Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-29 00:00:00

Позивач в\~грудні 2024\~р.\~звернувся до\~суду з\~позовом,\~яким просить\~визнати [PERSON] \~таким,\~що втратив\~право користування\~житловим приміщенням,\~а саме:\~кімнатою [ADDRESS] з\~підстав передбачених\~ст.\~72\~ЖК України. Мотивуючи свої вимоги тим, що Кімната [ADDRESS] знаходиться у комунальній власності Миколаївської міської територіальної громади, що підтверджується рішенням Миколаївської міської ради від 20.05.2021 № 4/372. Згідно з витягом з реєстру територіальної громади про зареєстрованих осіб в житловому приміщенні від 06.11.2024 № 7.16-436436-2024 значаться зареєстрованими по вищевказаній адресі наступні особи: [PERSON] ( [INFO] ); [PERSON] ( [INFO] ). Відповідно до договору найму житлового приміщення від 29.10.2020 № 72/21-ОР кімната [ADDRESS] була передана у тимчасове користування [PERSON] . Згідно з корінцем ордеру на поселення в гуртожиток від 12.03.2021 №1068, основним наймачем кімнати № [NUMBER] значиться [PERSON] . Однак, під час обстеження житлового фонду було визначено, що в зазначеній кімнаті [PERSON] не проживає. Даний факт підтверджується актом про непроживання особи від 08.04.2024, складений представником комунального житлово-експлуатаційного підприємства Миколаївської міської ради «Зоря» в присутності, мешканців цього гуртожитку про те, що в кімнаті [ADDRESS] , [PERSON] не проживає з 01.02.2023. Ухвалою суду від 24.12.2024 р., позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено справу до судового засідання в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Від представника позивача на адресу суду 14.04.2025 надійшли додаткові пояснення в яких повідомляється про те,що позивачу стало відомо про те, що відповідач був знятий з реєстрації 05.03.2025 та сплачена вся заборгованість, в ході чого позивач просить розглянути справу за наявними матеріалами, а також розгляд справи провести за відсутності представника позивача. Відповідач надіслав на адресу суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, у відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, є дата складання повного судового рішення. Згідно вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З`ясувавши обставини та дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що встановлені наступні факти та відповідні правовідносини. Кімната [ADDRESS] знаходиться у комунальній власності Миколаївської міської територіальної громади, що підтверджується рішенням Миколаївської міської ради від 20.05.2021 № 4/372. Згідно з витягом з реєстру територіальної громади про зареєстрованих осіб в житловому приміщенні від 06.11.2024 № 7.16-436436-2024 значаться зареєстрованими по вищевказаній адресі наступні особи: [PERSON] ( [INFO] ); [PERSON] ( [INFO] ). Відповідно до договору найму житлового приміщення від 29.10.2020 № 72/21-ОР кімната [ADDRESS] була передана у тимчасове користування [PERSON] . Згідно з корінцем ордеру на поселення в гуртожиток від 12.03.2021 №1068, основним наймачем кімнати № [NUMBER] значиться [PERSON] . Однак, під час обстеження житлового фонду було визначено, що B зазначеній кімнаті [PERSON] не проживає. Даний факт підтверджується актом про непроживання особи від 08.04.2024, складений представником комунального житлово-експлуатаційного підприємства Миколаївської міської ради «Зоря» в присутності, мешканців цього гуртожитку про те, що в кімнаті [ADDRESS] , [PERSON] не проживає з 01.02.2023. Від представника позивача надійшли додаткові пояснення в яких пояснюється, що в ході судового розгляду стало відомо, що відповідно до витягу з реєстру територіальної громади м. Миколаєва про зареєстрованих осіб № 7.16-466224-2025 від 19.03.2025, [PERSON] був знятий з державної реєстрації 05.03.2025 за адресою: [ADDRESS] . А відповідно до витягу з реєстру територіальної громади м. Миколаєва про зареєстрованих осіб № 7.16-46667-2025 від 19.03.2025, [PERSON] 05.03.2025 був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Також, згідно довідки виданої Комунальним житлово-експлуатаційним підприємством Миколаївської міської ради «Зоря», дана [PERSON] про те, що за комунальні послуги та послуги за утримання багатоповерхового будинку на 01.03.2025 заборгованість сплачена. Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Конституція України у ст. 47 проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду. Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Верховний Суд України в постанові від 16 листопада 2016 року в справі №6-709цс16 зазначив, що за порівняльним аналізом статей 383, 391, 405 ЦК України та статей 150, 156 у поєднанні зі статтею 64 ЖК України слід дійти до висновку, що положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жилого приміщення, будинку, квартиру тощо, від будь яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім`ї, а положення статей 405 ЦК України, статей 150, 156 ЖК України регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сім`ї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім`ї власника без поважних причин понад один рік. Такий висновок викладено у Постанові Другої судової палати Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 22 листопада 2018 року, справа № 591/4595/16-ц, провадження № 61-28757св18. Згідно із ч. 1 ст. 317 Цивільного кодексу України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст.\~61\~ЖК України користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Згідно вимог ст. 64 ЖК України, члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму житлового приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. Стаття 71 ЖК України встановлює загальні правила збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами. За змістом цієї статті при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Аналіз статей 71, 72 ЖК України дає підстави для висновку, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування житловим приміщеннями за двох умов: не проживання особи в житловому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин такого не проживання. Вичерпного переліку таких поважних причин житлове законодавство не встановлює, у зв`язку з чим поважність причин відсутності особи за місцем проживання визначається судом у кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи. Процесуальний закон покладає обов`язок на позивача довести факт відсутності відповідача понад встановлені статтею 71 ЖК України строки у жилому приміщенні без поважних причин, водночас на відповідача покладено обов`язок довести поважність причин такої відсутності. Під час розгляду позову про визнання особи такою, що втратила право на жиле приміщення, суд повинен ретельно дослідити обставини, які мають значення для встановлення причин її довготривалої відсутності. Відповідно до ч. 1 ст.\~71\~Житлового кодексу\~України при тимчасовій відсутності наймача чи членів його сім`ї за ними зберігається житлове приміщення на протягом шести місяців. Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позов Виконавчого комітету Миколаївської міської ради до [PERSON] , третя особа: КЖЕП ММР «Зоря» про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням не підлягає задоволенню, оскільки докази надані позивачем та його представником не є достатніми та переконливими, а також повністю спростовуються витягом з реєстру територіальної громади м. Миколаєва про зареєстрованих осіб № 7.16-466224-2025 від 19.03.2025 про зняття [PERSON] з державної реєстрації 05.03.2025 за адресою: [ADDRESS] , А також витягом з реєстру територіальної громади м. Миколаєва про зареєстрованих осіб № 7.16-46667-2025 від 19.03.2025 про державну реєстрацію місця проживання [PERSON] [INFO] за адресою: [ADDRESS] . До того ж довідкою, виданою Комунальним житлово-експлуатаційним підприємством Миколаївської міської ради «Зоря» спростовано наявність заборгованість [PERSON] за комунальні послуги та послуги за утримання багатоповерхового будинку. На підставі ст. 141 ЦПК України у зв'язку з відмовою в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, витрати зі сплати судового збору з відповідача на користь позивача стягненню не підлягають.

Outcome: dismissed