Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-23 00:00:00

В уточненому зверненні [PERSON] просить виділити їй в натурі в окремий об`єкт нерухомого майна 13/100 частин будівлі їдальні розташованої по [ADDRESS] , загальною площею 333,4 кв.м., що складається з таких приміщень: - у прибудові «А5-1»: хол 1, площею 61,8 кв. м., підсобна 3, площею 11,6 кв.м.; - у прибудові до складу-магазину «А3-1»: зала 2, площею 73,0 кв.м., приміщення 4, площею 15,1 кв.м., приміщення 5, площею 15,2 кв.м.; - у прибудові «А4-1»: приміщення 6, площею 8,4 кв.м., приміщення 7, площею 21,4 кв.м.; - у складі-магазині «А2-1»: приміщення 8, площею 126,9 кв.м. Припинити належне їй право спільної часткової власності на 13/100 частин будівлі їдальні розташовані за вказаною адресою. На обгрунтування у позові зазначено, що [PERSON] , на підставі договору купівлі-продажу від 02.04.2006 року, є власником 13/100 частин будівлі їдальні розташованої за адресою: [ADDRESS] . Зазначена частина нерухомого майна являє собою єдиний майновий об`єкт, відокремлений від іншої частини будівлі з окремим входом та комунікаціями. Співвласниками решти частин нежитлового приміщення є відповідачі: [PERSON] - 13/50 ч.; [PERSON] - 19/50 ч.; [PERSON] - 23/500 ч.; [PERSON] - 23/500 ч. Фактично приміщення розділено між співвласниками на окремі об`єкти, але юридично кожен співвласник має лише частину у спільній частковій власності. Виділення частки в окремий об`єкт нерухомості необхідно позивачу для реалізації права на вільне володіння, користування та розпорядження своє власністю. Проте, у досудовому порядку вирішити це питання не можливо, тому як не досягнуто згоди з іншими співвласниками, що і стало підставою звернення до суду. Ухвалою суду від 10.07.2025 року по справі відкрито провадження та, враховуючи норми ст.ст. 274, 279 ЦПК України, постановлено розгляд справи провести у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , кожен окремо, подали заяви про визнання позову, у яких вказали, що не заперечують задоволенню (а.с. 42-45). Таке визнання позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому, з урахуванням положень ч. 4 ст. 206 ЦПК України, звернення підлягає задоволенню. За змістом ч. 1 ст. 319 ЦК України (далі ЦК) власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до положень ст. 321 ЦК право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до Закону №475/97-ВР від 17.07.1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Частиною 1 ст. 355 ЦК визначено, що майно, яке перебуває у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Згідно ч. 1 ст. 356 ЦК власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Приписами ст. 358 ЦК унормовано, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. За положеннями ст. 364 ЦК співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. Отже, кожен учасник права спільної часткової власності має суб`єктивне цивільне право на виділ своє частки. Юридичне значення виділу полягає в тому, що учасник отримує у натурі певне майно, яке відповідає його частці, а у разі неможливості компенсацію за нього, у власність. Із представлених доказів видно, що у спірній будівлі позивачу належить 13/100 частин, а решта - відповідачам. Кожна частина фактично є окремим приміщенням, тобто сформований тривалий порядок користування зазначеним нерухомим майном (а.с. 4-23). За висновком щодо технічної можливості виділу в натурі частки з об`єкта нерухомого майна за технічною характеристикою 13/100 частка будівлі їдальні, належна [PERSON] , є відокремленою, має окремий вихід і може бути виділена в натурі, складається з: - у прибудові «А5-1»: хол 1, площею 61,8 кв. м., підсобна 3, площею 11,6 кв.м.; - у прибудові до складу-магазину «А3-1»: зала 2, площею 73,0 кв.м., приміщення 4, площею 15,1 кв.м., приміщення 5, площею 15,2 кв.м.; - у прибудові «А4-1»: приміщення 6, площею 8,4 кв.м., приміщення 7, площею 21,4 кв.м.; - у складі-магазині «А2-1»: приміщення 8, площею 126,9 кв.м. Загальна площа - 333,4 кв.м. (а.с. 5). Жоден із відповідачів не заперечує виділу позивачу наведених приміщень, що відповідає його частки у домоволодінні.

Outcome: approved