Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-30 00:00:00

У квітні 2025 року ТОВ «Коллект Центр» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, в якому просило стягнути з відповідача заборгованість за договорами №101020765 від 04.09.2021 р. та №4362817 від 08.08.2021 р. в розмірі 34884 грн та судові витрати. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 04.09.2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» та [PERSON] укладено Кредитний договір №101020765, за яким відповідач отримала кошти в сумі 1800,00 грн зі сплатою процентів за користування кредитом. Крім цього, 08.08.2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» та [PERSON] укладено Кредитний договір №4362817, за яким відповідач отримала кошти в сумі 3000,00 грн зі сплатою процентів за користування кредитом. Позичальник зобов`язалась своєчасно сплачувати проценти за користування кредитом, повернути кредит у визначені Кредитними договорами терміни, а також виконати інші свої зобов`язання згідно цього договору. 17.12.2021 року між ТОВ «Мілоан» та Товариством з обмеженою відповідальністю "Вердикт Капітал" було укладено Договір факторингу № 17/12-2021-62, відповідно до умов якого до ТОВ "Вердикт Капітал" перейшло право грошової вимоги до Відповідача за Кредитним договором №101020765. 10.01.2023 року між ТОВ "Вердикт Капітал" та ТОВ «Коллект Центр» було укладено Договір відступлення права вимоги № 10-03/2023/01, відповідно до умов якого до ТОВ «Коллект Центр» перейшло право грошової вимоги до Відповідача за Кредитним договором №101020765. Загальний розмір заборгованості за Кредитним договором №101020765 від 04.09.2021 р. складає 14265,00 грн, з яких 1800,00 грн - заборгованість за тілом кредиту, 12285,00 грн - заборгованість за відсотками, 180,00 грн- заборгованість за комісією. Крім цього, 29.11.2021 року між ТОВ «Мілоан» та Товариством з обмеженою відповідальністю "Вердикт Капітал" було укладено Договір факторингу № 29-11-102, відповідно до умов якого до ТОВ "Вердикт Капітал" перейшло право грошової вимоги до Відповідача за Кредитним договором №4362817. 10.01.2023 року між ТОВ "Вердикт Капітал" та ТОВ «Коллект Центр» було укладено Договір відступлення права вимоги № 10-03/2023/01, відповідно до умов якого до ТОВ «Коллект Центр» перейшло право грошової вимоги до Відповідача за Кредитним договором №4362817. Загальний розмір заборгованості за Кредитним договором №4362817 від 08.08.2021 р. складає 20619,00 грн, з яких 3000,00 грн - заборгованість за тілом кредиту, 17619,00 грн - заборгованість за відсотками. Заборгованість за Кредитними договорами №101020765 від 04.09.2021 р. та №4362817 від 08.08.2021 р. не погашена, що стало підставою для звернення до суду. Ухвалою судді від 01.05.2025р. відкрито провадження у цивільній справі в порядку спрощеного позовного провадження, призначено цивільну справу для розгляду справи по суті з повідомлення учасників справи. У судове засідання представник позивача не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, до суду надав заяву, в якій просить розглянути справу за його відсутності, задовольнити позовні вимоги, не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засіданні свого представника не направила, але про дату і час розгляду справи по суті повідомлялась належним чином, причини неявки суд не повідомила, відзиву або заперечень до суду, одночасно з направленням його учасникам справи, не направив. У відповідності до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Відповідно до вимог суд може ухвалити заочне рішення у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, та не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, не подав відзив, а позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Суд повно та всебічно дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 04.09.2021 року між Товариство з обмеженою відповідальністю «Мілоан» та [PERSON] укладено договір про споживчий кредит № 101020765, за яким відповідач отримала кошти в сумі 1800,00 грн, строком на 30 днів, з 04.09.2021 р. Термін (дата) повернення кредиту і сплати комісії та процентів - 04.10.2021 р. Проценти за користування кредитом 675,00 грн, які нараховуються за ставкою 1.25 % від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом, стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5,00 % від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Пунктом 2.3. передбачено пролонгацію строку кредитування. Комісія за надання кредиту - 180,00 грн. Договір укладено в електронній формі шляхом підписання одноразовим ідентифікатором та містить вичерпну інформацію щодо [PERSON] , а саме індивідуальний податковий номер, серію, номер паспорта, номер мобільного телефону, місце проживання. Ідентифікація [PERSON] , підтверджується довідкою про ідентифікацію (одноразовий ідентифікатор W80022). Факт отримання відповідачем коштів в сумі 1800,00 грн підтверджується довідкою ТОВ «ФК «Елаєнс» від 12.12.2024 р. Крім цього, 08.08.2021 року між Товариство з обмеженою відповідальністю «Мілоан» та [PERSON] укладено договір про споживчий кредит № 4362817, за яким відповідач отримала кошти в сумі 3000,00 грн, строком на 30 днів, з 08.08.2021 р. Термін (дата) повернення кредиту і сплати комісії та процентів - 07.09.2021 р. Проценти за користування кредитом 9,00 грн, які нараховуються за ставкою 0,01 % від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом, стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5,00 % від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Пунктом 2.3. передбачено пролонгацію строку кредитування. Договір укладено в електронній формі шляхом підписання одноразовим ідентифікатором та містить вичерпну інформацію щодо [PERSON] , а саме індивідуальний податковий номер, серію, номер паспорта, номер мобільного телефону, місце проживання. Ідентифікація [PERSON] , підтверджується довідкою про ідентифікацію (одноразовий ідентифікатор R78512). Факт отримання відповідачем коштів в сумі 3000,00 грн підтверджується квитанцією про оплату від 08.08.2021 р. Зазначене свідчить про належне укладення кредитних договорів, в тому числі погодження з умовами кредитного договору шляхом проставляння електронного цифрового підпису сторін. Схожого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 16.12.2020 у справі № 561/77/19, де зазначив, що матеріали справи містять достатньо доказів, з яких вбачається, що між сторонами був укладений кредитний договір в електронній формі, умови якого позивачем були виконані, однак відповідач у передбачений договором строк кредит не повернув. У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та ГК України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею ( стаття 11 ЗУ «Про електронну комерцію). Частина 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: - електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; - електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; - аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Судом встановлено, що договори укладені в електронній формі. Електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі (ч.1 ст. 1055 ЦК України). Згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцю таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей. Відповідно до ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Згідно з ч. 1 ст. 512 Цивільного кодексу України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі ст. 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. 17.12.2021 року між ТОВ «Мілоан» та Товариством з обмеженою відповідальністю "Вердикт Капітал" було укладено Договір факторингу № 17/12-2021-62, відповідно до умов якого до ТОВ "Вердикт Капітал" перейшло право грошової вимоги до Відповідача за Кредитним договором №101020765. 10.01.2023 року між ТОВ "Вердикт Капітал" та ТОВ «Коллект Центр» було укладено Договір відступлення права вимоги № 10-03/2023/01, відповідно до умов якого до ТОВ «Коллект Центр» перейшло право грошової вимоги до Відповідача за Кредитним договором №101020765. Загальний розмір заборгованості за Кредитним договором №101020765 від 04.09.2021 р. складає 14265,00 грн, з яких 1800,00 грн - заборгованість за тілом кредиту, 12285,00 грн - заборгованість за відсотками, 180,00 грн- заборгованість за комісією. 29.11.2021 року між ТОВ «Мілоан» та Товариством з обмеженою відповідальністю "Вердикт Капітал" було укладено Договір факторингу № 29-11-102, відповідно до умов якого до ТОВ "Вердикт Капітал" перейшло право грошової вимоги до Відповідача за Кредитним договором №4362817. 10.01.2023 року між ТОВ "Вердикт Капітал" та ТОВ «Коллект Центр» було укладено Договір відступлення права вимоги № 10-03/2023/01, відповідно до умов якого до ТОВ «Коллект Центр» перейшло право грошової вимоги до Відповідача за Кредитним договором №4362817. Загальний розмір заборгованості за Кредитним договором №4362817 від 08.08.2021 р. складає 20619,00 грн, з яких 3000,00 грн - заборгованість за тілом кредиту, 17619,00 грн - заборгованість за відсотками. Вищевказані договори факторингу та відступлення прав вимог ні в цілому, а ні в будь-якій із його частин, не оспорювались та не визнані недійсними. У частині 2 статті 517 ЦК України передбачено, що боржник має право не виконувати свій обов`язок новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. Згідно статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Статтею 1082 ЦК України визначено, що боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом. У зв`язку з простроченням відповідачем платежів у відповідача наявна заборгованість за договором №101020765 від 04.09.2021 р. в розмірі 14265,00 грн та за договором №4362817 від 08.08.2021 р. в розмірі 20619,00 грн, будь-яких доказів, що підтверджують невідповідність розміру заборгованості умовам договорів суду надано не було. Розрахунок заборгованості відповідачем жодним чином не спростований. Умови договорів також не оспорюються. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-383/2010 (провадження № 14-308цс18) зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Договори позики №№101020765 від 04.09.2021 р. та №4362817 від 08.08.2021 р. договори факторингу та відступлення права вимоги відповідачем не оспорені, в установленому законом порядку недійсними їх не визнано, а тому в силу положень ст. 204 ЦК України їх умови підлягають до виконання. Враховуючи те, що зобов`язання не виконуються з вини відповідача, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню шляхом стягнення з відповідача заборгованості за договором №101020765 від 04.09.2021 р. в розмірі 14265,00 грн та за договором №4362817 від 08.08.2021 р. в розмірі 20619,00 грн, Відповідно до ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 2422,40 грн. Щодо витрат на правничу допомогу варто зазначити наступне. П. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України передбачено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. 2, 3 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. В той же час, ч. 3 ст. 141 ЦПК України визначено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. За умовами ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. На підтвердження витрат на правничу допомогу позивачем надано договір №01-07/2024 від 01.07.2024 р. про надання правової допомоги, заявку про надання юридичної допомоги №67 від 01.03.2025 р. на суму 13000,00 грн, витяг з акту №6 про надання юридичної допомоги від 31.03.2025 р. Таким чином матеріалами справи підтверджено, що представником позивача були надані належні та допустимі докази на підтвердження заявленого розміру витрат, пов`язаних з правовою допомогою, співмірності обсягу послуг, наданих адвокатом. Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 ЦПК України). Аналогічна позиція висловлена об`єднаною палатою Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду у постановах: від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі № 925/1137/19, Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постановах від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19 (провадження № 61-21442св19), від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц (провадження № 61-21197св19), від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18 (провадження № 61-44217св18). Згідно ч.5, 6 ст. 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката відповідачем не подано. В постанові Верховного Суду від 22.11.2019 р. у справі №910/906/18 зазначено, що суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі "Баришевський проти України" від 26.02.2015, пунктах 34-36 рішення у справі "Гімайдуліна і інших проти України" від 10.12.2009, пункті 80 рішення у справі "Двойних проти України" від 12.10.2006, пункті 88 рішення у справі "Меріт проти України" від 30.03.2004 заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Таким чином, оскільки стороною позивача підтверджено обсяг наданих послуг і виконаних робіт та їх вартість, а клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу відповідачем не подано, суд приходить до висновку, що такі витрати в сумі 13000,00 грн. підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: approved