Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-21 00:00:00

19 червня 2025 року представник позивача адвокат Андрусенко Ігор Ярославович, який діє на підставі ордеру серії ВО №1106456 звернувся до суду в інтересах [PERSON] з позовом до [PERSON] та просить суд розірвати шлюб між [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] зареєстрований 03 червня 2017 року Монастириським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області, актовий запис №18. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначає, що у шлюбі у них народилася дочка [PERSON] , [INFO] . Протягом тривалого періоду не проживає з відповідачем однією сім`єю. Підставою для розірвання шлюбу є ті обставини, що відсутні спільні інтереси, наявні погляди на життя та відсутнє взаєморозуміння. Сторони втратили почуття любові один до одного. Спільного господарства не ведуть. Вважає, що за таких умов шлюб необхідно розірвати, примирятися із відповідачем не бажає. Просить розірвати шлюб та не надавати строк на примирення. Відповідач правом подачі відзиву на позовну заяву не скористався. Ухвалою від 19 червня 2025 року суд прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі. Розгляд справи вирішив проводити в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 21 липня 2025 року представник позивача адвокат Андрусенко Ігор Ярославович через підсистему «Електронний суд» подав заяву про розгляд справи у відсутності позивачки та представника позивачки, позовні вимоги підтримує повністю та просить задовольнити. Не заперечує щодо винесення заочного рішення. Відповідач у судове засідання не прибув, однак 22 липня 2025 року через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує, не заперечує щодо розірвання шлюбу. У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд вважає за можливе розглянути дану справу у відсутності сторін без фіксування судового засідання технічними засобами. Дослідивши наявні у справі докази, давши оцінку належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності, застосовуючи до визначених правовідносин норми матеріального та процесуального права, суд приходить такого. Як вбачається із свідоцтва про шлюб, такий зареєстрований 03 червня 2017 року Монастириським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області, актовий запис №18/арк.спр.16/. У шлюбі народилася дочка [PERSON] , [INFO] , що стверджується свідоцтвом про народження, копія якого міститься в матеріалах справи /арк.спр.7/. Стаття 51 Конституції України передбачає, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Аналогічні приписи викладені у ст.24 СК України, у якій, крім іншого передбачено, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Виходячи із змісту ч. 3, 4 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Як зазначив Пленум Верховного Суду України в п. 10 постанови «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» №11 від 21.12.2007 року проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Відповідно до ст.113 Сімейного Кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Оскільки позивачка при реєстрації шлюбу змінила прізвище, вона має право залишити його після розірвання шлюбу. Суд установив, що сімейне життя з відповідачем з об`єктивних причин, зумовлених різними характерами та поглядами на життя не склалося та постійно погіршувалося і в результаті призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин, сім`я розпалася, а шлюб існує лише формально. Спільне господарство не ведеться. Причиною неможливості спільного проживання подружжя є різні погляди на життя та сім`ю. З урахуванням наведеного суд вважає, подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечило б інтересам позивача, відповідача, що має істотне значення. На підставі ст.109, 110, 112, Сімейного кодексу України та

Outcome: approved