Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-21 00:00:00

Позивач ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики. Мотивує позов тим, що 25 квітня 2022 року ТОВ «Фінансова компанія «1Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] шляхом підписання електронним підписом уклали договір позики №1159524. На підставі договору позичальник отримав кредитні кошти в сумі 8500 грн., строком на 30 днів, з умовою сплати процентів в розмірі 1,99% на день (базова процентна ставка/фіксована). 19.11.2021 року ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Фінансова компанія управління активами» уклали договір факторингу №1911, відповідно до умов якого ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» відступило ТОВ «Фінансова компанія управління активами» право грошової вимоги до позичальників, в тому числі за договором позики №1159524 від 21.12.2021, що укладений між ТОВ«1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] . Внаслідок неналежного виконання зобов`язань за кредитним договором у відповідачки утворилася заборгованість в сумі 24836,15 грн., зокрема: 8500 грн. заборгованість за основною сумою боргу, 16336,15 грн. сума заборгованості за відсотками. В подальшому 03.04.2023 року ТОВ «Фінансова компанія Управління активами» та ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» уклали договір факторингу №030423-ФК від 03.04.2023 роки за умовами ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» набуло право грошової вимоги до фізичних осіб боржників в тому числі за договором позики №1159524 від 25.04.2021 в тому числі за договором позики №1159524 від 21.12.2021, що укладений між ТОВ«1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] . Відповідно до Реєстру прав вимоги від 03.04.2023 року до договору факторингу №030423-ФК від 03.04.2023 року ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 28798 грн. з яких: 8500 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу, 20298 грн. сума заборгованості за відсотками. Позивач прохає стягнути з [PERSON] заборгованість за договором позики в сумі 24836,15 грн. та сплачений судовий збір 2422,40 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3500 грн. Представник позивача за довіреністю в судове засідання не з`явився, заявивши клопотання про розгляд справи без його участі, проти заочного розгляду справи не заперечує. /а.с.67/ Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася. Зважаючи на те, що зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи відповідача невідоме, його виклик до суду у відповідності до ч.11 ст.128 ЦПК України через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. З опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про дату, час і місце розгляду справи. Відповідач клопотання про розгляд справи за його відсутності до суду не подав, про причини неявки суд не повідомив. У встановлений судом строк відповідач відзив на позовну заяву не надав. Відповідно до ч.1\~ст.280 ЦПК України\~суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи, що позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача на підставі матеріалів наявних у справі. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Стаття 1046 ЦК України встановлює, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Судом встановлено, що 25.04.2021 року між ТОВ «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» та [PERSON] укладено договір позики (на умовах повернення позики в кінці строку позики) №1159524. Відповідно до умов договору ТОВ «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» передає у власність позичальнику грошові кошти у розмірі 8500 грн., строком на 30 днів, з процентною фіксованою ставкою на день 1,99%. Дата повернення кредиту 25.05.2021. /а.с.15 на звороті/ Відповідно до п.3 договору проценти нараховуються щоденно, включаючи дати отримання та повернення на залишок позики. Згідно п.6.5 умов договору у разі неповернення/повернення не в повному обсязі/несвоєчасного повернення позики та процентів, Товариство має право нараховувати проценти у розмірі, передбаченому договором позики, за кожен день понадстрокового користування позикою, починаючи з першого дня такого понадстрокового користування та закінчуючи днем повернення позики (або її частини) та процентів, але в будь-якому випадку не більше 90 календарних днів. Укладення договору підтверджено електронним підписом [PERSON] з одноразовим ідентифікатором xMN4QmKyq0. /а.с.25 на звороті/ Відповідачка отримала кредитні кошти в сумі 8500 грн., що підтверджується платіжною інструкцією від 25.04.2021 року про зарахування коштів на картку позичальника зазначену у договорі позики. /а.с.9, 27/ Суд враховує, що Закон України «Про електронну комерцію» передбачає можливість укладення електронних договорів. При цьому, згідно ст.12 вказаного Закону якщо відповідно\~до акта\~цивільного законодавства\~або за\~домовленістю сторін\~електронний правочин\~має бути\~підписаний сторонами,\~моментом його\~підписання є\~використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Згідно п.12 ч.1 ст.3 ЗУ «Про електронну комерцію» одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. Враховуючи, що договір позики підписаний [PERSON] в електронній формі з використанням одноразового ідентифікатора, що відповідає вимогам статті 12 Закону України «Про електронну комерцію», при укладенні договору сторони досягли згоди щодо всіх його істотних умов, такий правочин слід вважати укладеним. Про допустимість такої форми укладення правочинів також зазначено у численних правових позиціях Верховного Суду, зокрема, у постанові від 12 січня 2021 року у справі №524/5556/19, у постанові від 22 вересня 2022 року у справі № 234/7163/20,у постанові від 12 червня 2023 року у справі №263/3470/20. У зв`язку з невиконанням умов договору щодо вчасного повернення позики, за період з 25.04.2021 року до 23.08.2021 року утворилась заборгованість в сумі 24836 грн. 15 коп., що підтверджується розрахунком заборгованості, наданим ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» /а.с.6-8/ 19.11.2021 між ТОВ «ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Фінансова компанія управління активами укладено договір факторингу № 1911 у відповідності до умов якого ТОВ «ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» передає ТОВ «Фінансова компанія «управління активами» за плату належні йому права вимоги до боржників, в тому числі і до відповідача. /а.с.28-32/ Відповідно до Реєстру боржників №3 до договору факторингу № 1911 від 19.11.2021, ТОВ «Фінансова компанія управління активами» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 28758 грн., з яких: 8500 грн. - сума заборгованості за тілом, 20296 грн. - заборгованість за відсотками. /а.с.36/ 03.04.2023 ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ УПРАВЛІННЯ АКТИВАМИ» та ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» уклали договір факторингу №030423-ФК від 03.04.2023 за умовами якого позивач набув право грошової вимоги до фізичних осіб боржників в тому числі за договором позики №1159524 від 25.04.2021. /а.с.39-47/ Відповідно до реєстру прав вимог від 03.04.2023 до договору факторингу №030423-ФК від 03.04.2023 ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 28798 грн., з яких: 8500 грн. - сума заборгованості за тілом, 20298 грн. - сума заборгованості за відсотками. /а.с.48/ Подібне відступлення права вимоги відповідає положенням чинного цивільного законодавства, зокрема, статті 1077 ЦК України, згідно якої за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Таким чином, ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» на законних підставах набуло право грошової вимоги до [PERSON] . Заборгованість залишається непогашеною. За таких обставин, вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за наданим кредитом є обґрунтованими. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи викладене, зважаючи на те, що відповідач в добровільному порядку не погашає заборгованість, розмір заборгованості підтверджено документально, заперечень проти її розміру відповідач не висловила, позов слід задовольнити. Судовий збір підлягає стягненню з відповідача у відповідності до положення ст.141 ЦПК України. Щодо стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу в сумі 3500 грн., які були заявлені в позовній заяві з наступного. Згідно ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). На підтвердження надання правничої допомоги та понесених витрат на правничу допомогу позивачем додано до позову договір про надання правничої допомоги від 01.11.2024 року, укладений з адвокатом Ткаченко Ю.О., акти приймання-передачі справ та наданих послуг, платіжну інструкцію, ордер на надання правничої допомоги та свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю. /а.с.50-52, 53, 54, 56/ Частиною четвертою статті 137 ЦПК України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Згідно частини 6 вказаної статті обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Разом з тим, при визначенні суми відшкодування витрат суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 1950 року. Так у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). Вказаний правовий висновок викладено у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19). У додатковій постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18 лютого 2022 року у справі № 925/1545/20 вказано, що для вирішення питання про розподіл судових витрат суд має враховувати: складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; пов`язаність цих витрат із розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність предмета спору; ціну позову, значення справи для сторін; вплив результату її вирішення на репутацію сторін, публічний інтерес справи; поведінку сторони під час розгляду справи (зловживання стороною чи її представником процесуальними правами тощо); дії сторони щодо досудового врегулювання справи та врегулювання спору мирним шляхом. У додатковій постанові Верховного Суду від 08 вересня 2021 року у справі № 206/6537/19 зазначено, що попри волю сторін договору визначати розмір гонорару адвоката, суд не позбавлений права оцінювати заявлену до відшкодування вартість правничої допомоги на підставі критеріїв співмірності, визначених частиною четвертою статті 137 ЦПК України. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21 зроблено висновок про те, що під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд, за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу. У такому випадку суд, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. Подібних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 17 квітня 2024 року у справі № 756/6927/20, від 04 квітня 2024 року у справі № 701/804/21, від 10 квітня 2024 року у справі №530/259/21, від 10 квітня 2024 року у справі № 367/6289/21, у яких також вирішувалось питання щодо зменшення розміру витрат на правничу допомогу за відсутності заперечень іншої сторони. Враховуючи наведене, суд зважає на обсяг наданої правової допомоги та характер даної категорії справи, яка є типовою, про що свідчить характер діяльності позивача та перелік справ переданих адвокату в кількості 1228. За таких обставин суд доходить висновку про неспівмірність заявленої вартості витрат на правничу допомогу і вважає за необхідне зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають стягненню на користь позивача, з 3500 грн. до 2000 грн., що відповідатиме співмірному обсягу наданої правової допомоги стороні позивача.

Outcome: approved