Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-27 00:00:00

Позивач звернулась в суд з позовом до відповідачів, у якому просила визнати недійсними договір купівлі-продажу нерухомого майна, укладений 01.05.2024 року між ТзОВ «Львівнамбуд» як продавцем та [PERSON] як покупцем, посвідчений приватним нотаріусом Фединяк Л.М., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2079139846236, загальною площею 34 кв.м, що розташоване за адресою [ADDRESS] ; договір купівлі-продажу нерухомого майна, укладений 01.05.2024 року між ТзОВ «Львівнамбуд» як продавцем та [PERSON] як покупцем, посвідчений приватним нотаріусом Фединяк Л.М., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2079207446236, загальною площею 30,6 кв.м, що розташоване за адресою [ADDRESS] ; договір купівлі-продажу нерухомого майна, укладений 01.05.2024 року між ТзОВ «Львівнамбуд» як продавцем та [PERSON] як покупцем, посвідчений приватним нотаріусом Фединяк Л.М., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2079179346236, загальною площею 15,2 кв.м, що розташоване за адресою [ADDRESS] . Мотивувала позовні\~вимоги тим,\~що з\~1989\~року вона\~здійснювала будівництво\~чотирьох нежитлових\~споруд площею\~95,8\~км.м,\~34\~кв.м,\~30,6\~кв.м,\~15,2\~кв.м.,\~за адресою\~ [ADDRESS] .\~Підтвердженням здійснення\~нею будівництва\~вказаних вище\~об`єктів нерухомого\~майна є\~довідка законного\~користувача земельної\~ділянки ДП\~«Пересувна механізована\~колона 74»\~ВАТ «Львівводбуд».\~Крім цього,\~ДП «Пересувна\~механізована колона\~74»\~ВАТ «Львівводбуд»\~не заперечувало\~щодо здійснення\~нею дій,\~спрямованих на\~державну реєстрацію\~її права\~власності на\~вказані вище\~об`єкти нерухомості.\~24.01.2024\~року вона\~отримала витяг\~з реєстру\~нерухомого майна,\~у якому\~були записи\~про те,\~що її\~об`єкти нерухомості\~зареєстровані за\~відповідачем ТзОВ\~«Львівнамбуд».\~При цьому,\~вперше реєстрація\~вказаних вище\~об`єктів нерухомого\~майна відбулась\~15.05.2020\~року за\~особами [PERSON] ,\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] ,\~які є\~співзасновниками ТзОВ\~«Львівнамбуд»,\~а через\~тиждень 20.05.2020\~року зазначені\~вище особи\~переоформили нерухомість\~на вказану\~компанію.\~01.05.2024\~року ТзОВ\~«Львівнамбуд» відчужило\~на користь\~ [PERSON] \~три об`єкти\~нерухомого майна,\~а саме\~реєстраційний номер\~2079139846236,\~загальною площею\~34\~кв.м,\~що розташоване\~за адресою\~ [ADDRESS] ;\~реєстраційний номер\~2079207446236,\~загальною площею\~30,6\~кв.м,\~що розташоване\~за адресою\~ [ADDRESS] ;\~реєстраційний номер\~2079179346236,\~загальною площею\~15,2\~кв.м,\~що розташоване\~за адресою\~ [ADDRESS] .\~Таким чином,\~фактично відбулось\~захоплення її\~об`єктів нерухомого\~майна.\~З огляду\~на викладене,\~просила позовні\~вимоги задовольнити.\~Крім цього,\~просила витребувати\~у ТзОВ\~«Львівнамбуд» оскаржувані\~договори купівлі-продажу\~нерухомого майна\~від 01.05.2024\~року.\~Вказала,\~що орієнтований\~розрахунок витрат\~становить 3633\~грн.\~60\~коп.\~судового збору\~та 20000\~грн.\~на професійну\~правничу допомогу. До позовної заяви долучила заяву, у якій просила вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту із забороною відчуження на спірне нерухоме майно. Ухвалою від 24 травня 2024 року відкрито провадження у цивільній справі та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою від 24 травня 2024 року відмовлено у задоволенні заяви [PERSON] про забезпечення позову. 28 травня 2024 року від позивача [PERSON] надійшла заява про забезпечення позову, шляхом накладення арешту із забороною відчуження на спірне нерухоме майно. Ухвалою від\~29\~травня 2024\~року заяву позивача [PERSON] про забезпечення позову задоволено. Накладено арешт із забороною відчуження на нерухоме майно, а саме нежитлову будівлю [ADDRESS] з реєстраційним номером об`єкта 2079139846236, загальною площею 34 кв.м.; нежитлову будівлю № 1 "А" з реєстраційним номером об`єкта 2079207446236, загальною площею 30,6 кв.м.; нежитлову будівлю № 1 "Б" з реєстраційним номером об`єкта 2079179346236, загальною площею 15,2 кв.м., які розташовані за адресою [ADDRESS] . 03\~липня 2024\~року представником\~відповідача ТзОВ\~«Львівнамбуд» Михновецьким\~Ю.О.\~подано відзив\~на позовну\~заяву,\~згідно мотивів\~якого із\~наведеними у\~позові обставинами\~не погодився\~та вважає,\~що права\~позивачки на\~володіння,\~користування та\~розпорядження чотирьох\~її нежитлових\~споруд,\~не порушені,\~у неї\~відсутні підстави\~на оскарження\~наведених вище\~правочинів,\~учинених 01.05.2024\~між ТзОВ\~«Львівнамбуд» та\~ [PERSON] ,\~а видана\~ДП «ПМК\~74»\~ВАТ «Львівводбуд»\~довідка від\~08.07.2003\~року не\~є правовстановлюючим\~документом,\~що дає\~підстави вважати\~ [PERSON] \~власником трьох\~нежитлових будівель\~та однієї\~споруди (навіс),\~що було\~і є\~у власності\~ТзОВ «Львівнамбуд».\~Вказав,\~що відомості,\~зазначені в\~абз.\~2\~довідки від\~08.07.2003\~року є\~помилковими,\~оскільки встановлені\~Господарським судом\~Львівської області\~у рішенні\~від 14.12.2011\~року у\~справі №\~5015/6195/11\~фактичні обставини\~дають підстави\~вважати,\~що ПМК-74\~тресту «Західводбуд»\~було перереєстровано\~у ДП\~«ПМК-74»\~ВАТ «Львівводбуд»\~не 26.01.2000\~року,\~а 09.11.2001\~року,\~на підставі\~розпорядження голови\~Жовківської районної\~державної адміністрації\~за №\~873. ДП «Пересувна\~механізована колона\~74»\~ВАТ «Львівводбуд»\~є правонаступником\~Будівельно-монтажного\~управління №\~74\~тресту «Західводбуд»,\~а не\~ПМК-74\~тресту «Західводбуд»,\~як це\~зазначає позивач.\~Вказав,\~що у\~позовній заяві\~та у\~довідці від\~08.07.2003\~року описується\~державний акт\~на право\~користування земельною\~ділянкою від\~18.11.1993\~року,\~що за\~своїм номером\~та датою\~не співпадає\~із номером\~та датою\~державного акту,\~який досліджувався\~у судових\~рішеннях,\~зокрема господарського\~суду Львівської\~області від\~13.04.2010\~року у\~справі №\~15/365, Львівського апеляційного\~господарського суду\~від 14.10.2010\~року у\~справі №\~15/365,\~Вищого господарського\~суду України\~від 01.02.2011\~року у\~справі №\~15/365, Львівського апеляційного адміністративного суду від 31.01.2013 року у адміністративній справі №2а-1174/11/1308. Відтак, покликання позивача на державний акт на право користування земельною ділянкою № 061372 від 18.11.1993 року не відповідає дійсності та є припущенням. З огляду на вказане, просив відмовити у задоволенні позовних вимог. 30 вересня 2024 року позивачем [PERSON] подано клопотання про відкладення розгляду справи. 30 вересня 2024 року представником відповідача [PERSON] [PERSON] подано заяву про вступ у справу як представника. Підготовче судове засідання 30.09.2024 року о 10 год. 20 хв. не відбулось у зв`язку із перебуванням головуючого судді на лікарняному. Розгляд справи відкладено на 11.12.2024 року о 11 год. 30 хв. 15 жовтня 2024 року представником відповідача [PERSON] [PERSON] подано відзив на позовну заяву, згідно мотивів якого просив відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Вказав, що надана позивачем довідка від 08.07.2003 року є недопустимим доказом з огляду на те, що такий документ не входить до переліку правовстановлюючих документів на нерухоме майно та документів, що підтверджують факт будівництва майна і його технічні характеристики. Крім цього, як зазначено позивачем, ДП «Пересувна механізована колона 74» стало законним користувачем земельної ділянки, на якій розташоване спірне нерухоме майно на підставі Державного акту від 18.11.1993 року, в той час, як позивач, за її словами, збудувала будівлі у 1989 році, тобто до того, як ДП «Пересувна механізована колона 74» стало користувачем ділянки. Відтак, ні позивач, ні ДП «Пересувна механізована колона 74» станом на 1989 рік не були законними користувачами земельної ділянки, на якій збудоване спірне майно. З огляду на вказане, довідка, видана ДП «Пересувна механізована колона 74» не може засвідчувати факт будівництва майна позивачем, оскільки ДП «Пересувна механізована колона 74» стало користувачем такої ділянки на 4 роки пізніше, ніж збудоване нерухоме майно. Окрім наведеного, довідка не містить ні адреси, ні кадастрового номера земельної ділянки місця розташування нежитлових будівель. Таким чином, позивачем не доведено, що спірне майно збудоване нею, а також те, що її права порушені відповідачами. Крім цього, позивач просить визнати недійсними договори, за якими відповідач [PERSON] набув право власності на майно. При цьому, такий спосіб захисту не створить юридичних наслідків для позивача, яка вважає себе власником майна. Окрім наведеного, [PERSON] під час придбання спірного майна покладався на відомості з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, які не містили будь-якої інформації про права третіх осіб, зокрема позивача, на майно, яке він мав намір придбати, а тому такий є добросовісним набувачем. Вказав, що [PERSON] не є родичем «перших власників майна» та отримав майно за відплатним договором. Зазначене спростовує твердження позивача про фраудаторність правочину. Додатково зазначив, що орієнтований розрахунок судових витрат складається з 10000 грн. на професійну правничу допомогу. 09 грудня 2024 року позивачем [PERSON] , а 10 грудня 2024 року представником відповідача [PERSON] [PERSON] подано клопотання про відкладення розгляду справи. Ухвалою від 11 грудня 2024 року відкладено розгляд справи на 11 год. 00 хв. 24 лютого 2025 року у зв`язку із неявкою сторін. 21 лютого 2025 року представником відповідача [PERSON] [PERSON] , а 24 лютого 2025 року позивачем [PERSON] подано клопотання про відкладення розгляду справи. Ухвалою від 24 лютого 2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. 23 квітня 2025 року позивачем [PERSON] , а 29 квітня 2025 року відповідачем [PERSON] подано клопотання про відкладення розгляду справи. Ухвалою від 30 квітня 2025 року розгляд справи відкладено на 10 год. 15 хв. 28 липня 2025 року у зв`язку із неявкою сторін. 23 липня 2025 року представником позивача [PERSON] подано клопотання про проведення судового засідання в режимі відеоконференції, яке задоволено ухвалою від 23 липня 2025 року. В судове засідання не з`явились усі учасники розгляду справи, хоча про дату, час та місце розгляду справи були належним чином повідомленими, однак 28 липня 2025 року відповідачем [PERSON] подано клопотання про відкладення розгляду справи, мотивоване веденням перемовин щодо позасудового врегулювання спору. Представник позивача [PERSON] не забезпечив власну явку в режимі відеоконференції. Щодо поданого клопотання про відкладення розгляду справи, слід вказати, що доказів на підтвердження обставин, викладених у такому, суду не надано, з огляду на що таке задоволенню не підлягає. При цьому, суд зазначає, що перша згадка про ведення між сторонами перемовин щодо позасудового врегулювання спору відображена у поданому позивачем [PERSON] клопотанні про відкладення розгляду справи від 23 квітня 2025 року. Таким чином, з вказаного моменту минуло достатньо часу, а саме більше трьох місяців, для узгодження позицій сторін та можливого позасудового врегулювання спору, чого сторонами виконано не було. Окрім наведеного, неявка позивача в підготовчі та судові засідання з 30 вересня 2024 року, тобто понад 9 місяців, позбавило суд можливості з`ясувати думку сторін з приводу клопотання про витребування доказів, а також дійти висновку про необхідність витребування у ТзОВ «Львівнамбуд» договорів купівлі-продажу нерухомого майна від 01.05.2024 року. Крім цього, засвідчені копії таких договорів долучено представником відповідача [PERSON] [PERSON] до відзиву на позовну заяву від 15 жовтня 2024 року. Розглянувши матеріали цивільної справи та докази в їх сукупності, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. За ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Зі змісту ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). У відповідності до ч.ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Як вбачається з довідки № б/н від 08.07.2003 року, ДП ПМК-74 ВАТ «Львівводбуд» є правонаступником всіх прав і обов`язків ПМК-74 тресту «Західводбуд». ДП «Пересувна механізована колона - 74» ВАТ «Львівводбуд» на підставі Державного акту на право користування землею Б № 061372 від 18 листопада 1993 року є фактичним користувачем земельної ділянки, яка розташована в с. Муроване Львівської обл. На вказаній вище земельній ділянці [PERSON] у 1989 році зведено чотири нежитлові споруди площею 95,8 кв. м, 34 кв.м, 30,6 кв.м та 15,2 кв.м. ДП «Пересувна механізована колона - 74» ВАТ «Львівводбуд» не заперечує щодо здійснення [PERSON] дій, спрямованих на присвоєння вказаним вище об`єктам нерухомого майна поштової адреси, на розроблення детального плану території земельної ділянки (для обслуговування цих об`єктів нерухомості) та на здійснення інших дій, спрямованих на державну реєстрацію права власності на зазначену вище нерухомість за [PERSON] . Рішеннями № 52200757, № 52202409, № 52201405, № 52204588 від 12 травня 2020 року державного реєстратора Виконавчого комітету Бібрської міської ради Перемишлянського району Львівської області Поломаного В.Д., спірне майно зареєстровано на праві власності за [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Рішеннями № 52312352, № 52311996, № 52312445, № 52312135 від 20 травня 2020 року Державного реєстратора Підберізцівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області Лозинської О.Р., перехід права власності на спірне майно зареєстровано за ТзОВ «Львівнамбуд». Мурованською сільською радою (територіальної громади Львівського району Львівської області) подано на розгляд Центральної Колегії Міністерства юстиції України з розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції скаргу № 283 від 19 березня 2024 року. Наказом Міністра юстиції України Д. Малюська № 1316/5 від 02 травня 2024 року задоволено скаргу Мурованської сільської ради (територіальної громади Львівського району Львівської області) від 19 березня 2024 року, визнано прийнятими з порушенням ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та анульовано рішення № 52200757, № 52202409, № 52201405, № 52204588 від 12 травня 2020 року державного реєстратора Виконавчого комітету Бібрської міської ради Перемишлянського району Львівської області Поломаного В.Д., № 52312352, № 52311996, № 52312445, № 52312135 від 20 травня 2020 року Державного реєстратора Підберізцівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області Лозинської О.Р. Державному реєстратору Виконавчого комітету Бібрської міської ради Перемишлянського району Львівської області Поломаному В.Д. тимчасово блоковано доступ до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно строком 3 місяці. Виконання Наказу покладено на Офіс протидії рейдерству та Державне підприємство "Національні інформаційні системи". На виконання вищевказаного Наказу Міністра юстиції України з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вилучено (анульовано) запис про нерухоме майно реєстраційний номер 2079319446236, площею 95,8 кв.м., яке розташоване за адресою [ADDRESS] . Із долучених витягів інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта та сформованої інформації за допомогою додатку "Реєстр нерухомості" встановлено, що 01 травня 2024 року приміщення з реєстраційним № 2079139846236 за адресою Львівська обл., Пустомитівський р-н, с. Муроване, вул. Київська, буд. 1, № 2079207446236 за адресою [ADDRESS] , № 2079179346236 за адресою [ADDRESS] відчужено особі [PERSON] . У постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц зазначено, що відомості державного реєстру прав на нерухомість презюмуються правильними, доки не доведено протилежне, тобто державна реєстрація права за певною особою не є безспірним підтвердженням наявності в цієї особи права, але створює спростовувану презумпцію права такої особи (постанови Великої Палати Верховного Суду від 02 липня 2019 року у справі № 48/340 (провадження № 12-14звг19, пункт 6.30), від 12 березня 2019 року у справі № 911/3594/17 (провадження № 12-234гс18, пункт 4.17), від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19 (провадження № 12-80гс20, пункт 6.13)). Наявність у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відомостей про право іпотеки чи іншого речового права створює презумпцію належності права особі, яка ним володіє внаслідок державної реєстрації (buchbesitz (нім. - книжкове володіння) (постанова Великої Палати Верховного Суду від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц (провадження № 14-67цс20, пункт 70)). Як вбачається з договору купівлі-продажу нерухомого майна серії НТЕ № 847117, посвідченого 01.05.2024 року приватним нотаріусом Фединяк Л.М., ТзОВ «Львівнамбуд» продало, а [PERSON] придбав нерухоме майно, а саме нежитлову будівлю площею 34 кв.м, що розташоване за адресою [ADDRESS] . За згодою сторін продаж здійснено за 40775 грн. Як вбачається з договору купівлі-продажу нерухомого майна серії НТЕ № 84711, посвідченого 01.05.2024 року приватним нотаріусом Фединяк Л.М., ТзОВ «Львівнамбуд» продало, а [PERSON] придбав нерухоме майно, а саме нежитлову будівлю площею 30,6 кв.м, що розташоване за адресою [ADDRESS] . За згодою сторін продаж здійснено за 36699 грн. Як вбачається з договору купівлі-продажу нерухомого майна серії НТЕ № 847121, посвідченого 01.05.2024 року приватним нотаріусом Фединяк Л.М., ТзОВ «Львівнамбуд» продало, а [PERSON] придбав нерухоме майно, а саме нежитлову будівлю площею 15,2 кв.м, що розташоване за адресою [ADDRESS] . За згодою сторін продаж здійснено за 18561 грн. Звертаючись з даним позовом позивач покликається на те, що вона у 1989 році здійснювала будівництво спірного нерухомого майна, а також є власником такого, хоч і не реєструвала відповідне право за собою. Водночас, згідно довідки законного користувача земельної ділянки ДП «Пересувна механізована колона 74» ВАТ «Львівводбуд» № б/н від 08.07.2003 року, останнє не заперечувало щодо здійснення нею дій, спрямованих на державну реєстрацію її права власності на вказані вище об`єкти нерухомості. З цього приводу суд зазначає, що в абз. 4, 5 довідки № б/н від 08.07.2003 року наведено, що ДП «Пересувна механізована колона - 74» ВАТ «Львівводбуд» на підставі Державного акту на право користування землею Б № 061372 від "18" листопада 1993 року є фактичним користувачем земельної ділянки, яка розташована в селі Муроване Львівської області. На вказаній земельній ділянці [PERSON] у 1989 році були зведені чотири нежитлові споруди площею 95,8 кв.м, 34,0 кв.м, 30,6 кв.м та 15,2 кв.м. Водночас, у рішенні господарського суду Львівської області від 13.04.2010 року у справі № 15/365, в якій ДП «Пересувна механізована колона 74» ВАТ «Львівводбуд» виступало в якості третьої сторони, встановлено, що рішенням виконавчого комітету Пустомитівської районної ради народних депутатів №296 від 16.07.1981 р. Про видачу акта на право користування землею Будівельно-монтажному управлінню №74 тресту Західводбуд затверджено встановлені межі і розміри землекористування та вирішено видати акти на право користування землею Будівельно-монтажному управлінню №74 тресту Західводбуд. Такий державний акт на право постійного користування землею ЛВ№11 був виданий Сороки-Львівською сільською радою 18.11.1993 р. Пересувній механізованій колоні №74 Львівводбуд, відповідно до якого вказана організація отримала 8,29 га землі (8,07 га згідно змін в землекористуванні) для будівництва та обслуговування виробничих приміщень та житлової зони. При цьому, з плану зовнішніх меж землекористування вбачається, що по межі А-Б надана третій особі земельна ділянка межує із землями Управління виробничо-технічного комплектації тресту Західводбуд. Крім цього, згідно із державним актом на право користування землею Б№061372 1981 р. Будівельно-монтажному управлінню №74 тресту Західводбуд було надано у постійне користування 0,4 га землі для розміщення промислової зони і житлового масиву. По осі Б-В дана земельна ділянка межує із земельною ділянкою, наданою цій же особі, що підтверджується планом зовнішніх меж землекористування. З постанови Львівського апеляційного господарського суду від 14.10.2010 року у справі № 15/365, в якій ДП «Пересувна механізована колона 74» ВАТ «Львівводбуд» виступало в якості третьої сторони, встановлено, що відповідно до рішення Сороки-Львівської сільської ради Пересувній механізованій колоні №74 Львівводбуд, яка є правонаступником Будівельно-монтажного управління №74 тресту Західводбуд, видано Державний акт на право постійного користування землею серія ЛВ№11 від 18.11.1993 р., відповідно до якого вказана організація отримала 8,29 га землі (а.с.134-135 т.1) для будівництва та обслуговування виробничих приміщень та житлової зони. Рішенням №4 Сороки-Львівської сільської ради 11.08.1994р. внесено зміни, відповідно до яких у постійному користуванні ДП ПМК №74 Львівводбуд перебуває 8,07 га землі. При цьому, з плану зовнішніх меж землекористування вбачається, що по межі А-Б надана третій особі земельна ділянка межує із землями Управління виробничо-технічного комплектації тресту Західводбуд. У постанові Вищого господарського суду України від 01.02.2011 року у справі № 15/365, в якій ДП «Пересувна механізована колона 74» ВАТ «Львівводбуд» виступало в якості третьої сторони, зазначено, що право постійного користування земельною ділянкою площею 0.4 га для розміщення промислової зони і житлового масиву БМУ-74 тресту «Західаводбуд», правонаступником якого є ДП ПМК-74 ВАТ «Львівводбуд», стверджується державним актом на право користування землею серії Б № 061372, зареєстрованим в книзі записів державних актів за № 57 у 1981 році. Згідно ч. 5 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. З огляду на викладене вище, суд приходить до висновку, що ДП «Пересувна механізована колона 74» ВАТ «Львівводбуд» є правонаступником БМУ-74 тресту «Західаводбуд», а не ПМК-74 тресту «Західаводбуд» як про це зазначено у довідці № б/н від 08.07.2003 року. Крім цього, ДП «Пересувна механізована колона 74» ВАТ «Львівводбуд» на підставі Державного акту на право користування землею Б № 061372 від 18 листопада 1993 року не може бути фактичним користувачем земельної ділянки, яка розташована в селі Муроване Львівської області та на якій [PERSON] у 1989 році було зведено 4 нежитлові забудови, оскільки Державний акт на право користування землею серії Б № 061372, зареєстрований у 1981 році в книзі записів державних актів за № 57. Окрім наведеного, Пересувній механізованій колоні №74 Львівводбуд, яка є правонаступником Будівельно-монтажного управління №74 тресту Західводбуд, видано Державний акт на право постійного користування землею серії ЛВ №11 від 18.11.1993 року. Враховуючи викладене вище, суд приходить до висновку про невідповідність долученої позивачем [PERSON] довідки № б/н від 08.07.2003 року встановленим у судових рішеннях обставин, які стосувались ДП «Пересувна механізована колона 74» ВАТ «Львівводбуд». Жодних інших належних та допустимих доказів на підтвердження здійснення позивачем [PERSON] у 1989 році будівництва чотирьох нежитлових споруд, площею 95,8 км.м, 34 кв.м, 30,6 кв.м, 15,2 кв.м., за адресою [ADDRESS] , суду не надано, а долучені нею письмові документи вказаних мотивів не підтверджують. При цьому, довідка № б/н від 08.07.2003 року не є офіційним документом, який підтверджує право власності, користування чи здійснення капітального будівництва. Вона має лише інформаційний характер і не ґрунтується на первинних правовстановлюючих або технічних документах, а відтак не може мати юридичного значення у контексті встановлення факту володіння, користування або права власності. Слід також вказати, що позивачем не надано жодних документів, що підтверджують наявність у неї дозволу на здійснення будівництва на землях, закріплених за ДП «ПМК-74» або будь-яким іншим суб`єктом, який мав відповідне право розпорядження або користування земельною ділянкою. Відтак, позивачем не доведено порушення її прав чи законних інтересів відповідачами, за захистом яких вона звернулася до суду з цим позовом. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ним Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у спразі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Приймаючи до уваги встановлені обставини справи та враховуючи норми законодавства, що регулюють наявні між сторонами спірні правовідносини, суд прийшов до висновку про те, що обставини, якими позивач мотивувала свої позовні вимоги, не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду, а тому у задоволенні таких слід відмовити. За ст. 141 ЦПК України судові витрати понесені позивачем стягненню з відповідача не підлягають. В силу вимог ч. 9 ст. 158 ЦПК України у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позов Відтак, в силу положень ч. 9 ст. 158 ЦПК України, заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Пустомитівського районного суду Львівської області від 29 травня 2024 року, слід скасувати.

Outcome: dismissed