Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-29 00:00:00

І. Описова частина Короткий виклад позиції позивача та відповідача [PERSON] в особі свого представника адвоката Пацьори Д.С. 13.03.2025 звернулася до суду з позовом до Черкаської міської ради про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. В обґрунтування позову зазначила, що [INFO] померла її бабуся - [PERSON] . Після її смерті залишилось спадкове майно, а саме квартира за адресою: [ADDRESS] а також земельна ділянка з кадастровим номером 7121589400:08:001:0509 площею 0,1001 га. Інших спадкоємців, окрім позивача, немає. Чоловік померлої ( [PERSON] ) помер у 2021\~році, а її син (батько позивача) - [PERSON] проживає на території РФ, не брав участі в утриманні спадкового майна, не здійснював витрат на його утримання та не подавав заяву про прийняття спадщини. Позивач, як онука спадкодавця, є спадкоємцем п`ятої черги за законом, що підтверджується свідоцтвом про народження, витягом з Державного реєстру актів цивільного стану, свідоцтвом про шлюб. Позивач не подала заяву про прийняття спадщини у шестимісячний строк, передбачений ч.\~1 ст. 1270 ЦК України. Причинами пропуску строку стали вагітність із ускладненнями, наявність медичних протипоказань до фізичної та психоемоційної активності, а також загальний стан здоров`я після пологів. Також позивачка акцентувала увагу на воєнний стан в Україні, проживання її за межами України. Окрім цього, вказала, що після смерті [PERSON] вона відразу звернулася до нотаріуса та юристів з метою отримання консультації, під час якої їй було повідомлено, що на час воєнного стану перебіг строку для прийняття спадщини зупиняється та отримати спадщину можна буде лише після завершення воєнного стану. Ці роз`яснення створили для позивача обґрунтовану впевненість у правомірності відтермінування подання заяви про прийняття спадщини. З урахуванням наведених обставин та наявності поважних причин пропуску строку для прийняття спадщини, позивач просить суд визначити їй додатковий строк для подання відповідної заяви. Представник відповідача Черкаської міської ради Пустобаєва О.М. надала відзив на позовну заяву, зазначивши в ньому, що не визнає позовні вимоги в повному обсязі та вважає їх необґрунтованими, зважаючи на таке. Із наданих документів установлено, що [PERSON] після смерті чоловіка [PERSON] (помер [INFO] ) у порядку спадкування набула у власність: 1/3 частини квартири за адресою: [ADDRESS] та земельну ділянку площею 0,1011 га з кадастровим номером 7121589400:08:001:0509. Право власності [PERSON] на зазначене майно зареєстроване 16.11.2021 на підставі свідоцтв про право на спадщину, виданих приватним нотаріусом. Після її смерті спадкова справа не була відкрита. Позивач зазначає, що є спадкоємцем п`ятої черги за законом та пропустила строк на подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин: ускладненої вагітності, перебування за межами України та введення воєнного стану. Водночас відповідач вважає, що наведені причини не можуть бути визнані поважними. У відзиві наголошено на таких обставинах: -позивач не надала документів, які б підтверджували факт виїзду за кордон до моменту спливу шестимісячного строку, а перші довідки з медичних закладів Німеччини датовані лише липнем 2022 року, тобто після відкриття спадщини 06.04.2022; -відповідно до правових висновків Великої Палати Верховного Суду у справі №\~686/5757/23 необізнаність особи щодо строку або порядку прийняття спадщини не визнається поважною причиною пропуску цього строку; -перебування спадкоємця за кордоном саме по собі не є непереборною та істотною обставиною, яка б перешкоджала своєчасному зверненню із заявою про прийняття спадщини; -відсутні документи про звернення позивача до консульських установ України, хоча відповідно до Закону України «Про нотаріат» нотаріальні дії за кордоном можуть вчиняти консули. У зв`язку з наведеним відповідач просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на відсутність доведених поважних причин для визначення додаткового строку. Рух справи в суді першої інстанції та процесуальні рішення Позовна заява надійшла 13.03.2025 до Соснівського районного суду м. Черкаси. Ухвалою суду від 20.03.2025 відкрито провадження у справі з визначенням здійснення розгляду справи за правилами загального позовного провадження. Одночасно задоволено клопотання представника позивача та витребувано в Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України інформацію щодо перетину кордону України [PERSON] , який є батьком позивача. Представником відповідача 10.04.2025 подано відзив на позовну заяву. Судове засідання, призначене на 15.04.2025, не відбулося у зв`язку з оголошенням в м.\~Черкаси повітряної тривоги. Від представника позивача [PERSON] 01.05.2025 надійшло клопотання про поновлення пропущеного строку на подання доказів та долучення їх до матеріалів справи. Призначене на 01.05.2025 судове засідання відкладено за клопотанням представника відповідача, а призначене на 28.05.2025 засідання через неявку всіх учасників провадження. За результатами проведеного 30.06.2025 засідання закрито підготовче засідання та справу призначено до розгляду на 24.07.2025. В судовому засіданні 24.07.2025 представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити, акцентувавши увагу на необхідності комплексного аналізу всіх наведених у позовній заяві обставин, які у своїй сукупності створили об`єктивні перешкоди для своєчасного подання заяви про прийняття спадщини. Зокрема, звернула увагу суду на те, що строк для прийняття спадщини збігся з періодом вагітності позивача, яка проходила з ускладненнями, потребувала постійного медичного нагляду, лікування, реабілітації та супроводжувалась фізичними і психоемоційними обмеженнями. Вказані обставини підтверджуються медичними довідками та іншими доказами, що долучені до матеріалів справи. Крім того, представник позивача особливо наголосила на тому, що однією з причин пропуску строку стала правова необізнаність, яка виникла не з вини позивача, а внаслідок змісту нормативного регулювання. Зокрема, позивач, діючи добросовісно, звернулася за правовою консультацією та отримала роз`яснення, відповідно до яких на час дії воєнного стану перебіг строку для прийняття спадщини зупиняється, що відповідало редакції п. 3 постанови КМУ від 28.02.2022 № 164. Також звернула увагу суду на те, що положення вказаної постанови активно висвітлювалися в інформаційному просторі, що створило у позивача обґрунтовану впевненість у правомірності відтермінування подання заяви про прийняття спадщини. Натомість зміни, внесені до цієї постанови, у тому числі про виключення із постанови п.\~3 не набули такого ж широкого поширення, як попередні положення, і були невідомі позивачу в момент ухвалення рішення щодо відкладення звернення до нотаріуса. Представник відповідача [PERSON] проти задоволення позову заперечував з мотивів, наведених у відзиві, та просив відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі. У своїх поясненнях представник відповідача наголосив на тому, що позивачка не довела наявності об`єктивних та непереборних причин, які унеможливили своєчасне подання заяви про прийняття спадщини у встановлений законом строк. Окремо звернув увагу суду на те, що перебування позивачки за межами України саме по собі не створювало перешкод для звернення до нотаріуса із відповідною заявою. Заявниця, навіть перебуваючи в Німеччині, мала реальну можливість подати заяву про прийняття спадщини шляхом надіслання її поштовим зв`язком або електронною поштою. Таким чином, позивачка не скористалася доступними передбаченими законом способами реалізації свого спадкового права, що, на думку відповідача, свідчить про відсутність достатніх підстав для поновлення строку. За таких обставин, представник відповідача дійшов висновку, що причини пропуску строку для подання заяви не можуть вважатися поважними, а тому підстав для задоволення позову немає. Суд 24.07.2025\~перейшов до\~стадії ухвалення\~рішення. ІІ. Мотивувальна частина рішення Фактичні обставини, встановлені судом, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини Судом установлено, що [INFO] померла [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] . Згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та даними КП «Черкаське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації», після смерті [PERSON] залишилось спадкове майно, а саме: 1/3 частина квартири за адресою: [ADDRESS] загальною площею 49,7 кв.м та земельна ділянка площею 0,1011 га, кадастровий номер: 7121589400:08:001:0509. Позивачка, [PERSON] , є онукою спадкодавця, що підтверджується: свідоцтвом про народження, в якому її батьком зазначено [PERSON] , батьками котрого відповідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до ст. 126, 133, 135 Сімейного кодексу України є [PERSON] та [PERSON] ; свідоцтвом про шлюб, виданим 30.08.2018, згідно з яким позивачка своє дівоче прізвище [PERSON] змінила на прізвище чоловіка [PERSON] . Інших спадкоємців, які б прийняли спадщину, судом не встановлено. Як убачається з заочного рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 03.04.2017 у справі №\~712/1147/17ц, батько позивача [PERSON] визнаний таким, що втратив право користування вказаною квартирою за адресою: [ADDRESS] . Згідно із відповіддю виконавчого комітету Черкаської міської ради від 06.02.2025, за вказаною адресою зареєстровані особи відсутні. Спадкова справа після смерті [PERSON] не відкривалася, що підтверджено роз`ясненням приватного нотаріуса Черкаського міського нотаріального округу Кондакової\~Н.В. від 19.02.2025, відповідно до якого, у зв`язку з ненаданням [PERSON] документів, що підтверджують право на спадкування та факт спільного проживання, підстав для заведення спадкової справи не вбачається. Відповідно до довідок з медичного закладу «Клініка Ортенау» (Німеччина) [PERSON] з 06.07.2022 до 11.07.2022 та з 03.08.2022 до 08.08.2022 перебувала на стаціонарному лікуванні в клініці. Згідно зі свідоцтвом про народження [INFO] в позивачки народилася дитина. Також на запит суду Головний центр обробки спеціальної інформації ДПСУ надав витяг з бази даних, згідно з яким [PERSON] (батько позивача) [INFO] перетнув державний кордон України та виїхав за межі території держави. Оцінка суду Щодо початку перебігу строку на прийняття спадщини Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок (ст. 253 ЦК України). Строк, що визначений місяцями, спливає у відповідне число останнього місяця строку. Якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день (ч. 3 та 5 ст. 254 ЦК України). Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1270 ЦК України) Часом відкриття спадщини є день смерті особи (ч. 2 ст. 1220 ЦК України). В цій справі спадщина відкрилася [INFO] . Перебіг строку на прийняття спадщини розпочався 07.04.2022. Останнім днем строку на прийняття спадщини було 07.10.2022. Такі висновки зроблено з урахуванням позиції Верховного Суду, викладений у постанові від 16.06.2021 у справі № 554/4741/19. Щодо поважності причин для визначення додаткового строку Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини (ч. 1 ст. 1269 ЦК України). За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини (ч. 3 ст. 1272 ЦК України). У постанові Верховного Суду України від 23.08.2017 у справі № 6-1320цс17 зроблено висновок, що «право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила ч. 3 ст. 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними». При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 4 ст. 263 ЦПК України). У постанові Верховного Суду від 02.02.2022 у справі № 756/957/18 вказано, що: «поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є ті, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Отже, строки на подання заяви про прийняття спадщини не визнаються преклюзивними, можуть бути поновлені з дотриманням правил ч. 3 ст. 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини і можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними. Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через власну пасивну поведінку, то правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні. Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постановах від 04.11.2015 у справі № 6-1486цс15, від 14.09.2016 у справі № 6-1215цс16». Якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду із позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви. За конкретних фактичних обставин кожної справи пропуск строку для прийняття спадщини суд має оцінювати з урахуванням тривалості такого пропуску та загальних засад цивільного законодавства, як-от розумність, добросовісність та справедливість. Головною ознакою поважних причин такого пропуску є те, що вони унеможливлюють своєчасне звернення із заявою про прийняття спадщини. Неподання заяви умисно чи з необережності (недбалості) не може бути підставою для визначення спадкоємцю додаткового строку для прийняття спадщини. Вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. Оцінка поважності причин пропуску строку звернення із заявою про прийняття спадщини повинна, першорядно, стосуватися періоду від моменту відкриття спадщини й до спливу шестимісячного строку, встановленого законом для її прийняття. Саме протягом цього періоду мають існувати об`єктивні та істотні перешкоди для прийняття спадщини. Інші періоди досліджуються, якщо ці перешкоди почали існувати протягом шестимісячного строку та тривали до моменту звернення до нотаріуса або до суду. Суди мають враховувати, що безпідставне надання додаткового строку для прийняття спадщини є порушенням правової визначеності як елемента правовладдя (верховенства права) та є незаконним втручанням у права спадкоємців, які прийняли спадщину, а у разі відсутності таких спадкоємців - в інтереси територіальної громади, яка має право на визнання спадщини відумерлою (див. пункти 53 - 58 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2024 у справі № 686/5757/23. В контексті цією справи з огляду на доводи позивача необхідно зазначити, що з початку війни законодавцем було запроваджено правило зупинення на весь час дії воєнного стану перебігу шестимісячного строку для прийняття спадщини або відмови від її прийняття. Так, згідно з п. 3\~постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №\~164 «Деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану»\~в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, на час воєнного стану перебіг строку для прийняття спадщини або відмови від її прийняття зупиняється. У подальшому до законодавства були внесені зміни згідно\~з постанови Кабінету Міністрів України від 24.06.2022 №\~719\~та роз`яснення Міністерства юстиції України від 11.07.2022, за змістом яких перебіг строку для прийняття спадщини або відмови від її прийняття зупиняється на час дії воєнного стану, але не більше ніж на 4 місяці. Свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення строку для прийняття спадщини». Верховний Суд у постанові від 25.01.2023 №\~676/47/21 дійшов висновку, що п. 3 постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №\~164 «Деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану» суперечить ст. 1270,1272 ЦК України, а тому не підлягає застосуванню. На підставі постанови Кабінету Міністрів України від 09.05.2023 №\~469 п. 3 виключено із постанови №\~164 від 28.02.2022. Оцінюючи доводи сторін, суд зазначає, що однією з основних засад цивільного судочинства є верховенство права. У рішення Конституційного Суду України від 21.01.2025 № 3-р(ІІ)/2025 у справі № 3-4/2024(28/24) зазначено, що верховенство права як нормативний ідеал для кожної системи права і як універсальний та інтегральний принцип права потрібно розглядати, зокрема, у контексті такої засадничої його складової, як принцип юридичної визначеності. Конституційний Суд України зазначив, що ним у своїх рішеннях вже були сформульовані юридичні позиції щодо розуміння принципу юридичної визначеності як складника принципу верховенства права, що є застосовними й у справі, яка розглядається, зокрема, вказавши таке: -юридична визначеність\~дає можливість\~учасникам суспільних\~відносин завбачати\~наслідки своїх\~дій і\~бути впевненими\~у своїх\~легітимних очікуваннях (legitimate expectations) [абзац другий підпункту 2.2 пункту 2 мотивувальної частини рішення від 05.06.2020 № 3-р(I)/2019]; -принцип юридичної визначеності є істотно важливим у питаннях дієвості верховенства права (правовладдя); одним зі складових елементів загального принципу юридичної визначеності є вимога (як принцип) передбачності приписів права [друге речення абзацу першого, перше речення абзацу другого підпункту 2.1.1 підпункту 2.1 пункту 2 мотивувальної частини рішення від 18.06.2020 № 5-р(II)/2020]». У рішенні Конституційного Суду України також зазначив про прямі та опосередковані тлумачення поняття «юридична визначеність» у міжнародних документах: Венеційською комісією: «Юридична визначеність вимагає, щоб юридичні норми були зрозумілими й точними, а також, щоб їхньою метою було забезпечення передбачності ситуацій та правовідносин; юридична визначеність також означає, що держава загалом\~повинна додержувати\~взятих на\~себе зобов`язань\~щодо людей\~або виконувати\~їм обіцяне [поняття „виправданого (легітимного) очікування]» (перше речення § 46, § 48 Доповіді про правовладдя Європейської комісії «За демократію через право» (Венеційська комісія), ухваленої на її 86-му пленарному засіданні 25-26 березня 2011 року [CDL-AD(2011)003rev]). «У принципі правомірних (легітимних) очікувань виражено ідею, що органи публічної влади повинні додержувати не лише приписів актів права, а й своїх обіцянок та пробуджених очікувань; перешкоди для дієвого виконання приписів актів права можуть виникати не лише внаслідок незаконної чи недбалої дії з боку органів державної влади, а й через те, що якість законодавства унеможливлює таке виконання; тому надзвичайно важливим є те, щоб іще до ухвалення приписів актів права було здійснено їх оцінювання на предмет можливості практичного виконання та після їх ухвалення було здійснено перевірку на предмет того, чи їх може бути застосовано або ж чи їх застосовано у дієвий спосіб; це означає, що коли йдеться про верховенство права (the rule of law), то має здійснюватись оцінювання законодавства ех ante та ех post» [Спеціальне дослідження Європейської комісії „За демократію через право (Венеційська комісія) „Мірило правовладдя, СDL-AD(2016)007, пункти II.B.5.61, II.A.7.54]; Європейським судом з прав людини: «Згідно з критерієм якості приписи права мають бути доступними для заінтересованої особи, яка могла б передбачати наслідки їх застосування щодо себе, та не суперечити принципові верховенства права» [рішення у справі Kruslin v. France від 24 квітня 1990 року (заява № 11801/85), § 27, рішення у справі Фельдман проти України (№ 2)/Feldman v. Ukraine (№ 2) від 12 січня 2012 року (заява № 42921/09), § 23]. Також в рішенні Конституційного Суду України вказано, що «Європейський суд з прав людини наголошував на різниці між звичайним очікуванням, яким би зрозумілим воно не було, і легітимним очікуванням, яке повинно бути більш конкретним і базуватися на нормативних приписах законодавства чи усталеній національній судовій практиці» [ухвала щодо прийнятності заяв у справі Von Maltzan and Others v. Germany від 02.03.2005 (заяви №№ 71916/01, 71917/01, 10260/02), § 112].

Outcome: approved