитись та отримати копії офіційних документів, а саме: копію письмової вимоги про надання пояснення, копію наказу № 69 від 07.05.2025 року про оголошення догани та копію акту про відмову від проведення випускного іспиту, однак [PERSON] відмовилась отримати зазначені документи, усно пояснивши, що вона проводить урок. Проте, під час перевірки було встановлено, що в аудиторії, де мало проходити заняття, фактично урок не проводився. У зв`язку з цим суд нагадує, що події відповідно до оскаржуваного наказу, які слугували підставою для притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності, відбувалися 07.05.2025 року. В це же день і був винесений наказ про оголошення догани позивачу. Суд звертає увагу на те, що відповідно до плану роботи Чинадіївської школи мистецтв на травень 2025 року випускний іспит з «Сольфеджіо» мав розпочатися 07.05.2025 року о 16 год. 00 хв. В той же час Акт про відмову від підпису повідомлення був складений 07.05.2025 року о 13 год. 45 хв., тобто за довго до визначеного часу початку проведення іспиту. Відтак [PERSON] було запропоновано надати пояснення щодо події, яка ще не відбулася. Також суд звертає увагу на те, що у вимозі надати пояснення № 58 від 07.05.2025 року безпосередньо відповідачем було запропоновано [PERSON] надати письмові пояснення причин відмови проведення випускного іспиту не пізніше двох робочих днів з моменту отримання цієї вимоги, а також роз`яснено наслідки невиконання такої вимоги про те, що у випадку ненадання таких пояснень у зазначений строк, дисциплінарне стягнення може бути накладення без пояснень працівника. В свою чергу, не дотримуючись визначеного відповідачем дводенного терміну, наказ про оголошення догани був винесений у цей же день, 07.05.2025 року. За встановленого, суд вказує на те, що відповідачем неналежним чином виконані положення ст. 149 КЗпП України в частині виконання обов`язку зажадати письмове пояснення від позивача. Трудові обов`язки працівника можуть визначатися законодавством, колективним, трудовим договором, іншими локальними та індивідуальними актами. Поширена практика визначення кола обов`язків працівника у посадових інструкціях, документах, які визначають порядок проведення робіт, вимогах до якості виготовленої продукції, виконаної роботи. При цьому суд звертає увагу на те, що, як зазначено вище, дисциплінарний проступок визначається як винне невиконання чи неналежне виконання працівником своїх трудових обов`язків. Позивач, обргунтовуючи позов, вказує, що проведення іспитів не входить до кола її посадових обов`язків. Сторона відповідача в свою чергу не спростувала таку обставину, не довела той факт що проведення іспиту входить до трудових обов`язків позивача, зокрема, посадова інструкція не надана. Таким чином, посилання в наказі директора Чинадіївської школи мистецтв Чинадіївської селищної ради Мукачівського району Закарпатської області № 69 від 07.05.2025 року «Про оголошення догани викладачу» на порушення трудової дисципліни відмови від виконання посадових обов`язків без належного підтвердження кола таких посадових обов`язків, не ґрунтується на законі. Протокол педагогічної ради № 6 від 27.03.2025 року, наказ директора № 61 від 14.04.2025 року, план роботи Чинадіївської школи мистецтв (за травень) не є тими документами, що визначають трудові обов`язки працівника. Інших доказів на підтвердження вчинення позивачем порушення трудової дисципліни суду не надано. В підсумку суд зазначає про те, що наказ про застосування до позивача дисциплінарного стягнення не відповідає вимогам трудового законодавства, зокрема, у ньому не зазначено, які саме конкретно положення (пункти) посадових обов`язків порушила [PERSON] . З врахуванням вищенаведеного, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності та враховуючи те, що відповідачем не доведено наявність підстав та законність застосування до позивача дисциплінарного стягнення, суд приходить до висновку про наявність підстав для визнання незаконним та скасування наказу директора Чинадіївської школи мистецтв Чинадіївської селищної ради Мукачівського району Закарпатської області № 69 від 07.05.2025 року «Про оголошення догани викладачу». Суд ухвалюючи рішення також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів сторін), сформовану у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29). Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Відповідно до ст. 10 ЦПК України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Наведене дає підстави для висновку, що доводи сторін у кожній справі повинні оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Відтак, інші, зазначені сторонами у заявах по суті справи, окрім проаналізованих вище, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин справи і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування. Відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь позивача судовий збір в розмірі 1211,20 грн.

Outcome: approved