Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-29 00:00:00

До Володимирецького районного суду Рівненської області звернувся [PERSON] з позовом до Володимирецької селищної ради про визнання права власності за набувальною давністю. Свою заяву обгрунтовує тим, що згідно свідоцтва про право особистої власності на будівлю від 12 січня 1961 року [PERSON] зазначений власником будинку [ADDRESS] . Відповідно до наказу від 25 квітня 2025 року № 30/06-10/25 відділу містобудування, архітектури, надзвичайних ситуацій, цивільного захист населення та мобілізаційної роботи Володимирецької селищної ради Рівненської області, будинку [ADDRESS] , загальною площею 47,9 кв.м, власником якого був [PERSON] , присвоєно нову адресу: [ADDRESS] . [PERSON] помер [INFO] . Сином [PERSON] був [PERSON] , [INFO] . [INFO] [PERSON] також помер. У спірному будинку, на даний час ніхто не зареєстрований. У витягу з реєстру Володимирецької територіальної громади значиться, що позивач з 24 січня 1979 року по 01.03.1991 року проживав у спірному будинку по [ADDRESS] , хоча він проживав у ньому майже з народження, відповідний запис є в будинковій книзі за № 14, однак відсутня дата вибуття та прибуття. [PERSON] проживав незареєстрованим шлюбом із його тіткою, сестрою матері заявника - [PERSON] , 1931 р.н., яка померла [INFO] . Мати [PERSON] народила його як мати-одиначка та змалечку віддала на виховання та утримання своїй сестрі - [PERSON] та її цивільному чоловіку [PERSON] . Так як він виховувався та виріс в цій сім`ї, то завжди вважав останніх своїми батьком та матір`ю. 3 01.03.1991 [PERSON] почав проживати по [ADDRESS] , так як створив свою сім`ю, однак продовжував підтримувати відносини зі своїми названими батьками. Після того, як [PERSON] помер у 1995 році, і в будинку нікого не залишилось проживати, позивач фактично прийняв у своє користування та володіння спірний будинок, та є його володільцем по сьогоднішній день. Позивач по всіх юридичних питаннях виступає як власник чи володілець цього будинку, на нього відкритий особовий рахунок щодо сплати електроенергії, він займався пломбуванням лічильника електроенергії, у нього на руках збережена вся документація по будинку та його попередніх власниках, технічний паспорт, свідоцтво про право власності, будинкова книга, свідоцтва про народження, смерть, тощо. Позивач доглядає за будинком: скошує траву, підбілює, тощо. Таким чином, з 1995 року по сьогоднішній день, тобто більше 29 років позивач добросовісно, відкрито та безперервно користується та володіє спірним будинком. Крім того, у позивача відсутні підстави для володіння спірним майном та набуття права власності з інших підстав. Так, його названий батько [PERSON] успадкував цей будинок після смерті власника - свого батька [PERSON] , шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном. Оскільки [PERSON] не є рідним сином [PERSON] , то не є спадкоємцем за законом, згідно із ЦК 1963 року, який слід застосовувати до спадкування майна після [PERSON] , який помер в 1995 році. Так, позивач не був усиновленим, щоб спадкувати за ст.529 ЦК 1963 р., а також на момент смерті вже не був утриманцем, щоб спадкувати за ст.531 ЦК 1963 р., так як був повнолітнім. [PERSON] помер у відносно молодому віці - 60 років, тому заповіт також був відсутній. Отже, в інакший спосіб як застосування набувальної давності, позивач не може захистити права на володіння, користування та розпорядження майном, яке фактично перейшло у його власність. Вказаний позов надійшов до суду 02 липня 2025 року. Ухвалою Володимирецького районного суду Рівненської області від 03 липня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження. Розгляд справи здійснюється за відсутності сторін, без фіксування судового засідання технічними засобами, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України. [PERSON] в підготовче судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує повністю. Належним чином повідомлений відповідач в підготовче судове засідання не з`явився, надали заяву про визнання позову та про розгляд справи у їх відсутності. Згідно ч.3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Дослідивши та проаналізувавши письмові докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення із наступних підстав: Судом встановлено,\~щозгідно свідоцтва про право особистої власності на будівлю від 12 січня 1961 року [PERSON] зазначений власником будинку [ADDRESS] . Відповідно до наказу від 25 квітня 2025 року № 30/06-10/25, виданого відділои містобудування, архітектури, надзвичайних ситуацій, цивільного захист населення та мобілізаційної роботи Володимирецької селищної ради Рівненської області, будинку [ADDRESS] , загальною площею 47,9 кв.м, власником якого був [PERSON] , присвоєно нову адресу: [ADDRESS] . [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть, серії [NUMBER] . Відповідно до свідоцтва про народження, серії [NUMBER] сином [PERSON] був [PERSON] , [INFO] . [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть, серії [NUMBER] . 3гідно довідки № 596 від 26.03.2025, виданої Володимирецькою селищною радою, за адресою спірного будинку по [ADDRESS] на даний час зареєстровані особи відсутні. Відповідно до Витягу з реєстру Володимирецької територіальної громади №2025/004012920, [PERSON] з 24 січня 1979 року по 01.03.1991 року був зареєстрований у спірному будинку по [ADDRESS] . Згідно свідоцтва про народження позивача, серії [NUMBER] , в графі мати записано [PERSON] , в графі батько прочерк, тобто мати позивача народила як мати-одиначка. Як вбачається із доданих до позову документів, по всіх юридичних питаннях [PERSON] виступає як власник чи володілець цього будинку, на нього відкритий особовий рахунок щодо сплати електроенергії, що вбачається з відповідного рахунку, зокрема, за лютий 2025 року. [PERSON] займався пломбуванням лічильника електроенергії, про що свідчить акт № РПЛ 238147. У позивача на руках збережена вся документація по будинку та його попередніх власниках: технічний паспорт, свідоцтво про право власності, будинкова книга, свідоцтва про народження, смерть, тощо. Таким чином, [PERSON] з 1995 року по сьогоднішній день, тобто більше 29 років добросовісно, відкрито та безперервно користується та володіє спірним будинком. Частинами 1, 4 ст. 344 ЦК України встановлено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно\~(набувальна\~давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Таким чином, зі змісту вказаної норми вбачається, що задоволення судом вимог про визнання за володільцем права власності на нерухоме майно на підставі ст. 334 ЦК України можливе лише за наявності таких умов: По-перше, необхідно, щоб заволодіння майном було добросовісним, тобто особа при заволодінні майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. По-друге, таке володіння повинно бути відкритим, тобто очевидним для всіх інших осіб, при цьому володілець має ставитись до цього майна як до власного (експлуатувати, вживати необхідні заходи для утримання майна в належному стані тощо). По-третє, володіння майном повинно бути безперервним протягом встановлених законом строків. По-четверте, необхідною умовою є відсутність титулу (підстави) у позивача для володіння майном та набуття права власності. При цьому, володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні;\~ володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. А як зазначено у висновках, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 травня 2019 року у справі № 910/17274/17 (провадження№ 12-291гс18), а також у постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 01 серпня 2018 року у справі № 201/12550/16-ц (провадження № 61-19156св18), від 27 червня 2019 року у справі № 175/2338/16-ц (провадження № 61-2017св18), при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, необхідним є встановлення, зокрема, добросовісності та безтитульності володіння. Наявність у володільця певного юридичного титулу унеможливлює застосування набувальної давності. При цьому безтитульність визначена як фактичне володіння, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Отже, безтитульним є володіння чужим майном без будь-якої правової підстави. Натомість володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. Позивачем доведено наявність всіх вказаних умов, що є підставою для задоволення позову. З урахуванням сукупності вище вказаних обставин, суд приходить до висновку, що [PERSON] з 1995 року добросовісно заволодів чужим нерухомим майном житловим будинком, що знаходиться в [ADDRESS] і продовжує відкрито та безперервно володіти цим нерухомим майном протягом більше десяти років, набув право власності на це майно, у зв`язку з чим його позов підлягає до задоволення. Крім того, суд приймає до уваги ту обставину, що позов визнано відповідачем, і це визнання не суперечить вимогам закону, не порушує прав та інтересів інших осіб. А як в ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Outcome: approved