Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-23 00:00:00

Позиції позивача та відповідача, інших учасників справи У квітні 2025 року до Київського районного суду м.\~Одеси з позовом звернувся [PERSON] (далі також позивач), поданим в його інтересах представником [PERSON] до Одеської міської\~ради (далі\~також \~відповідач) про визнання за [PERSON] , 2007 року народження, права власності в порядку спадкування за заповітом на 1/3 частки квартири за адресою: [ADDRESS] , котра належала його батькові [PERSON] , який помер [INFO] . В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що він є єдиним спадкоємцем після смерті свого батька відповідно до заповіту. На час смерті батька він був малолітнім, тому заяву про прийняття спадщини та заведення спадкової справи подала його мати. Після повноліття він звернувся до Київської державної нотаріальної контори у місті Одесі для отримання свідоцтва про право на спадщину. Однак постановою державного нотаріуса Сальнікової З.В. від 21.02.2025 йому було відмовлено у зв`язку з відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів на спадкове майно. У результаті вжитих заходів, направлених на отримання оригіналу свідоцтва про право власності на частку успадковуваної квартири, отримати дублікат свідоцтва про право власності не вдалося. Означені обставини стали підставою для звернення з цим позовом до суду. Правом надання відзиву на позов відповідач не скористався. Заяви та клопотання учасників справи 01.04.2025 представником позивача разом з позовом до суду подано клопотання про витребування доказів. Ухвалою суду від 14.04.2025 вказане клопотання задоволено. Процесуальні дії у справі Ухвалою суду від 14.04.2025 справа призначена до розгляду в порядку загального позовного провадження. Підготовчі судові засідання призначалися на 07.05.2025, 28.05.2025 та 24.06.2025. Ухвалою суду від 24.06.2025 підготовче судове засідання закрито, справу призначено до судового розгляду на 17.07.2025. У судовому засіданні, 17.07.2025, представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Фактичні обставини справи Дослідивши матеріали справи та наявні в ній докази, суд доходить висновку про задоволення позову з таких підстав. Судом установлено, що відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 29.01.2011 Другим Малиновським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції, підтверджено факт смерті [INFO] [PERSON] , [INFO] , актовий запис №\~272. Згідно із заповітом від 15.01.2009, посвідченим приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Димерлій О.М. за реєстровим №\~79, [PERSON] усе своє майно заповів своєму синові [PERSON] . Спадкове нерухоме майно, яке залишилося після смерті [PERSON] становить, зокрема, 1/3 частку квартири за адресою: [ADDRESS] . Право власності спадкодавця на частку в означеній квартирі підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 21.01.2008 №\~ [NUMBER] , виданим Управлінням житлово-комунального господарства та паливно-енергетичного комплексу Одеської міської ради. Матеріалами спадкової справи №\~494/2011 підтверджено, що єдиним спадкоємцем після смерті [PERSON] є його син [PERSON] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 16.01.2007, видане Відділом реєстрації актів цивільного стану Київського районного управління юстиції м.\~Одеси, де його батьками вказані [PERSON] та [PERSON] ). Постановою державного нотаріуса Сальнікової З.В. від 21.02.2025 позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на частку в спадковій квартирі, оскільки у нього відсутні оригінали правовстановлюючих документів на спадкове майно. Згідно з відповіддю КП «Міське агентство з приватизації житла» від 24.03.2025 №\~214/01-06 на адвокатський запит, дублікат свідоцтва про право власності може бути виданий за письмовою заявою власника (співвласників). Позивач не є власником частики в успадковуваній квартирі. Місцезнаходження інших власників 2/3 квартири [PERSON] та [PERSON] наразі не відомо. Відтак, позивачем вжито усіх заходів, направлених на отримання оригіналів (дублікату) правовстановлюючих документів на успадковувану кватиру, однак останній не зміг їх отримати з причин, які не залежали від його волі. Мотиви прийнятого рішення Так, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч.\~1 ст.\~2 ЦПК України). Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (ч. 1,\~2 ст.\~15 ЦК України). Відповідно до положень ст.\~41 Основного Закону України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Положення цієї статті Конституції України кореспондуються із положеннями ст.\~1 Першого протоколу до Конвенції, відповідно до якої кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Поняття «власність», яке передбачене ч.\~1 ст.\~1 Першого Протоколу до Конвенції, має автономне значення, яке не обмежується правом власності на матеріальні речі та не залежить від формальної класифікації у національному законодавстві, воно охоплює певні інші права та інтереси, які не є обмеженими в розумінні Конвенції, зокрема, майнові інтереси спадкоємців на спадкове майно. Там, де майновий інтерес за своєю природою є вимогою, він може розглядатися як «майно» тільки тоді, коли він має достатню підставу у національному законодавстві або у разі встановлення такого інтересу остаточним судовим рішенням, яке може бути виконано (п. 59, рішення у справі «Грецькі нафтопереробні заводи «Стрен» і «Стратіс Андреадіс проти Греції» (Stran Greek Refineries and Stratis Andreadis v. Greece), від 09.12.1994, Серія А, №\~301-В, ст.\~84,). Відтак, майновий інтерес, який виражається у майнових вимогах спадкоємців, підлягає захисту із застосуванням правових стандартів, визначених ст. 6 Конвенції та ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції в контексті права мирно володіти своїм майном та можливості його обмеження не інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами права. Згідно з нормами книги шостої «Спадкове право» ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (ст.\~1216 ЦК України). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст.\~1217 ЦК України). Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (ч.\~1,\~2 ст.\~1220 ЦК України). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст.\~1218 ЦК України). Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу (ч.\~1,\~2 ст.\~1258 ЦК України). Частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними (ч.\~1 ст.\~1267 ЦК України). У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ст.\~1261 ЦК України). Також, за правилами ст.\~1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини, право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч. 1 ст.\~1270 ЦК України). Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї (ч.\~1,\~3 ст.\~1268 ЦК України). Згідно із ч.\~1 ст.\~1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Відповідно до пп. 4.12, 4.16, 4.19 п.\~4 гл. 10 розділу II «Порядку вчинення нотаріальний дій нотаріусами України», затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 за № 296/5, свідоцтво про право на спадщину видається за наявності у спадковій справі всіх необхідних документів. Видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, нотаріус отримує інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно шляхом безпосереднього доступу до нього. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Під час судового розгляду установлено, що на час смерті (відкриття спадщини) [PERSON] мав місце заповіт, складений спадкодавцем на ім`я свого сина [PERSON] . Означеним заповітом охоплено усе майно спадкодавця. Заповіт недійсним не визнавався. [PERSON] прийняв спадщину у порядку, визначеному ЦК України. Інших спадкоємців, окрім позивача, не має. За результатами вжитих [PERSON] заходів, направлених на отримання оригіналу свідоцтва про право власності на успадковувану квартиру, отримати вказаний правовстановлюючий документ не виявилося за можливе з об`єктивних причин. Висновки суду Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч.\~1 ст.\~76 ЦПК України). Відповідно до ч. 1, 4 ст.\~82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до вимог ч. 3, 4 ст. 12, ч. 1, 2 ст. 13, ч. 1, 7 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, та несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, враховуючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч. 1, 2 ст. 89 ЦПК України). Суд відмічає, що визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Проаналізувавши заяви по суті справи та надані сторонами докази на їх підтвердження у поєднанні із застосованими правовими нормами, враховуючи мотиви, покладені в основу рішення, суд доходить висновку, що позивачем доведено перед судом належними та допустимими доказами факт наявності заповіту, вчасного звернення в інтересах позивача про прийняття спадщини та заведення спадкової справи, наявність об`єктивних причин, через які позивач не має можливості отримати оригінал свідоцтва про право власності на успадковувану квартиру. З урахуванням викладеного суд уважає, що визнання права власності в порядку спадкування у цій справі буде найбільш ефективним способом захисту невизнаних\~прав позивача. Іншого перед судом не доведено. Судові витрати Згідно з ч.\~1,\~2 ст.\~141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved