Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-22 00:00:00

04 березня 2025 року до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Свеа фінанс» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором в розмірі 48889,18 гривень, а також понесені судові витрати. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 29 жовтня 2021 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] укладено Договір кредитної лінії № 348589477 шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 ЗУ «Про електронну комерцію». Відповідно до умов кредитного договору, ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» надало [PERSON] кредит на умовах строковості, зворотності, платності, які він зобов`язався повернути, сплативши проценти за користування кредитом, в порядку та на умовах, визначених цим Договором. ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» свої зобов`язання за Договором кредиту виконало, та надало [PERSON] грошові кошти. Водночас, відповідач належним чином не виконував свої зобов`язання за Кредитним договором, у зв`язку з чим за ним утворилась заборгованість. Між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено Договір факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 року, у відповідності до умов яких, ТОВ «Таліон Плюс» набуло права вимоги за кредитним договором № 348589477 від 29.10.2021 року. 02.05.2024 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Свеа Фінанс» укладено Договір факторингу № 02/0524-01/01,02-11/24 від 02.05.2024 року, за умовами якого ТОВ «Свеа Фінанс» набуло права вимоги за кредитним договором № 348589477 від 29.10.2021 року, укладеним між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] в розмірі 48889,18 гривень, з яких: 9987,55 гривень заборгованість по тілу кредиту; 38901,63 гривень заборгованість по відсотках. Після отримання права вимоги не здійснювало жодних нарахувань, однак відповідач не виконує умови Договору № 348589477 від 29.10.2021 року, та має непогашену заборгованість, у зв`язку з чим ТОВ «Свеа Фінанс» вимушене звернутись до суду. Ухвалою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 06 березня 2025 року цивільну справу № 203/1425/25 за позовом ТОВ «Свеа фінанс» до [PERSON] передано на розгляд за підсудністю до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська. 19 березня 2025 року цивільна справа № 203/1425/25 надійшла до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська та протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.03.2025 року для її розгляду визначено суддю Мачуського О.М. Ухвалою судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська Мачуського О.М. від 20 березня 2025 року справу прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Відповідно до Закону України Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» щодо зміни найменувань місцевих загальних судів № \~4273-IX від 26.02.2025 року, який набрав чинності 25.04.2025 року, найменування Індустріального районного суду міста Дніпропетровська змінено на Індустріальний районний суд міста Дніпра. Рішенням Індустріального районного суду міста Дніпра від 05 травня 2025 року, ухваленим в порядку заочного розгляду справи, задоволено позовні вимоги ТОВ «Свеа Фінанс» до [PERSON] про стягнення заборгованості за Договором кредитної лінії № 348589477 від 29.10.2021 року, в розмірі 48889,18 гривень, з яких: 9987,55 гривень заборгованість за тілом кредиту; 38901,63 гривень заборгованість за відсотками. Ухвалою Індустріального районного суду міста Дніпра від 03 червня 2025 року задоволено заяву відповідача [PERSON] , скасовано рішення Індустріального районного суду міста Дніпра від 05 травня 2025 року по цивільній справі № 203/1425/25 та призначено справу до розгляду в судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження. Заперечення від учасників справи проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, до суду не подавались. 10\~червня 2025\~року [PERSON] \~подав до\~суду відзив\~на позовну\~заяву в\~якому зазначив,\~що не\~оспорює факт\~укладання кредитного\~договору,\~однак вважає,\~що позовні\~вимоги не\~підлягають задоволенню.\~Так,позивачем не доведено право грошової вимоги до відповідача, оскільки Договір кредитної лінії № 348589477 від 29.10.2021 року укладено значно пізніше, ніж Договір факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 року. Тобто, в момент відступлення права вимоги, ще не виникло зобов`язань за кредитним договором. Окрім того, за умовами кредитного договору, строк кредитування складає 30 днів до 29.11.2021 року. Отже, звертаючись до суду 04.03.2025 року позивачем пропущено трирічний строк позовної давності. З урахуванням наведеного, відповідач просить застосувати до спірних правовідносин строк позовної давності та відмовити у задоволенні позовних вимог. Правом, передбаченим ст. 179 ЦПК України, щодо подачі відповіді на відзив на позовну заяву, позивач не скористався. Представник позивача ТОВ «Свеа Фінанс» Варшавський К.А. в судове засідання не з`явився, натомість в прохальній частині позову зазначив, що просить розглядати справу без його участі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, у відзиві на позовну заяву зазначив, що просить розглянути справу без його участі. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, розглянувши подані стороною документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає що позов підлягає задоволенню з наступник підстав. Судом встановлено, що 29 жовтня 2021 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] укладено Договір кредитної лінії № 348589477. Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Згідно положень статті 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Відповідно до ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст.12 цього Закону є оригіналом такого документа. Відповідно до ч. 13 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. Докази, подані в електронній формі та/або у формі паперових копій електронних повідомлень, вважаються письмовими доказами згідно із ст. 64 ЦПК України. Згідно ч. 3 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах: від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18 (провадження № 61-8449 св 19);від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19 (провадження№ 61-7203 св 20), від 12 січня 2021 року справа № справа № 524/5556/19 (провадження № № 61-16243 св 20). Тобто, судова практика у цій категорії справ є незмінною. Відповідач пройшов реєстрацію в Інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» - www.moneyveo.ua, надав всі необхідні дані для встановлення особи й оформлення договору, та шляхом використання одноразового ідентифікатора V86GG53H, підписав електронний Договір кредитної лінії № 348589477 від 29 жовтня 2021 року, який містив усі істотні умови, і з якими відповідач ознайомився до моменту укладання. Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Стаття 652 ЦК України дає визначення, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. З урахуванням викладеного слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України). Аналізуючи зібрані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що Договір кредитної лінії\~№ 348589477\~від 29\~жовтня 2021\~року укладений у спосіб визначений чинним законодавством України з повним дотриманням вимог щодо їх укладення із зазначенням умов, які жодним чином не порушують вимоги Закону України «Про захист прав споживачів», порядок надання та повнота наданої інформації відповідають вимогам Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». У своєму відзиві на позовну заяву відповідач [PERSON] не оспорював та підтвердив факт укладення між ним та ТОВ «Манівео\~швидка фінансова\~допомога» договору кредитної лінії № 348589477 від 29 жовтня 2021 року. Отже, між сторонами виникли правовідносини, що регулюються ЦК України, Законом України «Про електрону комерцію», Законом України\~«Про електронний\~цифровий підпис» та Законом України «Про споживче кредитування». Відповідно до п. 1.1. Договору ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» надало, а [PERSON] отримав кредит у вигляді відновлювальної кредитної лінії в розмірі кредитного ліміту від 2000,00 гривень до 50000,00 гривень на умовах строковості, зворотності, платності, а відповідач зобов`язується повернути кредит та сплачувати проценти відповідно до умов, зазначених у Договорі, додатках до нього та Правилах надання грошових коштів у позику,в тому числі на умовах фінансового кредиту продукту «Веокард». Сума кредитного ліміту, вказана в п. 1.1. Договору, - це максимальна сума кредиту , яка протягом строку дії Договору одночасно може бути у розпорядженні Позичальника (п. 1.2. Договору). Кредит надається позичальнику в сумі встановленого кредитного ліміту повністю, або частинами (траншами), з відкладною обставиною, яою є момент проведення кожної авторизованої операції з використанням Платіжної картки. Кожен транш, наданий згідно з Договором, є еквівалентний сумі Авторизованої операції, здійсненої позичальником в рамках цього договору (п. 1.3. Договору). Загальна сума кредиту складається з сум кредиту (траншів) отриманих протягом всього строку дії договору, передбаченого п. 1.7. Договору (п. 1.5. Договору). Пунктом 1.7. Договору визначено, що договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами та діє протягом 5 років, а в частині розрахунків до повного та належного їх виконання. У разі якщо за 30 днів до закінчення строку дії Договору жодна з сторін не повідомить іншу сторону про бажання розірвати договір, його дія продовжується кожен раз на той самий строк, але не більше ніж три рази. Нарахування процентів за користування Кредитом здійснюється щоденно починаюси з першого дня надання суми Кредиту Позичальнику (здійснення першого та наступних Траншів) та дня фактичного повернення всієї суми Кредиту, в наступних розмірах: Базова процентна ставка 730 % річних від суми наданого Кредиту, що становить 2% за кожен день користування Кредитом; Дисконтна процентна ставка 361,35% річних від суми наданого Кредиту, що становить 0,99 % за кожен день користування Кредитом (п. 1.10. Договору). Відповідно до пунктів 4.1, 4.4. Кредитного договору, невід`ємною частиною цього Договору є Правила та Паспорт споживчого кредиту, що надано Позичальнику до укладення Договору. Уклавши цей Договір, Позичальник підтверджує, що він ознайомлений, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватись Правил, текст яких розміщений на Сайті Кредитодавця: www.moneyveo.ua. Сторони дійшли згоди, що у всіх відносинах між Позичальником та Кредитодавцем з приводу укладення цього Договору в якості підписів Сторін використовується електронний підпис одноразовим ідентифікатором, відповідно до Правил та Закону України «Про електронну комерцію», що має таку саму юридичну силу як і власноручний підпис. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з п. 1-1 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування», договір про споживчий кредит - вид кредитного договору, за яким кредитодавець зобов`язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором;. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти) визначені на розсуд сторін та погоджені ними. При цьому згідно ч.1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» свої зобов`язання за кредитним договором виконало та надало [PERSON] грошові кошти. Сума використаного відповідачем кредиту склала 12232,57 гривень, дата першого траншу (видачі) - 07.01.2022 року, дата останнього траншу (видачі) - 11.02.2022 року. Відповідач підтвердив виникнення своїх зобов`язань, відповідно до умов укладеного договору, шляхом прийняття виконання зобов`язання кредитодавця, а саме отримавши кредитні грошові кошти. Разом з тим, відповідач взяті на себе зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконував, у зв`язку з чим за останнім утворилась заборгованість, яка відповідно до складеного ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» розрахунку заборгованості станом на 27.06.2023 року складала 48889,18 гривень, з яких: 9987,55 гривень заборгованість за тілом кредиту; 38901,63 гривень заборгованість за відсотками. Щодо наявності у ТОВ «Свеа Фінанс» права вимоги до відповідача за Договором кредитної лінії № 348589477 від 29 жовтня 2021 року, суд зазначає наступне. Згідно з п. 2.1.1.5. Договору, кредитодавець має право укласти догововір відступлення права вимоги за Договором або договір факторингу з будь-якою третьою стороною. Між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено Договір факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 року, та додаткові угоди до нього № 26 від 31 грудня 2020 року, № 27 від 31 грудня 2021 року, № 31 від 31 грудня 2022 року, № 32 від 31 грудня 2023 року, у відповідності до умов яких, ТОВ «Таліон Плюс» набуло права вимоги за кредитним договором № 348589477, укладеним між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] , в розмірі 48889,18 гривень. Відповідно до розрахунку заборгованості, складеного ТОВ «Таліон Плюс», станом на 27.06.2023 року заборгованість [PERSON] за кредитним договором № 848589477 складає 48889,18 гривень, з яких: 9987,55 гривень заборгованість за тілом кредиту; 38901,63 гривень заборгованість за відсотками. 02 травня 2024 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Свеа Фінанс» укладено Договір факторингу № 02/0524-01/01.02-11/24 від 02.05.2024 року, за умовами якого ТОВ «Свеа Фінанс» набуло права вимоги за кредитними договорами, зазначеними в реєстрі прав вимоги. Відповідно до Витягу з реєстру прав вимоги №1 від 02.05.2024 року, ТОВ «Свеа Фінанс» набуло право грошової вимоги за кредитним договором № 348589477 від 29.10.2021 року, укладеним між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] в розмірі 48889,18 гривень, з яких: 9987,55 гривень заборгованість за тілом кредиту; 38901,63 гривень заборгованість за відсотками. За приписами пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові (частина перша статті 513 ЦК України). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 ЦК України). Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1 ст. 516 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1077, ч. 1 ст. 1084\~ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Якщо відповідно до умов договору факторингу фінансування клієнта здійснюється шляхом купівлі у нього фактором права грошової вимоги, фактор набуває права на всі суми, які він одержить від боржника на виконання вимоги, а клієнт не відповідає перед фактором, якщо одержані ним суми є меншими від суми, сплаченої фактором клієнтові. Отже, відповідно до Договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 року, з додатковими угодами до нього № 26 від 31 грудня 2020 року, № 27 від 31 грудня 2021 року, № 31 від 31 грудня 2022 року, № 32 від 31 грудня 2023 року, та Договору факторингу № 02/0524-01/01.02-11/24 від 02.05.2024 року, до ТОВ «Свеа Фінанс» перейшло право грошової вимоги до відповідача за Договором кредитної лінії № 348589477 від 29 жовтня 2021 року. Водночас, безпідставними є посилання відповідача про недоведеність позивачем права вимоги за Договором кредитної лінії № 348589477 від 29 жовтня 2021 року, оскільки ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» передало ТОВ «Таліон Плюс» право вимоги за даним кредитним договором, шляхом укладення додаткових угод до Договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 року. В свою чергу, ТОВ «Таліон Плюс» отримало право грошової вимоги до відповідача, та шляхом укладення Договору факторингу № 02/0524-01/01.02-11/24 від 02.05.2024 року, передало це право позивачу - ТОВ «Свеа Фінанс». Відповідно до ч. 1 ст.\~509\~ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною 1 статті 530\~ЦК України встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до наданих позивачем розрахунків, відповідач належним чином взяті на себе зобов`язання за договором не виконував у зв`язку з чим, за останнім утворилась заборгованість за Договором кредитної лінії № 348589477 від 29.10.2021 року, яка станом на 02.05.2024 року (дата відступлення права вимоги) складає 48889,18 гривень, з яких: 9987,55 гривень заборгованість за тілом кредиту; 38901,63 гривень заборгованість за відсотками. Після отримання права грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 348589477 від 29.10.2021 року, позивач жодних додаткових нарахувань не здійснював. Відповідно до\~статті 611 ЦК України\~у разі порушення зобов`язань настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки. Згідно зі\~ст. 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти\~(кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі\~статтею 1048 ЦК України\~позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Надані позивачем розрахунки заборгованості за Договором кредитної лінії № 348589477 від 29.10.2021 року, в ході розгляду справи відповідачем не оспорювались. Відповідно до\~ст. 629 ЦК України\~договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, відповідач порушує зобов`язання за даними договором. Відповідно до ч. 2 ст. 615 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. У відповідності до ст.\~610\~ЦК\~України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ч.1 ст.\~612\~ЦК\~України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами Відповідно до\~ст. 625 ЦК України\~боржник не звільняється від\~відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Суд бере\~до уваги,\~що відповідач\~належним чином\~не виконав\~взяті на\~себе зобов`язання\~та згідно\~матеріалів справи\~має заборгованість\~перед ТОВ\~«Свеа Фінанс»,\~яке є\~правонаступником кредитодавця,\~в загальному\~розмірі 48889,18\~гривень. При цьому, в ході розгляду справи відповідачем не надано доказів, які б підтверджували виконання ним зобов`язань за кредитної лінії № 348589477 від 29.10.2021 року чи спростовували б доводи, наведені позивачем, зокрема й наданий розрахунок заборгованості. Щодо посилань відповідача про необхідність застосування наслідків спливу позовної давності, суд зазначає наступне. У відзиві на позовну заяву [PERSON] просить застосувати строки позовної давності та відмовити у задоволенні позову. В обґрунтування своїх вимог відповідач зазначає, що відповідно до вимог п.1.2. кредитного договору № 348589477 від 29.10.2021 року Кредит надається строком на 30 днів від дати отримання Кредиту Позичальником, на споживчі потреби. Оскільки строк договору є рівним строку кредитування, який закінчується 29.11.2021 року, то при зверненні позивача даним позовом, вже сплив строк позивної давності. Разом з тим, жоден пункт Договору кредитної лінії № 348589477 від 29 жовтня 2021 року, зокрема, й п. 1.2. на який вказує відповідач, не містить посилань щодо строку кредитування терміном 30 днів. Водночас, як встановлено судом, п. 1.7. Договору кредитної лінії № 348589477 від 29 жовтня 2021 року, визначено, що договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами та діє протягом 5 років, й у разі якщо за 30 днів до закінчення строку дії Договору жодна з сторін не повідомить іншу сторону про бажання розірвати договір, його дія продовжується кожен раз на той самий строк, але не більше ніж три рази. Таким чином, узгоджений в п. 1.7. між кредитодавцем та позичальником строк Договору кредитної лінії № 348589477 від 29 жовтня 2021 року, в момент звернення ТОВ «Свеа Фінанс» до суду з даним позовом не сплив, а тому відсутні підстави для задоволення заяви [PERSON] щодо застосування до вимог позивача строку позовної давності. За таких обставин, враховуючи, що відповідач не виконує свої зобов`язання щодо погашення заборгованості, суд доходить висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за Договором кредитної лінії № 348589477 від 29.10.2021 року, в розмірі 48889,18 гривень, з яких: 9987,55 гривень заборгованість за тілом кредиту; 38901,63 гривень заборгованість за відсотками. Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Європейський суд\~з прав\~людини вказав,\~що згідно\~з його\~усталеною практикою,\~яка відображає\~принцип,\~пов`язаний\~з належним\~здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Seryavin and others v. Ukraine, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2011 року, остаточне 10.05.2011). З урахуванням викладеного, судом не надається детальна відповідь на інші аргументи сторін, оскільки вони самі по собі, або в сукупності з іншими аргументами та доказами по справі, не пливають на вищезазначений висновок суду. Таким чином,\~розглянувши справу\~в межах\~заявлених позовних\~вимог,\~дослідивши всебічно,\~повно,\~безпосередньо та\~об`єктивно\~наявні у\~справі докази,\~оцінивши їх\~належність,\~допустимість,\~достовірність,\~достатність і\~взаємний зв`язок\~у сукупності,\~з`ясувавши\~усі обставини\~справи,\~суд дійшов\~висновку,\~що позовні\~вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Свеа фінанс» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд зазначає наступне. Відповідно до\~ст.\~133\~ЦПК України\~судові витрати\~складаються з\~судового збору\~та витрат,\~пов`язаних з\~розглядом справи.\~До витрат,\~пов`язаних з\~розглядом справи,\~належать,\~зокрема витрати на професійну правничу допомогу та витрати, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи. За звернення до суду з позовною заявою в електронному вигляді з використанням підсистеми ЄСІТС «Електронний суд» у відповідності до вимог\~ЗУ «Про судовий збір», позивачем ТОВ «Свеа Фінанс» були понесені витрати з оплати судового збору в сумі 2422,40 гривень, що підтверджується платіжною інструкцією кредитового переказу коштів № 91 від 20.02.2025 року. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч. 1 ст. 141 ЦПК України). Таким чином, у відповідності до ст. 141 ЦПК України, пропорційно до задоволеної частини позовних вимог, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати з оплати судового збору в розмірі 2422,40 гривень.

Outcome: approved