Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-29 00:00:00

ТОВ «ФК «Пінг-Понг» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, у якому просить стягнути з відповідачки заборгованість за кредитним договором № 104065617 від 24.10.2020 в сумі 51600,00 грн., а також понесені судові витрати. В обґрунтування позовної заяви зазначено, що 24.10.2020 за власного волевиявлення, з повним розумінням умов кредитування та усвідомленням рівня відповідальності, в особистому кабінеті на офіційному веб-сайті ТОВ "Мілоан" [PERSON]. подала заявку на отримання кредиту № 104065617. Дана заявка знаходиться у власному кабінеті відповідача на офіційному веб-сайті Товариства. ТОВ "Мілоан" направлено Відповідачу електронним повідомленням (SMS) одноразовий ідентифікатор, при введенні якого Відповідач підтверджує прийняття умов Договору про споживчий кредит № 104065617 від 24.10.2020, який також знаходиться у власному кабінеті Відповідача на офіційному веб-сайті Товариства. Відповідно до умов Кредитного договору, до укладення Договору Відповідач отримав проект цього кредитного Договору разом з додатками (в електронному вигляді в особистому кабінеті), ознайомився з усіма його умовами та Правилами, розміщеними на веб-сайті Товариства та є невід`ємною частиною цього Договору. Таким чином, [PERSON] уклала Договір про споживчий кредит № 104065617 від 24.10.2020 та на підставі платіжного доручення Відповідачу перераховані кредитні кошти на картковий рахунок в сумі 12 000 грн. 15.01.2021 згідно умов Договору факторингу № 01Т Товариством з обмеженою відповідальністю "Мілоан" відступлено право вимоги за Кредитним договором № 104065617 від 24.10.2020 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Діджи Фінанс". 24.01.2022 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Діджи Фінанс" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Пінг-Понг" укладено Договір факторингу № 1/15, у відповідності до умов якого Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Пінг-Понг" набуло права грошової вимоги до [PERSON] за Договором про споживчий кредит № 104065617 від 24.10.2020. Всупереч договору про споживчий кредит, відповідач свої зобов`язання щодо погашення заборгованості за договором не виконала, після відступлення позивачу права вимоги, відповідач не здійснила платежу на погашення заборгованості. Відповідно до Додатку № 1 до Договору факторингу сума боргу перед ТОВ "ФК "Пінг-Понг", яка є обґрунтованою та документально підтвердженою становить 51600,00 грн., з яких: 12000,00 грн. заборгованість за тілом кредиту; 39600,00 грн. заборгованість за відсотками. Невиконання відповідачем своїх зобов`язань стало підставою звернення до суду з даним позовом. Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду від 18.03.2025 року відкрито провадження у даній справі та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. 07.04.2025 року від представника відповідача надійшов відзив у якому він заперечив щодо задоволення позовних вимог. Зазначив, що кредитний договір не підписаний електронним підписом одноразовим ідентифікатором, надане платіжне доручення не містить жодних реквізитів про вчинення такої банківської операції та те, що вказаний банківський рахунок належить відповідачці, матеріали справи не містять. Також вказав, що додаток до Договору відступлення права вимоги №05Т від 29.07.2021 в якому зазначено як боржника [PERSON] не підтверджує вище вказаний договір, так як додаток містить посилання на Договір відступлення права вимоги №05Т а не на Договір відступлення права вимоги №01Т. З укладеного 21.01.2022 між ТОВ «Діджі Фінанс» та ТОВ «ФК «ПІНГ-ПОНГ» договору факторингу №1/15 убачається, що ТОВ «ФК «ПІНГ-ПОНГ» зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження ТОВ «Діджі Фінанс» за плату, а ТОВ «Діджі Фінанс» зобов`язується відступити ТОВ «ФК «ПІНГ-ПОНГ» свої права грошової вимоги до боржників, зазначених у відповідних реєстрах прав вимоги (п. 1.1 Договору факторингу №1/15). Відповідно до п.3.2.2. вказаного договору фактор - ТОВ «ФК «ПІНГ-ПОНГ», під час реалізації набутих за цим договором прав вимоги для отримання платежів від боржників чи інших осіб у додатку №1 до цього договору, органів державної виконавчої служби та/або приватних виконавців зобов`язаний використовувати виключно №86380634000026505237772001 відкритий ПУАТ «КБ «АКОРДБАНК» рахунок. Проте, як убачається із резолютивної частини позовної заяви позивач просить стягнути заборгованість з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ПІНГ-ПОНГ» на розрахунковий рахунок IBAN: [NUMBER] в АТ «СЕНС БАНК», що прямо протирічить умовам договору факторингу №1/15 від 24.01.2022. Із платіжної інструкції та довідки ТОВ «Діджі Фінанс», убачається факт оплати ТОВ «Діджі Фінанс» на користь ТОВ «Мілоан» грошових коштів за відступлення права вимоги за Договором відступлення прав вимоги №01Т Платіжних документів, з яких би убачався факт оплати ТОВ «ФК «ПІНГ-ПОНГ» на користь ТОВ «Діджи Фінанс» грошових коштів за відступлення права за Договором факторингу №1/15, матеріали справи не містять. Наведене вище дає підстави дійти висновку про те, що матеріали справи не містять належних, допустимих та достовірних доказів на підтвердження волевиявлення відповідачки [PERSON] на укладення кредитного договору №104065617 від 24.10.2020 а також факту передачі будь яких прав ТОВ «Мілоан», ТОВ «ДіДжи Фінанс» щодо вимоги до [PERSON] . Окрім вище наведеного звертаю увагу суду на те, що ані зміст кредитного договору, ані графік розрахунків, який є додатком до кредитного договору, не містять реквізитів банківського рахунку, на який ТОВ «Мілоан» мало перерахувати кредитні кошти відповідачці в сумі 12000,00 грн., зокрема, і того, що зазначений у платіжному дорученні №24451955 від 24.10.2020. Відтак, додане до позовної заяви платіжне доручення, що завірене лише підписом уповноваженої особи та печаткою ТОВ «Мілоан», із зазначенням неповного номера банківської картки, належність якої не встановлено, не є належним і достовірним доказом надання відповідачу кредитних коштів на виконання умов кредитного договору №104065617. 18.04.2025 року від представника позивача надійшли письмові пояснення, у яких він зазначив, що кредитний договір який був підписаний Відповідачем за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, свідчить про укладання між Сторонами даного правочину та у відповідності до п.5.1 договору про споживчий кредит № 104065617 від 24.10.2020. Також зауважив, що стороною Відповідача до поданого відзиву на позовну заяву не надано жодних доказів на спростування факту укладення кредитного договору, або спростування факту перерахування та отримання ним кредитних коштів. Як доказ перерахування кредитних коштів Відповідачу Позивач надав копію платіжного доручення № 24451955 від 24.10.2020, що є первинним банківським документом, та підтверджує надання кредитних коштів Позивачем на зазначену Відповідачем платіжну картку, номер якої вказано у платіжному дорученні. Окремо зауважує, що стороною Відповідача не заперечується, що останній ніколи не мав карткового рахунку, який зазначено у платіжному дорученні № 24451955 від 24.10.2020, за № [NUMBER] , відкритого в АТ КБ «ПРИВАТБАНК». Хоча представник Відповідача дуже наполягає, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, при цьому замовчуючи та не надаючи до Суду жодного доказу для спростування обставини належності банківської картки № [NUMBER] Відповідачу, та відповідно не надаючи жодного доказу про рух коштів по ній, у зв`язку з тим, що дані докази невигідні для останнього. Щодо долученого до позову розрахунку заборгованості за договором про споживчий кредит № 104065617 від 24.10.2020 вказав, що оскільки Відповідач в період дії договору на пільгових умовах, кредит не повернув, а продовжував користуватися кредитним коштами, то ТОВ «МІЛОАН» відповідно до умов п. 2.2.3., з якими погодився Відповідач, нарахував проценти за користування кредитом за ставкою 5.00 % від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом (п. 1.6 Кредитного договору) за 60 днів, тобто за період з 09.11.2020 по 07.01.2021, і таке нарахування відповідає вимогам вищенаведених норм ЦК України та умовам Договору. Щодо безпідставності доводів представника Відповідача про відсутність серед матеріалів справи доказів наявності переходу до Позивача права вимоги за договором про споживчий кредит № 104065617, повідомив щодо наявності технічної помилки у назві витягу з Додатку до Договору про відступлення прав вимоги, а саме зазначено: "Витяг з Додатку до Договору відступлення прав вимоги №05Т від 29.07.2021року", замість вірного: "Витяг з Додатку № 1 до Договору відступлення прав вимоги №01Т від 15.01.2021року", яка була непомічена при поданні до суду даного позову. Також долучив до матеріалів справи копію реєстру прав вимоги № 1 до Договору про відступлення прав вимоги № 01Т від 15.01.2021. Просив поновити ТОВ «ФК «ПІНГ-ПОНГ» процесуальний строк для надання до Суду доданих до даного клопотання доказів та для подання клопотання про витребування доказів. 23.04.2023 року представником відповідача подано до суду заперечення щодо клопотання про долучення додаткових доказів та клопотання про витребування доказів з АТ «Приватбанк». Ухвалою суду від 24.04.2025 року витребувано докази від АТ «Приватбанк». 07.05.2025 року до суду надійшло клопотання про долучення доказів. Вказав, що ТОВ «ФК «ПІНГ-ПОНГ» 14.04.2025 здійснено письмовий запит за № 3463002147 до ТОВ «МІЛОАН» на отримання копій документів чи/або інформації по кредитній справі за кредитним договором № 104065617 від 24.10.2020. 22.04.2025 на електронну скриньку представника Позивача, отримано від первісного кредитора ТОВ «МІЛОАН» відповідь на письмовий запит за № 3463002147, що включає в себе: - хронологію вчинення дій щодо укладення кредитного договору № 104065617, укладеного у формі електронного правочину 24.10.2020 року між ТОВ «МІЛОАН» та [PERSON] ; - лог застосування коду підписання кредитного договору № 104065617, укладеного у формі електронного правочину 24.10.2020 року між ТОВ «МІЛОАН» та [PERSON] ; - скрін смс для підпису кредитного договору № 104065617, укладеного у формі електронного правочину 24.10.2020 року між ТОВ «МІЛОАН» та [PERSON] ; - скрін оферти-акцепту до кредитного договору № 104065617, укладеного у формі електронного правочину 24.10.2020 року між ТОВ «МІЛОАН» та [PERSON] . Враховуючи обставини справи, для повного та всебічного розгляду справи просив поновити процесуальний строк для долучення до матеріалів справи доказів - відповіді первісного кредитора ТОВ «МІЛОАН» на вищезазначений запит. 11.06.2025 до суду надійшли витребувані докази. Відповідно до розпорядження № 37/01.2-01 від 16.06.2025 року керівника апарату «Щодо призначення повторного автоматизованого розподілу судових справ судді Монича В.О.», згідно з протоколом автоматизованого розподілу судових справ між суддями, головуючою у даній справі визначена суддя Курах Л.В. Так як учасники справи заперечень щодо можливості судового розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін не висловили, тому з урахуванням положень ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглянув справу на підставі наявних у ній матеріалів. Розглянувши позовну заяву, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає задоволенню частково у зв`язку з такими встановленими фактичними обставинами справи та відповідними їм правовідносинами. Судом встановлено, що 24.10.2020 [PERSON] звернулась до ТОВ «Мілоан» з анкетою-заявою на кредит № 104065617 (а.с.16-зворотня). 24.10.2020 між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] укладено договір про споживчий кредит № 104065617, за умовами якого відповідачка [PERSON] отримала кредит в сумі 12000 грн. строком на 15 днів з 24.10.2020 (п.1.3). [PERSON] зобов`язалась повернути кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом (п.1.1). Проценти за користування кредитом склали 3600 грн., які нараховуються за ставкою 2% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом (п.1.5.2). Сторонами погоджені умови щодо пролонгації строку кредитування на пільгових та стандартних (базових) умовах (п.2.3). Розділ 2.3 Договору є домовленістю сторін про зміну умов кредитного договору на умовах відкладальної обставини щодо якої невідомо настане вона чи ні, відповідно до ст.212 ЦК України, і яка полягає у: а) здійсненні платежу позичальником після вибору доступних умов пролонгації на пільгових умовах, згідно п.2.3.1.1 та розділу 6 Правил; б) продовженні користування кредитними коштами після спливу строку кредитування, визначеного п.1.3, п.2.3.1.1, 2.3.1.2. сторонами узгоджено, що після настання визначених в підпунктах а та б обставин, умови кредитування, зокрема строк кредитування, термін повернення кредиту і сплата винагород змінюються пропорційно строку пролонгації. Зміни умов договору разом з актуальною сумою заборгованості відображаються кредитодавцем в оновленому графіку платежів, що розміщується в особистому кабінеті позичальника (п.2.3.2). Договір укладений у порядку, визначеному Законом України «Про електронну комерцію» (а.с.30-32). До вказаного договору долучений графік платежів, згідно з яким сума відсотків станом 08.11.2021, тобто в межах строку кредитування становить 3600 грн. (а.с.33). 24.10.2020 ТОВ «Мілоан» на рахунок [PERSON] перераховано грошові кошти в сумі 12000 згідно договору № 104065617, що підтверджується платіжним дорученням 24451955 від 24.10.2020 (а.с.38-зворотня). Згідно з наданим ТОВ «Мілоан» відомостями про щоденні нарахування та погашення за період з 24.10.2020 по 07.01.2021 включно, [PERSON] має заборгованість за кредитним договором № 104065617 в сумі 51600 грн., яка складається з наступного: 12000 грн. борг по тілу кредиту; 39600 грн. борг по відсоткам, у період з 24.10.2020 по 08.11.2020 включно відсотки нараховані в розмірі 240 грн. за кожен день, з 09.11.2020 по 07.01.2021 включно по 600 грн. на день (а.с.18-зворотня). 15.01.2021 між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Діджи Фінанси» укладений договір відступлення прав вимоги № 01Т, за умовами якого кредитор відступає новому кредитору за плату, а новий кредитор приймає належні кредиторові права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами у Реєстрі Боржників, укладеними між кредитором і боржниками (п.1.1) (а.с.22-26). Згідно з Витягом з додатку до договору про відступлення прав вимоги № 01Т від 15.01.2021, який засвідчений підписами уповноважених осіб та печатками сторін договору ТОВ «Діджи Фінанс» отримало право грошової вимоги від ТОВ «Мілоан» до [PERSON] за кредитним договором № 104065617 від 24.10.2020 на суму 51600 грн. (а.с.112). На виконання умов договору відступлення прав вимоги № 01Т ТОВ «Діджи Фінанс» сплатило на рахунок ТОВ «Мілоан» грошові кошти, про що свідчать платіжні інструкції № 604 від 16.01.2021 (а.с.40-зворотня). 24.01.2022 між ТОВ «Діджи Фінанс» (клієнт) та ТОВ «ФК «Пінг-Понг»(фактор) укладено договір факторингу № 1/15, за умовами якого ТОВ «ФК «Пінг-Понг» зобов`язалось передати грошові кошти в розпорядження ТОВ «Діджи Фінанс» за плату, а ТОВ «Діджи Фінанс» зобов`язалось відступити ТОВ «ФК «Пінг-Понг» права грошової вимоги до боржників, зазначених у відповідних реєстрах прав вимоги (а.с.34-36). Згідно з Витягом з додатку до договору факторингу № 1/15 від 24.01.2022, ТОВ «ФК Пінг-Понг» отримало право вимоги до відповідачки [PERSON] за кредитним договором № 104065617 від 24.10.2020 на суму 51600 грн. (а.с.15-зворотня). ТОВ «Пінг-Понг» перед ТОВ «Діджи Фінанс» на виконання вимог договору факторингу № 1/15 виконано повний розрахунок, про що свідчить лист ТОВ «Діджи Фінанс» від 13.11.2024 (а.с.51). Згідно з випискою за договором № б\\н за період 24.10.2020-26.10.2020, на рахунок [PERSON] 24.10.2020 надійшли грошові кошти в сумі 12000 грн.. Представником ТОВ «Пінг-Понг» на адресу відповідачки 02.09.2024 направлено досудову вимогу щодо сплати суми заборгованості (а.с.39-зворотня). Задовольняючи позов частково, суд виходить з таких норм чинного законодавства. Згідно з вимогами ст. ст. 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до вимог ст. ст. 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Нормами ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Приписами п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України визначено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори. Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 ст. 14 ЦК України, цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї. Згідно з вимогами ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Приписами ч. 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина 2 статті 639 ЦК України). Абзац 2 частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі. Таким чином, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України). Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19; від 16 грудня 2020 року у справі № 561/77/19. Нормами ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст.1048 ЦК України). Згідно з вимогами ч. 2 ст. 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Статтею 1055 ЦК України передбачено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Приписами ст. 1056-1 ЦК України визначено, що розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно з вимогами ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, зокрема, аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Так, з матеріалів справи вбачається, що 24.10.2020 між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] було укладено кредитний договір, шляхом підписання з використання одноразового ідентифікатора. За умовами договору відповідачка отримала кредит в сумі 12 000 гривень, який був перерахований на її рахунок, що підтверджується матеріалами справи, безпосередньо платіжним дорученням №24451955 від 24.10.2020 та випискою за договором № б/н за період з 24.10.2020-26.10.2020. Кредит, згідно досліджених матеріалів справи відповідачка отримала строком на 15 днів з 24.10.2020. Таким чином, згідно п.1.5.2 протягом встановленого п.1.3 строку кредитування з відповідачки підлягають стягненню відсотки в сумі 3 600,00 грн. Представник позивача у позовній заяві просить стягнути відсотки в сумі 39 600,00 грн.. На підтвердження такої суми заборгованості за відсотками до матеріалів справи долучає відомості про щоденні нарахування та погашення (а.с.18-зворотня), з яких вбачається, що після узгодженого в договорі сторонами строку кредитування 15 днів, [PERSON] продовжено нарахування відсотків, відповідно до п.1.6 договору в розмірі 600 грн. щоденно. Пунктом 2.2.1 Договору про споживчий кредит визначено, що позичальник сплачує кредитодавцю проценти за користування кредитом у розмірах, зазначених в п 1.5.1 .-1.5.2. Договору, в термін (дату) вказаний в п. 1.4, тобто до 08.11.2020. У випадку якщо позичальник продовжує строк кредитування вказаний в п.1.3 Договору, він додатково має сплатиш комісію за управління та обслуговування кредиту, проценти за ставкою визначеною п. 1.5.2. або проценти за стандартною (базовою) ставкою, визначеною п. 1.6 Договору, в сумі та на умовах визначених п.2.3 Договору. Як визначено п.2.3.2 Договору про споживчий кредит, зміни умов договору разом з актуальною сумою заборгованості відображаються кредитодавцем в оновленому графіку платежів. В матеріалах справи оновлений графік платежів відсутній. З досліджених матеріалів справи не вбачається факт продовження (пролонгації) строку кредитування після 08.11.2020, а саме, що відповідачка як позичальник вчинила певні дії, які б об`єктивно свідчили б про її намір здійснити пролонгацію кредиту. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Аналіз копії відомості про щоденні нарахування ТОВ «Мілоан» за договором про споживчий кредит № 104065617 від 24.10.2020 свідчить про те, що заборгованість за відсотками нараховувалася поза межами строку дії договору Разом із тим, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку, припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із ч. 2ст. 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені нормою ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Аналогічні висновки викладені Верховним Судом у постанові від 28 березня 2018 року по справі № 444/9519/12. Відтак, в силу вказаних вимог матеріального закону, суд доходить висновку, що згідно з умовами кредитного договору позичальник зобов`язався повернути кредит, сплатити проценти з користування Кредитом та виконати інші зобов`язання в повному обсязі у строки і на умовах, передбачених Договором. Незважаючи на це, відповідачка не виконала свого обов`язку, наданий їй кредит в строк, передбачений кредитним договором не повернула. Таким чином з відповідачки підлягає стягненню заборгованість за тілом кредиту в сумі 12000 грн. та за відсотками за період з 24.10.2020 по 08.11.2020 включно (в межах строку кредитування) в сумі 3 600,00 грн. За змістом зазначених договорів, на підставі яких були відступлені права вимоги, та додатків до них, позивач набув право вимоги до відповідачки щодо сплати відповідної суми заборгованості за кредитним договором. Після відступлення права вимоги до відповідачки остання не здійснила жодного платежу для погашення кредитної заборгованості ні на рахунки ТОВ «ФК «Пінг-Понг»», а ні на рахунки попереднього кредитора. Вищевикладені обставини відповідачем не спростовані. Виходячи із наведеного вище, суд доходить висновку, що позовна заява підлягає задоволенню частково та з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «Пінг-Понг» на підставі договору про споживчий кредит № 104065617 від 24.10.2020 підлягає стягненню заборгованість у сумі 15 600,00 гривень, яка складається із заборгованості за сумою кредиту 12 000,00 гривень, заборгованості за відсотками у сумі 3 600,00 гривень. Стосовно вимог позивача, в частині стягнення з відповідачки судових витрат, а саме витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 6 000,00 грн., то в цій частині витрати підлягають зменшенню, виходячи з наступного. Так, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 травня 2020 р. у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19) зазначила, що суд повинен оцінювати необхідність та розумність судових у вигляді "гонорару успіху", саме в контексті компенсації цих витрат за рахунок іншої сторони судової справи. Аналогічним чином тлумачить це питання і Європейський суд з прав людини, висновки якого, зокрема, у рішенні (щодо справедливої сатисфакції) від 19 жовтня 2000 р. у справі "Іатрідіс проти Греції" (latridis v. Greece, заява № 31107/96) свідчать, що договір, відповідно до якого клієнт погоджується сплатити адвокату як гонорар відповідний відсоток суми, якщо така буде присуджена клієнту судом, може підтверджувати, що у клієнта дійсно виник обов`язок заплатити відповідну суму гонорару своєму адвокатові, якщо така угода є юридично дійсною. Однак, угоди такого роду, зважаючи на зобов`язання, що виникли між адвокатом і клієнтом, не може зобов`язувати суд, який має оцінювати судові та інші витрати не лише через те, що вони дійсно понесені, але ураховуючи також те, чи були вони розумними. Разом з тим чинне процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. Відповідно, суд зазначив, що процесуальним законодавством передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат, як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін. В питанні критеріїв також слід згадати висновки Великої Палати Верховного Суду у справі № 755/9215/15-ц. Так, суд наголосив, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 р. у справі № 755/9215/15-ц). Зазначені критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 р. у справі "Двойних проти України" (пункт 80), від 10 грудня 2009 р. у справі "Гімайдуліна і інших проти України" (пункти 34-36), від 23 січня 2014 р. у справі "East/West Alliance Limited" проти України", від 26 лютого 2015 р. у справі "Баришевський проти України" (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Також, у пункті 154 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Lavents v. Latvia" (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі ст. 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму (аналогічна правова позиція викладена Касаційним господарським судом у складі Верховного Суду у додаткових постановах від 20 травня 2019 р. у справі № 916/2102/17, від 25 червня 2019 р. у справі № 909/371/18, у постановах від 05 червня 2019 р. у справі № 922/928/18, від 30 липня 2019 р. у справі № 911/739/15 та від 01 серпня 2019 р. у справі № 915/237/18). Важливими є також висновки у постановах Верховного Суду у справі № 905/1795/18 та у справі № 922/2685/19, де визначено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial