Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-20 00:00:00

ТОВ «Юніт Капітал», в інтересах якого діє адвокат Тараненко А.І., звернулось до Московського районного суду м. Харкова із позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № 505406055 від 20.09.2021 в розмірі 93289,49 грн, а також стягнути понесені судові витрати: 2422,40 грн зі сплати судового збору, 6000 грн за надання професійної правничої допомоги. В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначає, що 20.09.2021 відповідач уклав з ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» кредитний договір № 505406055. Вказаний кредитний договір відповідач підписав 20.09.2021 о 22 год. 28 хв. електронним підписом, створеним за допомогою одноразового персонального ідентифікатора MNV247ХН. Заповненням анкети-заяви відповідач підтвердив прийняття відповідних умов надання кредиту, а також засвідчив, що він повідомлений позивачем у встановленій законом формі про всі умови, повідомлення про які є необхідним відповідно до вимог чинного законодавства України. За умовами кредитного договору № 505406055 від 20.09.2021 ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» зобов`язалось надати відповідачу кредит у вигляді кредитної лінії в розмірі кредитного ліміту в розмірі 21970 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом відповідно до умов, зазначених у цьому договорі, додатках до нього та Правилах надання грошових коштів у позику. Як вказує позивач, кредитні кошти були надані відповідачу шляхом їх перерахування на банківську карту № [NUMBER] , що підтверджується листом банка-емітента вказаної кредитної карти. Однак відповідач неналежно виконував взяті на себе зобов`язання в частині повернення кредиту та сплати відсотків за його користування, внаслідок чого виникла заборгованість в розмірі 93289,49 грн, яка складається: 21970 грн заборгованість по тілу кредиту, 71319,49 грн заборгованість за несплаченими відсотками за користування кредитом. В подальшому між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено договір факторингу № 28/1118-01, а також додаткові угоди до нього від 28.11.2019, 31.12.2020, 31.12.2021, 31.12.2022, 31.12.2023, відповідно до яких до ТОВ «Таліон Плюс» перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 505406055 від 20.09.2021. Крім того, 05.08.2020 між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» укладено договір факторингу № 05/0820-01, відповідно до якого до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 505406055 від 20.09.2021. Насамкінець, 04.09.2024 між ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ «Юніт Капітал» укладено договір факторингу № 0409/24, відповідно до якого до позивача перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 505406055 від 20.09.2021. Посилаючись на наявність у відповідача заборгованості за кредитним договором та перехід до ТОВ «Юніт Капітал» права грошової вимоги за ним, позивач просить стягнути вказану заборгованість з відповідача. Ухвалою судді Московського районного суду м. Харкова від 29.10.2024 прийняти позов до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Встановлено строк для надання заяв по суті спору. Від представника відповідача надійшов відзив на позов, в якому він просив відмовити у задоволенні позову повністю. Узагальнено доводи представника відповідача зводились до такого. Представник відповідача заперечував факт укладення кредитного договору через відсутність у матеріалах справи його копії, підписаної відповідачем. В цілому заперечив можливість укладення договору в електронній формі за допомогою одноразового ідентифікатора, який виконував функцію електронного підпису, посилаючись на висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 02.11.2021 у справі № 243/6552/20. Також представник відповідача зазначив про недоведеність передачі права грошової вимоги позивачу, оскільки позивач не надав договорів факторингу зі всіма додатками, які вказані в них та є їх невід`ємними частинами. Окремо наголошував на неможливості відступлення права вимоги, яке виникне у майбутньому, тобто до укладення № 505406055 від 20.09.2021, оскільки на момент укладення договору факторингу ще не виникло зобов`язання між первісним кредитором та боржником. До того ж, позивачем не надано доказів на підтвердження оплати за договорами факторингу. У відзиві також вказувалось про невідповідність нарахованих сум умовам договору, посилаючись на відсутність детальних розрахунків. Насамкінець представник відповідача просить врахувати, що позивач пропустив строк позовної давності при зверненні до суду, оскільки відповідач здійснив останній платіж здійснив 20.10.2021, відповідно, строк звернення до суду сплив 22.10.2024. Представник позивача надав до суду відповідь на відзив, в якому виклав свої заперечення щодо доводів представника позивача. Зокрема, представник позивача просив врахувати, що відповідач самостійно погодився на укладення кредитного договору на запропонованих умовах, отримав кредитні кошти, що не заперечується представником відповідача. В частині правомірності укладення договору в електронній формі представник позивача, посилаючись на положення Закону України «Про електронну комерцію», зазначає, що оферта може включати всі необхідні умови шляхом перенаправлення споживача до іншого електронного документа. Відповідно до ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Приписами ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. На підтвердження своєї позиції посилається на висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 02.11.2021 у справі № 243/6552/20. З урахуванням наведеного, представник позивача наполягав, що відповідач 20.09.2021 підписав кредитний договір електронним підписом, створеним за допомогою одноразового персонального ідентифікатора MNV247XH. Зокрема, відповідач ввів ідентифікатор у відповідне поле інформаційно-телекомунікаційної системи та натиснув кнопку «Так», що є підтвердженням підписання договору. Водночас правила кредитодавця зберігаються та оновлюються на сайті кредитодавця, в ІТС Кредитодавця та одразу після підписання електронного договору, його примірник у вигляді візуалізованої форми, яка не дає можливості внести до нього зміни, відправляється електронним листом на електронну адресу позичальника, вказану в заявці, та одночасно відображається в його особистому кабінеті. Також представник позивача зазначив, що для отримання кредитних коштів та підписання договору первісним кредитором проведено ідентифікацію та верифікацію відповідача. Щодо доведення факту відступлення права грошової вимоги представник позивача просив врахувати, що 28.11.2018 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено договір факторингу №28/1118-01. Відповідно до п. 8.2 договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 строк дії цього договору закінчується 28.11.2019. Відповідно до п.8.6 Додатки та додаткові угоди до даного договору набувають чинності з моменту їх підписання обома сторонами та становлять його невід`ємну частину. 28.11.2019 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено додаткову угоду №19 до договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018, відповідно до якої строк дії договору № 28/1118-01 продовжено до 31.12.2020. 31.12.2020 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено додаткову угоду № 26 до договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018, відповідно до якої договір факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 викладено у новій редакції. Відповідно до п. 8.2 викладеного в новій редакції Договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 строк дії цього договору закінчується 31.12.2021. 31.12.2021 укладено додаткову угоду №27 до договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018, відповідно до якої строк дії договору продовжується до 31.12.2022. 31.12.2022 сторони договору факторингу уклали додаткову угоду №31, яка продовжила строк дії договору до 31.12.2023. 31.12.2023 сторони договору факторингу уклали додаткову угоду №32, яка продовжила строк дії договору до 31.12.2024. Пунктом 2.1. договору передбачено, що Клієнт зобов`язується відступити Фактору права вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги, а Фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату на умовах, визначених Договором. Відповідно до п.п. 1.3. Договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 під правом вимоги розуміється всі права Клієнта за Кредитними договорами, зокрема, права грошових вимог до Боржників по сплаті суми Боргу за Кредитними Договорами, строк платежу за якими настав, а також права вимоги, які виникнуть в майбутньому. Представник позивача із посиланням на судову практику стверджує про хибність доводів в частині неможливості відступлення права вимога на майбутнє, оскільки з урахуванням визначених строків дії договору факторингу та додаткових угод до нього, його виконання здійснювалось не одномоментно, а протягом всього часу його дії. Договори факторингу, які у встановленому порядку недійсними не визнані та в яких визначені розмір відступленої заборгованості, та розрахунок кредитної заборгованості, здійснений при відступленні права вимоги, є підтвердженням суми заборгованості. Відсутність доказів про відступлення прав вимоги, на переконання представника позивача, не є обставиною, яка виключає обов`язок відповідача повернути кредитні кошти та сплатити відсотки за їх користування. Щодо нарахування відсотків представник відповідача просив врахувати, що на підтвердження своїх позовних вимог надано розрахунки заборгованості створені та підписані електронними підписами ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс». Дані документи є належними, повними та вичерпними доказами заборгованості, оскільки вони охоплюють всі необхідні обчислення Щодо строку позовної давності представник позивача зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Згідно з п. 1.12. кредитного договору сторони погодили, що факт користування позичальником сумою наданого кредиту після закінчення дисконтного періоду є відкладальною обставиною, в розумінні ст. 212 ЦК України, яка має наслідком продовження строку дії кредитної лінії (продовження загального строку дії договору) на наступних умовах: 1.12.1. зобов`язання щодо повернення основної суми кредиту переносяться на наступний день після закінчення дисконтного періоду, однак при не надходженні платежу зобов`язання позичальника по оплаті основної суми кредиту знову відкладається кожен раз на один календарний день, але не більше ніж на 90 (дев`яносто) календарних днів від дати закінчення дисконтного періоду. Отже, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу у межах строку кредитування, згідно з ч.5 ст. 261 ЦК України, починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) позичальником обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу. Також представник позивача просив врахувати продовження та зупинення перебігу строків позовної давності у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19) та введення в Україні воєнного стану. Крім того, сторони обмінялись контраргументами, надавши до суду заперечення та додаткові пояснення у справі. В подальшому Законом України «Про внесення змін до закону України «Про судоустрій і статус суддів» щодо зміни найменувань місцевих загальних судів» № 4273-ІХ від 26.02.2025, змінено найменування Московського районного суду міста Харкова на Салтівський районний суд міста Харкова. Представник позивача у прохальній частині позову просив розглядати справу за його відсутності. Представник відповідача надав до суду заяву, в якій також просив розглянути справу за його відсутності та відмовити у задоволенні позову. Суд враховує, що участь в судовому засіданні є правом сторони, яким вона розпоряджається на власний розсуд, а наявні у справі докази та наведені сторонами аргументи дають падстави для ухваоення рішення по суті спору. Дослідивши доводи сторін, викладені у письмових заявах по суті справи, та оцінивши наявні у справі докази, судом встановлено наступні обставини. Між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] електронним підписом, створеним за допомогою одноразового персонального ідентифікатора MNV247ХН укладено кредитний договір № 505406055 від 20.09.2021. За умовами п. 1.1 кредитного договору ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» зобов`язується надати відповідачу кредит у вигляді кредитної лінії в розмірі кредитного ліміту в сумі 22000 грн. Відповідно до п. 1.3. кредитного договору кредитодавець надає перший транш в сумі 21970 грн зі строком повернення до 20.10.2021. Водночас в тексті договору відсутні реквізити банківського рахунку чи банківської картки позичальника, на який здійснюється зарахування кредитних коштів. Так само, вказана інформація відсутня у заявці на отримання грошових коштів, лише посилання на номер картки в форматі № [NUMBER] . Відповідно до платіжного доручення про переказ коштів від 20.09.2021, ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» перерахувала на рахунок № [NUMBER] грошові кошти в сумів 21970 грн. Згідно з листом АТ «Таскомбанк», на рахунок № [NUMBER] , до якого емітовані електронні платіжні засоби по операціях, були зараховані грошові кошти в сумі 21970 грн. 28.11.2018 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено Договір факторингу № 28/1118-01, відповідно до умов якого ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» відступає ТОВ «Таліон Плюс» права вимоги, визначені у Реєстрах прав вимог, а ТОВ «Таліон Плюс» зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» за плату на умовах, визначених цим договором. До вказаного договору укладені додаткові угоди від 28.11.2019, 31.12.2020, 31.12.2021, 31.12.2022, 31.12.2023. За даними витягу з Реєстру прав вимоги № 161 від 23.11.2021 ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» відступив ТОВ «Таліон Плюс» право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 505406055 від 20.09.2021 в сумі 21970 грн. 05.08.2020 між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» укладено Договір факторингу № 05/0820-01, відповідно до умов якого ТОВ «Таліон Плюс» відступає ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» права вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги, а ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження ТОВ «Таліон Плюс за плату на умовах, визначених цим договором. За даними Реєстру прав вимоги № 10 від 31.07.2023 ТОВ «Таліон Плюс» відступив ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 505406055 від 20.09.2021 в сумі 21970 грн. 04.09.2024 між ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ «Юніт Капітал» укладено Договір факторингу № 0409/24, відповідно до умов якого ТОВ «Юніт Капітал» зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс», а ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» - відступити ТОВ «Юніт Капітал» право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб- Боржників, включаючи суму основного зобов`язання (суму позики), плату за позикою, пеню та інші платежі, право на одержання яких належить ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс». Перелік боржників, підстави виникнення права грошової вимоги до боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені в Реєстрі Боржників. За даними Реєстру боржників до Договору факторингу № 0409/24 від 04.09.2024 ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» відступив ТОВ «Юніт Капітал» право грошової вимоги до відповідача в розмірі 21970 грн. Згідно з розрахунком заборгованості, виконаним ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», заборгованість відповідача станом на 23.11.2021 складає 21970 грн. Відповідно до розрахунку заборгованості, виконаного ТОВ «Таліон Плюс», заборгованість відповідача станом на 31.01.2023 складає 21081,53 грн. Згідно з випискою з особового рахунку за кредитним договором № 505406055 від 20.09.2021, складеною позивачем, заборгованість відповідача станом на 01.10.2024 складає 93289,49 грн. Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд керуються наступним. Суд зобов`язаний керуватися завданням справедливого розгляду і вирішення цивільних справ, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі (ч. 2 ст. 2 ЦПК України). Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ст. 12 ЦПК України). Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ст. 13 ЦПК України). Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування неможе ґрунтуватисяна припущеннях (ст. 81 ЦПК України). Загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України). Тлумачення наведеної норми свідчить, що загальні засади (принципи) цивільного права мають фундаментальний характер й інші джерела правового регулювання, в першу чергу, акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії. Дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Сторони повинні діяти правомірно, зокрема, поводитися добросовісно, розумно враховувати інтереси одна одної, утримуватися від недобросовісних дій чи бездіяльності. Розумність характерна та властива як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватно-правових норм, що здійснюється при вирішенні спорів. Результат тлумачення приватно-правових норм, тобто діяльності зі з`ясування їхнього змісту (сенсу), має бути розумним (постанова Великої Палати Верховного Суду від 08.02.2022 у справі № 209/3085/20, постанови Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 05.09.2022 у справі № 385/321/20, від 18.04.2022 у справі № 520/1185/16-ц, постанови Верховного Суду від 15.05.2019 у справі № 661/2532/17, від 11.08.2021 у справі № 723/826/19, від 13.08.2021 року в справі № 638/20102/16, від 16.06.2021 у справі № 554/4741/19). Відповідно до ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною. Згідно з ст. 8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму. Положенням ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону. Згідно з ст. 3, 12 Закону України «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом, тобто даними в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію», одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Приписами ст. 1054 ЦК України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфу, які регулюють відносини позики, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає з суті кредитного договору. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно з ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо в зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк. Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Укладення сторонами договору в електронному вигляді з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором на підставі Закону України «Про електронну комерцію» відповідає положенням законодавства України та не має наслідком нікчемність або недійсність такого договору, якщо сторони досягли згоди щодо всіх його істотних умов і позивач не довів, що договір суперечить вимогам закону. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладенийу письмовому вигляді (постанови Верховного Суду від 22.09.2022 у справі № 234/7163/20, від 08.08.2022 у справі № 234/7298/20, від 07.10.2020 у справі № 127/33824/19). Боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору, і таке виконання є належним. Тобто, факт неповідомлення боржника про уступку права вимоги новому кредитору за умови невиконання боржником грошового зобов`язання не є підставою для звільнення боржника від виконання зобов`язань (постанова Верховного Суду від 06.02.2019 у справі № 361/2105/16-ц). У справах про стягнення кредитної заборгованості кредитор повинен довести виконання ним своїх обов`язків за кредитним договором, а саме надання грошових коштів (кредиту) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник - повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором (постанова Верховного Суду від 30.11.2022 у справі № 334/3056/15). Верховний Суд наголошує на тому, що на позивача покладено обов`язок довести належними та допустимими доказами наявність та розмір заборгованості, який підлягає стягненню з позичальника на користь банку (постанова Верховного Суду від 12.10.2023 у справі № 308/3956/15-ц). Згідно зі ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення. Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Разом з тим, відповідно до п. 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 18.06.2003 № 254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Аналогічна за змістом норма закріплена у п. 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04.07.2018 № 75. Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку, що виписки за картковими рахунками (по кредитному договору) можуть бути належними доказами щодо заборгованості по тілу кредиту за кредитним договором. До аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 16.09.2020 у справі № 200/5647/18, від 28.10.2020 у справі № 760/7792/14-ц, від 17.12.2020 у справі № 278/2177/15-ц). Банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів за конкретним банківським рахунком, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором. Виходячи з вказаних вище положень законодавства України та висновків щодо застосування норм права, сформованих Верховним Судом, до предмету доказування в даній справі відноситься в тому числі факт отримання відповідачем грошових коштів (кредиту) на підставі договору кредитної лінії № 505406055 від 20.09.2021, укладеного між відповідачем та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога». Обов`язок доведення вказаної обставини, виходячи із засад змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, покладається на позивача (ст. 12, 13, 81 ЦПК України, постанови Верховного Суду від 30.11.2022 у справі № 334/3056/15, від 12.10.2023 у справі № 308/3956/15-ц). Верховним судом сформовано сталу практику, згідно з якою належними доказами наявності заборгованості є первинні документи, оформлені відповідно до Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Верховний Суд також виснував, що виписки за картковими рахунками (по кредитному договору)можуть бути належними доказами щодо заборгованостіпо тілу кредиту за кредитним договором, оскільки вказані документи підтверджують рух коштів за конкретним банківським рахунком, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій (постанови Верховного Суду від 20.05.2022 у справі № 336/4796/18, від 17.12.2020 у справі № 278/2177/15-ц, від 25.01.2023 у справі № 209/3103/21). Відтак, ключове питання, яке повинен вирішити суд під час оцінки належності та допустимості наданих суду доказів чи підтверджують вказані документи рух коштів за конкретним банківським рахунком, чи вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, тобто чи відносяться вказані документи до первинних або зведених облікових, які створюються на підставі первинних. Повертаючись до обставин даної справи, суд дійшов висновку, що надані позивачем документи не можна визнати належними та допустимими доказами на підтвердження факту отримання відповідачем грошових коштів у кредит від ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» з огляду на таке. ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», ТОВ «Таліон Плюс» та позивач не є банківськими установами та не здійснюють відкриття і ведення поточних (розрахункових, кореспондентських) рахунків відповідача, його розрахунково-касове обслуговування тощо. Ураховуючи наведене, розрахунки заборгованості, складені ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс», а також виписка з особового рахунку відповідача, складена позивачем, не можуть відображати рух коштів по банківському рахунку відповідача та інформацію про операції по вказаному рахунку, в тому числі інформацію про зарахування суми кредиту на банківський (картковий) рахунок відповідача, а відтак не є первинними документами і не можуть підтверджувати наявність заборгованості та її розмір. Оцінююче надане позивачем платіжне доручення про переказ коштів від 20.09.2021 на рахунок № 5168 75ХХ ХХХХ 0324 в сумів 21970 грн, суд керується таким. Насамперед суд звертає увагу, що платіжне доручення не містить будь-яких відміток банку про його виконання (підпису уповноваженого працівника банку, штампу або печатки банку тощо). Крім того, у платіжному дорученні у графі «кредит рах. №» зазначено « [NUMBER] ». Номер банківської картки, який дозволяє її ідентифікувати, складається з комбінації 16 цифр. В платіжному дорученні номер банківської картки відповідача вказаний не повністю, а без зазначення 6 цифр тобто у вигляді певної комбінації цифр та символів, а саме «5168-75ХХ-ХХХХ-7675». Кожна з цих 6 цифр номеру банківської картки, які в платіжному дорученні приховані під символом «Х», може мати значення в діапазоні цифр від 0 до 9 (0, 1, 2, 3, 4, 5, 6, 7, 8, 9). З вказаних 6 цифр можна скласти всього 1000000 різних комбінацій. Таким чином, може існувати 1000000 різних банківських карток, кожна із своїм унікальним 16-значним номером, який починається з комбінації цифр «516875» та закінчується комбінацією цифр «0324». Ураховуючи наведене, суд не може визнати надане позивачем платіжне доручення належним та допустимим доказом на підтвердження зарахування грошових коштів на конкретну банківську картку, яка належить відповідачу. З наведених вище причин суд також не може визнати належним та допустимим доказом на підтвердження зарахування грошових коштів на конкретну банківську картку, яка належить відповідачу, лист АТ «Таскомбанк» про зарахування на рахунок № [NUMBER] грошових коштів в сумі 21970 грн, оскільки власник вказаного рахунку у листі не зазначений. Інші надані позивачем докази, а саме договір кредитної лінії № 505406055 від 20.09.2021 з додатками, заявка на отримання кредитних коштів та інші документи, підтверджують лише факт укладення між сторонами договору про кредит та узгодження його умов, проте не можуть бути визнані належними та допустимими доказами на підтвердження факту отримання відповідачем суми кредиту. При цьому позивач не був позбавлений можливості заявити клопотання про витребування з банку, який емітував банківську картку № [NUMBER] , інформацію щодо повного номеру картки, її власника (особи, якій картка була видана), а також щодо руху коштів по вказаній картці, зокрема щодо зарахування на картку сум кредиту/позики. Проте вказаною можливістю позивач не скористався, клопотання про витребування доказів не заявив. Підсумовуючи викладене, суд констатує, що позивачем всупереч вимог ст. 12, 13, 81 ЦПК України не надано суду первинних документів, які суд, з урахуванням висновків щодо застосування норм права Верховного Суду, міг би визнати належними та допустимими доказами на підтвердження факту отримання відповідачем грошових коштів на підставі договору кредитної лінії № 505406055 від 20.09.2021. За таких обставин у суду відсутні підстави для стягнення з відповідача заборгованості за кредитом. Оскільки проценти нараховуються на суму основного боргу за кредитом та вимоги про стягнення процентів є похідними від вимог про стягнення заборгованості за основною сумою боргу, а суд дійшов висновку щодо недоведеності факту отримання відповідачем суми кредиту, суд також відмовляє в позовних вимогах про стягнення процентів. Іншим доводам сторін суд не надає оцінку, оскільки вони не спростовують висновків щодо недоведеності факту перерахування кредитних коштів, а вказана обставина є першочерговою при вирішенні цієї категорії спору. За наведених обставин суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову в повному обсязі.

Outcome: dismissed