Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-03 00:00:00

[PERSON] звернулася до Зарічного районного суду м. Суми з вказаною позовною заявою до [PERSON] та свої вимоги обгрунтовує тим, що 17 липня 1991 року вона зареєструвала шлюб з [PERSON] . На той час вони з ним та її донькою від першого шлюбу [PERSON] , проживали у малосімейному гуртожитку в кімнаті площею 11,28 кв. метри та перебували в очікуванні народження їхньої вже спільної з [PERSON] дитини. [INFO] у них народилась донька - [PERSON] . Таким чином у вищевказаній кімнаті гуртожитку нас стало проживати четверо осіб. З урахуванням вказаних обставин, 12 вересня 1994 року [PERSON] , який перебував у трудових відносинах з Сумським госпрозрахунковим виробничим підприємством «Псел-С» (далі СГВП «Псел С») звернувся до директора зазначеного підприємства [PERSON] з заявою, щодо розгляду питання про поліпшення житлових умов, а саме виділення їхній сім`ї квартири [ADDRESS] , яка була передана у власність СГВП «Псел-С» згідно рішення виконкому Сумської міської ради від 16 грудня 1993 року. Заява [PERSON] була розглянута на загальних зборах СГВП «Псел-С» і згідно протоколу СТК № 6 від 14 вересня 1994 року (СТК - Собрания трудового колективу), було постановлено вищевказану 3-х кімнатну квартиру площею 62,3 кв, метри передати [PERSON] безоплатно для поліпшення умов проживання всієї родини. 30 листопада 1994 року, тобто через два місяці після фактичного отримання ними даної квартири у користування, СГВП «Псел-С», в особі [PERSON] , який діяв нібито на підставі наказу директора вказаного підприємства № 18/1 від 27 вересня 1994 року, уклало з [PERSON] договір дарування, який був посвідчений приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Якименко О.І., за яким вищевказана квартира, замість її передачі у власність всім членам їх сім`ї, як це було вирішено на зборах трудового колективу СГВП «Псел-С» і відображено в їх протоколі N 6 від 14 вересня 1994 року, фактично була передана [PERSON] у його особисту власність. Безумовно це обурило не тільки її, але і членів трудового колективу зазначеного підприємства. Адже по перше, [PERSON] , який до цього був заступником директора підприємства, на момент укладення договору дарування квартири вже не працював в СГВП «Псел-С» у зв`язку з його переходом на посаду генерального директора в асоціацію «Скарабей», що підтверджується відповідним наказом директора СГВП «Псел-С» № 44 від 31 серпня 1993 року. По-друге, наказ директора № 18/1 від 27 вересня 1994 року по підприємству СГВП «Псел-С» хоча і видавався, але в ньому йшла мова тільки про передачу у власність квартири [ADDRESS] самому [PERSON] та квартири [ADDRESS] в цьому ж будинку [PERSON] , а самого [PERSON] було призначено тільки відповідальним за документальне оформлення безоплатної передачі вказаних квартир. Повноваження представляти інтереси підприємства в органах влади, управління чи інших органах, включаючи і органи нотаріату, [PERSON] вказаним наказом не надавались, що підтверджується копією даного Наказу. Проте, що крім незаконних дій [PERSON] , при укладанні договору дарування вищевказаної квартири [PERSON] , мали місце ще й низка незаконних дій нотаріуса Якименко О.І., який посвідчував даний Договір, ні позивачці, ні керівництву СГВП «Псел-С» на той час було невідомо. Деякий час [PERSON] дійсно не реєстрував своє право власності на вищевказану квартиру і таким чином всі члени їхньої сім`ї користувались даною квартирою на рівних умовах, т.т., як користувачі. Але після розірвання шлюбу з позивачкою, у 2020 році, [PERSON] вирішив розпорядитись цією квартирою на свій власний розсуд, а саме її продати без надання колишнім членам своєї сім`ї, в т.ч. і їй, іншого жилого приміщення. З цією метою 24 вересня 2020 року, він спочатку зареєстрував своє право власності на дану квартиру у Державному реєстру речових прав на нерухоме майно, що підтверджується відповідним Витягом з реєстру. Коли позивачці стало відомо про це, спочатку вона, а потім їхня з [PERSON] донька - [PERSON] звернулись до суду з позовами про визнання договору дарування спірної квартири недійсним з причин вказаних вище. Але в задоволенні їхніх позовів судом було відмовлено з основним посиланням на те, що вони не є сторонами даного договору і тому позбавлені права оскаржувати його дійсність. Тоді [PERSON] пішов ще далі, без всякого повідомлення їх та без їхньої згоди , він звернувся до Управління «Центр надання адміністративних послуг у м. Суми » Сумської міської ради з заявою про зняття з реєстрації у даній квартирі позивачки, їхньої з ним доньки - [PERSON] та доньки позивачки від першого шлюбу - [PERSON] , а також став вимагати щоб вони звільнили цю квартиру. При цьому, враховуючи, що першопричиною вказаних дій [PERSON] стало незаконне отримання ним даної квартири у свою особисту власність, вважає за доцільне звернутись до суду з позовом про визнання незаконними та їх скасування реєстраційних дій нотаріуса Якименко О.І., який з явними порушеннями чинного на той час законодавства України, посвідчив договір дарування [PERSON] квартири [ADDRESS] . Адже в такому випадку, відповідно до положень ст. ст. 47, 244 ЦК УРСР в редакції 1963 року, в разі визнання судом нотаріальних дій нотаріуса незаконними і їх скасування, договір дарування квартири буде вважатись недійсним, а відповідно до цього буде вважатись недійсним і право власності [PERSON] на спірну квартиру. А про те, що реєстраційні дії приватного нотаріуса Якименко О.І., пов`язані з посвідченням договору дарування [PERSON] квартири [ADDRESS] були явно незаконними, свідчать наступні факти. Так, як вказано в договорі дарування [PERSON] даної квартири, [PERSON] подарував її останньому діючи від імені СГВП «Псел-С» на підставі Наказу директора даного підприємства Шейніна О.І. № 18/1 від 27 вересня 1994 року. Але це суперечило вимогам чинних на той час Закону України «Про нотаріат» в редакції від 02 вересня 1993 року, Інструкції «Про порядок здійснення нотаріальних дій нотаріусами України» затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 18 червня 1994 року ( далі Інструкція ) та ст. 66 ЦК УРСР в редакції 1963 року. Адже відповідно до п. 33 вказаної Інструкції та вимог ст. 65 ЦК УРСР, єдиним документом для представника юридичної особи, що дає йому право на укладення угод, що потребують нотаріальної форми посвідчення, може бути тільки довіреність підписана керівником цієї особи та яка нотаріально завірена. Ця довіреність після нотаріального посвідчення тієї чи іншої Угоди залишається у нотаріуса. Більш того, відповідно до вимог ст.66 ЦК УРСР в ред. 1963 року, довіреність від імені державної, кооперативної та іншої громадської організації на отримання чи видачу грошей, інших майнових цінностей, крім підпису керівника, повинна бути підписана також головним бухгалтером цієї організації. Виходячи ж з тексту та змісту Договору дарування спірної квартири від 30 листопада 1994 року абсолютно очевидно, що [PERSON] не надавав і не міг надати нотаріусу Якименко О.І. довіреності на розпорядження майном СГВП «Псел-С» підписаної не тільки директором, але і головним бухгалтером даного підприємства, оскільки такої довіреності просто не існувало. А без наявності вказаних документів, відповідно до ст. 49 Закону України «Про нотаріат» та п. 24 Інструкції, нотаріус Якименко О.І. не мав права вчиняти нотаріальні дії по нотаріальному посвідченню Договору дарування [PERSON] спірної квартири [PERSON] , оскільки останній не мав належних повноважень щоб розпоряджатись майном, що належало не йому особисто, а СГВП «Псел-С». Крім того, відповідно до вимог п. 34 Інструкції, Угоди про відчуження майна, що перебуває у спільній власності, підписуються всіма співвласниками, або їх уповноваженими особами, що повинно бути підтверджено рішенням вищого органу управління (конференції, загальних зборів, тощо). Знову ж таки, як слідує із тексту Договору дарування, у [PERSON] , який діяв нібито від імені СГВП «Псел-С», було відсутнє рішення загальних зборів вказаного підприємства, яке б уповноважувало його підписувати Угоду про відчуження майна підприємства іншій особі. Даний факт також може підтвердити колишній начальник відділу кадрів та диспетчер СГВП «Псел-С» ШейнінаЛ.В. Таким чином, нотаріальні дії нотаріуса Якименко О.І., пов`язані з нотаріальним посвідченням Договору дарування [PERSON] , який діяв від імені СГВП «Псел-С», [PERSON] квартири [ADDRESS] є явно незаконними, оскільки вони виконані з явними порушеннями вимог чинного на той час нотаріального та цивільного законодавства України. Посвідченням нотаріусом Якименко О.І., без належних на те документів, договору дарування від 30 листопада 1994 року, за яким [PERSON] отримав у свою особисту власність квартиру [ADDRESS] безумовно було порушенням прав позивачки, оскільки, як вказано вище, дана квартира надавалась за заявою [PERSON] , всім членам його сім`ї, в т.ч. і їй, як його дружині на той час. Адже без наявності позивачки та наших дітей, як членів сім`ї [PERSON] , спірну квартиру він ніколи не отримав би. Посилаючись на вказані обставини, просить постановити рішення, яким визнати незаконними нотаріальні дії приватного нотаріуса Якименка О.І., пов`язані з посвідченням договору дарування від 30 листопада 1994 року, за яким [PERSON] , який діяв від імені Сумського госпрозрахункового виробничого підприємства «Псел-С» подарував [PERSON] квартиру [ADDRESS] у зв`язку з вчиненням цих дій з порушенням чинного на той час законодавства України, та скасувати ці дії. Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 10 січня 2024 року відкрито провадження у справі за вказаним позовом, вирішено розглядати справу за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання на 29 лютого 2024 року о 13 год 00 хв. 27 лютого 2024 року до суду від третьої особи [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, які суд розцінює як прояснення, в яких вважає позов безпідставним та необґрунтованим, оскільки вважає, що позивачка не є стороною оспорюваного договору, нею не надано жодного обґрунтованого та вмотивованого доказу порушення її прав. В поданому позивачкою позові ставиться вимога щодо визнання незаконними реєстраційних дій нотаріуса та їх скасування, вважає що вимога в поданому позові є некоректною і прямо оспорює сам посвідчений приватним нотаріусом Якименко О.І. договір дарування квартири [ADDRESS] від 30 листопада 1994 року, укладеного між Сумським госпрозрахунковим виробничим підприємств «Псьол-С» та ним, тому вважає за доцільне з метою законності, обґрунтованості та об`єктивності щодо прийняття судом судового рішення в даній справі клопотати перед судом про заміну свого статусу по справі із третьої особи на відповідача по справі, а також клопотати перед судом про залучення у даній справі в якості відповідача - Сумського госпрозрахункового виробничого підприємства «Псьол-С». Також твердження позивачки про те, що [PERSON] не мав повноважень на укладення договору дарування спірної квартири є лише припущенням і не підтверджене жодними доказами. Так позивачка посилається на наказ №44 від 31 серпня 1993 року, але в додатках до позову він відсутній як і відсутня довідка СГВП «Псел-С» № 1 від 02 лютого 1995 року, на яку позивачка посилалася у попередньому своєму позові під час розгляду в Зарічному районному суді м. Суми справи № 591/6120/20 Провадження № 2/591//2648/20, за позовом [PERSON] до [PERSON] , Сумського госпрозрахункового виробничого підприємства «Псьол- С», треті особи [PERSON] , [PERSON] про визнання договору дарування квартири недійсним. Долучені до матеріалів справи письмові докази у вигляді копії наведених вище нею документів, що в обґрунтування своєї позиції долучила позивачка до поданої нею позовної заяви викликають в нього дуже великі сумніви, а саме стосовно джерела їхнього походження та взагалі їхньої достовірності, оскільки йому відомо, що матеріали справи № 2-1016/1995, що знаходились в провадженні Зарічного районного суду міста Суми за позовом Сумського госпрозрахункового виробничого підприємства «ГІсьол- С» [PERSON] , треті особи [PERSON] , [PERSON] про визнання договору недійсним, на цей час є знищеними за спливом термінів зберігання відповідних документів (лист від 14.01.2021 № Н-01-14/16/2021 Зарічного районного суду м. Суми додавався до Справи № 591/6120/20, провадження № 2/591//2648/20). Посилаючись на вказане, просить суд відмовити позивачці в задоволенні позову узв`язку з пропуском строків позовної давності (а.с. 40, 43, 44). Протокольною ухвалою головуючого 29 лютого 2024 року підготовче засідання відкладено до 08 квітня 2024 року, 14 год. 10 хв. у зв`язку з клопотанням представника позивача. Протокольною ухвалою головуючого 08 квітня 2024 року підготовче засідання відкладено до 01 липня 2024 року, 13 год. 00 хв. у зв`язку з клопотанням представника позивача. 01 липня 2024 року протокольною ухвалою головуючого підготовче засідання відкладено до 16 вересня 2024 року, 14 год. 00 хв. для надання можливості представнику позивача вирішити процесуальні питання по справі. 15 липня 2024 року від позивачки [PERSON] надійшла заява про уточнення позовних вимог, в якій просить відповідача [PERSON] в подальшому рахувати як приватного нотаріуса Сумського міського нотаріального округу Якименко О.І. Протокольною ухвалою головуючого 16 вересня 2024 року замінено відповідача [PERSON] на належного відповідача приватного нотаріуса Сумського міського нотаріального округу Якименко О.І., у зв`язку з неявкою відповідача та відсутністю відомостей про його належне сповіщення, підготовче засідання відкладено до 30 жовтня 2024 року, 13 год. 30 хв. Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 30 жовтня 2024 року витребувано з Сумського обласного державного нотаріального архіву (м. Суми. вул. Реміснича, 12/2) документи, які стосуються посвідчення приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Якименко О.І. 30 листопада 1994 року (зареєстровано в реєстрі за № 3574) договору дарування [PERSON] . [PERSON] трикімнатної квартири за адресою: [ADDRESS] ; закрито підготовче провадження у справі, призначено дану справу для розгляду по суті на 31 січня 2025 року, на 11 год. 00 хв. 31 січня 2025 року протокольною ухвалою головуючого розгляд справи відкладено до 24 квітня 2025 року 13 год. 00 хв. для забезпечення явки свідка. 24 квітня 2025 року допитано свідка [PERSON] , розгляд справи відкладено до 23 липня 2025 року, 10 год. 00 хв. для забезпечення участі представника позивачки. В зазначеному судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник адвокат Сапіч В.М. позовні вимоги підтримали у повному обсязі. Відповідач та треті особи в судове засідання не з`явилися, про день та час розгляду справи сповіщені судом належним чином. Зі згоди позивачки суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Заслухавши пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, свідка, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного. Частина 3 ст. 12 ЦПК України встановлює обов`язок кожної сторони довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Також згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 цього Кодексу. Під час судового розгляду встановлено, що згідно витягу з рішення виконавчого комітету Сумської міської ради від 16 грудня 1993 року № 719 затверджено розрахунок виділення загальної площі квартир по пайовій участі підприємств, організацій та установ м. Суми в житловому будівництві на 1993 рік (а.с. 112). Відповідно до\~копії акту\~від 25\~березня 1994\~року УКС\~Сумського міськвиконкому\~передає у\~власність СХПП\~«Псел-С»\~чотирьох кімнатну\~квартиру [ADDRESS] \~та трикімнатну\~квартиру [ADDRESS] \~загальною площею\~153\~м 2в 10-ти поверховому будинку (а.с.113). З копії виписки з рішення Президіуму правління обласного відділення ЛФ № 3 від 03 жовтня 1994 року вбачається, що Президіум дає згоду на право власності трудового колективу СХПП «ПСЕЛ-С» на житло по [ADDRESS] в кількості 2-х квартир, загальною площею 153 м2 , отриманого за кошти підприємства згідно рішення Сумського виконкому № 719 від 16 грудня 1993 року (а.с.114-зворот). З копії довідки СХПП «ПСЕЛ-С» вбачається, що балансова вартість квартири [ADDRESS] складає на 25 березня 1994 року 104,2 млн. крб. відповідно до акту прийому передачі від 25 березня 1994 року (а.с.115-зворот). Згідно протоколу зборів СТК «СХПП» ПСЕЛ-С від 14 вересня 1994 року зборами вирішено безоплатно передати у власність [PERSON] чотирьох кімнатної квартири загальною площею 77,9 м по [ADDRESS] та безоплатно передати у власність [PERSON] трикімнатної квартири загальною площею 62,3 кв.м. по [ADDRESS] (а.с.7, 115). Відповідно до наказу від 27 вересня 1994 року № 18/1 СГВП «ПСЕЛ-С» вирішено передати у власність [PERSON] чотирикімнатну квартиру в будинку по [ADDRESS] ; на підставі рішення СТК СХПП "ПСЕЛ-С" від 14 вересня 1994 року передати у власність [PERSON] трикімнатну квартиру [ADDRESS] . Відповідальним за документальне оформлення безоплатної передачі квартир призначено [PERSON] (а.с. 8). З копії довідки-характеристики від 29 листопада 1994 року №2854, що видана Малому підприємству СХПП «Псел-С» вбачається, що квартира за адресою: [ADDRESS] зареєстрована в бюро технічної інвентаризації в реєстровій книзі№ 11 під реєстровим номером № 165. Власником квартири зазначено Мале підприємство СХПП «Псел-С» на підставі рішення міськвиконкому від 16 грудня 1993 року № 719 та акту прийому-передачі побудованого житла від 26 березня 1994 року(а.с.116). 30 листопада1994 року між Сумським госпрозрахунковим виробничим підприємством «Псел-С», від імені якого діє [PERSON] та [PERSON] укладено договір дарування квартири за адресою: [ADDRESS] . Вказаний договір посвідчено приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Якименко О.І. (а.с.9, 111). 01 листопада 2023 року № 14.01-15/2587 Управління «Центр надання адміністративних послуг у м. Суми» на запит [PERSON] надало відповідь про те, що її, [PERSON] та [PERSON] знято з реєстрації місця проживання за адресою [ADDRESS] з 21 березня 2023 року відповідно до статті 18 Закону України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні», п. 50 Постанови КМУ від 07 лютого 2022 року № 265 «Деякі питання декларування і реєстрації місця проживання та ведення реєстрів територіальних громад» за заявою власника житла про зняття особи із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) (а.с.11). Згідно відомостей з Єдиного державного реєстру судових рішень рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 17 червня 2022 року у справі № 591/6120/20 відмовлено [PERSON] в задоволенні позовної вимоги про визнання недійсним договору дарування. Постановою Сумського апеляційного суду від 15 листопада 2022 року у справі № 591/6120/20, рішення Зарічного районного суду м. Суми від 17 червня 2022 змінено в частині мотивів відмови в задоволенні позовної вимоги [PERSON] про визнання недійсним договору дарування (а.с.122-124). Постановою Верховного Суду від 20 вересня 2023 року у справі № 591/6120/20, рішення Зарічного районного суду міста Суми від 17 червня 2022 року у незміненій при апеляційному перегляді частині та постанову Сумського апеляційного суду від 15 листопада 2022 року залишено без змін (а.с. 125-126). Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона знайома з позивачкою, до 1991 року вона займала посаду начальника відділу кадрів, а [PERSON] був прийнятий на роботу в автомайстерню, і через 2-3 роки отримали квартиру: [PERSON] і [PERSON] . [PERSON] показав в який умовах проживала його сім`я, і вирішили дати квартиру на його сім`ю. Потім був позов у суді: [PERSON] з [PERSON] , була незгода з квартирою. [PERSON] хотів відібрати у [PERSON] квартиру, в якому році не пам`ятає, вона там виступала свідком. [PERSON] не мав права отримувати квартиру, бо працював три місяці, і квартира була надана на сім`ю, якби не сім`я він би цю квартиру не отримав. Він хотів відібрати квартиру у позивачки. Господарями цих двох квартир мали бути: директор СХП «Псел» [PERSON] і її чоловік [PERSON] . Її чоловік і [PERSON] повезли її в гості до місця проживання [PERSON] , на [PERSON] 12 метрова малосімейка, де вони втрьох проживали: [PERSON] , його дружина, старша донька [PERSON] . Зазначила, що їй завжди жалко людей, дружина була вагітна. І вона дала згоду, щоб чоловік віддав квартиру [PERSON] . Ніяких засідань, наказів не було. Підприємство отримало квартиру. Як вони вирішили оформити квартиру їй не відомо, як оформляли у нотаріуса їй також не відомо. Сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (стаття 48 ЦПК України). Відповідно до частин першої та другої\~статті 51 ЦПК України\~суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження,\~\~а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Відтак належним відповідачем є особа, яка має відповідати за позовом. Неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року в справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18) зроблено висновок, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному\~ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Водночас, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження. Тобто пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову. У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 квітня 2021 року в справі № 325/1141/18 (провадження №61-5045св19) вказано, що «у порядку цивільного судочинства розглядаються вимоги про оскарження дій нотаріуса лише у разі відсутності спору про право між учасниками цивільних правовідносин. Нотаріус є публічною особою, якій державою надано повноваження щодо посвідчення прав і фактів, які мають юридичне значення, та вчинення інших нотаріальних дій з метою надання їм юридичної вірогідності. Вчиняючи нотаріальні дії, нотаріус діє неупереджено, він не може діяти в інтересах жодної з осіб - сторін нотаріальної дії. Нотаріус не стає учасником цивільних правовідносин між цими особами, а отже, не може порушувати цивільні права, які є змістом цих відносин. Відсутня і процесуальна заінтересованість нотаріуса в предметі спору та реалізації прийнятого рішення». Судом жодним чином не заперечується передбачене статтею 50 Закону України «Про нотаріат» право заінтересованої особи оскаржити до суду в порядку позовного провадження нотаріальну дію. Однак при такому оскарженні нотаріус буде належним відповідачем у справі, коли у позові йдеться виключно про порушення нотаріусом правил вчинення відповідної нотаріальної дії і при цьому позивачем не порушується питання про захист права відповідно до положень цивільного законодавства, тобто коли у позивача відсутній спір про право з іншою особою, крім нотаріуса. При цьому для суду не є важливим, який предмет позову визначив позивач. Суд має право визначити предмет позову відповідно до вимог закону, якщо саме на це спрямована підстава позову, тобто обставини, якими позивач обґрунтовував свої вимоги. Якщо при визначенні таким чином предмета позову суд дійде висновку про наявність спору про право цивільне між позивачем та іншою особою (наприклад, другою стороною договору, який фактично оспорюється позивачем), то належним відповідачем у такій справі буде саме друга сторона договору, а не нотаріус, оскільки цивільна відповідальність за незаконно посвідчений договір покладається не на нотаріуса, а на сторону договору, на користь якої він вчинений. Сам же нотаріус може бути залучений судом як третя особа, яка не заявляє вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача. Рішення у такій справі фактично жодним чином не впливає на нотаріуса, оскільки він не в змозі своїми діями або припиненням своїх дій вплинути на поновлення порушеного права позивача. Під час судового розгляду встановлено, що позивачка фактично не згодна з укладеним між Сумським госпрозрахунковим виробничим підприємством «Псел-С» та [PERSON] договором дарування квартири від 30 листопада 1994 року, а тому спір у позивачки виник з зазначеними особами, а приватний нотаріус Якименко О.І. є неналежним відповідачем. Позивачкою порушувалось питання про визнання зазначеного договору дарування квартири недійсним, що було предметом спору у справі № 591/6120/20 та, крім іншого, судом апеляційної інстанції при апеляційному перегляді рішення суду першої інстанції вказано, що враховуючи, що оскаржуваним договором не порушено права позивачки і вона не є його стороною, колегія суддів відхилила доводи позивача, що викладені нею в її апеляційній скарзі відносно того, що від імені СТК «СГВП» оскаржуваний договір підписано не уповноваженою на те посадовою особою, оскільки визнання недійсним вказаного договору жодним чином не вплине на обсяг прав чи законних інтересів позивачки, натомість його сторони не заперечують дійсності укладеного між ними правочину та факту його укладання. З огляду на те, що позов пред`явлено до неналежного відповідача - приватного нотаріуса, який посвідчив договір дарування, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову. З урахуванням викладеного, позовні вимоги [PERSON] про визнання незаконними нотаріальні дії приватного нотаріуса Якименка О.І., пов`язані з посвідченням договору дарування від 30 листопада 1994 року, задоволенню не підлягають. На підставі\~викладеного,\~

Outcome: dismissed