Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-29 00:00:00

Позивач, ТОВ «Фінансова Компанія «Фінтраст Капітал», звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Обґрунтовує позов тим, що 29.02.2024 року між ТОВ «ЛІНЕУРА Україна» та [PERSON] укладено договір №4428568 про надання споживчого кредиту. Згідно умов кредитного договору позичальнику надано кредит в сумі 3000 грн., строком на 360 днів з 29.02.2024 року по 22.02.2025 року. Встановлено періодичність платежів зі сплати процентів кожні 20 днів. ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» свої зобов`язання перед відповідачем за кредитним договором виконав та надало йому кредит в сумі 3000 грн. шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну карту відповідача № [NUMBER] . 25.10.2024 між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» укладено договір факторингу №25/10/2024, на підставі якого до ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» перейшло право грошової вимоги до відповідача за укладеним кредитним договором. Заборгованість за кредитним договором відповідача склала 22500 грн., з яких: заборгованість з тіла кредиту - 3000 грн., заборгованість за процентами - 18000 грн., штрафні санкції 1500 грн. Позивач просить суд стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором у розмірі 30000 грн., яка складається із заборгованості за кредитом - 3000 грн., суми заборгованості за процентами - 18000 грн., нарахованих процентів за 120 календарних днів 9000 грн., та судові витрати в сумі 2422 грн. 40 коп., витрати на правову допомогу в сумі 10000 грн. Рішенням №251124/1 єдиного учасника ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» від 25.11.2024 року змінено найменування з ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» на нове найменування ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал». Суд враховує, що зміна назви юридичної особи не передбачає правонаступництва, у зв`язку з відсутністю нового учасника цивільних правовідносин. Сама лише зміна найменування юридичної особи не означає її реорганізації, якщо при цьому не змінюється\~організаційно-правова форма такої особи. Організаційно правова форма залишилась тією самою (товариство з обмеженою відповідальністю), а тому суд здійснює розгляд з урахуванням зміни назви позивача і відповідна заява підлягає задоволенню. Представник позивача в судове засідання не з`явився, в позовній заяві заявив розгляд справи проводити без його участі, заявлені позовні вимоги підтримує, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з`явилася, про місце та час судового розгляду повідомлена належним чином за зареєстрованим місцем проживання. Судова кореспонденція повернулася без вручення з поміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», а тому вважається врученою в день проставлення у поштовому повідомленні відповідної відмітки. (Пункт 3, 4 частини восьмої статті 128 ЦПК України, Постанови ВС від 21 грудня 2022 року у справі № 757/15603/19 (провадження № 61-7187св22), 30 листопада 2022 року у справі № 760/25978/13-ц (провадження № 61-6788св22), 31 серпня 2022 року у справі № 760/17314/17) Отже, відповідач вважається таким, що про дату, час і місце судового засідання повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за її відсутності до суду не надходило. Відповідач своїм правом на подачу відзиву не скористався. Відповідно до ч. 1\~ст. 280 ЦПК України\~суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи, що позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача на підставі матеріалів наявних у справі. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Стаття 1054 ЦК України встановлює, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що 29.02.2024 року між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та [PERSON] , шляхом підписання електронним підписом одноразовим ідентифікатором 38202, укладено електронний договір №4428568 про надання коштів на умовах споживчого кредиту. Відповідно до умов договору [PERSON] надано кредит у сумі 3000 гривень, строком 360 дні, з періодичністю платежів зі сплати процентів кожні 20 днів, із встановленим у таблиці обчислення вартості кредиту терміном повернення 22.02.2025 року. Стандартна процентна ставка встановлена у розмірі 2,50 % в день та застосовується у межах строку кредиту, знижена процентна ставка становить 0,01% за кожен день користування кредитом. Орієнтовна реальна річна процентна ставка на дату укладення договору складає за стандартною ставкою за весь строк кредитування 163455,62 річних. /а.с.18-29/ Згідно п.1.6 договору орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладення договору складає 30000 грн. Мета отримання кредиту: споживчі (особисті) потреби. Відповідачем також підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором паспорт споживчого кредиту, де визначені перелічені умови кредитування. /а.с.33-35/ Відповідно до ст.ст.526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином та в певний строк відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Згідно ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив зобов`язання, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після розстрочення. Відповідач порушив умови кредитного договору, покладені на нього обов`язки щодо своєчасного погашення кредиту та процентів належним чином не виконував. В період з 29.02.2024 року до 25.10.2024 року утворилася заборгованість в сумі 22500 грн., з яких 3000 грн. заборгованість за тілом кредитом, 18000 грн. заборгованість за процентами, 1500 грн .- штрафні санкції, що підтверджується розрахунком заборгованості. /а.с.40-44/ Заборгованість нарахована в межах строку дії кредитного договору 360 днів. Суд враховує, що Закон України «Про електронну комерцію» передбачає можливість укладення електронних договорів. При цьому, згідно ст.12 вказаного Закону якщо відповідно\~до акта\~цивільного законодавства\~або за\~домовленістю сторін\~електронний правочин\~має бути\~підписаний сторонами,\~моментом його\~підписання є\~використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Згідно п.12 ч.1 ст.3 ЗУ «Про електронну комерцію» одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. Враховуючи, що кредитний договір підписаний [PERSON] в електронній формі з використанням одноразового ідентифікатора, що відповідає вимогам статті 12 Закону України «Про електронну комерцію», при укладенні договору сторони досягли згоди щодо всіх його істотних умов, такий правочин слід вважати укладеним. Про допустимість такої форми укладення правочинів також зазначено у численних правових позиціях Верховного Суду, зокрема, у постанові від 12 січня 2021 року у справі №524/5556/19, у постанові від 22 вересня 2022 року у справі № 234/7163/20,у постанові від 12 червня 2023 року у справі №263/3470/20. Судом також встановлено, що 25.10.2024 року між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» укладено договір факторингу №25/10/24, згідно якого ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» відступило, а ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» набуло право грошової вимоги до боржників, зазначених в реєстрі боржників. /а.с.87-91/. Рішення №251124/1 єдиного учасника ТОВ «Фінансова компанія «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» від 25.11.2024 змінено найменування з ТОВ «Фінансова компанія «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» на нове найменування ТОВ «Фінансова компанія «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ». /а.с. 78/ Відповідно до витягу з реєстру боржників, який є додатком № 1 до договору факторингу № 25/10/2024 від 25.10.2024 р., ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 22500 грн., з яких: 3000 грн. - заборгованість за основним боргом, 18000 грн.\~- сума заборгованості за процентами, 1500- сума заборгованості за пенею, штрафами /а.с. 48/ Подібне відступлення права вимоги відповідає положенням чинного цивільного законодавства, зокрема, статті 1077 ЦК України, згідно якої за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Таким чином, ТОВ «Фінансова Компанія «Фінтраст Капітал» на законних підставах набуло право грошової вимоги до [PERSON] . При цьому, за період з 26.10.2024 року до 22.02.2025 року ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» нараховано [PERSON] проценти за користування кредитом в сумі 9000 грн. /а.с.38-39/ Таке нарахування здійснено в межах загального строку користування кредитом (360 днів), передбаченого договором від 29.02.2024 року. Крім того, таке нарахування узгоджується з п.1.1 укладеного договору факторингу, згідно якого предметом договору є в тому числі право грошової вимоги строк виконання за якою виникне у майбутньому, включаючи плату за кредитом (плату за процентною ставкою). Таким чином, загальна сума заборгованості за кредитним договором становить 30000 грн. (з урахуванням 3000 грн. основного боргу, 18000 грн. процентів нарахованих первісним кредитором та 9000 грн. процентів нарахованих фактором). Заборгованість залишається непогашеною. За таких обставин, вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за наданим кредитом є обґрунтованими. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи викладене, те, що відповідач в добровільному порядку не погашає заборгованість, розмір заборгованості підтверджено документально, заперечень проти її розміру не надійшло, позов слід задовольнити. Судовий збір підлягає стягненню з відповідача у відповідності до положення ст.141 ЦПК України. Щодо стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу в сумі 10000 грн., суд виходить з наступного. Згідно ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). На підтвердження надання правничої допомоги та понесених витрат на правничу допомогу позивачем додано до позову договір про надання правничої допомоги від 10 грудня 2024 року, укладений з адвокатом Столітнім М.М., свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю, копію ордера на надання правничої допомоги, копію акту прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг), а також рахунок на оплату по замовленню. (а.с.17, 37, 47, 85-86) З акту прийому-передачі убачається, що вартість складання позовної заяви складає 1640 грн., вартість зустріч адвоката та клієнта для надання первинної консультації та аналізу даних документів 0,5 год. - 440 грн., дослідження наданих клієнтом документів та аналіз фактичних обставин справи 1 год. - 840 грн., аналіз практики та правових позицій Верховного Суду у даних правовідносинах 0,5 год. - 440 грн., підготовка декількох позицій на підставі вивченого питання для ефективного захисту 1 год. - 840 грн., письмова юридична консультація, складання письмового консультаційного висновку 1 год. 840 грн., проведення адвокатом 1 год. 840 грн., складання та оформлення інших документів 1 год. 840 грн., складання та оформлення процесуальних документів 2 год. 1640 грн., представництво інтересів клієнта під час здійснення цивільного судочинства 2 год. -1640 грн. Частиною четвертою статті 137 ЦПК України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Згідно частини 6 вказаної статті обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Разом з тим, при визначенні суми відшкодування витрат суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 1950 року. Так у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). Вказаний правовий висновок викладено у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19). У додатковій постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18 лютого 2022 року у справі № 925/1545/20 вказано, що для вирішення питання про розподіл судових витрат суд має враховувати: складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; пов`язаність цих витрат із розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність предмета спору; ціну позову, значення справи для сторін; вплив результату її вирішення на репутацію сторін, публічний інтерес справи; поведінку сторони під час розгляду справи (зловживання стороною чи її представником процесуальними правами тощо); дії сторони щодо досудового врегулювання справи та врегулювання спору мирним шляхом. У додатковій постанові Верховного Суду від 08 вересня 2021 року у справі № 206/6537/19 зазначено, що попри волю сторін договору визначати розмір гонорару адвоката, суд не позбавлений права оцінювати заявлену до відшкодування вартість правничої допомоги на підставі критеріїв співмірності, визначених частиною четвертою статті 137 ЦПК України. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21 зроблено висновок про те, що під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд, за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу. У такому випадку суд, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. Подібних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 17 квітня 2024 року у справі № 756/6927/20, від 04 квітня 2024 року у справі № 701/804/21, від 10 квітня 2024 року у справі №530/259/21, від 10 квітня 2024 року у справі № 367/6289/21, у яких також вирішувалось питання щодо зменшення розміру витрат на правничу допомогу за відсутності заперечень іншої сторони. Суд звертає увагу, що наданий договір про надання правничої допомоги стосується широкого виду та невизначеного обсягу послуг, а не конкретно стягнення кредитної заборгованості з відповідача. Водночас, поданий позов про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором не є унікальним за своєю суттю, не торкається виключних правових проблем, і зважаючи на вузькоспеціалізований вид діяльності позивача, ймовірно не є поодиноким. Зважаючи на типовий характер спірних правовідносин, що виникли, викликає сумнів те, що аналіз практики та правових позиці Верховного Суду не охоплювався процесом складання позовної заяви і потребував окремого часу та окремої оплати. Крім того, до акту прийому-передачі виконаних робіт включено підготовку адвоката до судових засідань та участь у них, хоча у цій справі адвокат не з`явився в жодне судове засідання, обмежившись клопотанням про розгляд справи без його участі. Враховуючи наведене, виходячи з принципів співмірності та розумності судових витрат, суд доходить висновку про необґрунтованість та неспівмірність заявленої вартості витрат на правничу допомогу і вважає за необхідне зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають стягненню на користь ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал», з 10000 грн. до 3000 грн.

Outcome: approved