Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-22 00:00:00

До Дніпровського районного суду м. Києва надійшла позовна заява Національного університету «Києво - Могилянська академія» до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором про надання освітніх послуг. Вимоги позову обґрунтовані тим, що між [PERSON] , як законним представником [PERSON] та Національним університетом було укладено договір №ПС 05.01.21 від 13 серпня 2021 року про надання платної освітньої послуги. За умовами договору позивач зобов`язався за рахунок коштів відповідача надати йому освітню послугу по здійсненню навчання за освітньо-кваліфікаційним рівнем «Бакалавр» за спеціальністю 053 «Психологія». На виконання умов договору позивач надавав [PERSON] освітні послуги з 01 вересня 2021 року по 28.07.2022 року. Відповідач свої зобов`язання за Договором не виконав, сплативши лише за I-й семестр 18 750 грн. та за невиконання індивідуального навчального плану за 13 академічними заборгованостями та порушення умов договору з 29 липня 2022 року був відрахований. Таким чином, відповідач умови договору не виконав, а саме: порушення п.4 розділу 2, п. 2,3 розділу 3 договору та академічну неуспішність наказом НаУКМА від 22.07.2022 року №829-с [PERSON] відраховано з університету. Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 18 липня 2024 року відкрито провадження в даній цивільній справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Відповідачу ухвалу про відкриття провадження від 18 липня 2024 року та копію позовної заяви разом із доданими до неї додатками направлялася на адресу зазначену у позові, однак конверт повернувся на адресу суду з позначкою «за закінченням терміну зберігання». Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б). Згідно вимог ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Положеннями ст.174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. У відповідності до ч.8 ст.279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Таким чином, розглянувши подані сторонами документи, з`ясувавши фактичні обставини, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що надані сторонами докази та повідомлені ними обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, є достатніми для прийняття рішення у справі в порядку спрощеного позовного провадження, як це передбачено ст. 279 ЦПК України. Суд у порядку спрощеного позовного провадження без виклику у судове засідання сторін, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що на підставі укладеного договору №20.01.21 ПС бп від 13.08.2021, договору №ПС 05.01.21 від 13 серпня 2021, який є невід`ємним додатком до договору №20.01.21 ПС бп та відповідно до Витягу з наказу Національного університету «Києво - Могилянська академія» зараховано з 01.09.2021 року [PERSON] до 1 курсу денної форми навчання за напрямком (спеціальністю) "Психологія". Разом з тим, відповідно до матеріалів справи [PERSON] порушив права Національного авіаційного університету передбачені договором №ПС 05.01.21 про надання платної освітньої послуги, а саме: п.4 розділу 2, п. 2,3 розділу 3 Договору. Відповідач зобов`язався відповідно до п. 4 розділу 2, п. 2, 3 розділу 3 Договору за весь строк навчання сплатити 150 000 грн, з розрахунку 18 750 грн. за один семестр та здійснювати оплату щосеместрово. Перший платіж згідно з умовами н. 3.3 Договору відповідач повинен був перерахувати у розмірі 18 750 грн. за І семестр до 16.08.2021, а наступні 18 750 грн за II семестр - до 20.12.2021. Відповідач сплатив за І семестр 18 750 грн, що підтверджується витягом з банківської виписки від 17.08.2021. За II семестр відповідач не сплатив. За результатами навчання відповідач отримав академічні заборгованості, тобто не виконав індивідуальний навчальний план, а відтак не мав підстав продовжувати навчання. Наказом НаУКМА від 22.07.2022 № 829-с «Про відрахування зі складу студентів 1- го року навчання освітнього ступеня бакалавр спеціальності 053 «Психологія» факультету соціальних наук і соціальних технологій Кордонець В.О., яка навчається згідно з договором про надання освітніх послуг» відповідача відраховано за невиконання індивідуального навчального плану за 13 академічних заборгованостей з 29.07.2022. Відповідач перебував у складі студентів І курсу з 01.09.2021 по 28.07.2022, але зобов`язання щодо оплати за навчання не виконав. НаУКМА рекомендованим листом від 02.05.2024 № 10/452 повідомив відповідача про заборгованість 18 750 грн, яку запропонував сплатити до 10.05.2024, і попередив про її стягнення у судовому порядку. Звертаючись до суду з заявленим позовом, позивач посилається на те, що до цього часу відповідачем заборгованість на рахунок НаУКМА не перераховано. Згідно з п. 1 Договору НаУКМА зобов`язався за рахунок коштів відповідача надати освітню послугу за освітнім рівнем бакалавр, спеціальності 053 «Психологія», форма навчання денна. У відповідності до п. 4 розділу 2 Договору відповідач зобов`язався своєчасно вносити плату за освітню послугу. Згідно з п. 4 розділу 3 Договору датою виконання замовником (одержувачем) обов`язків щодо своєчасного внесення плати за освітню послугу є дата за квитанцією (при готівковій формі оплати), дата зарахування коштів на рахунки виконавця (при безготівковій формі оплати). Згідно з п. 1 розділу 4 Договору у разі невиконання чи неналежного виконання зобов`язань, передбачених договором, сторони несуть відповідальність відповідно до законодавства, а згідно з п. З розділу 4 Договору за несвоєчасну оплату освітніх послуг замовник сплачує НаУКМА пеню у розмірі подвійної ставки НБУ, що діяла у період прострочення, від несплаченої суми за кожен день прострочення. Відповідно до припису у Договорі відповідач підтвердив особистим підписом наступне: «З дозвільними документами, Статутом НаУКМА, Правилами внутрішнього трудового розпорядку, положеннями про навчання в НаУКМА ознайомлено і зобов`язуюсь виконувати. З умовами договору, порядком оплати з урахуванням індексу інфляції ознайомлений(а) і згоден(на). Примірник договору отримано.» Відповідно до підп. 5 п. 3 розділу 5 Договору він розривається у разі відрахування одержувача освітніх послуг, зокрема, за невиконання індивідуального навчального плану. Відповідно до ч. 7 ст. 73 Закону України «Про вищу освіту» заклад вищої освіти має право змінювати плату за навчання у порядку, передбаченому договором, не частіше одного разу на рік і не більш як на офіційно визначений рівень інфляції за попередній календарний рік. Відповідно до п. 1 розділу 3 Договору розмір плати за надання освітньої послуги у повному обсязі встановлюється в національній валюті, при цьому сторони погоджуються, що розмір плати за навчання змінюється один раз на рік на офіційно визначений рівень інфляції за попередній календарний рік. Зміни розміру плати затверджується наказом НаУКМА. Сторони підписанням цього договору погодились, що оформлення зміни здійснюється шляхом розміщення відповідної інформації (наказів) на веб-сайті НаУКМА. За наданим розрахунком встановлено, що в зв`язку з порушенням відповідачем зобов`язань заборгованість станом на 01.06.2024 року складає 28 788,42 грн., з них: 18 750,00 - борг за договором; 1 377,10 грн. - 3% річних; 6 545,91 грн. - інфляційні витрати; 2 115,41 грн. - пеня. Згідно частини 3 статті 53 Закону України «Про освіту» - здобувачі освіти зобов`язані, зокрема, дотримуватись умов договору про надання освітніх послуг. Згідно частини 6 статті 79 Закону України «Про освіту» - розмір та умови оплати за навчання, підготовку, перепідготовку, підвищення кваліфікації, за надання додаткових освітніх послуг встановлюються договором. Договір укладається між закладом освіти і здобувачем освіти (його законними представниками) та/або юридичною чи фізичною особою, яка здійснює оплату. Відповідно до частини першої статті 509 Цивільного кодексу України - зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. За частиною 1 статті 526 Цивільного кодексу України - зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошових зобов`язань. Стаття 13 ЦПК України встановлює, що суд розглядає справи на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до статті 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Саме на позивача покладено процесуальний обов`язок довести заявлені позовні вимоги. У зв`язку з тим, що відповідачем не надано до суду заперечень проти позову, доказів в підтвердження того, що ним належним чином виконувалися умови договору, суд вважає, що вимоги позивача щодо стягнення заборгованості за договором про надання освітніх послуг є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Згідно ч. 3 ст. 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). За приписами ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Частиною другою ст. 625 ЦК України передбачено, що у разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Оскільки ст. 625 ЦК України розміщена в розділі І "Загальні положення про зобов`язання" книги 5 ЦК України, то вона поширює свою дію на всі зобов`язання, якщо інше не передбачено в спеціальних нормах, які регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань. Передбачене ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування втрат від інфляції та трьох процентів річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника. Оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог Національного університету «Києво-Могилянська академія» та необхідність стягнення з відповідача [PERSON] грошових коштів в загальному розмірі 28 788,42 грн. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд керується положенням ст. 141 ЦПК України та вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені ним та документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 3028,00 грн.

Outcome: approved