Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-27 00:00:00

1. Описова частина. 1.1. Позиція позивача. 28 травня 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Іннова Фінанс» (далі - позивач, ТОВ «Іннова Фінанс») звернулося в суд з позовом до [PERSON] (далі - відповідач) про стягнення заборгованості. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 25 листопада 2024 року між відповідачем та ТОВ «Іннова Фінанс» був укладений договір надання грошових коштів у кредит № 6142971124, за умовами якого відповідач отримав кредит у розмірі 6 000,00 грн. зі строком кредитування 360 днів та сплатою відсотків у розмірі 1% на день. Посилаючись на те, що позичальник неналежним чином виконує взяті на себе зобов`язання по своєчасному погашенню заборгованості за кредитом, у зв`язку з чим просить суд стягнути з відповідача на свою користь 29 580,00 грн., з яких 6 000,00 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 10 680,00 грн. - заборгованість за процентами, нарахованими за 178 днів, 12 000,00 грн. - пеня, 900,00 грн. - комісія за надання кредиту. 1.2. Позиція відповідача. Відповідач був належним чином повідомлений про надходження позову та відкриття провадження у справі, однак відзиву на позов не подав. 1.3. Рух справи. Ухвалою суду від 02 червня 2025 року відкрито провадження у справі та визначено проводити розгляд в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення (виклику) учасників справи. 1.4. Щодо заочного розгляду справи. Частиною першою статті 280 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) передбачено, що суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Оскільки відповідач був належним чином повідомлений про судовий розгляд, але не подав відзиву на позов, суд ухвалив проводити заочний розгляд справи. 1.5. Щодо клопотання про витребування доказів. Разом з позовом позивач подав клопотання про витребування доказів від АТ КБ «Приватбанк» стосовно перерахування коштів відповідачу. Оскільки відповідач не надав суду доказів неможливості самостійного отримання доказів, у задоволенні клопотання необхідно відмовити. 2. Мотивувальна частина. Вивчивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги слід задовольнити частково, з таких підстав. 2.1. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Судом встановлено, що 25 листопада 2024 року між відповідачем та ТОВ «Іннова Фінанс» був укладений договір надання грошових коштів у кредит № 6142971124, за умовами якого відповідач отримав кредит у розмірі 6 000,00 грн. зі строком кредитування 360 днів та сплатою відсотків у розмірі 1% на день. Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості, станом на день подання позову заборгованості становить 29 580,00 грн., з яких 6 000,00 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 10 680,00 грн. - заборгованість за процентами, нарахованими за 178 днів, 12 000,00 грн. - пеня, 900,00 грн. - комісія за надання кредиту. Отже, спірні правовідносини стосуються повернення отриманого фізичною особою кредиту, який отриманий у фінансовій установі. 2.2. Норми права, що регулюють спірні правовідносини. Оскільки спірні правовідносини виникли стосовно повернення кредитну, вони врегульовані відповідними положеннями Цивільного кодексу України (далі - ЦК України). Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (частина перша статті 526 ЦК України). За користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами або законом про банки і банківську діяльність. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства (стаття 536 ЦК України). Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (стаття 625). Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України (частина перша статті 1048 ЦК України). Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (частина перша статті 1050 ЦК України). 2.3. Позиція суду. 2.3.1. Щодо вимог про стягнення тіла кредиту, відсотків та комісії. Зі встановлених судом обставин слідує, що позивач дійсно порушив свої зобов`язання за кредитним договором, а саме не повернув кредит повністю у строк, встановлений договором, чим порушив приписи частини першої статті 526 ЦК України. Окрім того, судом встановлено, що договірні відсотки була нараховані позивачем в межах строку кредитування, що відповідає правильному застосуванню положень ст.ст.625, 1048 ЦК України. Оскільки судом встановлений факт неналежного виконання відповідачем умов кредитного договору, а позивачем здійснено нарахування договірних процентів в межах строку кредитування, суд дійшов висновку, що позовні вимоги слід задовольнити в частині стягнення тіла кредиту, комісії та договірних відсотків, на загальну суму 17 580,00 грн. 2.3.2 Щодо вимог про стягнення пені. Пунктом 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України передбачено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Оскільки позивачем була нарахована відповідачу неустойка у вигляді пені у розмірі 12 000,00 грн. під час дії на території України воєнного стану, відповідач звільняється від обов`язку сплатити таку неустойку, у зв`язку з чим в цій частині позову необхідно відмовити. 2.4. Щодо розподілу судових витрат Оскільки суд задовольнив позов частково, на підставі статті 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір пропорційно задоволеним вимогам, що становить 1 439,63 грн. (2 422,40 х (17 580,00 / 29 580,00)). На підставі наведеного та

Outcome: partial