Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-28 00:00:00

Адвокат Ніколайчук З.І. в інтересах позивача [PERSON] , звернулась із позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог Орган опіки та піклування Ямпільської селищної ради Шепетівського району Хмельницької області, у якому просить визначити місце проживання сина - [PERSON] , [INFO] , із матір`ю [PERSON] , [INFO] , за адресою [ADDRESS] . В обґрунтування заявлених вимог вказують на те, що із 2018 року сторони перебували у фактичних шлюбних відносинах, спільно проживали у республіці Польща, де перебували на заробітках. [INFO] у них народився син - [PERSON] , що підтверджується витягом із актового запису про народження, складеним 09 липня 2020 року Управлінням реєстрації актів цивільного стану м. Познань Великопольського воєводстваРеспубліки Польща, №3064011/00/AU/2020/196283. Проте, спільне життя із [PERSON] не склалось, позивач разом із малолітнім сином повернулася додому, в с.Норилів Шепетівського району Хмельницької області, в свою сім`ю до батьків. Проте, у [PERSON] виникли труднощі при реєстрації місця проживання сина, а саме Відділом «Центр надання адміністративних послуг» Ямпільської селищної ради, відмовлено у реєстрації малолітнього [PERSON] у зв`язку із відсутністю згоди батька. Разом з тим, позивач вважає, що вона, як мати, має переважне право на визначення місця проживання малолітньої дитини разом з нею, оскільки це відповідатиме якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Ухвалою судді від 10.01.2025 відкрито провадження у даній справі та ухвалено проводити її розгляд у порядку загального позовного провадження. Відповідач [PERSON] відзиву на позов не подав. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Орган опіки та піклування Ямпільської селищної ради Шепетівського району Хмельницької області письмових пояснень щодо позову не подавали. 14 травня 2025 року у даній справі закрито підготовче провадження та призначено справу для розгляду по суті. Позивач [PERSON] та представник позивач - адвокат Ніколайчук З.І. в судове засідання не з`явилися. Від представника позивача надійшло до суду клопотання про розгляд справи у їх відсутності, заявлені вимоги підтримують повністю та просять суд їх задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не з`явився, з невідомих суду на те причин, хоча про день та час розгляду справи повідомлявся вчасно та належним чином. Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення), якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Таким чином, суд зі згоди позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст.280 ЦПК України. Представник Органу опіки та піклування Ямпільської селищної ради Шепетівського району Хмельницької області у судове засідання не з`явився, подавши клопотання про розгляд справи у його відсутності за наявними матеріалами справи. Дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, суд встановив. Як вказала позивач у поданому неї позові, [PERSON] та [PERSON] із 2018 року спільно проживали та перебували у фактичних шлюбних відносинах. [INFO] у сторін них народився син - [PERSON] , що підтверджується витягом із актового запису про народження, складеним 09 липня 2020 року Управлінням реєстрації актів цивільного стану м. Познань Великопольського воєводства Республіки Польща, №3064011/00/AU/2020/196283. Згідно характеристики Воробіївської ЗДО «Веселка», [PERSON] відвідує заклад дошкільної освіти з 15.09.2024 року. Зазначають, що дитина весела, відкрита, активна, розумові здібності відповідають віку дитини, забезпечена всім необхідним для навчального процесу. Відповідно до довідки з Ямпільської АЗПСМ законним представником та за медичною допомогою у заклад охорони здоров`я звертається мама - [PERSON] , дитина має хороший стан здоров`я. Як вбачається із Довідки №821/01-08, виданої 08.10.2024 р. Відділом «Центр надання адміністративних послуг» Ямпільської селищної ради Шепетівського району Хмельницької області, [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , і проживає разом із сином [PERSON] , [INFO] , який проживає без реєстрації. Судом встановлено, що житловий будинок, за адресою [ADDRESS] належить [PERSON] , який вона успадкувала після смерті батька [PERSON] (Свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 27.08.2018 р.). Баба малолітнього [PERSON] - [PERSON] , надала суду письмову заяву про те, що жодних заперечень щодо проживання у належному їй будинку за адресою [ADDRESS] , не має, оскільки вони є членами її сім`ї. Згідно інформації, викладеній у листі Відділу «Центр надання адміністративних послуг» Ямпільської селищної ради Шепетівського району Хмельницької області №167/01-15 від 07 жовтня 2024 року, [PERSON] відмовлено у реєстрації малолітнього [PERSON] , [INFO] за адресою [ADDRESS] , у зв`язку із відсутністю згоди батька. Згідно Висновку органу опіки і піклування Ямпільської селищної ради, затвердженого рішенням виконавчого комітету Ямпільської селищної ради №39 від 19 березня 2025 року, беручи до уваги, що [PERSON] , проживаючи з матір`ю, залишається в звичному для нього середовищі, продовжує відвідувати заклад дошкільної освіти, спілкуватися з друзями та всі вищевказані факти, враховуючи відсутність вагомих підстав для зміни місця проживання [PERSON] , орган опіки та піклування Ямпільської селищної ради вважає за доцільне визначити місце проживання малолітньої дитини, [PERSON] , [INFO] , з матір`ю [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] . Як вбачається із змісту даного висновку, «…працівниками органу опіки та піклування Ямпільської селищної ради проведено обстеження умов проживання [PERSON] , під час якого встановлено, що за місцем його фактичного проживання в [ADDRESS] , який належить його бабі по маминій лінії - [PERSON] , виявлено задовільні для дитини умови для повноцінного фізичного та духовного розвитку. Житловий будинок має п`ять кімнат, кухню, коридор, веранду, окрім того літню кухню, де обладнано ванну кімнату, туалет та додаткову кімнату відпочинку. В будинку створені належні санітарно-гігієнічні умови для проживання та виховання дитини, в будинку є достатня кількість нових меблів, побутової техніки, які знаходяться в хорошому, придатному стані, будинок оснащений газом, додатково облаштовані грубки. В [PERSON] є окрема кімната, наявне окреме спальне місце, місце для навчання та відпочинку. Дитина забезпечена розвивальними та пізнавальними матеріалами, іграшками, дитячими книгами, зошитами. До будинку підведений Інтернет. В сім`ї панують хороші відносини між [PERSON] та мамою, бабою та дідом. Під час обстеження оцінки потреб дитини та її сім`ї відбулась розмова з [PERSON] , який був відкритим та комунікабельним під час спілкування. Загальний розвиток дитини відповідає його віку, розмовляє вільно, висловлював свої думки, погляди і не перебував під будь-яким стороннім тиском. Із розмови з [PERSON] з`ясувалось, що він хоче жити з мамою, відчуває себе біля неї впевненим. Зі слів [PERSON] , з батьком спілкується рідко і тільки по телефону, так як було встановлено, що батько проживає протягом семи років в Польщі. Батько [PERSON] після періоду переїзду дитини в Україну, матеріально синові не допомагає, його життям не цікавиться. Під час першої телефонної розмови не міг пояснити, заперечити або ж дати чітке погодження на прописку дитини, схилявся до нарікань у спільному житті. В подальшому, з`ясувати думку батька відносно проживання дитини з матір`ю практично не можливо, на телефоні дзвінки не відповідає, ігнорує. Жодного разу не повідомив про своє рішення…». Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. За змістом положень частин 7, 8 статті 7 Сімейного кодексу України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до статті 3, статті 18 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року (набрала чинності для України 02 вересня 1991 року) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно ст. 141 СК України батьки мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Згідно ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Законодавством визначено права та обов`язки батьків щодо виховання дитини, при цьому пріоритетним та принциповим визначенням є інтереси дитини, що вони повинні бути непорушними в незалежності від стосунків батьків між собою. Згідно зі ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Відповідно до ст. 161 СК України у випадку, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Відповідно до ч. 3 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає, …якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Місце проживання дитини цього віку визначається за згодою батьків. При цьому не має значення, чи знаходяться батьки у шлюбі між собою, чи проживають вони спільно. Крім того, питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватися не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все з урахуванням прав та законних інтересів дитини - її права на належне батьківське виховання, яке повною мірою може бути забезпечене тільки обома батьками; права на безперешкодне спілкування з кожним з батьків, здійснення обома батьками якого є запорукою нормального психічного розвитку дитини. Стаття 19 СК України передбачає, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним, обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою (ч. 4). З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що в тому разі, якщо батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все, з урахуванням прав та законних інтересів дитини. Відповідно до ст. ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, держави-учасниці докладають усіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки, або, у відповідних випадках, законні опікуни, - несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У п. 1 ст. 9 вказаної Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують право дитини не розлучатися з обома батьками усупереч їх бажанню, за винятком випадків, якщо в разі компетентні органи, згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно ухвалити рішення щодо місця проживання дитини. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що вирішують питання соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини (ч. 1 ст. 3 Конвенції). Відповідно до ч. 4 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Із системного тлумачення ч. 1 ст. 3, ст. 9 Конвенції про права дитини, ч. ч. 2 і 3 ст. 11 Закону України "Про охорону дитинства", ст. 161 СК України вбачається висновок, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини. Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 16.11.2020 року по справі № 313/310/18 вказав, що при визначенні місця проживання дитини судам необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору. Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. Таким чином, суд проаналізувавши матеріали справи, дослідивши докази та у їх сукупності, вважає, що позов [PERSON] слід задовольнити, визначивши місце проживаннямалолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , з матір`ю [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] . При цьому, суд вважає, що визначення місця проживання із матір`ю буде відповідати якнайкращим інтересам дитини, враховуючи його вік та подальший розвиток у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним, що також підтверджено наведеним вище висновком органу опіки та піклування Ямпільської селищної ради Шепетівського району Хмельницької області. Крім того, суд зауважує, що батько дитини, у разі визначення місця проживання дитини з матір`ю, не обмежений у своєму праві на спілкування з дитиною, турботі відносно неї та участі у вихованні дитини і може реалізувати свої права шляхом домовленості з матір`ю дитини щодо встановлення часу спілкування або за рішенням органу опіки та піклування, або за судовим рішенням. На підставі наведеного,

Outcome: approved