Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-20 00:00:00

представник Усенко М.І. в інтересах ТОВ «ФК «Кредит-Капітал», 26.06.2025 звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення 57\~704 грн. 79 коп. боргу за договором про споживчий кредит № 3301022 від 18.06.2021. Позов обґрунтовує тим, що 18.06.2021 між ТОВ «Мілоан» та відповідачкою укладено договір №\~3301022, згідно умов якого Товариство строком на 14 днів, надало відповідачці 15\~000 грн. 00 коп. кредиту зі сплатою процентів за користування ним, в порушення умов договору відповідачка свої зобов`язання за таким належним чином не виконувала, через що у неї перед ТОВ «Мілоан» виникла заборгованість, яка станом на 18.10.2021 склала 57\~704 грн. 79 коп. з яких 12\~441 грн. 00 коп. - заборгованість за тілом кредиту, 42\~413 грн. 79 коп. - заборгованість за процентами та 2\~850 грн. 00 коп. заборгованість за комісією, що 18.10.2021 між ТОВ «Мілоан»\~та позивачем укладено договір\~відступлення прав вимоги №\~77-МЛ,\~згідно умов\~якого право грошової вимоги\~за кредитним договором № 3301022 від 18.06.2021 перейшло до позивача, сума заборгованості на 23.06.2025 складає 57\~704 грн. 79 коп. Просив стягнути заборгованість за означеним договором, судовий збір та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 7\~000 грн. Ухвалою судді від 30.06.2025 провадження у справі відкрито в порядку спрощеного позовного провадження. Представник ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» Усенко М.І. у клопотанні від 17.07.2025 просив про задоволення позову та розгляд справи за його відсутності, не заперечив щодо ухвалення у справі заочного рішення. Відповідачка [PERSON] , яка належним чином повідомлялася про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилася, причини неявки не повідомила, відзиву не подала, тому згідно з ч. 4 ст. 223, ст. 280 ЦПК України, суд вважає за можливе розглядати справу за його відсутності в заочному порядку, на підставі наявних у справі доказів, про що не заперечив у клопотанні від 17.07.2025 представник позивача. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 13 означеного Кодексу, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до вимог ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, встановлені договором. Відповідно до положень ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов?язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату, а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором (ч. 1 ст. 1077 ЦК України). Із копії договору про споживчий кредит № 3301022 та додатків до нього, анкети-заяви на кредит № 3301022 від 18.06.2021, довідки про ідентифікацію, відомостей про щоденні нарахування та погашення, інших матеріалів справи убачається, що 18.06.2021 між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] укладено договір, за умовами якого Товариство строком на 14 днів (до 02.07.2021), надало відповідачці 15 000 грн. 00 коп. кредиту, а остання зобов`язалася повернути кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування таким на умовах та в строки/терміни, що визначені договором. Пунктом 1.4 договору передбачено, що термін (дата) повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом (дата платежу) : 02.07.2021. Позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом не пізніше терміну передбаченого п. 1.4 договору, а у випадку пролонгації не пізніше дати завершення періоду на який продовжено строк кредитування (п. 2.4.1). Проценти за користування кредитом становлять 4\~200 грн., які нараховуються за ставкою 2 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом (п. 1.5.2 договору). Стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5.00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом (п. 1.6 договору). Тип процентної ставки за цим договором: фіксована. Особливості нарахування процентів визначені пп. 2.2, 2.3 цього договору. Пунктом 2.3. договору передбачені умови пролонгації строку кредитування. Згідно платіжного доручення № 49095716 від 18.06.2021, АТ КБ «ПриватБанк» за дорученням ТОВ «Мілоан», на виконання умов договору №\~3301022 від 18.06.2021, того ж дня перерахувало грошові кошти у сумі 15\~000 грн. на платіжну картку № [NUMBER] [PERSON] 18.10.2021, між ТОВ «Мілоан» (далі - кредитор) та позивачем (далі новий кредитор) укладено договір відступлення прав вимоги №\~77-МЛ, відповідно до умов якого, кредитор передає (відступає) новому кредиторові за плату, а новий кредитор приймає належні кредиторові права грошової вимоги (права вимоги) до боржників за кредитними договорами вказаними у реєстрі боржників, укладеними між кредитором і боржниками (портфель заборгованості). Згідно акта приймання-передачі Реєстру Боржників за договором відступлення прав вимоги №\~77-МЛ від 18.10.2021, Клієнт передав, а Фактор прийняв Реєстр Боржників кількістю 3\~690 особи. Відповідно до витягу з Реєстру Боржників до договору відступлення прав вимоги №\~77-МЛ від 18.10.2021, сума заборгованості [PERSON] за договором №\~3301022 від 18.06.2021 складає 57\~704 грн. 00 коп., з яких 12\~441 грн. заборгованість за тілом кредиту, 42\~413 грн.79 \~коп.\~-\~заборгованість за\~процентами та 2\~850 грн. заборгованість за комісією. Як убачається із виписки з особового рахунку, інших матеріалів справи, заборгованість за договором №\~3301022 від 18.06.2021, нарахована в межах пролонгованого (продовженого) строку кредитування згідно з умовами кредитного договору, [PERSON] не погашена, залишок заборгованості на 23.06.2025 складає 57\~704 грн. 00 коп. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Ураховуючи вищенаведене, а саме те, що [PERSON] внаслідок неналежного виконання умов укладеного 18.06.2021 з ТОВ "Мілоан" договору допустила заборгованість перед Кредитором, що позивач набув право вимоги до відповідачки за вказаним договором на законних підставах, позов слід задовольнити частково, стягнути з відповідачки на користь позивача заборгованість за договором про споживчий кредит №\~3301022 від 18.06.2021 в розмірі 54\~854 грн. 79 коп., з яких 12\~441 грн. заборгованість за тілом кредиту та 42\~413 грн. 79\~коп.\~-\~заборгованість за\~процентами. Підстав для стягнення з відповідачки комісії за надання кредиту в розмірі 2 850 грн. 00 коп., суд не убачає, з огляду на наступне. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 02.09.2019 справа № 186/1333/16-ц, провадження № 61-27618св18 зазначено, що відповідно до рішення Конституційного Суду України від 10.11.2011 у справі № 15-рп/2011, держава, встановлюючи законами України засади створення і функціонування грошового та кредитного ринків (пункт 1 частини другої статті 92 Конституції України), має підтримувати на засадах пропорційності розумний баланс між публічним інтересом ефективного перерозподілу грошових накопичень, комерційними інтересами банків щодо отримання справедливого прибутку від кредитування і охоронюваними законом правами та інтересами споживачів їх кредитних послуг. Держава забезпечує особливий захист більш слабкого суб`єкта економічних відносин, а також фактичну, а не формальну рівність сторін у цивільно-правових відносинах шляхом визначення особливостей договірних правовідносин у сфері споживчого кредитування та обмеження дії принципу свободи цивільного договору. Це здійснюється через встановлення особливого порядку укладення цивільних договорів споживчого кредиту, їх оспорювання, контролю за змістом та розподілу відповідальності між сторонами договору. Тим самим держава одночасно убезпечує добросовісного продавця товарів (робіт, послуг) від можливих зловживань з боку споживачів. Умови договору споживчого кредиту, його укладення та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими споживач вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності. У постанові Верховного Суду України від 16.11.2016 у справі № 6-1746цс16 вказується, що встановлення банком у кредитному договорі обов`язку боржника сплачувати щомісячну комісію за управління кредитом без зазначення, які саме послуги за вказану комісію надаються клієнту, а також нарахування комісії за послуги, що супроводжують кредит (саме як компенсація сукупних послуг банку за рахунок клієнта), є незаконним. Несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема, щодо плати за обслуговування кредиту, і це є підставою для визнання таких положень недійсними. Пунктом 1.5.1 кредитного договору №\~3301022 від 18.06.2021, укладеного між ТОВ «Мілоан» та відповідачкою, передбачено комісію за надання кредиту 2\~850 грн., яка нараховується за ставкою 19.00 відсотків від суми кредиту одноразово. Однак, встановивши в кредитному договорі сплату разової комісії, що нараховується в момент видачі кредиту, позивач не зазначив, які саме послуги за вказану комісію надаються позичальнику, що є незаконним, та фактично нараховув комісію за ту саму послугу, за яку відповідачка повинна сплатити згідно з договором проценти. Зазначена правова позиція узгоджується з усталеною судовою практикою Верховного Суду та викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 16.08.2019 справа № 595/290/17, провадження № 61-29972св18; Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 02.10.2019 справа № 311/682/16-ц, провадження № 61-24756св18; від 02.10.2019 справа № 760/20414/14-ц, провадження № 61-31205св18. Зазначена умова договору порушує принцип добросовісності та призводить до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін, отже суперечить положенням статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів». Ураховуючи наведене, суд дійшов висновку, що нарахування позичальнику комісії за надання кредиту без зазначення конкретних послуг, за які її сплачено, є незаконним, відтак вимога позивача в частині стягнення з відповідачки заборгованості за комісією у розмірі 2\~850 грн. 00 коп. задоволенню не підлягає. Відповідно до положень ст. 133, 141 ЦПК України, суд стягує з [PERSON] на користь позивача 2\~302 грн. 75 коп. судового збору, пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Щодо вимоги позивача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає наступне. Згідно з ч. 8\~ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом (професійна правнича допомога) робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Представник позивача Усенко М.І. у заяві від 23.06.2025 просив стягнути з відповідачки витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 7 000 грн. Із матеріалів справи убачається, що на підставі договору про надання правничої допомоги № 0206 від 02.06.2025 укладеного між АБ «Апологет» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал», адвоката Усенко М.І., який діє згідно свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю № 2093 від 29.08.2012 та ордера серія ВС №1374343 від 04.06.2025 уповноважено здійснювати представництво та захист прав і законних інтересів ТОВ «ФК «Кредит-капітал» у справі про стягнення заборгованості з боржниці [PERSON] . Згідно акта №40 наданих послуг від 16.06.2025 та детального опису до нього, розмір заявлених позивачем до стягнення витрат з відповідачки, складається з усної консультації, ознайомлення з матеріалами кредитної справи, погодження правової позиції з клієнтом та складення позовної заяви для направлення до суду. Під час вирішення питання про стягнення витрат на професійну правову допомогу, суд враховує висновок Великої Палати Верховного Суду у справі № 755/9215/15-ц у постанові від 19.02.2020, згідно якого, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Важливими є також висновки у постановах Верховного Суду у справі № 905/1795/18 та у справі № 922/2685/19, де визначено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial