Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-31 00:00:00

Позивачка звернулася до Солом`янського районного суду з первісним позовом про поділ спільного майна подружжя та зазначила, що 19 червня 2009 року між нею та відповідачем [PERSON] , було укладено шлюб, про що відділом реєстрації актів цивільного стану Солом`янського РУЮ у м. Києві, було зроблено відповідний актовий запис за номером 840. Від цього шлюбу народився син. Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 6 вересня 2024 року шлюб між ними розірвано. За час перебування у шлюбі ними придбано автомобіль Chevrolet Aveo,1598,(2008) № кузова [NUMBER] , днз [NUMBER] ; та квартиру [ADDRESS] . Відповідач не допускає її до квартири, змінив замки та вона позбавлена можливості вільно користуватися квартирою. Врегулювати питання про розподіл спільного сумісного майна, придбаного ними в період шлюбу за спільні кошти відповідач відмовляється, визначити вартість майна без доступу до автомобіля неможливо, середня ціна такого автомобіля, виходячи з ринкової вартості даного автомобіля складає 237586 грн, що еквівалентно 5750 доларам США. Сума ринкової вартості автомобіля визначена, виходячи з аналізу пропозиції продажу аналогічних транспортних засобів станом на день звернення до суду. У порядку поділу спільного сумісного майна подружжя просила: - визнати за [PERSON] право приватної власності на: Chevrolet Aveo,1598, (2008) № кузова [NUMBER] , днз [NUMBER] та стягнути на користь позивача грошову компенсацію взамін її частки у праві спільної сумісної власності на автомобіль у сумі 118793 грн; - визнати за [PERSON] право власності на частину квартири номер [ADDRESS] , загальною площею 81,3 кв.м., житловою 45 кв.м. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.11.2024 головуючим суддею визначено суддю Усатову І.А. Ухвалою судді від 10 грудня 2024 року в справі відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче засідання. 08 січня 2025 року до суду від відповідача надійшов відзив у якому останній заперечує проти позову та зазначає, що спірна квартира не є їх спільною сумісною власністю, у зв`язку з тим, що на момент придбання квартири, сторони вже не проживали разом, не були пов`язані спільним побутом, не виконували взаємні права та обов`язки подружжя та квартира була придбана не в інтересах сім`ї, а є особистою власністю [PERSON] . Позивачка у квартирі не проживала, про що свідчить акт директора ТОВ «Богема компані», зазначив, що сім`ї не було, а [PERSON] не хотіла виконувати обов`язки подружжя: не спілкувалася з чоловіком, коли хворів не ходила до аптеки, фактично ніяким чином не була дружиною для позивача, на час придбання квартири фактичні шлюбні відносини були припинені. Зазначив, що у позивачки не було доходів, а він отримував високу заробітну плату, яку використав для придбання квартири. 08 січня 2025 року до суду надійшла зустрічна позовна заява [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, у якій [PERSON] в порядку поділу спільного майна подружжя просить визнати за ним право власності на квартиру номер [ADDRESS] та автомобіль Chevrolet Aveo,1598, (2008) № кузова [NUMBER] , днз [NUMBER] . У зустрічному позові зазначає, що з початку 2020 року фактичні шлюбні відносини припинено, а кошти на придбання квартири та автомобіля були використані лише його. Також зазначив, що 29 жовтня 2020 року він уклав договір купівлі-продажу, відповідно до умов якого придбав у власність квартиру [ADDRESS] . Відповідно до п. 2.1 договору вартість квартири складає 1 359 225,00 грн. Зазначає, що відповідно до п. 4.5 договору отримано письмову згоду [PERSON] на укладення цього договору. Наявність письмової згоди одного з подружжя на укладення іншим із подружжя договору купівлі-продажу майна, зафіксованої у такому договорі, не свідчить про придбання майна за спільні кошти у спільну сумісну власність, оскільки письмова згода необхідна при розпорядженні таким майном, а не на його придбання. Звернув увагу, що у зв?язку з тим, що шлюб формально був зареєстрований, отримання згоди дружини в даному випадку є обов?язковою умовою на укладення договору купівлі-продажу квартири. Та це не означає, що квартиру купували саме в інтересах сім?ї, так як сім?я на той час вже фактично припинила існування. Послався, що передуванням укладення вказаного договору купівлі-продажу було укладення Інвестиційного договору №HB/Д/127/41 від 05 березня 2019 року. Таким чином, квартиру було придбано на стадії будівництва та після введення в експлуатацію будинку, витратив значну кількість грошей на проведення ремонту та облаштування квартири, чим він займався самостійно. Дружина жодної участі в утриманні квартири, проведення ремонту, оплату внесків, інвестиційних внесків, не здійснювала, та жодного дня там не проживала. Вказане підтверджується платіжним дорученням № 8 від 24 жовтня 2019 року, платіжним дорученням №7 від 09 вересня 2019 року, платіжним дорученням № 6 від 23 серпня 2019 року, платіжним дорученням № 5 від 23 липня 2019 року, платіжним дорученням № 4 від 01 липня 2019 року, платіжним дорученням № 3 від 21 травня 2019 року, платіжним доручення № 3 від 02 травня 2019 року, платіжним доручення № 2 від 19 березня 2019 року, платіжним дорученням № 1 від 05 березня 2019 року, платіжним дорученням № 9 від 20 листопада 2019 року та довідкою № НВ/Д/127/1 від 10 грудня 2019 року, де зазначено, що інвестор - [PERSON] станом на 10 грудня 2019 року сплатив 1 359 225,00 грн. Зазначив, що ще до фактичного припинення шлюбних відносин, у сторін були постійні конфлікти, через те, що [PERSON] жодним чином не хотіла виконувати обов`язки подружжя, фактично ніяким чином не була дружиною для позивача, на час придбання квартири фактичні шлюбні відносини були припинені. Також зазначив, що позивачка за первісним позовом у квартирі не проживала, про що свідчить акт директора ТОВ «Богема компані». Вказав, що автомобіль придбаний у 2009 році з салону, за кошти [PERSON] , є його особистою власністю. Однак, в даному випадку особливу увагу звертає на ринкову вартість автомобіля. Відповідно до Звіту про оцінку майна №6/12/2024 колісний транспортний засіб CHEVROLET AVEO, 2008 р.в., д.н.з. [NUMBER] , станом на 06 грудня 2024 року складає 130800,00 грн. З 2009 року автомобіль, за експлуатацію його понад 15 років, значно зменшився в ціні. Всі витрати на утримання автомобіля ніс саме [PERSON] . Автомобіль тричі зазнавав ДТП, має механічні ушкодження кузову, праві передні та задні пасажирські двері, кришка багажника та задній бампер, корозійні ушкодження кузову, ходова частина потребує ремонтних робіт, система гальмування АБС знаходиться в неробочому стані, двигун потребує проведення капітального ремонту, таким чином, ремонт автомобіля перевищує його вартість. Просив зустрічний позов задовольнити. 27 лютого 2025 року надійшла відповідь на відзив від [PERSON] згідно якої зазначає, що відповідач стверджує, що шлюбні відносини між ним припинилися з початку 2020 року, натомість у позовній заяві про розірвання шлюбу [PERSON] зазначав, що спільне господарство з нею не веде з січня 2022 року, однак ще протягом 2022 року вони були сім`єю, спільно виховували сина, подорожували, разом відпочивали, у червні 2019 року вони разом їздили до Німеччини в м. Кельн, де 13.06.2019 відповідач потрапив на концерт групи Metallica, на шляху до Кельна вони відвідали Париж, де відсвяткували 10 років подружнього життя. Зазначає, що у жовтні 2019 року [PERSON] звільнився з роботи і усі поточні витрати на утримання сім`ї лягли на її плечі, у тому числі витрати на квартиру по [ADDRESS] , а також по [ADDRESS] , та на Оболонському проспекті. Послалася на те, що у травні 2019 року помер батько [PERSON] та вона допомагала з організацією поховання. Вказує, що у листопаді 2019 року та у листопаді 2021 року вона разом з [PERSON] літали до Єгипту. Зазначає, що в день повномаштабного вторгнення вона залишилася у Києві, оскільки її дочка від першого шлюбу та батьки хворіли на ковід, а [PERSON] з сином поїхали до Тернополя, згодом 4.03.2022 вона з сином виїхала з Тернополя до друзів у м. Кельн. Щодо набуття у власність спірної квартири зазначила, що вони мріяли покращити свої житлові умови, оскільки місця у 2-кімнатній квартирі, в якій вони проживали з 2008 року за адресою [ADDRESS] та яка належить позивачці на праві приватної власності, видавалось замало. У березні 2019 року позивач та відповідач поїхали в центральний відділ продажів забудовника GEOS за адресою [ADDRESS] та уклали договір інвестування. Також зазначила, що вони оформили договір кредиту на загальний строк 10 місяців, та щомісячно виплачували по 40 000 грн., а в жовтні 2020 року було укладено договір купівлі-продажу спірної квартири, підписантом та титульним володільцем виступив відповідач. Пояснила, що вони в серпні 2020 року розпочали ремонтні роботи спірної квартири, вона приймала участь в ремонті, також вела облік усіх витрат, які неслись на ремонт спірної квартири. Щодо спільно придбаного транспортного засобу, зазначила, що автомобіль Chevrolet Aveo, 1598, (2008), придбавався за спільні кошти позивача та відповідача 19.07.2008, тобто через місяць після укладення шлюбу. У зв`язку з вищевикладеним просила первісний позов задовольнити. 19 березня 2025 року до суду від відповідача [PERSON] надійшли заперечення на відповідь на відзив, у яких зазначив, що твердження позивачки, що протягом 2022 року їх стосунки виглядали типово, вони подорожували та відпочивали спільно не відповідає дійсності. За весь час спільного проживання, починаючи з 2009 року позивачка не працювала, тому твердження позивачки, що вона оплачувала три квартири нічим не підтвердженні. Також зазначив, що в нього в 2019 році дохід складав 89 000 грн на місяць, договір кредиту на суму 40 000 грн не укладався, він самостійно виплатив всю суму за квартиру. Пояснення позивачки про проведення ремонту та підбір меблів у нову квартиру не відповідає дійсності, оскільки [PERSON] в новій квартирі не була, не цікавилася як проходить ремонт, не приймала участь в утриманні квартири, оплаті внесків, в проведенні ремонту, в квартирі ніколи не було особистих речей позивачки. Зазначив, що з 2009 року вони з позивачкою жили в її квартирі, до моменту погіршення відносин між ними. На початку 2021 року, після закінчення ремонту, він переїхав проживати в нову квартиру, до цього часу проживав в квартирі свого батька. У зв`язку з вищевикладеним, просить відмовити у задоволенні первісного позову, зустрічний позов просить задовольнити. 18 квітня 2025 року до суду від представника [PERSON] надійшов відзив на зустрічну позовну заяву, в якому зазначено, що твердження [PERSON] про те, що на придбання спірного автомобіля він використав особисті кошти, а придбання спірної квартири здійснив для особистих цілей, а не в інтересах сім`ї, не підтверджуються належними доказами. Також зазначено, що спірна квартира ніколи не була місцем проживання сім`ї [PERSON] , оскільки одразу після її придбання в ній проводився ремонт і вона не була придатна для проживання, зараз в спірній квартирі ніхто не проживає, [PERSON] лише час від часу туди навідується, оскільки фактично проживає з матір`ю. Вказала, що долучений до зустрічної позовної заяви рахунок ТОВ «Богема Компані» на сплату житлово-комунальних послуг за листопад 2024 року: об`єм спожитих за лічильниками послуг з холодного водопостачання, електроенергії свідчить про не проживання у спірній квартирі. У зв`язку з вищевикладеним просить, задовольнити первісний позов, відмовити у зустрічному позові. 28 квітня 2025 року до суду від відповідача [PERSON] надійшли заперечення на відзив на зустрічну позовну заяву, де зазначено, що надані стороною позивача докази до відзиву не є належними та допустимими доказами, вважає, що зміст накладних та фіскального чеку не підтверджують обставини, викладених у відзиві позивачкою. Протокольною ухвалою суду від 06.05.2025 закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду по суті. У судовому засіданні сторони підтримали свої позиції, викладені у позовах та письмових заявах. Відповідно до ч.1 ст.223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. У статті 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України. Частиною першою статті 57 СК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка, є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. За змістом статей 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Така правова позиція висловлена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18). Як роз`яснено в пунктах 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, частина третя статті 368 ЦК України) відповідно до частин другої, третьої статті 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов`язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них. У частині другій статті 89 ЦПК України встановлено, що жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Згідно із положеннями частини третьої статті 12 та частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що 19 червня 2009 року між [PERSON] та [PERSON] , було укладено шлюб, про що відділом реєстрації актів цивільного стану Солом`янського РУЮ у м. Києві, було зроблено відповідний актовий запис за номером 840. Від цього шлюбу у сторін народився у 2009 році син, дану обставину сторони не заперечували. Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 6 вересня 2024 року шлюб сторін розірвано. За час перебування у шлюбі сторонами придбано автомобіль Chevrolet Aveo,1598,(2008) № кузова [NUMBER] , днз [NUMBER] та квартиру [ADDRESS] . Згідно договору купівлі - продажу квартири від 26 жовтня 2020 року, укладеного між ПАТ «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «Геос інвест» в інтересах та за рахунок якого діє Компанія з управління активами ТОВ «Сіріус інвест груп» та [PERSON] продавець продає, а покупець приймає у власність квартиру [ADDRESS] , вартість майна складає 1359225 грн. Згідно інформаційної довідки від 15.10.2024 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, право власності квартири за адресою: [ADDRESS] зареєстровано 26.10.2020 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шкрібляк К.П. за [PERSON] . Згідно п.4.5 вказаного договору набуття у власність вищезазначеної квартири та підписання цього договору відбувається за письмовою згодою чоловіка покупця [PERSON] , викладені у вигляді заяви, справжність підпису на якій засвідчено приватним нотаріусом. Як вбачається з матеріалів справи укладенню даного договору купівлі - продажу квартири від 26 жовтня 2020 року передувало укладення [PERSON] інвестиційного договору № НВ/Д/127/Ч1 від 5.03.2019. Встановлено, що у період з березня 2019 року по гурдень 2019 року за спірну квартиру було сплачено 1 359 225,00 грн, вказане підтверджується: платіжним дорученням № 8 від 24 жовтня 2019 року, платіжним дорученням № 7 від 09 вересня 2019 року, платіжним дорученням № 6 від 23 серпня 2019 року, платіжним дорученням № 5 від 23 липня 2019 року, платіжним дорученням №4 від 01 липня 2019 року, платіжним дорученням № 3 від 21 травня 2019 року, платіжним доручення № 3 від 02 травня 2019 року, платіжним доручення №2 від 19 березня 2019 року, платіжним дорученням № 1 від 05 березня 2019 року, платіжним дорученням № 9 від 20 листопада 2019 року та довідкою № НВ/Д/127/1 від 10 грудня 2019 року. Позивачка за первісним позовом, звертаючись до суду з позовом до відповідача зазначає, що вартість автомобіля складає 5750 доларів США грн та просить автомобіль залишити відповідачу, а їй стягнути компенсацію за її частку у розмірі 118793 грн. та визнати за нею право власності на спірної квартири. Позивач за зустрічним позовом, звертаючись до суду з позовом до відповідачки зазначає, що все майно належить йому на праві особистої власності. За загальним правилом, визначеним ст.70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Тобто, закон презюмує рівність таких часток. Аналогічні положення містяться у ч. 2 ст. 372 ЦК України. Згідно ч.1 ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до статті 71 СК України, майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено угодою між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Відповідно до позиції Верховного Суду. викладеної в постанові від 09 червня 2021 року у справі 760/789/19/, аналіз змісту положень ст. 71 СК України дає підстави для висновку про те, що частини четверта та п`ята цієї статті виступають як єдиний правовий механізм захисту інтересів того з подружжя, який погоджується на компенсацію належної йому частки у спільному майні за рахунок іншого з подружжя, з подальшим припиненням права власності на цю частку. Принцип обов`язкового отримання згоди особи на присудження їй грошової компенсації, крім випадків, передбачених ЦК України (стаття 365 цього Кодексу), в першу чергу застосовується до правовідносин, які виникають при зверненні одного з подружжя до суду з вимогами про припинення права іншого з подружжя на частку у спільному майні з одночасним присудженням грошової компенсації. Гарантуючи, що компенсація буде виплачена, позивач вносить необхідну суму на депозитний рахунок суду. У пунктах 1-3 частини першої статті 365 ЦК України передбачено, що право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим. Правовідносини, в яких позивач просить припинити не право власності відповідача у спільному майні з виплатою компенсації, а своє право на частку в майні з отриманням компенсації на свою користь, є відмінними за своєю природою і регулюються статтею 364 ЦК України, яка передбачає, що співвласник, частка якого в майні не може бути виділена в натурі, має право на отримання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості цієї частки. Заявляючи відповідні вимоги, позивач погоджується на отримання грошової компенсації, а відповідач, у свою чергу, не завжди згоден її виплачувати. При цьому залишення неподільної речі у спільній власності без проведення реального поділу не позбавить того з подружжя, хто фактично цією річчю користується, можливості користуватися нею в подальшому. Одночасно інший з подружжя позбавляється як можливості користуватися спірною річчю, хоча вона перебуває у спільній власності, так і грошової компенсації, яку інша сторона добровільно на депозитний рахунок не внесла. Оцінюючи положення ч. 5 ст. 71 СК України як такі, що застосовуються до правовідносин, які виникають при зверненні одного з подружжя до іншого з вимогами про припинення його права на частку у спільному майні, Верховний Суд робить висновок, що ця норма не вимагає обов`язкового внесення на депозитний рахунок грошової компенсації у справах за спорами, в яких про припинення своєї частки у спільному майні і отримання компенсації на свою користь заявляє позивач. Щодо доводів відповідача за первісним позовом, позивача за зустрічним щодо належності спірного майна до його особистої приватної власності, суд зазначає наступне. Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Тобто, при зверненні з позовом до суду на позивача покладений тягар доведення обставин заявлених вимог. Натомість відповідач повинен довести саме свої заперечення проти доводів позивача. Як зазначено вище, договір купівлі-продажу спірної квартири був укладений 26 жовтня 2020 року та зареєстровано право власності за [PERSON] , а автомобіль зареєстрований на відповідача під час шлюбу 18.07.2009, згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу. Щодо набуття квартири у особисту спільну власність [PERSON] посилається на ту обставину, що відповідачка протягом шлюбу не працювала, не дбала про сім`ю та про нього та починаючи з початку 2019 року, сторони не підримували відносини та не були сім`єю та дані обставини можуть підтвердити свідки, [PERSON] ж зазначає, що шлюбні відносини вони підтримували до 2023 року. Також [PERSON] зазначає, що перший внесок він зробив в березні 2019 -близько 900 тис грн. З 2016 року накопичував кошти для придбання квартири, яка була куплена за 1 361 000 грн. . Судом допитані свідки як зі сторони позивача за первісним та і позивача за зустрічним позовами. Так свідок [PERSON] , допитаний у судовому засіданні пояснив, що знайомий зі сторонами, є рідним братом позивачки [PERSON] у спірній квартирі був 2 рази у 2020. Пояснив, що у 2019 році сторони проживали разом та возив позивача та відповідача в аеропорт десь в 2020 на відпочинок. Свідок [PERSON] , допитана у судовому засіданні пояснила, що перебуває зі сторонами в дружніх відносинах, є однокласниками, зустрічалися часто, останній раз була в гостях у сторін на [ADDRESS] на початку 2020 року. Свідок [PERSON] , допитаний у судовому засіданні пояснив, що зі сторонами знайомий, є кумом відповідача [PERSON] з яким познайомився раніше, навчалися, працювали разом, потім товаришували. Зазначив, що з 2018-2019 у відповідача з позивачкою були погані відносини. До 2018 відповідач проживав у квартирі позивачки. Після проживав у квартирі свого батька, зробив там ремонт. У 2020 відповідач купив квартиру на [ADDRESS], зробив ремонт і переїхав в квартиру, також вони разом обирали меблі в дану квартиру. Починаючи з 2019 у позивача та відповідача припинилися шлюбні відносини, зазначив, що з весни 2019 вони перестали бути подружжям. Свідок [PERSON] , допитаний у судовому засіданні пояснив, що перебуває в дружніх відносинах з відповідачем [PERSON] . З 2019 відповідач не жив з дружиною, переїхав у квартиру батька, проживав там і робив ремонт, він допомагав з ремонтом, ремонт тривав майже рік, зараз не відомо хто живе в квартирі. Стосунки у відповідача з позивачкою не налагоджувалися і він переїхав на нову квартиру, де ремонт зробив з нуля. Відповідач у новій квартирі проживав один, жіночих речей в квартирі він не бачив. Квартиру відповідач купив за власні кошти. Відповідач з позивачкою припинили шлюбні відносини літом 2019. З 2018 відповідач скаржився на погані відносини з позивачкою. Зараз відповідач проживає у матері. Судом до уваги вказані показання свідків не приймаються, оскільки усі указані особи знають про спільне життя сторін зі слів тієї чи іншої сторони, свідками їх взаємовідносин особисто не були, їх участь зводилася до надання допомоги сторонам, а спілкуванням зі сторонами відбувалося періодично, на свята. Суд звертає увагу, що кожен зі свідків зазначає свою версію з якого періоду та чого сторони не проживали разом, що з точки зору суду свідчить про необізнаність свідків про такі обставини, надуманість їх свідчень та зазначає, що спілкування сторін і свідків відбувалося вряди - годи, а тому не може свідчити про об`єктивність їх показів. У судовому засіданні відповідач за зустрічним позовом [PERSON] не надав належних та допустимих доказів на підтвердження того, що сторони з початку 2019 року не проживали разом, тобто доказів того, що спірна квартира набута за час їх окремого проживання у зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин. Натомість [PERSON] зазначено, що кошти на квартиру заощаджувалися ним з 2016 року, як констатує суд, у шлюбі з [PERSON] , а у судовому засіданні підтвердив, що шлюбні відносини підтримували і у 2021 році та у 2020 проживали у квартирі [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Не знайшла свого підтвердження у судовому засіданні і позиція [PERSON] щодо того, що [PERSON] діяла не в інтересах сім`ї, а саме: не працювала, не купувала йому ліки тощо, оскільки ніякими доказами це не підтверджується, крім голослівних висловлювань [PERSON] .. Судом не приймаються до уваги докази додані до зустрічного позову, а саме: договір про надання послуги з управління багатоквартирним будинком від 22.07.2020 та квитанції ТОВ «Богема компані» на підтвердження того, що квартира належить [PERSON] на праві особистої власності, оскільки не свідчать про те, що сторони не проживали разом, а свідчать, виключно, лише про те, що витрати по оплаті за утримання майна ніс [PERSON] , за яким була здійснена реєстрація права власності . Крім того суд звертає увагу, на ту обставину, що позивачем за зустрічним позовом [PERSON] у різних письмових заявах та у судовому засіданні зазначаються різні періоди з яких, з його точки зору, припинилися фактичні шлюбні відносини, що з точки зору суду, з врахуванням його поведінки у судовому засіданні та відношенні до [PERSON] свідчить про їх надуманість та конфліктну ситуацію між сторонами, існуючу і після розірвання шлюбу. З врахуванням вищевикладеного та вимог закону, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивачки за первісним позовом в частині визнання за нею право власності на частину квартири номер [ADDRESS] , загальною площею 81,3 кв.м., житловою 45 кв.м. та відмову у позовній вимозі позивача за зустрічним позовом про визнання за ним права особистої власності на квартири номер [ADDRESS] , оскільки майно набуте в період перебування у шлюбі. Що стосується поділу автомобіля Chevrolet Aveo,1598,(2008) № кузова [NUMBER] , днз [NUMBER] , суд зазначає наступне. Відповідно до ч.1 ст.210, ч.4 ст.334 ЦК України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Відповідно до позиції Верховного Суду, висловленої в постанові від 30 жовтня 2019 року у справі № 683/2694/16-ц, право власності на транспортний засіб виникає лише з моменту його державної реєстрації, а не з моменту передачі автомобіля за договором купівлі-продажу. За позицією Верховного Суду право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, то, згідно з ч. 1 ст. 328, ч. 4 ст. 334 ЦК України, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації. Таким чином, право власності на транспортний засіб виникло 18.07.2009, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу. [PERSON] на обґрунтування свого позову в частині визнання права особистої власності, зазначив, що автомобіль був куплений через 2 тижня після укладення шлюбу з позивачкою. У червні 2009 вони зареєстрували шлюб, авто куплено в липні 2009 року, усі кошти витрачені ним на придбання вказаного автомобіля є його особистими. Відповідачка за зустрічним позовом зазначила, що 5 тисяч доларів США дійсно були на банківському рахунку відповідача, а 5 тисяч доларів США були їх спільним майном та за які було придбано спірний автомобіль. Сам по собі факт придбання спірного майна у період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя, є неправильним та суперечить нормам матеріального права, що в свою чергу нівелює правовий режим спільного сумісного майна подружжя, закріпленого законодавцем в ЦК України та в СК України. Суд приймає до уваги твердження відповідача [PERSON] щодо того, що спірний автомобіль придбано лише за його кошти, оскільки будь-яких доказів позивачкою за первісним позовом [PERSON] на підтвердження того, що у сторін, за період з моменту реєстрації шлюбу -19.06.2009 та до 18.07.2009 були спільні кошти у сумі 5000 доларів суду не надано. Натомість, у судовому засіданні [PERSON] підтвердила, що у [PERSON] на банківському рахунку були кошти у сумі 5000 доларів США, які ним були використані для купівлі - продажу автомобіля. Тобто суд приходить до висновку, що спірний автомобіль є особистою приватною власністю [PERSON] , придбаний за його особисті кошти та в задоволенні позовних вимог [PERSON] про стягнення на користь позивача грошової компенсацію взамін її частки у праві спільної сумісної власності на автомобіль у сумі 118793 грн слід відмовити. Відповідно до ст.ст.12,13 ЦПК України суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, поданих учасниками справи. З урахуванням цього, суд приходить до висновку про часткове задоволення первісного позову та часткове задоволення зустрічного позову.

Outcome: partial