Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-17 00:00:00

В червні 2025 року позивач ТОВ «Споживчий центр» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 26 серпня 2024 року між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 26.08.2024-100000089. Відповідно до умов договору позичальнику надано кредит у розмірі 15 000 гривень строком на 210 днів. Умовами кредитного договору передбачено, що кредитор зобов`язується надати позичальнику кредит у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредит надається на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Кредитор надає позичальнику кредит на умовах його строковості, платності та поворотності. Згідно умов договору, сторони встановлюють, що проценти нараховуються з дня надання кредиту (включаючи безпосередньо день надання кредиту) включно до дати його фактичного повернення. У разі дострокового повного повернення кредиту позичальник у день цього повернення сплачує проценти за період фактичного користування кредитом (включаючи безпосередньо день надання кредиту). У разі дострокового часткового повернення кредиту у день повернення позичальник сплачує проценти за період фактичного користування всією сумою кредиту, а на залишок суми кредиту нараховуються проценти у загальному порядку, передбаченому договором. Позивач належним чином виконав умови кредитного договору, надавши відповідачу кредит у розмірі 15 000 гривень строком на 210 днів, які отримані відповідачем 26 серпня 2024 року. Водночас, відповідач свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконав, у зв`язку з чим виникла заборгованість за кредитним договором № 26.08.2024-100000089 від 26 серпня 2024 року станом на 03.04.2025 року в розмірі 57 000 гривень, що складається з заборгованості по тілу кредиту в розмірі 15 000 гривень, по процентах в розмірі 31 500 гривень, комісії у розмірі 3\~000 гривень та неустойки у розмірі 7\~500 гривень. Позивач просить стягнути на його користь вказану суму заборгованості та судові витрати по справі. Ухвалою від 08 квітня 2025 року позовну заяву суд прийняв до розгляду та відкрив спрощене позовне провадження у справі з проведенням судового засідання з повідомленням (без виклику) сторін. В травні 2025 року від представника відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, в якому він зазначив, що заперечує проти позовних вимог вказаних у позовній заяві та категорично заперечує обставини вказані позивачем як підставу до стягнення заборгованості за кредитним договором, заперечує факт укладення кредитного договору та отримання кредитних коштів, посилається на те, що кошти отримали невідомі йому особи, які використали його анкетні дані для отримання кредиту з приводу чого 2 травня 2025 року за його заявою порушено кримінальне провадження № 12025216040000287. 05 червня 2025 року судом постановлено ухвалу про витребування в АТ\~КБ "Приватбанк"\~інформації:\~на чиє\~ім`я емітувалась\~(видавалась)\~банківська картка\~№ [NUMBER] ;\~інформацію про\~рух коштів\~по банківському\~рахунку №\~ [NUMBER] \~за 26.08.2024. Представник позивача ТОВ «Споживчий центр» в позовній заяві зазначив, що просить розгляд справи проводити без його участі, також 27.06.2025 від нього надійшла заява про відкладення розгляду справи для погодження з керівництвом питання відмови від позову, проте на час розгляду справи жодні інші клопотання та заяви від нього не надійшли. Від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, клопотання про відкладення розгляду справи не надходили. Дослідивши матеріали цивільної справи у їх сукупності та взаємозв`язку, суд приходить до наступних висновків. Статтею 4 ЦПК України\~передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За загальним правилом статей\~15,\~16 ЦК України\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою\~статті 16 ЦК України, або іншим способом, що встановлений договором або законом. Згідно із\~статтею 13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У позовній заяві позивач стверджує, що 26.08.2024 між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] укладено кредитний договір № 26.08.2024-100000089 шляхом підписання пропозиції про укладення кредитного договору (оферти) та заявки. Договір підписано електронним підписом позичальника, що відтворений шляхом використання одноразового ідентифікатора Е178. Відповідачем під час укладення кредитного договору пройдено ідентифікацію шляхом використання системи BankID Національного банку. Відповідно до п. 2, 3, 4 Заявки позичальнику наданий кредит у розмірі 15 000 гривень строком на 210 днів з дати його надання. Дата повернення (виплати) кредиту 23.03.2025. Згідно з п. 6, 7 процентна ставка - фіксована незмінна процента ставка у розмірі 1 % за 1 день користування кредитом, яка застосується протягом всього строку , на який надається кредит. Комісія, пов`язана з наданням кредиту 20 % від суми кредиту та дорівнює 3000 гривень. Комісія розраховується шляхом множення суми кредиту на розмір комісії у відсотковому значенні. Нараховується кредитором та обліковується в день видачі кредиту. Вказано реквізити належного позичальнику електронного засобу для надання коштів позичальнику за даним договором: 4149-49ХХ-ХХХХ-5410. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] категорично заперечує, що укладав вищевказаний кредитний договір та отримання ним кредитних коштів, зазначає про те, що інші особи використали його анкетні дані для отримання кредиту. У статтях\~3,\~6,\~203,\~626,\~627 ЦК України\~визначено загальні засади цивільного законодавства, зокрема поняття договору і свободи договору, та сформульовано загальні вимоги до договорів як різновиду правочинів (вільне волевиявлення учасника правочину). Відповідно до частини першої\~статті 626 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частина перша\~статті 628 ЦК України\~передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. За положенням\~статті 204 ЦК України\~правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Статтями\~1054,\~1055 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Матеріали справи свідчать про те, що оспорюваний кредитний договір укладений в електронній формі. Електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Така фіксація здійснюється за допомогою складання документу, який відтворює волю сторін. На відміну від традиційної письмової форми правочину воля сторін електронного правочину втілюється в електронному документі. Відповідно до частини першої та другої\~статті 6\~Закону України\~«Про електронні\~документи та\~електронний документообіг» електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Нормою\~статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»\~передбачено, порядок укладення електронного договору. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Також, приписами\~статті 12 Закону України «Про електронну комерцію», передбачено поняття «підпис у сфері електронної комерції». Так, якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: - електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до\~Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; - електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; - аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і літер, або тільки цифр, або тільки літер, яку заявник отримує за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення. Згідно\~статті 638 ЦК України\~договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Відповідно до\~статті 640 ЦК України\~- договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Згідно\~статті 642 ЦК України\~- відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Статтею 509 ЦК України\~встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених\~статтею 11 цього Кодексу. Відповідно до\~статті 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1\~ст.1048 ЦК України). Суд, досліджуючи кредитний договір № 26.08.2024-100000089 враховує, що такий укладався в електронній формі шляхом накладення електронного підпису позичальника одноразовим ідентифікатором. Позивач зазначає, що [PERSON] під час укладення кредитного договору пройдено ідентифікацію шляхом використання системи BankID Національного банку. В той же час з матеріалів справи, зокрема, з витягу з ЄРДР № 12025216040000287 від 02.05.2025 вбачається, що за зверненням [PERSON] внесено відомості про кримінальне правопорушення за ч. 1 ст. 182 КК України про те, що невідома особа без його відома використала його анкетні дані та від імені останнього оформила кредити у різних макрофінансових організаціях. Відповідно до правового висновку викладеного Верховним Судом України у постанові від 13.05.2015 у справі N 6-71цс15, лише наявність обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, є підставою для притягнення особи до цивільно-правової відповідальності. Також в матеріалах справи відсутні первинні документи, які повинні бути складені під час надання кредитних коштів позичальнику. Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до\~статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. В той же час розрахунок заборгованості не є документом первинного бухгалтерського обліку, а є одностороннім арифметичним розрахунком стягуваних сум, який, відповідно, повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку). Такий висновок щодо оцінки односторонніх документів банку кореспондує висновку Великої Палати Верховного Суду в постанові від 03.07.2019 у справі №342/180/17 та Верховного Суду України в постанові від 11.03.2015 р. № 6-16цс15. Позивачем на обґрунтування позовних вимог до матеріалів справи не надано виписки по рахунку, інших первинних документів, які б свідчили про виникнення у відповідача за кредитним договором заборгованості. У матеріалах справи відсутній розрахунок заборгованості, який дозволив би перевірити правильність нарахування відсотків, а також, зробити висновок, що заборгованість виникла саме внаслідок порушення відповідачем умов кредитного договору, та неможливо встановити, які саме умови спірного договору порушені відповідачем. Відповідач заперечує укладення кредитного договору та отримання коштів від ТОВ «Споживчий центр». Оцінюючи наявний у матеріалах справи лист ТОВ «Універсальні платіжні рішення» від 02.04.2025 за Кредитним договором № 26.08.2024-100000089, суд звертає увагу, що з її змісту слідує, що ТОВ «Споживчий центр» перерахував на банківський рахунок [NUMBER] кошти в сумі 15000 грн, при цьому не відображається прізвище, ім`я та по батькові особи, РНОКПП особи, тому ідентифікувати відповідача як власника банківської картки та отримувача цих коштів за вказаним документом неможливо. Також цей документ не є первинним документом в розумінні\~статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Відтак, на думку суду, само по собі таке повідомлення не є належним та достатнім доказом виникнення та існування між кредитором та відповідачем кредитних відносин та доказом заборгованості. Крім того, з відповіді АТ КБ «Приватбанк» № 20.1.0.0.0/7-250611/47334-БТ від 14.6.2025, наданого на виконання ухвали суду про витребування доказів, встановлено, що в банку емітовано карту № [NUMBER] на ім`я [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , також надано виписку по вказаному рахунку за період 26.08.2024-26.08.2024. У кредитному договорі реквізитами належного Позичальнику електронного платіжного засобу для перерахування коштів вказано картку № [NUMBER] . Проте належність даної картки відповідачу [PERSON] спростоване витребуваною судом за клопотанням представника відповідача інформацією та доданими до відзиву документами. Отже, на переконання суду, позивач не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження надання та отримання відповідачем кредитних коштів згідно вищевказаного кредитного договору. Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення сторонами перед судом переконливості поданих доказів є конституційною гарантією (стаття 129 Конституції України). За правилами статей\~12,\~81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною другою\~статті 78 ЦПК України\~встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Статтею 81 ЦПК України\~на сторін покладено обов`язок довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно зі\~статтею 89 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Таким чином, враховуючи встановлені судом обставини, за відсутності доказів надання відповідачу та отримання ним кредитних коштів вимоги позивача про стягнення з відповідача [PERSON] заборгованості за кредитним договором є безпідставними, а тому у позові необхідно відмовити..

Outcome: dismissed