Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-22 00:00:00

У лютому 2025 року [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з позовною заявою до [PERSON] про визнання права власності у порядку спадкування на земельну ділянку, мотивуючи її тим, що позивачі [PERSON] , [PERSON] та відповідач [PERSON] є доньками та спадкоємицями за законом після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] . Після смерті останньої залишилась спадщина у вигляді земельної ділянки площею 7.3502 га з кадастровим номером 4820381800:03:000:0189, яка розташована на території Благодатненської сільської ради Первомайського району Миколаївської області. За життя [PERSON] склала заповіт, посвідчений 26 листопада 2021 року приватним нотаріусом Криворізького районного нотаріального округу Нянчуром С.М. за реєстровими №№ 7071, 7072, згідно якого усе належне їй майно заповіла позивачам. Спадкоємцем першої черги за законом є також донька померлої [PERSON] . Позивачі у визначений законом строк звернулися з заявою про прийняття спадщини до приватного нотаріуса Криворізького районного нотаріального округу Дніпропетровської області Русавської Т.В., однак у видачі свідоцтва про право на спадщину їм було відмовлено за постановою приватного нотаріуса від 06 листопада 2024 року у зв`язку з відсутністю документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку, відсутність інформації щодо осіб, місцепроживання яких було зареєстроване разом із спадкодавцем на момент відкриття спадщини та виникнення спору щодо спадкового майна зі сторони відповідача. У зв`язку з наведеним позивачі вимушені були звернутись до суду з позовною заявою про захист своїх прав. Посилаючись на викладене, позивачі прохали суд визнати за кожним із них право власності на частину земельної ділянки площею 7.3502 га з кадастровим номером 4820381800:03:000:0189, яка розташована на території Благодатненської сільської ради Первомайського району Миколаївської області, в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Ухвалою Арбузинського районного суду Миколаївської області від 03 березня 2025 року провадження по справі відкрито та призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження, витребувано від приватного нотаріуса Криворізького районного нотаріального округу Дніпропетровської області Русавської Т.В. копію спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , витребувано з Благодатненської сільської ради Первомайського району Миколаївської області інформацію про зареєстроване місце проживання спадкодавця та осіб, зареєстрованих на час відкриття спадщини. Позивачі [PERSON] , [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про його дату, час і місце були повідомлені належним чином, надали заяву про розгляд справи за їхньої відсутності, висловили свою позицію щодо підтримання висунутих позовних вимог. Відповідач [PERSON] у судове засідання двічі не з`явилася без повідомлення причин, незважаючи на те, що про дату, час і місце судового засідання повідомлялася за місцем реєстрації, відзиву до суду не подала. Зі згоди позивачів суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що [PERSON] померла [INFO] , про що свідчить копія свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 14 квітня 2023 року Металургійним відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Кривий Ріг Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління юстиції (м.Одеса). [PERSON] була власником земельної ділянки площею 7.35 га, розташованої на території Любоіванівської сільської ради Арбузинського району Миколаївської області, на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії МК без №, виданого 28 січня 2002 року Любоіванівською сільською радою. Відповідно до інформації Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку від 14 жовтня 2016 року за [PERSON] значиться земельна ділянка, призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 7.3502 га з кадастровим номером 4820381800:03:000:0189. Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 22 листопада 2016 року [PERSON] є власницею земельної ділянки площею 7.3502 га з кадастровим номером 4820381800:03:000:0189, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Любоіванівської сільської ради Арбузинського району Миколаївської області. За життя [PERSON] склала 26 листопада 2021 року заповіт, яким заповіла на випадок своєї смерті усе належне їй майно, де б воно не знаходилось та з чого б не складалось, усі майнові права та обов`язки, а також ті майнові права та обов`язки, які належатимуть її на день смерті, [PERSON] та [PERSON] в рівних частках кожній. Після смерті [PERSON] приватним нотаріусом Криворізького районного нотаріального округу Дніпропетровської області Русавською Т.В. заведено спадкову справу № 112/2023. За матеріалами спадкової справи в установлений законом шестимісячний строк із заявами про прийняття спадщини після смерті [PERSON] звернулися [PERSON] , [PERSON] і [PERSON] . Позивач [PERSON] доводиться померлій донькою, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 21 липня 1964 року та копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 25 лютого 2016 року Корабельним відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Миколаївського міського управління юстиції, відповідно до якого остання, уклавши 11 лютого 1984 року шлюб з [PERSON] , змінила прізвище з [PERSON] на [PERSON] . Позивач [PERSON] також доводиться померлій донькою, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 22 червня 2023 року Криворіжським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Криворіжському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління юстиції (м.Одеса) та копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 11 червня 1976 року Дзержинським відділом ЗАГСа м. Кривий Ріг, відповідно до якого остання, уклавши 29 жовтня 1954 року шлюб з [PERSON] , змінила прізвище з [PERSON] на [PERSON] . З повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження від 06 листопада 2024 року за № 0047840956 видно, що матір`ю [PERSON] , яка народилась [INFO] , є [PERSON] , якій минуло 24 роки та яка проживає в с.Любоіванівка Арбузинського району Миколаївської області. Відповідно до інформації Благодатненської сільської ради від 19 березня 2025 року за № 276/02-24 [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] , була зареєстрована та проживала в [ADDRESS] , на день її смерті за вказаною адресою інших зареєстрованих осіб не було. Стосовно заяви відповідача [PERSON] про прийняття спадщини слід зазначити наступне. Як вбачається з матеріалів спадкової справи, 20 жовтня 2023 року до приватного нотаріуса Криворізького районного нотаріального округу Дніпропетровської області Русавської Т.В. поштою надійшла заява від [PERSON] про прийняття нею спадщини після смерті матері [PERSON] як непрацездатною донькою спадкодавця і такою, що має право на обов`язкову частку в спадковому майні. Вказано, що подання документів, необхідних для оформлення спадщини, буде здійснено додатково. Заява датована 10 жовтня 2023 року, згідно відмітки поштового штемпелю здана на пошту 11 жовтня 2023 року (а.с. 67). Після надходження вказаної заяви приватний нотаріус листом від жовтня 2023 року за № 443/02-14 повідомив [PERSON] про те, що подана нею заява про прийняття спадщини через неналежне оформлення не відповідає вимогам п. 3.5 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року за № 296/5. У зв`язку з чим їй необхідно надіслати заяву, оформлену належним чином (справжність підпису має бути посвідчено нотаріально) або ж особисто прибути до приватного нотаріуса. У листі також зазначено документи, які необхідно було подати разом з заявою про прийняття спадщини. Також, листом від 23 січня 2024 року за № 25/02-14 приватним нотаріусом повторно повідомлено відповідача про необхідність надання належним чином оформленої заяви про прийняття спадщини. Відповідно до пунктів 3.1-3.5 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року за № 296/5 право на спадкування здійснюється спадкоємцями шляхом прийняття спадщини або її неприйняття. Для того, щоб не допустити пропуску строку для прийняття спадщини, встановленого законодавством, нотаріус роз`яснює спадкоємцям право подачі заяви про прийняття спадщини чи про відмову від її прийняття. Заяви про прийняття спадщини або відмову від її прийняття подаються спадкоємцем особисто нотаріусу у письмовій формі. Якщо спадкоємець особисто прибув до нотаріуса, нотаріальне засвідчення справжності його підпису на таких заявах не вимагається. У цьому випадку нотаріус встановлює особу заявника, про що на заяві робиться відповідна службова відмітка, яка скріплюється підписом нотаріуса. У разі надходження засобами поштового зв`язку заяви, на якій справжність підпису спадкоємця не засвідчена, або заяви, підписаної кваліфікованим електронним підписом або удосконаленим електронним підписом, що базується на кваліфікованому сертифікаті електронного підпису спадкоємця, яка надійшла технічними засобами електронних комунікацій, нотаріус приймає таку заяву, заводить спадкову справу, а спадкоємцю повідомляє про заведення спадкової справи та необхідність надіслати заяву, оформлену належним чином (справжність підпису на таких заявах має бути нотаріально засвідченою), або особисто прибути до нотаріуса. Крім цього, пунктом 3.21 вказаного Порядку визначено, що своєчасно надісланою вважається заява, справжність підпису особи на якій засвідчена (або не засвідчена) нотаріально, що направлена поштовим відправленням до закінчення шестимісячного строку для прийняття спадщини і яка надійшла нотаріусу після закінчення цього строку. У разі якщо заява, підписана кваліфікованим електронним підписом або удосконаленим електронним підписом, що базується на кваліфікованому сертифікаті електронного підпису спадкоємця, надіслана технічними засобами електронних комунікацій до закінчення шестимісячного строку для прийняття спадщини, але не пізніше 23 годин 59 хвилин останнього дня строку, вона вважається своєчасно надісланою. Нотаріус приймає такі заяви, заводить спадкову справу та у випадку надходження заяви, справжність підпису на якій не засвідчено нотаріально, або заяви в електронній формі, підписаної кваліфікованим електронним підписом або удосконаленим електронним підписом, що базується на кваліфікованому сертифікаті електронного підпису спадкоємця, надсилає лист спадкоємцю, в якому пропонується надіслати заяву, оформлену належним чином, або особисто прибути до нотаріуса за місцем відкриття спадщини. У таких випадках у спадкову справу підшивається конверт або роздруківка електронного листування (скріншот листування). Враховуючи викладене, а також те, що відповідач [PERSON] у визначений законом шестимісячний строк з дня відкриття спадщини подала заяву про прийняття спадщини до приватного нотаріуса, остання є такою, що прийняла спадщину після смерті матері [PERSON] як спадкоємець по закону першої черги. Невиконання відповідачем [PERSON] станом на час направлення копії спадкової справи до суду (17 квітня 2025 року) вимог приватного нотаріуса щодо надання належним чином оформленої заяви про прийняття спадщини не є перешкодою для визнання її такою, що прийняла спадщину з огляду на те, що строк виконання таких вимог нотаріуса законом не встановлено. Постановою приватного нотаріуса Криворізького районного нотаріального округу Дніпропетровської області Русавської Т.В. від 26 червня 2023 року позивачам відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Підставою відмови у вчиненні нотаріальної дії стало відсутність документів, що посвідчують право власності на спадкове майно, неможливість встановити коло спадкоємців, що претендують на обов`язкову частку у спадщині та наявністю спору між спадкоємцями. Частиною 1 статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини 1 статті 16 ЦК України, частини 1 статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно зі статтею 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України). Часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою (частина 2 статті 1220 ЦК України). Частиною 1 ст.1258 ЦК України визначено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Відповідно до ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Стаття 1222 ЦК України визначає, що спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Згідно із статями 1233, 1234, та ч.1 ст.1235 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається. Заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Статтями 1269, 1270 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно із ч.1 ст.1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно. Частиною 1 статті 1241 ЦК України встановлено, що малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка). Отже, частиною 1 статті 1241 ЦК України визначено коло осіб, які мають право на обов`язкову частку у спадщині. Право на обов`язкову частку - це суб`єктивне майнове право окремих спадкоємців першої черги (стаття 1261 ЦК України) отримати певну частку у спадщині, незалежно від змісту заповіту, проте за своєю сутністю право на обов`язкову частку належить до спадкування за законом. Коло осіб, які мають право на обов`язкову частку у спадщині, визначене статтею 1241 ЦК України, є вичерпним і розширювальному тлумаченню не підлягає. При визначенні розміру обов`язкової частки в спадщині враховуються всі спадкоємці за законом першої черги, увесь склад спадщини, зокрема, право на вклади в банку (фінансовій установі), щодо яких вкладником було зроблено розпорядження на випадок своєї смерті, вартість речей звичайної домашньої обстановки та вжитку, вартість заповідального відказу. Зазначене узгоджується з пунктом 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», в якому судам роз`яснено, що при визначенні розміру обов`язкової частки в спадщині враховуються всі спадкоємці за законом першої черги. Отже, за правилами ЦК України до таких спадкоємців слід також відносити спадкоємців, які відмовилися від прийняття спадщини, не прийняли спадщину, усунені від права на спадкування або померли до відкриття спадщини, але в яких є спадкоємці за правом представлення (стаття 1266 ЦК України). Тобто, при обчисленні розміру обов`язкової частки слід ураховувати всіх спадкоємців за законом, які могли б спадкувати, якщо порядок спадкування не був би змінений заповітом. За обставинами справи, що розглядається, на день відкриття спадщини, [INFO] , донька спадкодавця [PERSON] , [INFO] , досягла віку 66 років, який є пенсійним, а тому відноситься до осіб, які в силу вимог частини 1 статті 1241 ЦК України мають право на обов`язкову частку у спадщині. До кола спадкоємців першої черги за законом, які могли б спадкувати спадщину, якщо б цей порядок не було змінено зазначеним заповітом, підлягають зарахуванню діти померлої [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . При цьому на таке визначення не впливає чи прийняли діти спадкодавця спадщину чи відмовились від неї. За частиною 1 статті 1241 ЦК України розмір обов`язкової частки, яку повинна успадкувати позивач, складає половину частки, яка належала б кожному із зазначених спадкоємців у разі спадкування за законом, а саме: по 1/3 частки, а, отже, розмір обов`язкової частки складає 1/6 частки. Така ж позиція міститься в постанові Верховного Суду від 25 листопада 2020 року (справа № 292/389/17, провадження № 61-19499 св 19). Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про те, що відповідач [PERSON] відноситься до осіб, які мають право на обов`язкову частку у спадщині, а розмір такої обов`язкової частки складає 1/6 частки від спадкового майна у вигляді земельної ділянки з кадастровим номером 4820381800:03:000:0189. Позивачі [PERSON] та [PERSON] матимуть право на успадкування спірної земельної ділянки у розмірі по 5/12 частини кожна. Відповідно до приписів ст.ст.316, 328 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (ст.391 ЦК України). Відповідно до ст. 392 ЦК України особа має право звернутися до суду з позовом про визнання права власності: 1) якщо це право оспорюється або не визнається іншими особами (за умови, що позивач не перебуває з цими особами у зобов`язальних відносинах, оскільки права осіб, які перебувають у зобов`язальних відносинах, повинні захищатися за допомогою відповідних норм інституту зобов`язального права); 2) у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. З аналізу статті 392 ЦК України вбачається, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання, у разі якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розгляду у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Отже, позов про визнання права власності - це позадоговірна вимога власника майна про констатацію перед третіми особами факту приналежності позивачу права власності на спірне майно. Пунктом 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 червня 1983 року № 4 «Про практику розгляду судами України справ про спадкування» судам роз`яснено, що відповідно до глави 4 Закону України від 25 грудня 1974 року «Про державний нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається громадянам, організаціям, державі нотаріальними конторами за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину у встановленому чинним законодавством порядку. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визначення права на спадщину судовому розглядові не підлягають. Відповідно до роз`яснень, що містяться в пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому чинним на момент такої нотаріальної дії законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину та можливості подальшого оформлення своїх спадкових прав у порядку, передбаченому законом, вимоги про визнання права на спадщину в судовому порядку задоволенню не підлягають у зв`язку з відсутністю порушених прав спадкоємців, щодо захисту яких вони звернулися до суду. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за захистом своїх спадкових прав за правилами позовного провадження. Зважаючи на викладені вище обставини, судом встановлено, що позивачі як спадкоємці за заповітом позбавлені можливості оформити свої спадкові права на успадковані частини земельної ділянки у нотаріальному порядку у зв`язку з відсутністю документа, що посвідчує право власності на спадкове майно та наявністю спору між спадкоємцями, а тому за наявності передбачених законом підстав суд прийшов до висновку про те, що за кожним з позивачів має бути визнано право власності на 5/12 частин успадкованої земельної ділянки. У зв`язку з чим позовна заява підлягає частковому задоволенню.

Outcome: partial