Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-23 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом, який у подальшому уточнив та просить суд визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Бучанського районного нотаріального округу Київської області Грисюк О.В. №94875 від 15.07.2021 про стягнення з нього на користь ТОВ «ІЗІ КРЕДИТ»\~коштів у\~сумі 14690,00\~грн та зобов`язати відповідача та третю особу приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Макаренко А.С. повернути позивачу стягнуті у примусовому порядку кошти в рахунок погашення заборгованості по виконавчому напису, стягнути судові витрати. Свої вимоги обґрунтовує тим, що постановою приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Макаренко А.С. відкрито виконавче провадження № 66607729 з примусового виконання вказаного виконавчого напису, вчиненого приватним нотаріусом Бучанського районного нотаріального округу Київської області Грисюк О.В. Разом з тим, виконавчий напис №94875 від 15.07.2021 вчинено з грубим порушенням чинного законодавства, оскільки вимоги відповідача за кредитним договором не являються безспірними. Крім того, виконавчий напис вчинено по кредитному договору, який не входить до Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку. За оскаржуваним виконавчим написом нотаріуса з позивача було списано з банківських рахунків 4555,68 грн. Тому, у разі визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, позивач просить повернути відраховану суму з відповідача та третьої особи приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Макаренко А.С. на користь позивача. Ухвалою суду від 03.04.2025 позовна заява прийнята до розгляду, відкрито провадження у справі, постановлено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи. Сторони в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, відповідачем відзив на позов не надано. Позивач надав заяву, в якій просить провести судове засідання у його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Представник третьої особи приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Макаренко А.С. надав пояснення щодо позову в яких просив в частині стягнення з приватного нотаріуса на користь позивача безпідставно отриманих грошових коштів в сумі 1\~313,46 грн (324,24 грн основна винагорода приватного виконавця; 989,22 грн зараховано в рахунок витрат виконавчого провадження) відмовити, оскільки ці кошти не є безпідставно набутими, а підставою набуття коштів є чинна постанова приватного виконавця про відкриття виконавчого провадження. Вивчивши матеріали справи, дослідивши докази, суд дійшов такого висновку. Судом встановлено, що 15.07.2021 приватним нотаріусом Бучанського районного нотаріального округу Київської області Грисюк О.В. вчинено виконавчий\~напис №94875\~про стягнення\~з [PERSON] , який є боржником за Кредитним договором 217266 від 19.12.2018, укладеним з ТОВ «ІЗІ КРЕДИТ», заборгованості на загальну суму 14690,00 грн, включаючи і плату за вчинення виконавчого напису (а.с.43). На підставі виконавчого напису приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Макаренко А.С. відкрито виконавче провадження № 66607729 з примусового виконання вказаного виконавчого напису №94875, вчиненого приватним нотаріусом Бучанського районного нотаріального округу Київської області Грисюк О.В. та винесено постанову про арешт коштів боржника. За загальним правилом ст.ст. 15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених ч.1 ст.16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до ст.18 ЦК України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з ч.1 ст.39 ЗУ «Про нотаріат», порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом та іншими актами законодавства України. Так, згідно ст.87 Закону для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ст.88 Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Постановою КМУ від 29.06.1999 № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» затверджений перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. У зазначену Постанову Кабінетом Міністрів України своєю Постановою від 26.11.2014 №662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» внесені зміни. Так у п. 2 до переліку доповнені кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 у справі № 826/20084/14 визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, а саме «пункту 2 Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів: «Доповнити перелік після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.» Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 у справі № 826/20084/14 постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 залишено без змін. Отже, станом на 15.07.2021 - дату вчинення спірного виконавчого напису нотаріуса чинне законодавство передбачало можливість вчинення виконавчого напису лише за умови подання оригіналу нотаріально посвідченої угоди. Кредитний договір, укладений у простій письмовій формі, до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, не відноситься. Відтак, судом не встановлено додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів згідно з Переліком, зокрема, відсутній оригінал нотаріально посвідченої угоди для вчинення виконавчого напису, що, в свою чергу, є підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Що стосується вимог позивача про повернення позивачу стягнуті у примусовому порядку кошти в рахунок погашення заборгованості по виконавчому напису, судом встановлено наступне. Так, відповідно до ч.1 ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Як вбачається зі звіту про рух коштів по карткових банківських рахунках [PERSON] з 11.03.2025 по 22.04.2025 з позивача стягнуто відповідно до виконавчого провадження загальну суму 4555,68 грн (а.с. 71-72). Як зазначає представник третьої особи приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Макаренко А.С., що в рамках виконавчого провадження №66607729 приватним виконавцем з позивача стягнуто 4555,68 грн я яких: 3242,22 грн перераховано стягувачу в рахунок погашення боргу за виконавчим документом; 324,24 грн зараховано в рахунок основної винагороди приватного виконавця; 989,22 грн зараховано в рахунок витрат виконавчого провадження. Виходячи з наведеного, суд вважає, що з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 3242,22 грн грошових коштів, перерахованих в порядку виконання для погашення заборгованості, як безпідставно набуте майно. Згідно зі ст.\~1\~Закону України\~«Про виконавче\~провадження» виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Відповідно до ст.\~1\~Закону України\~«Про органи\~та осіб,\~які здійснюють\~примусове виконання\~судових рішень\~і рішень\~інших органів» примусове виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) покладається на органи державної виконавчої служби та у визначених Законом України\~«Про виконавче\~провадження» випадках - на приватних виконавців. Завданням органів державної виконавчої служби та приватних виконавців є своєчасне, повне і неупереджене виконання рішень, примусове виконання яких передбачено законом. Відповідно до п. 4 ч. 1ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження»\~примусовому виконанню підлягають рішення на підставі виконавчих написів нотаріусів. Згідно із ст.\~18\~Закону України\~«Про виконавче\~провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Згідно із розділом VI Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України № 512/5 від 02 квітня 2012 року\~фінансування виконавчого провадження здійснюється за рахунок коштів виконавчого провадження, визначених статтею 42 Закону «Про виконавче провадження». Відповідно до положень статті 42 цього Закону України витрати приватного виконавця, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження. Ці кошти не є виконавчим збором. Витрати виконавчого провадження - це фактично понесені державним виконавцем витрати під час організації та проведення виконавчих дій (витрати на пересилку поштової кореспонденції; друк документів тощо). Такі витрати компенсуються за рахунок боржника. Тобто, витрати виконавчого провадження складаються з мінімальних та додаткових витрат виконавчого провадження. Мінімальні витрати виконавчого провадження складаються з плати за користування автоматизованою системою виконавчого провадження та витрат, пов`язаних з винесенням постанов про: відкриття виконавчого провадження; стягнення виконавчого збору (крім випадків, коли виконавчий збір не стягується); стягнення основної винагороди приватного виконавця (крім випадків, коли основна винагорода не стягується); стягнення витрат виконавчого провадження; закінчення виконавчого провадження (повернення виконавчого документа стягувачу). До додаткових витрат виконавчого провадження належать витрати виконавчого провадження, які не визначені як мінімальні витрати виконавчого провадження. Витрати виконавчого провадження не є доходом приватного виконавця. Відповідно до ст.\~39\~Закону України\~«Про виконавче\~провадження» правовим наслідком визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, є закінчення виконавчого провадження. Постанови приватного виконавця не були оскаржені боржником у спеціальному порядку, передбаченому Законом України\~«Про виконавче\~провадження» та не були визнаними протиправними, а тому і стягнуті на підставі даних постанов кошти не можуть вважатися безпідставно набутими. Таким чином, судом встановлено, що постанови приватного виконавця про стягнення з боржника основної винагороди та про розміру мінімальних витрат виконавчого провадження не були визнанні протиправними, а також, враховуючи те, що даним рішенням було визнано виконавчий напис таким, що не підлягає виконання, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог в цій частині, а саме в частині повернення позивачу 324,24 грн зарахованих в рахунок основної винагороди приватного виконавця та 989,22 грн зарахованих в рахунок витрат виконавчого провадження. Вирішуючи питання стягнення судових витрат, суд приходить до висновку, що відповідно до ст.141\~ЦПК України з відповідача в користь позивача підлягають стягненню понесені останнім витрати по сплаті судового збору в розмірі 1211,20 грн (а.с.1).

Outcome: partial