Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-20 00:00:00

У червні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (далі - ТОВ «ФК «ЄАПБ») звернулось в суд з позовом до [PERSON] про стягнення 20863,40 грн. заборгованості за договором позики. В обґрунтування позовних вимог ТОВ «ФК «ЄАПБ» вказує, що 16 травня 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» (далі - ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів») та [PERSON] укладено договір позики №79694738, за умовами якого позикодавець зобов`язався передати позичальнику у власність грошові кошти на погоджений умовами договору строк, шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок позичальника, а позичальник зобов`язався повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позики, або достроково, та сплатити позикодавцю плату (проценти) від суми позики. Договір позики укладений у вигляді електронного документу шляхом обміну електронними повідомленнями з використанням інформаційно-телекомунікаційної системи із застосуванням електронного підпису, відтвореного шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора, про що свідчить п.21 договору, адреса, реквізити та підписи сторін. 14 червня 2021 року між ТОВ «ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу №14/06/21, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» права вимоги до боржників, вказаних у Реєстрі боржників. Згідно із Реєстром боржників №38 від 26 листопада 2024 року до договору факторингу №14/06/21 від 14 червня 2021 року ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло право грошової вимоги до [PERSON] за договором позики №79694738 в сумі 20863,40 грн., з яких: 8771,49 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 5752,50 грн. - сума заборгованості за відсотками, 6339,41 грн. - сума заборгованості по процентам за понадстрокове користування позикою. За умовами договору позики [PERSON] зобов`язався вчасно повернути позику, сплатити відсотки за користування позикою в порядку, визначеному цим договором. Однак, в подальшому відповідач не виконав свої зобов`язання щодо повернення наданих йому грошових коштів (позики). Оскільки відповідач в добровільному порядку не виконав своїх зобов`язань, тому ТОВ «ФК «ЄАПБ», яке набуло права вимоги за договором позики, просить стягнути з [PERSON] вищезазначену заборгованість. Ухвалою Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 19 червня 2025 року у даній справі відкрито провадження та постановлено розглянути справу за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. В судове засідання представник позивача ТОВ «ФК «ЄАПБ» - Грибанов Д.В., який належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, не з`явився, у позовній заяві наявне його клопотання про розгляд даної справи у відсутності представника позивача, а також клопотання щодо ухвалення заочного рішення у разі неявки в судове засідання відповідача. Відповідач [PERSON] , який повідомлений про час і місце розгляду справи в порядку, визначеному п.3 ч.8 ст.128 ЦПК України, до суду не з`явився, причини неявки суду не повідомив, у визначений судом строк відзив на позов не подавав. Ухвалою Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 17 липня 2025 року у даній справі постановлено провести заочний розгляд. Оскільки сторони в судове засідання не з`явились, у відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши надані докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 16 травня 2024 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] укладено договір позики №79694738, за умовами якого ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» надало позичальнику [PERSON] позику у розмірі 13000 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язався повернути позику та сплатити проценти за користування позикою. Відповідно до п.п.2.2 п.2 договору, позика надається строком на 30 днів, тобто по 14 червня 2024 року включно. У п.2.3, п.4 договору сторони передбачили, що за користування позикою позичальник сплачує позикодавцю відсотки за фіксованою процентною ставкою в розмірі 0,75% в день, яка діє протягом строку договору, визначеного у п.п.2.2 п.2 договору. Також сторони передбачили, що за понадстрокове користування позикою (її частиною) застосовується процентна ставка в розмірі 2,70% в день. Проценти за цим договором нараховуються щоденно, включаючи дати отримання та повернення, на залишок позики, виходячи зі строку фактичного користування позикою та до повного погашення заборгованості за договором. У п.1 та п.29 договору визначено, що позика надається шляхом її перерахування на банківський рахунок позичальника із використанням реквізитів електронного платіжного засобу позичальника № [NUMBER] . Згідно Додатку №1 до договору позики №79694738 від 16 травня 2024 року, сторони передбачили, що у разі користування кредитними коштами в сумі 13000 грн. по 14 червня 2024 року розмір процентів буде становити 2925 грн. Договір позики та Додаток №1 до договору позики підписані [PERSON] 16 травня 2024 року з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором «50867» відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» (п.21-24, п.29 договору). Отже, за згодою сторін на підставі укладеного договору позики №79694738 від 16 травня 2024 року, строк дії договору позики сторони визначили по 14 червня 2024 року включно. До вказаного строку сторони передбачили і право нараховувати відсотки за користування позикою у розмірі 0,75% в день. 26 листопада 2024 року ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» (далі - клієнт) та ТОВ «ФК «ЄАПБ» (далі-фактор) уклали додаткову угоду №44 до договору факторингу №14/06/21 від 14 червня 2021 року, відповідно до умов якого фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав до третіх осіб - боржників, включаючи суму основного зобов`язання (позики), плату за позикою (плату за процентною ставкою), процент за порушення грошових зобов`язань, право на одержання яких належить клієнту. Перелік боржників, підстави виникнення права грошової вимоги до боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені в реєстрі боржників, які формуються згідно додатку № 1 та є невід`ємною частиною договору (п.п.1.1 п.1 договору факторингу №14/06/21). За умовами додаткової угоди №44 від 26 листопада 2024 року до договору факторингу №14/06/21 від 14 червня 2021 року дана додаткова угода набирає чинності з дати її підписання уповноваженими представниками сторін та є невід`ємною частиною договору. Положення даної додаткової угоди діють виключно щодо Реєстру боржників №37 та №38 від 26 листопада 2024 року, і не змінюють порядок оплати інших реєстрів. Відповідно до Акту прийому передачі Реєстру боржників №38 від 26 листопада 2024 року та витягу з Реєстру боржників №38 від 26 листопада 2024 року до договору факторингу №14/06/21 від 14 червня 2021 року, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до [PERSON] за договором позики №79694738 від 16 травня 2024 року (порядковий номер у Реєстрі боржників 631). За умовами вищезазначеного договору позики [PERSON] зобов`язався повернути отримані грошові кошти у визначений договором строк. Фінансова установа виконала свої зобов`язання за договором позики та надала відповідачу у позику грошові кошти згідно умов договору, однак [PERSON] свої зобов`язання за договором не виконав та не повернув отримані в борг грошові кошти, внаслідок чого у нього перед кредитором виникла заборгованість за вказаним договором позики. Статтею 11 ЦК України встановлено, що договори та інші правочини є однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). За змістом статті 207 ЦК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 626 ЦК України). В силу частини першої статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно з частиною першою статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Із положень статті 11 Закону України від 3 вересня 2015 року №675-VIII «Про електронну комерцію» (тут і надалі в редакції на час виникнення спірних правовідносин; далі - Закон №675-VIII) слідує, що електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів (стаття 12 Закону №675-VIII). В силу пункту 6 частини першої статті 3 Закону №675-VIII електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Частиною першою статті 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України (положення якої застосовуються до спірних правовідносин на виконання частини другої статті 1054 ЦК України) позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Із положень пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України слідує, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, зокрема, внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 ЦК України). В силу частини першої статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Частиною першою статті 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Як передбачено частиною першою статті 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Аналіз указаних норм права дає підстави для висновку, що цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів. За своїми правовими ознаками договір позики є консенсуальною, двосторонньою та відплатною угодою, при укладенні якої позикодавець бере на себе зобов`язання надати позику і набуває право вимоги на повернення грошових коштів і сплати процентів, а позичальник має право вимагати надання позики та несе зобов`язання щодо своєчасного її повернення та сплати процентів. Такий договір має бути укладений у письмовій формі та підписаний сторонами. Сторони вправі укласти договір позики у електронній формі шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Цей договір скріплюється електронним підписом сторін і прирівнюється до письмового договору. Предметом виконання грошового зобов`язання за договором позики є певна грошова сума, що має бути сплачена боржником кредитору. Враховуючи презумпцію відплатності договору позики, позичальник зобов`язаний повернути позику і сплатити проценти за користування грошовими коштами, якщо інше не встановлено договором. Відступлення права вимоги означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором і новим кредитором. Одним із різновидів відступлення права вимоги є факторинг (фінансування під відступлення права грошової вимоги). Зобов`язання має виконуватися належним чином, у тому числі відповідно до умов договору та вимог закону. Боржник визнається таким, що прострочив виконання зобов`язання за договором, якщо він не приступив до його виконання, тобто не виконує дій, які випливають із змісту зобов`язання, в строки, встановлені договором. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, у зв`язку з чим учасники справи мають довести належними та допустимими доказами обставини, на які вони посилаються, а суд зобов`язаний надати належну оцінку цим доказам. Надані позивачем та досліджені судом письмові докази вказують на те, що 16 травня 2024 року [PERSON] уклав із ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» в електронній формі договір позики, за умовами якого вказана фінансова компанія перерахувала на картковий рахунок відповідача грошові кошти у розмірі 13000 грн., а відповідач зобов`язався повернути позику і сплатити проценти за користування позикою в порядку, визначеному договором. Як вбачається зі змісту договору позики №79694738 від 16 травня 2024 року, цей договір підписано електронним підписом позичальника [PERSON] , який відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора, який був надісланий на номер мобільного телефону, із зазначенням адреси проживання відповідача, його паспортних даних, РНОКПП. Крім того за умовами договору його невід`ємною частиною є публічна пропозиція (оферта) товариства на укладення договору про надання фінансового кредиту за допомогою електронних засобів, яка розміщена на сайті товариства. При укладанні договору позики [PERSON] вчинено ряд дій, без здійснення яких договір був би не укладеним, що в свою чергу підтверджує укладення вказаного договору в електронній формі. Отже, досліджені судом докази свідчать про укладення вищевказаного договору позики між відповідачем та ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів», невиконання позичальником своїх зобов`язань щодо повернення, отриманих в борг коштів та наявності в нього боргових зобов`язань. У подальшому за договорами факторингу ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» відступило право вимоги за договором позики ТОВ «ФК «ЄАПБ». Надані позивачем договір факторингу №14/06/21 від 14 червня 2021 року, додаткова угода №44 від 26 листопада 2024 року до договору факторингу №14/06/21 від 14 червня 2021 року, Реєстр боржників №38 від 26 листопада 2024 року, який є додатком до цих договорів, акт прийому-передачі Реєстрів боржників, свідчать про те, що ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло у встановленому законом порядку право грошової вимоги до відповідача за договором позики №79694738 від 16 травня 2024 року. Тому, [PERSON] несе відповідальність за неналежне виконання зобов`язання за вищезазначеним договором позики перед новим кредитором ТОВ «ФК «ЄАПБ» у тому ж обсязі, що і перед первісним кредитором. Оскільки [PERSON] отримані кошти у визначений договором строк не повернув, тому вимоги позивача в частині стягнення заборгованості за основною сумою боргу, які доведені належними та допустимими доказами, ґрунтуються на законі та договорі позики підлягають задоволенню і з [PERSON] на користь позивача слід стягнути залишок заборгованість за основною сумою боргу в розмірі 8771,49 грн. за договором позики №79694738 від 16 травня 2024 року. Що стосується розміру відсотків за користування грошовими коштами за вказаним договором позики, то суд зважає на наступне. Як вбачається із наданого суду розрахунку, заборгованість по процентах за кредитним договором №79694738 від 16 травня 2024 року становить 12091,91 грн., з яких: 5752,50 грн. - сума заборгованості за відсотками, 6339,41 грн. - сума заборгованості по процентам за понадстрокове користування позикою. Велика Палата Верховного Суду у постановах від 28 березня 2018 року в справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), від 04 липня 2018 року в справі №310/11534/13-ц (провадження №14-154цс18) дійшла висновку, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти, а також обумовлену в договорі неустойку за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. При цьому суд зазначив, що кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання, відповідно до частини другої статті 625 ЦК, а не у вигляді стягнення процентів та неустойки. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05 квітня 2023 року у справі №910/4518/16 висловила правову позицію, згідно якої надання кредитодавцю можливості нарахування процентів відповідно до статті 1048 ЦК України поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту вочевидь порушить баланс інтересів сторін - на позичальника буде покладений обов`язок, який при цьому не кореспондується жодному праву кредитодавця. Отже, припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України. Велика Палата Верховного Суду підкреслює, що зазначене в цьому розділі постанови не означає, що боржник не повинен у повному обсязі виконувати свій обов`язок за кредитним договором. Боржник не звільняється від зобов`язань зі сплати нарахованих у межах строку кредитування, зокрема до пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, процентів за «користування кредитом». Установлений кредитним договором строк кредитування лише визначає часові межі, в яких проценти за «користування кредитом» можуть нараховуватись, не скасовуючи при цьому обов`язок боржника щодо їх сплати. Отже, якщо позичальник прострочив виконання зобов`язання з повернення кредиту та сплати процентів за «користування кредитом», сплив строку кредитування чи пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту не може бути підставою для невиконання такого зобов`язання. Зазначене також є підставою для відповідальності позичальника за порушення грошового зобов`язання. На підставі вищевикладеного, при визначенні розміру процентів, які підлягають стягненню на користь позивача, суд враховує, що нарахування процентів може здійснюватися лише в межах строку кредитування. Як встановлено судом, строк кредитування за договором позики №79694738 від 16 травня 2024 року був погоджений сторонами та становив 30 днів, тобто до 14 червня 2024 року. У п.6 договору позики сторони передбачили, що позичальник має право ініціювати укладення додаткового договору для продовження строку кредитування та/або строку виплати позики, установлених цим договором (пролонгація) на підставі поданого до позикодавця звернення із зазначеною датою в електронній формі із застосуванням одноразового ідентифікатора кожного разу під час такого ініціювання. Продовження строку користування позикою здійснюється шляхом укладення додаткової угоди, що підписується із застосуванням одноразового ідентифікатора кожного разу під час реалізації позичальником такого права. Доказів того, що [PERSON] ініціював продовження строку користування позикою та зміну дати повернення всієї суми позики, матеріали справи не містять. Отже, проценти за користування позикою повинні нараховуватись лише у межах строку, визначеного п.п.2.2 п.2 договору позики, тобто у межах 30 днів, а саме з 16 травня 2024 року по 14 червня 2024 року включно. Нарахування та стягнення процентів за користування позикою поза визначеним договором позики строком суперечить вимогам Цивільного кодексу України. Отже, позивач відповідно до статті 1048 ЦК України має право стягнути заборгованість нарахованих та несплачених відсотків за користування позикою у межах погодженого сторонами строку позики. Після закінчення строку його дії, у позикодавця відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором проценти. З огляду на викладене, нараховані позивачем проценти за понадстрокове користування позикою в сумі 6339,41 грн. стягненню не підлягають. Разом з тим, позивачем нараховані також відсотки за користування позикою в сумі 5752,50 грн. При цьому, із наданого позивачем розрахунку заборгованості не можливо встановити за який період нараховані ці відсотки, за якою відсотковою ставкою та із якої суми позики, що позбавляє суд можливості перевірити правильність цих розрахунків. При цьому, нарахування позивачем заборгованості по відсотках в сумі 5752,50 грн. викликає у суду обґрунтований сумнів щодо відповідності нарахування умовам договору. Так, за умовами договору при розрахунку відсотків із позики в сумі 13000 грн. за процентною ставкою 0,75% та строком позики 30 днів розмір відсотків становить 2925 грн. (13000 х 0,75% х 30). З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] вносив кошти на погашення позики, оскільки його заборгованість по позиці зменшилась та становить 8771,49 грн. Враховуючи вимоги п.2.4.1-2.4.3 договору позики, згідно яких у першу чергу стягуються неустойка, проценти за понадстрокове користування позикою, у другу - всі прострочені проценти за користування позикою, прострочена до повернення сума позики, у третю - проценти за користування позикою, сума позики, можна дійти висновку, що відповідач сплачував частину процентів за користування позикою та сплатив частину суми позики. Вказане свідчить, що у такому разі відсотки за користування позикою мали б бути меншими ніж сума відсотків за весь період користування позикою, тобто меншими за 2925 грн. Однак, позивачем нараховано відсотки у розмірі 5752,50 грн., що значно перевищує суму відсотків за користування позикою, передбаченою умовами договору. Оскільки суду не надано належних розрахунків, які б підтверджували наявність заборгованості по відсотках, тому у задоволені позову в частині стягнення з відповідача 5752,50 грн. заборгованості за відсотками слід відмовити. Таким чином, з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «ЄАПБ» слід стягнути 8771,49 грн. заборгованості за основною сумою боргу за договором позики №79694738 від 16 травня 2024 року. У стягненні заборгованості по відсотках в сумі 5752,50 грн. та заборгованості по процентах за понадстрокове користування позикою в сумі 6339,41 грн. слід відмовити. Відповідно до положень ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При подачі позову позивачем сплачено судовий збір в сумі 3028 грн., ціна позову становила 20863,40 грн., позов задоволено на суму 8771,49 грн., тобто на 42% (8771,49 грн. х 100% : 20863,40 грн.), а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути 1271,76 грн. (3028 грн. х 42%) судового збору.

Outcome: partial