Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-28 00:00:00

У травні 2025 року позивач Моторне (транспортне) страхове бюро України звернувся до Фастівського міськрайонного суду Київської області з позовом, в якому просить стягнути з відповідача [PERSON] на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України витрати в порядку регресу, пов`язані з регламентною виплатою в загальному розмірі 22195,70 грн., з яких: регламентна виплата за шкоду, пов`язану з пошкодженням транспортного засобу - 20195,70 грн.; витрати, пов`язані зі встановленням розміру збитків - 2000,00 грн.; витрати по сплаті судового збору - 2422,40 грн. В обґрунтування заявлених вимог зазначає, що 21 липня 2024 року в с.Лісники, водій [PERSON] керував транспортним засобом «Volkswagen», державний номерний знак [NUMBER] , рухався про другорядній дорозі не надав перевагу автомобілю, який рухався по головній, в результаті чого допустив зіткнення з автомобілем «BMW», державний номерний знак [NUMBER] , в результаті чого, автомобілі отримали механічні пошкодження. Постановою Кієво-Святошинського районного суду м.Києва від 07 листопада 2024 року [PERSON] визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП. Цивільно-правова відповідальність водія наземного транспортного засобу [PERSON] на час ДТП застрахована не була. Власник о автомобіля «BMW», державний номерний знак [NUMBER] , звернувся 22 липня 2024 року до МТСУ зі заявою про відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП. Вартість відновлюваного ремонту пошкодженого автомобіля відповідно до звіту №20439 від 30 липня 2024 року становить 20399,28 грн. Посилаючись на положення ст. 38 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальної власників наземних транспортних засобів» позивач просить суд стягнути з [PERSON] на свою користь в порядку регресу витрат, пов`язаних з регламентною виплатою, які виплачені потерпілому 20195,70 грн, витрати пов`язані з отриманням експертного висновку - 2000, 00 грн, та витрати зі сплати судового збору 2422,40 грн. Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 20 травня 2025 року вказану цивільну справу передано за підсудністю до Оболонського районного суду міста Києва. На підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10 червня 2025 року матеріали позовної заяви передано на розгляд судді Шролик І.С. Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 13 червня 2025 року відкрито спрощене провадження у справі та призначено розгляд справи на 29 липня 2025 року. В судове засідання 29 липня 2025 року представник позивача не з`явився, повідомлявся судом належним чином. 28 липня 2025 року представник позивача подала заяву про розгляд справи без її участі. Відповідач [PERSON] в судове засідання 29 липня 2025 року не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся судом шляхом надсилання судової повістки на адресу зареєстрованого місця проживання, та за адресою проживання [ADDRESS] . Клопотання про відкладення розгляду справи, до суду відповідач не надіслав, про причину неявки суд не повідомила, відзив та інші заяви з процесуальних питань від неї до суду не надходили. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України в разі ненадання відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність сторін у справі за наявними матеріалами справи та ухвалити заочне рішення відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, оскільки представник позивача не заперечував проти заочного розгляду справи. В зв`язку з неявкою в судове засіданні всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши повно та всебічно обставини справи, оцінивши в сукупності всі наявні по справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог МТСБУ, виходячи з наступного. Відповідно ч. 1 ст. 174 ЦПК України при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи. Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Частина 1 ст. 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року застосовуються судами при розгляді справ як джерело права. За змістом п. 1 ст. 6, ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, ст. 1 Першого протоколу до Конвенції, кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі. З постанови Кієво-Святошинського районного суду м.Києва від 07 листопада 2024 року судом встановлено, що водій [PERSON] , керував транспортним засобом 21 липня 2024 року в с.Лісники, Обухівського району, Київської області, керував транспортним засобом «Volkswagen», державний номерний знак [NUMBER] , рухався про другорядній дорозі не надав перевагу автомобілю «BMW», державний номерний знак [NUMBER] , який рухався по головній, в результаті чого допустив зіткнення, внаслідок якого автомобілі отримали механічні пошкодження. [PERSON] визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124,130 КУпАП. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] , не мав договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів чинного на дату пригоди також відсутній міжнародний поліс страхування (а.с.13,14). Власник транспортного засобу «BMW», державний номерний знак [NUMBER] , звернувся 22 липня 2024 року до МТСУ зі заявою про настання страхового випадку та зі заявою про відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП, яка сталася 21 липня 2024 року. Згідно звіту № 20439 від 30 липня 2024 року про визначення вартості матеріального збитку, проведеного на замовлення МТСБУ, вартість матеріального збитку, заподіяного власнику автомобіля «BMW», державний номерний знак [NUMBER] становить 20399,28 грн. Відповідно до наказу від 04 грудня 2024 року та платіжної інструкції № 943814 від 04 грудня 2024 року МТСБУ здійснило виплату на користь власника [PERSON] у відшкодування шкоди заподіяної в результаті дорожньо-транспортної пригоди 20195,70 грн. Крім того, відповідно до платіжної інструкції № 926769 від 18 вересня 2024 року МТСБУ сплатило на користь суб`єкта оціночної діяльності ТОВ ЕАК «Довіра» послуги аваркома (експерта) у розмірі 2000,00 грн. (а.с.63). Між сторонами виник спір стосовно стягнення з [PERSON] на користь МТСБУ суми виплаченого страхового відшкодування в порядку регресу. Відповідно до частини першої статті 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. Обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Набуття страховиком завдавача шкоди права зворотної вимоги (регресу) за кожним страховим випадком суперечило б меті страхування цивільно-правової відповідальності, об`єктом якого є майнові інтереси завдавача шкоди, а тому стаття 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначає виключні випадки, за яких страховик може подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду. Пунктом 38.2 ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у пункті 13.1 статті 13 цього Закону. Відповідачем [PERSON] не надано доказів того, що він відноситься до осіб визначених у пункті 13.1 статті 13 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Відповідно до підпункту «а» підпункту 41.1 статті 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», Моторне (транспортне) страхове бюро України за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Згідно з частиною шостою статті 261 ЦК України за регресними зобов`язаннями перебіг позовної давності починається від дня виконання основного зобов`язання. Відповідно до роз`яснень, наведених у пункті 11 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» регресну вимогу може бути пред`явлено протягом трьох років із дня виконання зобов`язання про відшкодування шкоди (відшкодування в натурі, виплати суми періодичних платежів тощо). Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов`язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. На підставі досліджених доказів наявних в матеріалах справи, суд дійшов висновку про доведеність МТСБУ заявлених позовних вимог до [PERSON] про стягнення 20195,70 грн. виплаченого страхового відшкодування та 2000,00 грн. витрат на послуги аварійного комісара, а тому пред`явлений позов підлягає задоволенню. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат відповідно до ст. 141 ЦПК України, з огляду на ухвалення судом рішення на користь позивача суд вважає за необхідне стягнути з відповідача [PERSON] на користь МТСБУ понесені та документально підтверджені витрати по сплаті судового збору в розмірі 2422,40 грн.

Outcome: approved