Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-21 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, у подальшому змінила предмет позову та просить встановити факт проживання [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] та [PERSON] , [INFO] , однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 2000 року і до моменту смерті останнього, що настала [INFO] ; змінити черговість спадкування за [PERSON] , який помер [INFO] , встановивши право [PERSON] спадкувати разом зі спадкоємцем першої черги [PERSON] . При цьому, посилається на те, що вона з 2000 року проживала з [PERSON] однією сім`єю без реєстрації шлюбу до моменту смерті останнього [INFO] в будинку позивача, вели спільне господарство, мали спільний бюджет, завжди підтримували один одного морально і матеріально. Відповідач є сином [PERSON] та спадкоємцем першої черги за законом після смерті останнього. Останні роки [PERSON] через алкоголізм та супутні захворювання став нездатним самостійно обслуговувати себе, знаходився у безпорадному стані та потребував стороннього догляду та допомоги, яку надавала йому позивач, а не спадкоємець, а тому є підстави для зміни черговості спадкування за законом. Ухвалою судді Богунського районного суду м. Житомира від 11.02.2025 року позовну заяву залишено без руху. Ухвалою судді Богунського районного суду м. Житомира від 04.03.2025 року у справі відкрито загальне позовне провадження. Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 10.04.2025 року продовжено відповідачу [PERSON] строк подання відзив на позов, продовжено строк підготовчого провадження у справі, відкладено підготовче засідання та витребувано докази. Протокольною ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 20.05.2025 року замінено первісного відповідача [PERSON] на належного відповідача [PERSON] . Від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позов. Представник відповідача [PERSON] надала відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити в задоволенні позову. Від представника позивача до суду надійшла відповідь на відзив. В судовому засіданні представник позивача підтримала позов та просила його задовольнити, після перерви в судове засідання не з`явилася, доказів поважності причин неявки не надала, а тому судом відмовлено у задоволенні заяви представника позивача про відкладення розгляду справи. Представник відповідача в судовому засіданні просила відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] пояснив, що він є двоюрідним братом [PERSON] , який проживав разом з [PERSON] 25 років разом як чоловік та жінка. Він часто навідувався у гості до матері [PERSON] на свята і дні народження, приблизно раз на місяць. [PERSON] з [PERSON] постійно проживала в Житомирі, але не пам`ятає за якою адресою, один раз підвозим їм картоплю. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що проживає років 15 по сусідству з позивачем, яка з [PERSON] раніше тримала магазин. Після виникнення фінансових проблем позивач поїхала на заробітки за кордон, але передавала кошти своєму сину [PERSON] . [PERSON] зловживав алкоголем. [PERSON] з [PERSON] проживали як чоловік та жінка в [PERSON] хаті, мали спільний бізнес. [PERSON] ніколи не розповідав, що у нього є син. [PERSON] [PERSON] син [PERSON] , який приїздив до [PERSON] два рази на місяць та не жив з ним. В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що він є сином позивача. Йому було три роки, як мати з [PERSON] почали спільно проживати у її будинку. Останні 5-7 років [PERSON] ніде не працював. Свідок до 2020 року проживав у будинку, а з 2020 року з матір`ю поїхав на заробітки до Польщі. [PERSON] майже все своє життя вживав алкоголь. Свідок два три рази на місяць відвідував [PERSON] , який не був лежачим, готовив їжу сам. Мати перераховувала кошти йому для [PERSON] , в якого навіть не було картки. Мати переписувалася з [PERSON] , спілкувалася з ним по телефону. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що проживає по сусідству з квартирою [PERSON] , бачилася з ним часто. Про його шлюб з позивачем нічого не знає. У квартирі по [ADDRESS] він проживав постійно з батьками. Останнім часом він здавав дві кімнати, а одну залишив собі. Коли жінка його приймала, він був у неї, а в більшості часу він проживав на дачі. В жовтні 2024 року бачила його в останнє, він тоді сказав їй, що проживає на дачі, п`яним його не бачила, він був здоровий, адекватний, лежачим не був. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] пояснила, що [PERSON] був першим її зятем. Бачила його у вересні 2024 року. Спитала його, чого він такий худий, на що він відповів, що йому нікому готувати їжу, його [PERSON] в Польщі, а її син в Києві. З 1997 року по 2000 рік її дочка проживала в шлюбі з [PERSON] , який трохи випивав, але не був алкоголіком, працював на халтурах, про свої хвороби не розповідав. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що знав [PERSON] з 1996 року, вони разом спочатку працювали на дзеркальній фабриці, потім на будівництві. [PERSON] був гарним спеціалістом, їздив в росію на заробітки. Він проживав на дачі, свою квартиру здавав та мав гроші. На початку вересня 2024 року зустрів [PERSON] , він був худий, жалувався, що [PERSON] в Польщі живе, його мати померла, був у депресивному стані. [PERSON] зустрічався з [PERSON] та не називав її дружиною, у нього також були інші жінки. Вислухавши пояснення представників сторін, покази свідків та дослідивши матеріали справи, з урахуванням меж заявлених позовних вимог, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до частини 2 статті 1259 ЦК України фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Згідно ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ст. 1264 ЦК України, у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Згідно ст.3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Пунктом 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008р. №7 визначено, що при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим кодексом. Судом встановлено, що позивач [PERSON] , [INFO] зареєстрована за місцем проживання за адресою: [ADDRESS] з 12.12.1996 року. Згідно свідоцтва № [NUMBER] про право власності на житло від 17.01.2007 року, квартира [ADDRESS] належала на праві спільної сумісної власності [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] в рівних долях. На підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 22.06.2009 року, спадкоємцем 1/3 частки спадкового майна [PERSON] , який помер [INFO] , є його онук [PERSON] . Спадкове майно, на яке в указаній частці видане це свідоцтво, складається з 1/3 частини квартири [ADDRESS] . Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 22.06.2009 року спадкоємицею 2/3 часток спадкового майна [PERSON] , який помер [INFO] , є його дружина [PERSON] . Спадкове майно, на яке в указаній частці видане це свідоцтво, складається з 1/3 частини квартири [ADDRESS] . 04.08.2016 року [PERSON] склала заповіт на все своє майно на користь сина [PERSON] . [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] у [ADDRESS] . Відповідно до копії трудової книжки [PERSON] працював до 10.08.2001 року. 04.11.2024 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості про кримінальне правопорушення, а саме про те, що 03.11.2024 року за адресою: [ADDRESS] , виявлено труп громадянина [PERSON] , [INFO] , кримінальне провадження №12024060400003430. Згідно довідки про причину смерті від 04.11.2024 року, причиною смерті [PERSON] була дилатаційна кардіоміопатія. Відповідно до договору-замовлення на організацію та проведення поховання від 04.11.2024 року, замовником зазначено [PERSON] . [PERSON] на підставі договору оренди житлового приміщення від 14.09.2022 року здав в оренду [PERSON] квартиру [ADDRESS] для проживання за плату. Відповідно до листа КП «Лікарня №2 ім. В.П. Павлусенка» Житомирської міської ради від 27.05.2025 року №1221, [PERSON] перебував на стаціонарному лікуванню з 08.08.2024 року по 19.08.2024 року з діагнозом негоспітальна двобічна полісегментарна пневмонія, кл гр 3. ЛН ІІ, есенціальна гіпертонія ІІ ст, ступінь 2, ризик 2, що підтверджується випискою з електронної медичної карти стаціонарного хворого №9860. Згідно договору ломбардного кредиту та договору закладу майна від 04.10.2024 року [PERSON] отримав кредит під заклад кулону. На ім`я [PERSON] 08.04.2022 року видано паспорт громадянина України для виїзду за кордон строком до 08.04.2032 року. Відповідно до платіжних інструкцій АТ КБ «Приватбанк» [PERSON] 04.12.2024 року здійснював оплату комунальних послуг за квартиру [ADDRESS] . Згідно Відомостей з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про джерела/суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору, [PERSON] з 2000 по 2024 рік отримала дохід в розмірі 314708 грн. Надані позивачем копії роздруківок про грошові перекази свідчать про перерахування позивачем коштів своєму сину [PERSON] . [PERSON] , [INFO] , є сином померлого [PERSON] . Відповідно до листа приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Брох А.А. від 06.05.2025 року та копії спадкової справи №6/2025, відкритої до майна померлого [INFO] [PERSON] , із заявами про прийняття спадщини звернулися: [PERSON] , [INFO] , відповідно до змісту заяви племінник; [PERSON] , [INFO] , відповідно до змісту заяви проживала з померлим однією сім`єю більше п`яти років; [PERSON] , [INFO] , син померлого. Таким чином, станом на 01.05.2025 року спадкоємцем першої черги є син [PERSON] . Конституційний суд\~України у\~своєму рішенні\~від 3\~червня 1999\~року у\~справі №1-8/99 зазначив, що обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї, крім власне факту спільного проживання, є ведення з суб`єктом права на пільги щодо оплати житлово-комунальних послуг спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. Разом з тим, тривалість спільного проживання чоловіка та жінки, як ознака наявності сім`ї, на законодавчому рівні не визначена. Водночас, строк спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу має бути достатнім для того, щоб стверджувати, що між чоловіком та жінкою склалися усталені відносини, які притаманні подружжю. Зокрема, для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю до уваги беруться наступні докази: показання свідків про спільне проживання фактичного подружжя та ведення ними спільного побуту; документи щодо місця реєстрації (фактичного проживання) чоловіка та жінки; фотографії певних подій; документи, що підтверджують придбання майна на користь сім`ї, витрачання коштів на спільні цілі (фіскальні чеки, договори купівлі-продажу, договори про відкриття банківського рахунку, депозитні договори та інші письмові докази) тощо. Крім того, для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі статті 74 СК України, суд повинен встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, протягом якого було придбано спірне майно. Належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є, зокрема докази: спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами подружніх взаємних прав та обов`язків, інших доказів які вказують на наявність встановлених між сторонами відносин, притаманних подружжю. Таку правову позицію висловив Верховний Суд у своїй постанові від 19.03.2020 року у справі №303/2865/17. Натомість позивачем та його представником не надано суду жодних належних, допустимих, достатніх та достовірних доказів здійснення [PERSON] та [PERSON] витрат на придбання спільного майна в інтересах сім`ї; спільного постійного проживання позивача з [PERSON] , які були зареєстровані за місцем проживання за різними адресами; ведення ними спільного господарства, наявності у них спільного бюджету, проведення спільних витрат, наявності між ними подружніх взаємних прав та обов`язків, інших доказів які вказують на наявність встановлених між ними відносин, притаманних подружжю тощо. Оплата сином позивача заборгованості за комунальні послуги щодо належної [PERSON] квартири здійснена вже після смерті останнього та не свідчить про спільне проживання позивача з ним, як чоловіка та жінки без шлюбу, як і не свідчить про цей факт здійснення позивачем та її сином поховання [PERSON] та перерахування позивачем коштів своєму сину. Свідок [PERSON] , який є сином позивача, в судовому засіданні визнав, що його мати з 2020 року проживає у Польщі. На час перебування [PERSON] позивач також знаходилася за кордоном. Крім того, у своїй постанові від 15.08.2019 року у справі № 588/350/15 Верховний Суд висловив наступну правову позицію: факт спільного відпочинку сторін, спільна присутність на святкуванні свят, пересилання відповідачем протягом 2012 - 2014 років коштів на рахунок позивачки, самі по собі, без доведення факту ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю, не можуть свідчити про те, що між сторонами склались та мали місце, протягом вказаного періоду часу, усталені відносини, які притаманні подружжю. Суд критично ставиться до копій фотокарток, долучених до матеріалів справи, оскільки на жодній з них відсутня дата фотознімка та у суду відсутня можливість перевірити достовірність написів під ними та осіб, зображених на них. Незрозуміло, яким чином дані копії фотокарток можуть свідчити про період спільного проживання однією сім`єю позивача та [PERSON] саме у 2000-2024 роках, а не про спільне перебування останніх на певних святкових подіях чи на відпочинку у короткий проміжок часу. Зокрема, деякі з вказаних вище копій фотокарток, на яких зображено імовірно позивача та [PERSON] , свідчать лише про існування між ними у певний період часу близьких, романтичних стосунків як між чоловіком та жінкою, які не можна ототожнювати із подружніми/шлюбними відносинами. Така позиція суду узгоджується з позицією, яку висловив Верховний Суд у свої постанові від 23.09.2021 року по справі № 204/6931/20. Окрім того, як зазначив Верховний Суд у свої постанові від 08.12.2021 року у справі № \~531/295/19, ураховуючи викладене, особам, які проживають однією сім`єю без реєстрації шлюбу, на праві спільної сумісної власності належить майно, набуте ними за час спільного проживання або набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти. Вирішуючи питання щодо правового режиму такого майна, суди зазвичай встановлюють факти створення (придбання) сторонами майна внаслідок спільної праці, ведення спільного господарства, побуту, виконання взаємних прав та обов`язків, з`ясовують час придбання, джерело набуття (кошти, за які таке майно було набуте), а також мету придбання майна, що дозволяє надати йому правовий статус спільної сумісної власності. У цій же постанові зазначено наступне: для встановлення спільного проживання однією сім`єю до уваги беруться показання свідків про спільне проживання фактичного подружжя та ведення ними спільного побуту, документи щодо місця реєстрації (фактичного проживання) чоловіка та жінки, фотографії певних подій, документи, що підтверджують придбання майна на користь сім`ї, витрачання коштів на спільні цілі (фіскальні чеки, договори купівлі-продажу, договори про відкриття банківського рахунку, депозитні договори та інші письмові докази) тощо. Показання свідків та спільні фотографії не можуть бути єдиною підставою для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу. Показами свідків по справі також достеменно не підтверджено факт спільного проживання позивача та [PERSON] однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу в період з 2000 року до [INFO] . Жоден зі свідків не вказав точних дат перебігу відповідних подій, або їх періоду. При цьому, свідки [PERSON] та [PERSON] не назвали вірну адресу будинку, де проживали позивач та [PERSON] , а свідок [PERSON] підтвердив, що позивач з 2020 року по цей час проживає за кордоном. Суд вважає, що смерть [PERSON] [INFO] в будинку позивача та здійснення його поховання позивачем та її сином, погашення сином позивача заборгованості за комунальні послуги після смерті [PERSON] , перерахування коштів позивачем своєму синові та проживання позивача з 2020 року за кордоном, не є доказами пов`язаності останньої та [PERSON] спільним побутом, наявності у них взаємних прав та обов`язків, існування усталених відносин між ними, що притаманні подружжю, надання взаємної допомоги, а тому не може бути підставою для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю, як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу в період з 2000 року до 01.11.2024 року. Підставами для зміни черговості одержання права на спадкування відповідно до ч.2 ст.1259 ЦК України є сукупність наступних юридичних фактів, встановлених у судовому порядку: 1) здійснення опіки над спадкодавцем, тобто надання йому нематеріальних послуг (спілкування, поради та консультації, поздоровлення зі світами); 2) матеріальне забезпечення спадкодавця; 3) надання будь-якої іншої допомоги спадкодавцеві, тобто такої допомоги, яка має матеріалізоване вираження, - прибирання приміщення, приготування їжі, ремонт квартири; 4) тривалий час здійснення дій, визначених у пунктах 1-3; 5) безпорадний стан спадкодавця, тобто такий стан, під час якого особа неспроможна самостійно забезпечувати свої потреби, викликаний похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом. Для задоволення позову необхідна наявність всіх п`яти вищезазначених обставин. Також підлягає встановленню факт належності сторони до спадкоємців за законом різних черг. Судом встановлено, що [PERSON] до смерті не перебував у безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво, що підтверджується, як показами свідків так і письмовими доказами у справі. Представником позивача не надано належних, допустимих, достатніх та достовірних доказів наявності всіх передбачених ч. 2 ст. 1259 ЦК України обставин в сукупності для зміни черговості спадкування та належності позивача до спадкоємців за законом четвертої черги, а тому позовні вимоги про зміну черговості одержання права на спадкування та одержання позивачем, як спадкоємцем четвертої черги за законом права на спадкування разом зі спадкоємцем першої черги, є безпідставними та такими, що не підлягають до задоволення. Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржені судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення. З огляду на вищенаведене, позовна заява не підлягає до задоволення у повному обсязі.

Outcome: dismissed