Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-22 00:00:00

[PERSON] звернувся до Рівненського міського суду Рівненської області з позовом до Держави Російська Федерація в особі Посольства Російської Федерації в Україні, в якому просить суд стягнути з держави Російська Федерація на його користь моральну шкоду у розмірі 22 000 000,00 грн. Позов мотивований тим, що у травні 2023 року, коли йому виповнилося повних 18 років, [PERSON] виявив бажання долучитися до лав ЗСУ, планував навчатись та поступити у військову академію. Він підписав військовий контракт, попав у десантно-штурмові війська, де проходив БЗВП - бойову злагоджену військову підготовку. Однак, у зв?язку із російськомовним прізвищем, потрапив у булінг від побратимів, а згодом пережив фізичну розправу, під час якої отримав перелом руки та психологічну травми, після чого був скерований у військовий госпіталь до лікарів психіатра та травматолога. Після обстеження у психіатра сина скерували на лікування спочатку у психіатричну лікарню, потім - у військовий госпіталь, тоді - знову до психіатричної лікарні. Однак, його стан здоров?я не покращився, а навпаки погіршився. Відповідно до Виписки із медичної картки стаціонарного хворого №4544, [PERSON] з 14.06.2023 по 10.07.2023 за направленням лікарем-психіатром в/ч [NUMBER] проходив стаціонарне лікування в Комунальному некомерційному підприємстві «Обласний медичний спеціалізований центр» Житомирської обласної ради, Діагноз клінічний: Розлад адаптації, змішане почуття емоцій та поведінки, тривожно-інсомнічний синдром F 43.2. Згідно з перевідним епікризом із медичної карти стаціонарного хворого №2234, [PERSON] з 03.08.2023 по 28.08.2023 перебував на стаціонарному лікуванні в Державному закладі «Центр психічного здоров`я та реабілітації «Лісова поляна» Міністерства охорони здоров`я України, Основне захворювання: F 43.23 Розлад адаптації, з переважання емоційних порушень. Тривожно-депресивний синдром. У відповідності до Виписного епікризу із медичної карти стаціонарного хворого №10926, [PERSON] з 28.08.2023 по 17.10.2023 перебував на стаціонарному лікуванні в Комунальному некомерційному підприємстві «Клінічна лікарня «Психіатрія» виконавчого органу Київської міської ради, Основний діагноз: F 43.22Адаптаційний розлад. Стійко виражений тривожно-депресивний розлад з явищами емоційно-вольової нестійкості, стійкою інсомнією та стійкими суіцидальними думками. У м. Києві позивачу було дуже складно пройти кваліфіковане лікування, оскільки там постійні повітряні тривоги, обстріли, масовані атаки, багато вибухів, і це для нього морально, фізично та психологічно було важко. Згідно з Випискою № 3624 із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого, [PERSON] з 20.10.2023 по 24.01.2024 перебував на стаціонарному лікуванні в Комунальному підприємстві «Рівненський обласний центр психічного здоров`я населення» Рівненської обласної ради, Основний діагноз: F 41.2.Змішаний тривожно-депресивний розлад з різко вираженими хворобливими проявами. У всіх епікризах в анамнезі зазначено, що у [PERSON] спадковість психопатологічно не обтяжена; скарги турбують останні 4 місяці. За таких обставин, просить задоволити позов, з підстав викладених у позовній заяві. 3 огляду на вищевикладене, вважає, що агресивними діями російської федерації йому завдано моральну шкоду, яку він оцінює у розмірі 22 000 000,00 грн. Ухвалою суду від 12 червня 2025 року прийнято до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у справі, призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 15 липня 2025 року підготовче провадження у справі закрито, призначено справу до судового розгляду по суті. Представник позивача - адвокат Ярема С.В. у поданій заяві позов підтримала у повному обсязі, щодо заочного розгляду справи не заперечила. Відповідач відзив на позов не надіслав, в судове засідання представника не направив. Касаційним цивільним судом у складі Верховного Суду у постанові від 14.04.2022 у справі № 308/9708/19 (провадження № 61-18782св21) викладено правову позицію, відповідно до якої у цій категорії спорів (про відшкодування шкоди, завданої фізичній особі, її майну, здоров`ю, життю у результаті збройної агресії Російської Федерації) іноземна держава-відповідач не користується судовим імунітетом проти розгляду судами України таких судових справ. При цьому зазначено, що оскільки вчинення Російської Федерації з 2014 року збройної агресії проти України не припиняється, Російської Федерації заперечує суверенітет України, тому зобов`язань поважати та дотримуватися суверенітету цієї країни немає. А отже, і направляти до посольства цієї країни запит на згоду про участь у справі і зупиняти провадження у справі до отримання відповіді від Російської Федерації або повідомлення про вручення такого запиту не потрібно. Для належного повідомлення відповідача були опубліковані оголошення на офіційному вебсайті судової влади України, однак жодних пояснень або обґрунтувань стороною відповідача не надано. Відтак, суд вважає за можливе проводити розгляд справи у відсутності відповідача в заочному порядку, на підставі документів та доказів, що є в матеріалах справи. Дослідивши надані письмові докази в їх сукупності, суд дійшов такого висновку. Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено, що 04.12.2023 військово - лікарською комісією КП «Рівненський обласний центр психічного здоров`я населення» РОР за результатами медичного огляду Волохова О.О. прийнято рішення: - п.12.Діагноз та постанова ВЛК про причинний зв`язок захворювання, поранення, контузії, каліцтва: Змішаний тривожно-депресивний розлад з різко вираженими хворобливими проявами. Захворювання, ТАК, пов`язане із проходженням військової служби. Консолідований перелом шиловидного відростка лівої ліктьової кістки (20.05.2023) без порушення функцій. Травма, ТАК, пов`язана із проходженням військової служби. - п.13.\~Постанова ВЛК: На підставі статті 17а графи ІІ Розкладу хвороб Непридатний до військової служби з виключенням з військового обліку. Має потребу в одному супроводжуючому. 19.03.2024 Рівненською міжрайонною спеціалізованою психо-неврологічною МСЕК [PERSON] встановлено третю групу інвалідності, причина інвалідності: захворювання, ТАК, пов`язане з проходженням військової служби на строк до 01.04.2025. Згідно з Випискою №1386 із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого, [PERSON] з 23.04.2024 по 02.05.2024 перебував на стаціонарному лікуванні в КП «Рівненський обласний центр психічного здоров`я населення» РОР, Основний діагноз: F 41.2. Змішаний тривожно-депресивний розлад з різко вираженими стійкими хворобливими проявами ухильної особистості. Рішенням експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи КП «Рівненський обласний центр психічного здоров`я населення» РОР №11/25/191/Р від 31.03.2025 [PERSON] продовжено третю групу інвалідності, у зв`язку із захворюваннями, одержаними в період проходження військової служби, до 31.03.2026. Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 в Україні введено воєнний стан у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, який неодноразово продовжувався і діє досі. Згідно з ст.1 Закону України «Про оборону України» збройна агресія - це застосування іншою державою або групою держав збройної сили проти України. Збройною агресією проти України вважається будь-яка з таких дій, зокрема: вторгнення або напад збройних сил іншої держави або групи держав на територію України, а також окупація або анексія частини території України; напад збройних сил іншої держави або групи держав на військові сухопутні, морські чи повітряні сили або цивільні морські чи повітряні флоти України. Силові дії РФ, що тривають з 20 лютого 2014 року (як початкова подія) та як її продовження військове вторгнення рф до України 24 лютого 2022 року, є актами збройної агресії відповідно до пунктів «a», «b», «с», «d» та «g» статті 3 Резолюції 3314 (XXIX) Генеральної Асамблеї ООН «Визначення агресії» від 14 грудня 1974 року. Таким чином, Російська Федерація є суб`єктом, внаслідок збройної агресії якого проти України та окупації частини території України порушено низку прав та свобод громадян України, зокрема, особистих прав позивача, та, відповідно, саме Російська Федерація є суб`єктом, на якого покладено обов`язок з відшкодування завданих цими діями збитків. У постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 18 травня 2022 року № 760/17232/20-ц (61-15925 св 21) зазначено наступне: "Визначаючи, чи поширюється на російську федерацію судовий імунітет у справі, яка переглядається", Верховний Суд врахував таке: - предметом позову є відшкодування моральної шкоди, завданої збройною агресією рф проти України; - місцем завдання шкоди є територія суверенної держави Україна; - передбачається, що шкода завдана агентами рф, які порушили принципи та цілі, закріплені у Статуті ООН, щодо заборони військової агресії, вчиненої стосовно іншої держави - України; - вчинення актів збройної агресії іноземною державою не є реалізацією її суверенних прав, а свідчить про порушення зобов`язання поважати суверенітет та територіальну цілісність іншої держави - України, що закріплено у Статуті ООН; - національне законодавство України виходить із того, що за загальним правилом шкода, завдана в Україні фізичній особі в результаті протиправних дій будь-якої іншої особи (суб`єкта), може бути відшкодована за рішенням суду України (за принципом генерального делікту). У зв`язку з повномасштабним вторгненням Російської Федерації на територію України 24 лютого 2022 року Україна розірвала дипломатичні відносини з росією, що у свою чергу з цієї дати унеможливлює направлення різних запитів та листів до посольства російської федерації в Україні у зв`язку із припиненням його роботи на території України. До таких висновків щодо розірвання дипломатичних відносин між Україною і Російською Федерацією, на основі аналізу наведених вище норм права та фактичних обставин, дійшов Верховний Суд у постанові від 14 квітня 2022 року у справі №308/9708/19 (провадження № 61-18782 св 21), а також Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 травня 2022 року у справі № 635/6172/17, провадження № 14-167 цс 20, (пункт 58). Отже, Російська Федерація, вчинивши неспровокований та повномасштабний акт збройної агресії проти Української держави, численні акти геноциду Українського народу, не вправі надалі посилатися на свій судовий імунітет, заперечуючи тим самим юрисдикцію судів України на розгляд та вирішення справ про відшкодування шкоди, завданої такими актами агресії фізичній особі - громадянину України". Крім того, у своїй постанові від 14.04.2022 року по справі № 308/9708/19 Верховний Суд також дійшов висновку, що на Російську Федерацію не поширюється судовий імунітет, оскільки вчинення актів збройної агресії іноземною державою не є реалізацією її суверенних прав, а свідчить про порушення зобов`язання поважати суверенітет та територіальну цілісність іншої держави - України, що закріплено в Статуті ООН. Зокрема, Верховний Суд встановив, що такими діями Російська Федерація вийшла за межі своїх суверенних прав, гарантованих статтею 2 Статуту ООН. Відповідно до приписів ч.1 ст.49 Закону України «Про міжнародне приватне право» права та обов`язки за зобов`язаннями, що виникають внаслідок завдання шкоди, визначаються правом держави, у якій мала місце дія або інша обставина, що стала підставою для вимоги про відшкодування шкоди. Частиною 1 ст.48 Закону України «Про міжнародне приватне право» визначено, що до зобов`язань, що виникають з дії однієї сторони, з урахуванням положень статей 49-51 цього Закону, застосовується право держави, у якій мала місце така дія. Частиною 2 статті 16 ЦК України передбачено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Згідно з ч. 2 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Згідно з ст. 3 Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Відповідно до ст. 22 Конституції України передбачено, що права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. Відповідно до ст. 48 Додаткового протоколу до Женевських конвенцій від 12 серпня 1949 року, що стосується захисту жертв міжнародних збройних конфліктів (Протокол I від 8 червня 1977 року), для забезпечення поваги й захисту цивільного населення та цивільних об`єктів сторони, що перебувають у конфлікті, повинні завжди розрізняти цивільне населення й комбатантів, а також цивільні й воєнні об`єкти та відповідно спрямовувати свої дії тільки проти воєнних об`єктів. Зокрема, ст. 51 Додаткового протоколу до Женевських конвенцій від 12 серпня 1949 року передбачає, що цивільне населення користуються загальним захистом від небезпек, що виникають у зв`язку з воєнними операціями. Крім того на підставі ст. 57 Додаткового протоколу до Женевських конвенцій від 12 серпня 1949 року при проведенні воєнних операцій повинна постійно виявлятися турбота про те, щоб оберігати цивільне населення, цивільних осіб і цивільні об`єкти. Суд звертає увагу на те, що військова агресія та окупація Російською Федерацією територій України є не тільки порушенням суверенітету й територіальної цілісності України, але й порушенням основоположних принципів та норм міжнародного права. Така військова агресія супроводжується злочинами геноциду проти народу України, а також іншими військовими злочинами збройних сил та вищого керівництва Російської Федерації. Так, відповідно до Резолюції Генеральної Асамблеї ООН ES-11/1 від 02 березня 2022 року військова агресія російської федерації була засуджена як така, що порушує статтю 2 (4) Статуту ООН, а також суверенітет, незалежність та територіальну цілісність України. Крім того, Російську Федерацію було зобов`язано припинити застосування сили проти України та вивести свої збройні сили за межі міжнародно визнаних кордонів України. Також Генеральна Асамблея ООН прийняла Резолюцію ES-12/1 від 24 березня 2022 року, якою додатково засуджує військову агресію Росії проти України, вимагає від російської федерації припинення військових дій, в тому числі проти атак проти цивільних осіб та цивільних об`єктів, а також засуджує всі порушення міжнародного гуманітарного права та порушення прав людини та вимагає безумовного дотримання міжнародного гуманітарного права, включно із Женевськими Конвенціями 1949 року та Додаткового протоколу І 1977 року до них. Відповідно до частин першої та другої статті 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Згідно з частинами другою, третьою статті 23 ЦК України моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Суд погоджується з тим, що позивачу була завдана моральна шкода внаслідок тривалої збройної агресії РФ на території України, які полягали у душевних стражданнях у зв`язку зі смертю матері, батька, та психічного захворювання сина, постійним відчуттям незахищеності та розчарування, побоювання за життя і безпеку себе та своїх близьких та постійних стресів, що пов`язані, зокрема, з чисельними повітряними тривогами. Беззаперечним є те, що у зв`язку зі збройною агресією Російської Федерації проти України, позивач як громадянин України, був позбавлений звичного ритму життя, факт збройної агресії проти України спричинив йому душевного болю, оскільки він був змушений витрачати значні зусилля по поліпшенню стану свого здоров`я, тобто позивачем доведено наявність завдання йому моральних страждань. З урахуванням принципів розумності та справедливості, конкретних обставин справи, визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд враховує обставини справи, характер та обсяг страждань, яких зазнав позивач, множинний характер порушень його конституційних прав, характер немайнових втрат, зокрема, тяжкість вимушених змін у його житті, час та зусилля, необхідні для можливості відновлення попереднього стану, а тому суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог і що справедливою сумою компенсації моральних страждань є 700 000 грн., що, на думку суду, відповідає заподіяній моральній шкоді та буде достатнім та необхідним для відшкодування спричиненої шкоди і відновлення душевного стану.

Outcome: approved