Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-27 00:00:00

Подільським районним судом міста Києва розглядається цивільна справа за позовом Акціонерного товариства «Сенс банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 20.06.2007 Акціонерний-комерційний банк соціального розвитку «Укрсоцбанк» та [PERSON] уклали договір кредиту № 10-29/3643. Зазначається, що відповідно до умов кредитного договору кредитор надає позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 55 000 доларів США. Вказується, що 12.08.2022 позачерговими загальними зборами акціонерів АТ «Альфа-Банк» було прийнято рішення про зміну найменування банку з Акціонерного товариства «Альфа-Банк» на Акціонерне товариство «Сенс Банк», а також про внесення змін до Статут Акціонерного товариства «Альфа-Банк»; 30.11.2022 були внесені зміни до відомостей про юридичну особу, які містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а саме змінено найменування банку Акціонерного товариства «Альфа-Банк» на Акціонерне товариство «Сенс Банк», при цьому ЄДРПОУ 23494714 залишився той самий що і раніше. Акцентується, що свої зобов`язання позивач виконав, надавши грошові кошти позичальникові. При цьому, у позові стверджується, що у порушення умов договору, позичальник свої зобов`язання належним чином не виконав, в результаті чого станом на 12.12.2023 має заборгованість, а саме: - 50 958,74 доларів США - за кредитом; - 56 273,72 доларів США - за відсотками; - 4 984,95 грн - за комісіями. У зв`язку з такими обставинами, позивач просить захистити його порушені права та майнові інтереси, ухваливши рішення про задоволення позову. 17.05.2024 до суду надійшов відзив на позовну заяву (а.с. 89-92), в якому відповідач просить суд застосувати позовну давність та залишити позов без задоволення. У відзиві вказується, що 05.06.2019 постановою приватного виконавця Кісельової В.В., було відкрито виконавче провадження № [NUMBER] щодо виконання виконавчого напису приватного нотаріуса Київського нотаріального округу Чуловським В.А. 31.10.2017 № 24344 щодо стягнення на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованості, що виникла за Договором кредиту від 20.06.2007 № 10-29/3643, укладеним між АКБСР «Укрсоцбанк» та [PERSON] , у розмірі 102 684,99 доларів США. Відповідачем звертається увага на те, що рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 17.05.2021 у справі 752/1682/19 виконавчий напис вчинений приватним нотаріусом Чуловським Володимиром Анатолійовичем визнано таким, що не підлягає виконанню. При цьому, зауважується, що у вказаному рішенні суду встановлено що ПАТ «Укрсоцбанк» подав 14.12.2010 № 084-05/96-6829 вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом та сплаті відсотків за користування кредитом в сумі 53 671,01 доларів США та 8026,22 грн, чим у свою чергу змінив строк виконання основного зобов`язання. Наголошується, що оскільки строк виконання основного зобов`язання змінився, у зв`язку з чим право банківської установи нараховувати передбачені кредитним договором відсотки припинилося. В поданому позивачем розрахунку зазначена в позові сума заборгованості виникла за період з 09.06.2009 року по 11.12.2023, тобто за твердженнями відповідача, заборгованість за відсотками у розмірі 56 273,72 доларів США нарахована безпідставно. Акцентується, що у рішенні від 17.05.2021 по справі № 752/16820/19 суд прийшов до висновку, що саме з 14.12.2010 у ПАТ «Укрсоцбанк» виникло право достроково стягнути всю заборгованість за кредитом, зазначений факт підтверджений постановою Київського апеляційного суду від 09.11.2021 та залишено без змін постановою Касаційного цивільного суду Верховного суду України від 08.08.2022. Водночас, відповідач вказує, що позивач звернувся до суду лише 26.03.2024, тобто через 14 років та 3 місяці після виникнення права вимоги повернення всієї суми кредиту, пені та штрафних санкцій. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 27.03.2024 вказану позовну заяву направлено за підсудністю до Подільського районного суду міста Києва. 18.04.2024 вказана справа з супровідним листом Деснянського районного суду м. Києва від 12.04.2024 надійшла до Подільського районного суду міста Києва. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.04.2024 для розгляду зазначеної позовної заяви визначено суддю Якимець О.І. Ухвалою Подільського районного суду міста Києва від 24.05.2024 позовну заяву прийнято до розгляду, вирішено розглядати справу за правилами загального провадження. Ухвалою Подільського районного суду міста Києва від 21.08.2024 підготовче провадження закрито, справу призначено до розгляду по суті. У судому засіданні 28.07.2025 представник позивача та відповідач підтримали доводи та вимоги, викладені у письмових заявах, поданих до суду. Представник позивача просив суд задовольнити позовні вимоги. Відповідач просив суд відмовити у позові та застосувати позовну давність. Дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши докази на підтвердження таких обставин в їх сукупності, суд встановив наступне. 20 червня 2007 року між Акціонерним-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (кредитор) та [PERSON] (позичальник) укладено договір кредиту № 10-29/3643 (далі - Договір кредиту № 10-29/3643; а.с. 58-60). Відповідно до п. 1.1 Договору кредиту № 10-29/3643 кредитор надає позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 55 000 доларів США, зі сплатою 11,95 процентів річних та порядком погашення суми основної заборгованості до 10 числа кожного місяця згідно графіку, який вказаний в пп. 1.1.1 п. 1.1 ст. 1 Договору. З кінцевим терміном погашення заборгованості по кредиту до 19.06.2032 (п. 1.1.2 Договору кредиту № 10-29/3643). Згідно з п. 1.2 Договору кредиту № 10-29/3643 кредит надається позичальнику на наступні цілі: придбання нерухомого майна - квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до п. 1.3 Договору кредиту № 10-29/3643 в якості забезпечення позичальником виконання своїх зобов`язань щодо погашення кредиту, сплати процентів, можливих штрафних санкцій, а також інших витрат на здійснення забезпеченої іпотекою вимоги, кредитор укладає: в день укладення цього договору - з позичальником іпотечний договір, за умовами якого позичальник передає кредитору в іпотеку однокімнатну квартиру, загальною площею 26,8 метрів квадратних, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , заставною вартістю 328 250,00 грн (п. 1.3.1 Договору кредиту № 10-29/3643). Відповідно до п. 2.1. Договору кредиту № 10-29/3643, надання кредиту на цілі, визначені п. 1.2, цього Договору проводиться шляхом видачі позичальнику готівкових грошей. Згідно пункту 2.5 Договору кредиту № 10-29/3643, у разі наявності простроченої заборгованості за кредитом та несплачених процентів за його використання, погашення заборгованості позичальника за цим договором здійснюється в такій черговості: прострочена заборгованість за нарахованими процентами, прострочена заборгованість за кредитом, строкова заборгованість за нарахованими процентами, строкова заборгованість за кредитом, пеня за порушення строків повернення кредиту та сплати відсотків, інші штрафні санкції. В матеріалах справи наявна копія заяви про згоду на укладання кредитного договору [PERSON] від 20.06.2007, яка на дату написання цієї заяви перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] (зворотній бік а.с. 62); Факт отримання відповідачем кредитних коштів підтверджується наявною в матеріалах справи копією Заяви на видачу готівки № 10-010 від 20.06.2007, згідно якої 20.06.2007 було проведено операцію з видачі готівки [PERSON] , а саме кредитних коштів на купівл. житла по договору кредиту № 10-29/364 від 20.06.2007 на загальну суму 55 000,00 доларів США, еквівалент у гривнях - 277 750,, грн (а.с. 63). Також і відповідач не заперечував факт отримання кредитних коштів. З метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, 20.06.2007 між Акціонерним-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (іпотекодержатель) та [PERSON] (іпотекодавець) було укладено договір іпотеки № 02-10/2138 (а.с. 143-146). Відповідно до п. 1.1 Договору іпотеки іпотекодавець передає в іпотеку іпотекодержателю у якості забезпечення виконання всіх своїх зобов?язань за Договором кредиту № 10-29/3643 від 20 червня 2007 року, укладеним між іпотекодержателем та іпотекодавцем, наступне нерухоме майно, яким є однокімнатна квартира [ADDRESS] (предмет іпотеки). Право власності на предмет іпотеки підтверджується договором купівлі-продажу, укладеним між іпотекодавцем та [PERSON] , який посвідчений того ж дня, Кравченко I.В. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу за реєстровим № 2326 та зареєстрованого у державному реєстрі правочинів за реєстровим № 2166659. Вартість предмету іпотеки за згодою сторін становить 328 250,00 грн, що за офіційним курсом Національного банку України на день укладення цього договору, 505,00 грн за 100 доларів США, складає 65 000 доларів США (п. 1.2 Договору іпотеки). Як вбачається з матеріалів справи 17.11.2008 між сторонами було укладено Додаткову угоду про внесення змін до Договору кредиту № 10-29/3643 від 20.06.2007 (а.с. 61), якою було змінено процентну ставку за користування кредитом передбаченої пунктом 1.1 Договору, встановлено її на рівні 14,00 процента річних, яка починає діяти з 28.11.2008. 16.04.2009 між сторонами було укладено Додаткову угоду про внесення змін до Договору кредиту № 10-29/3643 від 20.06.2007 (а.с. 62), якою сторони дійшли згоди змінити розмір щомісячної комісії за супроводження часткової компенсації відсоткової ставки за кредитом відповідер до договору про співпрацю № 65 від 25.08.2004 з «Державним фондом сприяння молодіжному житловому будівництву» та встановити вищезазначену комісію на рівні 50,00 грн. До матеріалів справи долучено копію вимоги ПАТ «Укрсоцбанк» № 084-05/96-6829 від 14.12.2010 про повернення [PERSON] заборгованості по кредиту та відсоткам у розмірі 53 671,01 доларів США та 8 026,22 грн (а.с. 95-96). Як вбачається матеріалів справи, 05.06.2019 приватним виконавцем Кісельовою В.В. розглянуто заяву про примусове виконання та відкрито виконавче провадження № [NUMBER] щодо примусового стягнення на підставі виконавчого напису № 24344, виданого 31.10.2017, з [PERSON] на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованості за період з 10.12.2014 до 10.10.2017 в розмірі 102 684,99 дол. США, з яких: строкова заборгованість - 32 491 доларів США, прострочена заборгованість - 18 467,74 доларів США, строкова заборгованість по нарахованих відсотках - 574,70 доларів США, прострочена заборгованість по нарахованих відсотках - 51 151,55 доларів США (а.с.147-148). Предмет іпотеки за адресою: [ADDRESS] , у відповідності до вимог ст. 49 Закону України «Про іпотеку» передалось у власність стягувачу АТ «Укрсоцбанк», що підтверджується наявними в матеріалах справи Актом про реалізацію предмета іпотеки складеного приватним виконавцем Кісельовою В.В. 18.09.2019 (ВП № [NUMBER]) /а.с. 149-150/ та інформаційною довідкою № 197753702 від 27.01.2020 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна (а.с. 151-152). З аналізу Єдиного реєстру судових рішень вбачається, що рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 17.05.2021 в справі № 752/16820/19 позов [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» (правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк»), треті особи без самостійних вимог: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чуловський Володимир Анатолійович, приватний виконавець Кісельова Віталіна Володимирівна про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню - задоволено; визнано таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис № 24344, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським Володимиром Анатолійовичем 31.10.2017 щодо стягнення на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» заборгованості, що виникла за Договором кредиту від 2.006.2007 № 10-29/3643, укладеним між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та [PERSON] ( https://reyestr.court.gov.ua/Review/97641850). Постановою Київського апеляційного суду від 09.11.2021 в справі № 752/16820/19 апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Альфа-Банк» залишено без задоволення; рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 17.05.2021 залишено без змін (https://reyestr.court.gov.ua/Review/101497693). Постановою Верховного Суду від 08.08.2022 в справі № 752/16820/19 касаційну скаргу Акціонерного товариства «Альфа-Банк» залишено без задоволення; рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 17.05.2021 та постанову Київського апеляційного суду від 09.11.2021 залишено без змін (https://reyestr.court.gov.ua/Review/105693694). Згідно зазначеної постанови Верховного Суду від 08.08.2022 в справі № 752/16820/19 встановлено: «20 червня 2007 року між [PERSON] та АКБСР «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк», укладено договір кредиту № 10-29/3643, відповідно до якого банк надав позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 55 000 дол. США зі сплатою 11,95 % річних та кінцевим терміном погашення заборгованості не пізніше 19 червня 2032 року. У забезпечення виконання вищезазначеного зобов`язання 20 червня 2007 року між [PERSON] та АКБСР «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк», укладено договір іпотеки № 02-10/2138, відповідно до якого іпотекодавець передав в іпотеку іпотекодержателю квартиру [ADDRESS] . 17 листопада 2008 року між [PERSON] та АКБСР «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк», укладено додаткову угоду про внесення змін до договору кредиту № 10-29/3643 від 20 червня 2007 року, згідно якої збільшено розмір процентної ставки, встановивши її на рівні 14,00 % річних, процентна ставка починає діяти з 28 листопада 2008 року. У 2010 році змінено найменування АКБСР «Укрсоцбанк`на ПАТ «Укрсоцбанк». 14 грудня 2010 року ПАТ «Укрсоцбанк» пред`явило вимогу № 084-05/96-6829 про повернення [PERSON] заборгованості по кредиту та відсоткам у розмірі 53 671,01 дол. США та 8 026,22 грн. Як зазначав позивач вимогу № 084-05/96-6829 він отримав у січні 2011 року. 31 жовтня 2017 року приватним нотаріусом КМНО Чуловським В. А. вчинено виконавчий напис про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість, що виникла по договору кредиту від 20 червня 2007 року № 10-29/3643, за період з 10 грудня 2014 року до 10 жовтня 2017 року в розмірі 102 684,99 дол. США, з яких: строкова заборгованість - 32 491 дол. США, прострочена заборгованість - 18 467,74 дол. США, строкова заборгованість по нарахованих відсотках - 574,70 дол. США, прострочена заборгованість по нарахованих відсотках - 51 151,55 дол. США. Виконавчий напис зареєстровано в реєстрі за № 24344. 05 червня 2019 року приватним виконавцем Кісельовою В. В. відкрито виконавче провадження № [NUMBER] щодо виконання виконавчого напису № 24344, виданого 31 жовтня 2017 року приватним нотаріусом КМНО Чуловським В. А.». Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Крім того, вищевстановлені судом при розгляді справи № 752/16820/19 обставини сторонами не заперечуються. 12 серпня 2022 року загальними зборами акціонерів АТ «Альфа-Банк» затверджено рішення про зміну найменування АТ «Альфа-Банк» на АТ «Сенс Банк» (а.с. 64-66). Згідно з розрахунком позивача станом на 12.12.2023 (а.с. 52-57), заборгованість відповідача перед позивачем за кредитним договором № 10-29/3643 від 20.06.2007 складається з: - 50 958,74 доларів США - за кредитом; - 56 273,72 доларів США - за відсотками; - 4 984,95 грн - за комісіями. Як вбачається з матеріалів справи, 10.01.2024 на адресу відповідача було направлено вимогу про усунення порушень від 09.01.2024, а саме АТ «Сенс Банк» вимагає у шістдесятиденний строк сплатити заборгованість по кредиту, відсотках за користування кредитом (а.с. 8-9). Також, до матеріалів позовної заяви долучено копії: витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадський формувань щодо ТОВ «Сенс Банк» (а.с. 10-23); виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадський формувань щодо АТ «Сенс Банк» (а.с. 24); рішення № 5/2019 єдиного акціонера АТ «Укрсоцбанк» (а.с. 26); прокотолу № 4/2019 позачергових загальних зборів акціонерів АТ «Альфа-Банк» від 15.10.2019 (а.с. 27-31); Статуту АТ «Сенс Банк» (а.с. 32-48). Згідно з ст.ст. 15, 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. За змістом ч.ч. 1, 2 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини. Згідно з ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору. Як вказано у постанові об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 23.01.2019 у справі № 355/385/17 (провадження № 61-30435сво18) тлумачення статті 629 ЦК України свідчить, що в ній закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Не виконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: (1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; (2) розірванні договору в судовому порядку; (3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; (4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; (5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду). Положеннями ст. 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути кредит частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини кредитодавець має право вимагати дострокового повернення частини кредиту, що залишилась та сплати процентів. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно з ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Правові наслідки порушення зобов`язання, забезпеченого іпотекою, передбачені Законом України «Про іпотеку». Іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом (ст. 1 Закону України «Про іпотеку»). У відповідності до вимог ч. 5 ст. 3 Закону України «Про іпотеку» іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. Згідно з ч. 1 ст. 7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачено умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання. Відповідно до ч. 1, ч. 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Отже, чинним законодавством передбачено право іпотекодержателя задовольнити забезпечені іпотекою вимоги за рахунок предмета іпотеки у випадку невиконання або неналежного виконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання як в судовому, так і в позасудовому порядку (у разі, якщо таке передбачено умовами договору іпотеки). За змістом постанови Великої Палати Верховного Суду від 15.06.2021 у справі № 904/5726/19 (провадження № 12-95гс20) у процесуальному та матеріальному законодавстві передбачено обов`язок доказування, який слід розуміти як закріплену міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах. Цей склад фактів визначається нормою права, що регулює спірні правовідносини. Відповідно, звертаючись із позовом на захист свого порушеного права, позивач повинен довести належними, допустимими та достовірними доказами підстави виникнення в боржника обов`язку та зміст цього обов`язку згідно з нормами права, що регулюють спірні правовідносини. У свою чергу процесуальні обов`язки відповідача полягають також у здійснені ним активних процесуальних дій, наведенні доводів та наданні доказів, що спростовують існування цивільного права позивача. Тож виходячи з принципу змагальності сторін у процесі на позивача за загальним правилом розподілу тягаря доказування не може бути покладено обов`язок доведення обставин, за які відповідає відповідач, зокрема, якщо відповідач нехтує своїми процесуальними обов`язками. У справах про стягнення кредитної заборгованості кредитор повинен довести виконання ним своїх обов`язків за кредитним договором, а саме надання грошових коштів (кредиту) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник - повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором (див. постанову Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 30.11.2022 у справі № 334/3056/15, провадження № 61-8803св22). При цьому, як зазначено у постанові Верховного Суду від 08.06.2022 № 913/618/21, справі про стягнення заборгованості, доказувати факт здійснення відповідачем оплати, заявленої позивачем до стягнення, має саме відповідач, а не позивач. Відповідачем у справі, що є предметом розгляду не доведено погашення заборгованості за кредитним договором у повному обсязі. Разом з тим, під час розгляду даної справи відповідачем зроблено заяву про застосування позовної давності. Статтею 257 ЦК України передбачено, що загальна позовна давність установлюється тривалістю в три роки. За загальним правилом перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що інститут позовної давності є спільною рисою правових систем Держав-учасниць і має на меті гарантувати: юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, спростувати які може виявитися нелегким завданням, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, які відбулись у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту зі спливом часу (STUBBINGS AND OTHERS v. THE UNITED KINGDOM, № 22083/93, № 22095/93, § 51, ЄСПЛ, від 22 жовтня 1996 року; ZOLOTAS v. GREECE (№o. 2), № 66610/09, § 43, ЄСПЛ, від 29 січня 2013 року). Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 09 грудня 2019 року в справі № 357/5125/16-ц (провадження № 61-15142сво18), зазначено, що: «Вчинення 14 лютого 2013 року приватним нотаріусом Ковальчуком С. П. виконавчого напису, у якому зазначено, що строк платежу за зобов`язаннями настав 27 липня 2012 року та звернуто стягнення на предмет іпотеки, свідчить про те, що кредитор скористався своїм правом на дострокове повне повернення кредиту, відсотків та інших платежів, що потягло зміну строку виконання основного зобов`язання. Наявність виконавчого напису нотаріуса про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, незалежно від виконання його боржником, не є підставою для нарахування процентів за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором, і у такому разі положення абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України, за яким проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики, не підлягають застосуванню, оскільки між сторонами немає домовленості про порядок повернення позики поза межами строку дії договору. […] Вчиненням виконавчого напису нотаріуса, яким стягнуто всю заборгованість за кредитом, позивач використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, тобто, такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови виконання основного зобов`язання. ПАТ «Укрсоцбанк» вимог про стягнення з поручителя сплати встановленого індексу інфляції за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання, а також трьох процентів річних від простроченої суми на підставі положень статті 625 ЦК України не заявляв. Встановивши, що кредитор скористався засобом позасудового захисту свого порушеного права шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки за виконавчим написом нотаріуса, чим на власний розсуд змінив умови виконання основного зобов`язання на 27 липня 2012 року, а даний позов до позичальника та поручителя пред`явлено лише у квітні 2016 року, тобто зі спливом загального строку позовної давності (3 роки), встановленого статтею 257 ЦК України, та шести місяців з дня настання строку виконання основного зобов`язання, визначених частиною четвертою статті 559 ЦК України (у редакції, чинній на момент розгляду справи судами попередніх інстанцій), суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, прийшов вірного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог». Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України). Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Початок перебігу позовної давності визначається в статті 261 ЦК України. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Натомість, за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебігу позовної давності починається зі спливом строку виконання (абзац перший частини п`ятої статті 261 ЦК України). У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 09 грудня 2019 року у справі № 357/5125/16-ц (провадження № 61-15142сво18) зазначено, що вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому, вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує виникнення права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло у стягувача раніше. Метою вчинення виконавчого напису є надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання безспірного зобов`язання боржником. З урахуванням наведеного, перебіг позовної давності за вимогами про звернення стягнення на предмет іпотеки починається від дня, коли у кредитора (іпотекодержателя) виникло право на відповідний позов, незалежно від того, чи звертався він після цього до нотаріуса за захистом своїх цивільних прав. У силу положень статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку, а також у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Звернення стягнення на предмет іпотеки не вказане у статті 264 ЦК України в якості окремої підстави переривання перебігу позовної давності, а також не може вважатися діями, що свідчать про визнання боржником свого боргу, чи прирівнюватись до пред`явлення позову. Звернення стягнення є реалізацією іпотекодержателем свого права, передбаченого договором іпотеки, та підставою припинення цього права. Повернення стягувачу виконавчого напису (виконавчого документу) також не може переривати перебіг позовної давності за позовними вимогами про звернення стягнення з аналогічних причин. З урахуванням наведеного, початок перебігу позовної давності за зобов`язаннями у договірних правовідносинах з визначеним строком виконання, починається зі спливом цього строку. Підстави зупинення та переривання позовної давності визначені у статтях 263,264 ЦК України. Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується (стаття 264 ЦК України). Підстави переривання позовної давності є вичерпними і розширеному тлумаченню не підлягають. На підставі частини другої статті 264 ЦК України переривання позовної давності відбувається у разі подання до суду саме позову до належного відповідача з дотриманням процесуальних вимог щодо форми та змісту позовної заяви, правил предметної та суб`єктної юрисдикції й інших вимог, порушення яких перешкоджає відкриттю провадження у справі. Зазначене вище свідчить, що вчинення нотаріусом виконавчого напису або визнання його таким, що не підлягає виконанню, не впливають на переривання позовної давності або зупинення її перебігу. Звернення особи до нотаріуса за вчиненням виконавчого напису є певною мірою ризиком, пов`язаним, у тому числі, із пропуском позовної давності. Однак особа сама вирішує як їй здійснювати захист своїх прав, в судовому або ж позасудовому порядку. Початок перебігу позовної давності, підстави зупинення та переривання перебігу позовної давності визначені законодавством у імперативних нормах матеріального права, проте частина п`ята статті 267ЦК України надає суду право визнавати поважними причини пропуску позовної давності і захищати порушене право. Тлумачення статей 18, 256, 261, 264, 267ЦК України свідчить, що: початок перебігу позовної давності за позовами про стягнення заборгованості у зв`язку з невиконанням зобов`язань у договірних правовідносинах з визначеним строком виконання починається зі спливом цього строку. Тобто, цивільне право кредитора є порушеним з моменту невиконання зобов`язання; вчинення нотаріусом виконавчого напису не впливає на перебіг позовної давності, а саме не перериває та не зупиняє її перебіг; визнання судом виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, не впливає на перебіг позовної давності; визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, саме по собі не є поважною причиною пропуску позовної давності; звернення до однієї форми (одного способу) захисту жодним чином не впливає на перебіг позовної давності, яка і є однією з тих обставин, що можуть перешкодити захисту в іншій формі чи іншим способом. Особа, яка вдалася до юрисдикційної форми захисту свого права нотаріусом в порядку вчинення виконавчого напису (стаття 18 ЦК України) і пропустила позовну давність для звернення до суду з позовом для захисту цього ж права, не може виправдовуватися тим, що вона захищалася в позасудовому порядку. Зазначені висновки викладені у постановах Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 13 березня 2023 року у справі № 554/9126/20, (провадження № 61-13760 сво 21), Верховного Суду від 05 квітня 2023 року у справі № 760/25132/18. Саме позивач повинен довести поважність характеру тієї чи іншої причини, а не інші учасники, адже це в його інтересах, щоб суд визнав поважними причини пропуску позовної давності. Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що питання поважності цих причин, тобто наявності обставин, які з об`єктивних, незалежних від позивача підстав унеможливлювали або істотно утруднювали своєчасне подання позову, вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням наявних фактичних даних про такі обставини. При цьому саме на позивача покладено обов`язок доказування тієї обставини, що строк було пропущено з поважних причин (постанови Великої Палати Верховного Суду: від 30 січня 2019 року у справі № 706/1272/14-ц (провадження № 14-456цс18), від 21 серпня 2019 року у справі № 911/3681/17 (провадження № 12-97гс19), від 19 листопада 2019 року у справі № 911/3680/17 (провадження № 12-104гс19). Таким чином, початок перебігу позовної давності за позовами про стягнення заборгованості у зв`язку з невиконанням зобов`язань у договірних правовідносинах з визначеним строком виконання починається зі спливом цього строку. Цивільне право кредитора є порушеним з моменту невиконання зобов`язання. Вчинення нотаріусом виконавчого напису не впливає на перебіг позовної давності, а саме, не перериває та не зупиняє її перебіг. Визнання судом виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, не впливає на перебіг позовної давності. Визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, саме по собі не є поважною причиною пропуску позовної давності. За приписами статей 76, 77, 78, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. У цій справі суд встановив, що 14.12.2010 року ПАТ «Укрсоцбанк» пред`явило вимогу № 084-05/96-6829 про дострокове погашення всієї заборгованості, чим змінив строк виконання зобов`язання за кредитним договором № 10-29/3643 укладеним 20 червня 2007 року між [PERSON] та АКБСР «Укрсоцбанк» (правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк», який 12 серпня 2022 року загальними зборами акціонерів змінено найменування на АТ «Сенс Банк»). Звернувшись до суду із цим позовом у березні 2024 року позивач пропустив позовну давність. Звернення до нотаріуса за захистом прав, вчинення виконавчого напису, а також подальше визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, не можна вважати поважними причинами пропуску позовної давності, оскільки кредитор, який обрав саме такий позасудовий спосіб захисту порушеного права, має усвідомлювати й наслідки такого вибору. Ризики, пов`язані з визнанням виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, у позасудовому порядку несе саме особа, яка обрала позасудовий спосіб захисту. У разі пропуску строку позовної давності кредитор не може виправдовуватися тим, що він захищався в позасудовому порядку. Тривалий розгляд спору за участі сторін не позбавляв позивача можливості звернутися до суду із позовом раніше та захистити своє порушене право. Причини пропуску позовної давності в цьому випадку пов`язані з обставинами, що залежать повністю від дій та вибору позивача. Позивачем у справі не доведено поважності підстав пропуску позовної давності у справі, що є предметом розгляду. Згідно зі ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Таким чином, виходячи із заявлених позовних вимог, встановлених обставин справи, системного аналізу положень чинного законодавства, наявність заяви представника відповідача про застосування строку позовної давності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню у зв`язку з спливом строку позовної давності, а отже з урахуванням викладеного, суд відмовляє у задоволення позовних вимог. За умовами ч. 1 ст. 141 ЦК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову, судові витрати, понесені позивачем відшкодуванню не підлягають.

Outcome: dismissed