Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-03 00:00:00

У своїй позовній заяві позивач просить ухвалити рішення, яким визнати за ним право власності в цілому будинковолодіння, що знаходиться по [ADDRESS] . В основу своїх позовних вимог позивач зіслався на те, що [INFO] помер його батько [PERSON] , який був власником домоволодіння, що знаходиться по [ADDRESS] . Після його смерті відкрилася спадщина на вищевказане майно. Він бажаючи скористатися своїм правом на спадкування за законом звернувся в нотаріальну контору. Нотаріус йому відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом оскільки відсутній документ власності на спадкове майно. При таких обставинах, він не може в повній мірі володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю, змушений звернутися в суд за захистом своїх законних прав та інтересів. Сторони у судове засідання не з`явилися, направили суду заяви про розгляд справи у їх відсутності, відповідачі позов визнали у повному об`ємі, а позивач підтримав. За таких обставин суд вважає за необхідне справу розглянути у відсутності сторін, у порядку, передбаченому ст. 247 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення виходячи з таких підстав. Відповідно до ст.ст.1-4 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону ( ст.5 ЦПК України). Право громадян на власність, як важливий атрибут правової держави і демократичного суспільства, закріплено в Конституції України, стаття 41 якої передбачає, що кожен має право володіти, користуватися, розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. За змістом п.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, ст.1 Першого протоколу до Конвенції кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Відповідно до роз`яснень п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це. Частиною першою ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до положень, викладених у ст.ст. 13, 81 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Копією свідоцтва про народження (а.с.4) та копією свідоцтва про смерть (а.с.6) підтверджено, що батько позивача [PERSON] , помер [INFO] , мати позивача [PERSON] померла [INFO] . Згідно копії технічного паспорта (а.с.8-11) будинковолодіння, що знаходиться по [ADDRESS] складається з житлового будинку 1968 року побудови загальною площею 65,5 кв м, житловою площею 45,5 кв м, допоміжною площею 20,0 кв м та господарських будівель і споруд: літньої кухні площею 8,5 кв м, сараю площею 16,0 кв м, вбиральні площею 1,1 кв м, сараю площею 4,8 кв м, літньої кухні площею 42,2 кв м, гаражу площею 16,7 кв м, сараю площею 18,1 кв м, сараю площею 29,3 кв м, сараю площею 9,4 кв м, криниці та огорожі. Інвентаризаційна вартість становить 216413 грн (а.с.12). Постановою нотаріуса від 15 червня 2023 року за №35/02-14 (а.с.5) підтверджено, що у видачі свідоцтва про право на спадщину позивачу відмовлено, у зв`язку з відсутністю документа власності на спадкодавця. Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. За змістом ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Отже судом встановлено, що [PERSON] на день смерті був власником будинковолодіння, що знаходиться будинковолодіння, що знаходиться по [ADDRESS] . Позивач прийняв спадщину після смерті батька, а тому за позивачем слід визнати право на спадщину. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд приймає визнання позову відповідачами, оскільки таке визнання відповідає вимогам чинного законодавства, інтересам сторін по справі, в свою чергу, не суперечить правам та інтересам інших осіб. На підставі ст. 41 Конституції України, ст. 392 ЦК України,

Outcome: approved