Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-27 00:00:00

У червні 2022 року Акціонерне товариство «Держаний ощадний банк України» в особі філії - Головного управління по м. Києву та Київській області АТ «Ощадбанк» (далі - позивач) звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] (далі - відповідач) про стягнення суми кредитної заборгованості. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 16.08.2018 р. між Акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» та [PERSON] укладено договір, за яким відповідачу встановлено відновлювальну кредиту лінію в розмірі 33000,00 грн, з процентною ставкою - 38 % річних. Позивач виконав свої зобов`язання за договором, надавши відповідачу кредит у встановленому договорі розміру. Проте, відповідач порушив умови договору щодо повернення кредиту та сплати процентів у встановлені договором строки та порядку, у зв`язку з чим у відповідача виникла заборгованість по сплаті кредиту та процентів станом на 01.06.2022 р. в розмірі 29204,33, яка складається з 21108,51 грн - заборгованості по основному боргу, 55,66 грн- комісії, 263,55 грн - пені за несвоєчасне погашення основного боргу, 136,09 грн - пені за несвоєчасне погашення процентів, 1659,77 грн - 3% річних від простроченої суми заборгованості по основному боргу, 48,53 грн- 3 % річних від простроченої суми заборгованості по відсоткам; 5894,18 грн - втрати від інфляції за несвоєчасне погашення основного боргу, 38,04 грн - втрати від інфляції за несвоєчасне погашення процентів. Вказане стало підставою для звернення до суду. Представник позивача у судове засідання не з`явився, надіслав заяву, в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив суд їх задовольнити та розглядати справу без участі представника позивача, а також вказав, що не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з`явилась, хоча про дату і час розгляду справи була повідомлена належним чином про причини неявки суду не повідомила, відзив на позовну заяву не подала, про що свідчать матеріали справи. Розгляд справи відбувається в судовому засіданні. Учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів (ч.ч. 1, 3 ст. 211 ЦК України). У відповідності до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Відповідно до ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Відповідно до вимог суд може ухвалити заочне рішення у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, та не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, не подав відзив, а позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Ухвалою Шевченківського районного суд м. Києва від 25.04.2025 року відкрито провадження у даній цивільній справі, ухвалено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін та призначено судове засідання. Суд, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] підписала заяву про приєднання №504488711 до договору комплексного обслуговування фізичних осіб та заяву на встановлення відновлювальної кредитної лінії (кредиту). Як встановлено в судовому засіданні, позивач свої зобов`язання за Договором виконав належним чином. Однак, [PERSON] скориставшись кредитними коштами, не виконала зобов`язань, визначених Договором, порушилаумови щодо погашення кредиту. Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Разом з тим, відповідно до пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75 виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. В матеріалах справи міститься виписка по рахунку відповідача, яка є належним доказом щодо заборгованості за кредитним договором. Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в яких одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь іншої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк ( ч. 1 ст. 530 ЦК України ). Відповідно до ч. 2 ст. 612 ЦК України боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завданні простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за комісією, пенею, розмір яких передбачений умовами договору, який підписаний відповідачем. Враховуючи те, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку Акціонерному товариству «Держаний ощадний банк України» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, тому позивач вправі вимагати захисту своїх прав шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів та всіх складнових за невиконання зобов`язання щодо повернення кредиту. Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Згідно з ч.2 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У зв`язку з невиконання відповідачем вимог договору, у останнього утворилась заборгованість, яка станом на 01.06.2022 р. в розмірі 29204,33 грн, яка складається з 21108,51 грн - заборгованості по основному боргу, 55,66 грн- комісії, 263,55 грн - пені за несвоєчасне погашення основного боргу, 136,09 грн - пені за несвоєчасне погашення процентів, 1659,77 грн - 3% річних від простроченої суми заборгованості по основному боргу, 48,53 грн- 3 % річних від простроченої суми заборгованості по відсоткам; 5894,18 грн - втрати від інфляції за несвоєчасне погашення основного боргу, 38,04 грн - втрати від інфляції за несвоєчасне погашення процентів, що підтверджується розрахунком заборгованості. На момент розгляду справи відповідач не сплатила зазначену суму заборгованості. Будь-яких доказів, що підтверджують невідповідність розміру заборгованості умовам кредитного договору, суду надано не було. Розрахунок заборгованості відповідачем жодним чином не спростований. Умови договору також не оспорюються. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-383/2010 (провадження № 14-308цс18) зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Договір відповідачем не оспорений, в установленому законом порядку недійсними його не визнано, а тому в силу положень ст. 204 ЦК України його умови підлягають до виконання. Враховуючи те, що зобов`язання не виконуються з вини відповідача, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню шляхом стягнення з відповідача заборгованості в загальному розмірі 29204,33 грн. Відповідно до ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 2481,00 грн.

Outcome: approved