Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-03 00:00:00

Позивач, через представника адвоката Тищенко Л.М., звернулася до суду з вказаним позовом, мотивуючи його тим, що вона ( [PERSON] ) є співвласником будинку та земельної ділянки в [ADDRESS] та їй на праві власності належить частина вказаного будинку з відповідною частиною надвірних будівель і споруд. Вона намагалася вирішити з відповідачем питання вселення у спадковий будинок мирним шляхом, однак останній відмовився надати їй ключі від вхідних дверей і почав наполягати на розподілі будинку та земельної ділянки. В зв`язку з вказаними обставинами, вона (позивач) була змушена звернутися до суду з позовом про визначення порядку користування будинком і земельною ділянкою. Незважаючи на її неодноразові звернення, відповідач відмовляється вирішити питання спільного користування будинком і земельною ділянкою та не допускає її (позивача) до користування належним їй на праві власності нерухомим майном, чим порушує її права як власника. Неправомірними діями відповідача їй ( [PERSON] ) завдано моральної шкоди, оскільки вона не має іншої власності та вимушена проживати в родичів разом зі своєю малолітньою дочкою, що створює не зручності їй і родичам, а також змушена неодноразово звертатися до правоохоронних органів з метою вселення у належну їй частину будинку. З огляду на викладені обставини, просила зобов`язати [PERSON] усунути перешкоди в її ( [PERSON] ) користуванні житловим будинком і земельною ділянкою у [ADDRESS] , шляхом надання ключів від вхідних дверей і звільнення для її проживання житлової кімнати 1-5 площею 10,5 кв.м, а також стягнути з відповідача на її користь моральну шкоду в розмірі 30\~000 гривень. За ухвалою суду від 15 липня 2024 року було відкрито провадження у справі та ухвалено провести розгляд даної справи в порядку загального позовного провадження. 04 жовтня 2024 року до суду від представника відповідача адвоката Носенко Т.С. надійшов відзив на позовну заяву, згідно з яким сторона відповідача заперечує стосовно доводів, викладених у позові, та заявлених позовних вимог з таких підстав. Так, приблизно з 2014 року він ( [PERSON] ) разом із матір`ю і вітчимом проживав у спірному будинку, [PERSON] жодного дня там не проживала. Твердження позивача про те, що 10 квітня 2024 року він (відповідач) не дав їй ключі та не впустив до будинку, що стало підставою для звернення до поліції, не відповідають дійсності, оскільки [PERSON] запропонувала викупити її частку за 25\~000 30\~000 доларів і вказала, що кошти необхідно сплатити відразу, а коли він ( [PERSON] ) повідомив про те, що не має таких коштів, пригрозила викликом поліції. Після приїзду працівників поліції, він впустив її у двір і повідомив про необхідність визначення часток і розподілу майна. Вдруге вона прийшла разом із дільничним з яким також безперешкодно зайшла в двір. Також, у відзиві вказано про те, що після того, як позивач дізналася про смерть матері та її чоловіка, вона забрала ключі та документи, які знаходилися у сільській раді. Після його (відповідача) повернення після деокупації, [PERSON] відмовилася надавати йому ключі та документи, а лише відкрила будинок для того, що б він забрав свої речі та повідомила про те, що він жити в будинку не буде. Враховуючи, що іншого житла він не має, він повернувся і потрапив у будинок через вікно. Вказане свідчить про те, що позивач не збиралася проживати в спірному будинку, оскільки не вчиняла жодних дій, які б свідчили про її намір на таке проживання, чи визначення порядку користування будинком і земельною ділянкою. Лише в 2024 році, після того, як він (відповідач) повідомив про те, що в нього немає відразу такої великої суми для викупу належної позивачу частки та про необхідність проведення оцінки вартості будинку, позивач почала тиснути на нього викликами поліції і судовими справами. Крім того, вказав, що посилання позивача на доповідну записку ПОГ СВГ ВП Бучанського РУП ГУНП в Київській області є безпідставним, оскільки вважав вказаний доказ сумнівним і недопустимим у зв`язку з тим, що зміст доповідної записки, копія якої долучена представником позивача до позову, та зміст доповідної записки, долучений представником до клопотання від 25 липня 2024 року, містить суттєві відмінності щодо обставин подій. Будь-яких документів, на підставі яких було змінено текст доповідної записки, шляхом викладення її змісту в іншій редакції, не надано. Оскільки позивачем, не надано жодних допустимих і належних доказів на підтвердження порушення її прав і потреби в судовому захисті, в тому числі на підтвердження того, що вона зазнала будь-яких страждань, вважав, що вказаний спір розпочатий для стягнення моральної шкоди. З огляду на вказані обставини, просив відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі. За ухвалою суду від 25 листопада 2024 року було закрито підготовче провадження і призначено справу до судового розгляду. У судовому засіданні позивач та її представник адвокат Тищенко Л.М. позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити. Зауважили, що відповідач під час розгляду справи за позовом позивача про визначення порядку користування житловим будинком (справа № 939/302/24) заявляв про те, що допоки не буде здійснено поділ майна в натурі він не впустить відповідача проживати у спірному будинку. Навіть зараз коли вже є рішення Бородянського районного суду Київської області від 07 квітня 2025 року у справі № 939/1862/24, яким позов [PERSON] про поділ майна в натурі задоволено частково, виділено по частині спірного житлового будинку за позивачем та відповідачем, відповідач [PERSON] відмовляється допустити позивача до користування спірним житловим будинком та не надає ключів від вхідних дверей. Наразі [PERSON] подано апеляційну скаргу на вказане вище рішення суду. Позивач зауважила, що дійсно вона спочатку не проживала у спірному житловому будинку, проте після розлучення із чоловіком, у зв`язку із відсутністю іншого житла, нею було прийнято рішення вселитися разом із неповнолітньою дочкою у спірний житловий будинок. Представник відповідача адвокат Носенко Т.С. проти позову заперечувала та просила відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі, з підстав викладених у відзиві на позов. Вислухавши пояснення учасників справи, допитавши свідка, дослідивши матеріали справи, суд приходить до таких висновків. Судом встановлено, що на підставі свідоцтв про право на спадщину за законом позивач [PERSON] є власником частини житлового будинку та земельної ділянки в [ADDRESS] (а.с. 8, 12). Житловий будинок складається з таких приміщень: 1-1 веранда, площею 16,9 кв.м; 1-2 коридор, площею 11,2 кв.м; 1-3 кухня, площею 18,1 кв.м; 1-4 житлова кімната, площею 15,3 кв.м; 1-5 житлова кімната, площею 10, 5 кв.м; 1-6 житлова кімната, площею 7,1 кв.м; 1-7\~ванна кімната, площею 3,7 кв.м; 1-8\~туалет, площею 4,4 кв.м; 1-9\~котельня, площею 7,7 кв.м; 1-10\~передпокій, площею 16,7 кв.м; 1-11 житлова кімната, площею 14,8 кв.м; 1-12 коридор, площею 18.2 кв.м; 1-13\~житлова кімната, площею 14,3 кв.м (а.с. 9-11). Відповідно до копії доповідної записки (а.с. 14) ПОГ СВГ ВП Бучанського РУП ГУНП в Київській області Д. Деркача від 16 квітня 2023 року про результати розгляду повідомлення [PERSON] , 10 квітня 2023 року до ВП № 2 Бучанського РУП надійшло звернення від [PERSON] , яке зареєстровано до журналу єдиного обліку заяв і повідомлень про кримінальне правопорушення та інші події за № 2388. У ході перевірки інформації, викладеної у вказаному зверненні про те, що брат заявниці не впускає її до будинку, було опитано [PERSON] , яка повідомила, що 10 квітня 2023 року вона приїхала до будинку батьків, де в неї виник конфлікт з братом [PERSON] з приводу розподілу будинку, також зазначила, що на даний момент рішення щодо розподілу немає. В ході опитування [PERSON] вказав, що 10 квітня 2023 року за місцем його проживання прийшла сестра, вважав, що жодного конфлікту не було, тілесні ушкодження нікому не нанесені, порушень громадського порядку не вчинялося. Під час відпрацювання в телефонній розмові із заявницею, остання повідомила про те, що конфлікт на даний час улагоджено та ними було прийнято рішення про звернення до суду з метою вирішення питання про розподіл спадкового майна. Зі змісту копії доповідної записки (а.с. 34) від 16 квітня 2024 року про результати розгляду повідомлення [PERSON] , вбачається, що 10 квітня 2024 року до ВП № 2 Бучанського РУП надійшло звернення від [PERSON] , яке зареєстровано до журналу єдиного обліку заяв і повідомлень про кримінальне правопорушення та інші події за № 2388. ПОГ СВГ ВП Бучанського РУП ГУНП в Київській області Деркачем Д.В. проведено перевірку інформації, викладеної у зверненні [PERSON] , яка повідомила, що триває сварка з братом, оскільки він не дає можливості зайти до належної їй частини будинку. В ході опитування [PERSON] повідомила про те, що 10 квітня 2024 року вона приїхала до будинку батьків, де в неї виник конфлікт з братом [PERSON] з приводу того, що він не впускає її на територію домоволодіння і будинку, хоча вона являється власницею частини будинку та земельної ділянки згідно рішення суду та наявних документів, які підтверджують дану інформацію. Будучи опитаним [PERSON] повідомив про те, що 10 квітня 2024 року за місцем його проживання прийшла сестра, вважав, що жодного конфлікту не було, тілесні ушкодження нікому не нанесені, порушень громадського порядку не вчинялося, він не пустив до будинку сестру, оскільки наразі триває судовий процес з приводу розподілу будинку та прибудинкових будівель і земельної ділянки в натурі. Свідок [PERSON] у судовому засіданні вказав, що він працює на посаді поліцейського офіцера громади. Від [PERSON] приблизно у квітні 2024 року надійшло звернення про те, що у неї конфлікт з братом ( [PERSON] ) з приводу того, що останній не допускає її до спільного майна. Приїхавши на місце, він разом з [PERSON] зайшов на подвір`я, на що [PERSON] ( [PERSON] ) почав питати чому вони сюди зайшли. На його (свідка) питання чому [PERSON] не впускає [PERSON] до її майна, [PERSON] пояснив свої дії тим, що: наразі триває справа у суді по розподілу майна; наразі відсутнє рішення суду щодо того, яким приміщенням вона ( [PERSON] ) може користуватися, а яким ні; [PERSON] до майна не має ніякого відношення, оскільки будинок будувався батьком і ним ( [PERSON] ). У подальшому [PERSON] виявила бажання зайти у будинок, на що [PERSON] повідомив, що у будинок на перший поверх він її не впустить. [PERSON] впустив [PERSON] лише на другий поверх будинку (горище), приміщення на якому є нежитловими та на який необхідно підніматися по дробині з вулиці, яку необхідно ще встановити. [PERSON] повідомила про те, що бажає користуватися спірним майном, оскільки їй немає де жити. Щодо наявності двох доповідних записок свідок не зміг пояснити чому їх зміст відрізняється один від одного. У судовому засіданні було з`ясовано, що подія, яка зазначена у доповідних записках, та про яку повідомив свідок [PERSON] у судовому засіданні, мала місце 10 квітня 2024 року, що підтверджено позивачем та не заперечувалося стороною відповідача. Суд не може взяти до уваги долучені до матеріалів справи копії доповідних записок, оскільки зміст досліджених доповідних записок відрізняється один від одного. Водночас, суд бере до уваги покази свідка [PERSON] , який повідомив, що відповідач дійсно не допускав позивача до спірного житлового будинку, а саме у приміщення на першому поверсі вказаного житлового будинку. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). Частиною першою статті 316 ЦК України встановлено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Положеннями ст. 383 ЦК України, ст. 150 ЖК України визначено, що власник житлового будинку (частини будинку), квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і розпоряджатися цією власністю на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначені норми матеріального права визначають право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку (частини будинку), вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. У постанові Верховного Суду від 16 січня 2012 року в справі № 6-57цс11 зазначено, що аналіз ст. 16, ч. 1 ст. 319, 391 ЦК України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Судом встановлено, що відповідач не надає вільний доступ до спірного домоволодіння позивачу, чинить останній перешкоди. Статтею 9 ЖК України встановлено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Тобто будь-яке виселення або позбавлення особи права користування житлом допускається виключно на підставах, передбачених законом, і повинно відбуватися у судовому порядку. Так, саме по собі подання позову про усунення перешкод у користуванні житлом та заперечення відповідача проти його задоволення, свідчить про наявність таких перешкод. Наведене відповідає висновку, викладеному у постановах Верховного Суду від 28 квітня 2022 року у справі № 334/815/21 та від 13 жовтня 2021 року у справі № 759/23652/19. З огляду на викладене, враховуючи, що право спільної сумісної власності повинно здійснюватися за спільною згодою співвласників, а позивач, як співвласник, обмежена у доступі до спірного домоволодіння, відповідач чинить їй перешкоди у цьому, то, задовольняючи позовні вимоги [PERSON] у цій частині, суд вважає за необхідне зобов`язати відповідача усунути перешкоди в користуванні позивачем житловим будинком та земельною ділянкою за адресою: [ADDRESS] шляхом надання ключів від вхідних дверей та звільнення для проживання у вказаному будинку житлової кімнати 1-5 площею 10,5 кв.м. Щодо вимоги про стягнення моральної шкоди суд зазначає наступне. Статтею 23\~ЦК України\~встановлено,\~що особа\~має право\~на відшкодування\~моральної шкоди,\~завданої внаслідок\~порушення її\~прав. Моральна\~шкода полягає: 1)\~у фізичному\~болю та\~стражданнях,\~яких фізична\~особа зазнала\~у зв`язку\~з каліцтвом\~або іншим\~ушкодженням здоров`я; 2)\~у душевних\~стражданнях,\~яких фізична\~особа зазнала\~у зв`язку\~з протиправною\~поведінкою щодо\~неї самої,\~членів її\~сім`ї чи\~близьких родичів; 3)\~у душевних\~стражданнях,\~яких фізична\~особа зазнала\~у зв`язку\~із знищенням\~чи пошкодженням\~її майна; 4)\~у приниженні\~честі та\~гідності фізичної\~особи,\~а також\~ділової репутації\~фізичної або\~юридичної особи. Якщо\~інше не\~встановлено законом,\~моральна шкода\~відшкодовується грошовими\~коштами,\~іншим майном\~або в\~інший спосіб. Розмір\~грошового відшкодування\~моральної шкоди\~визначається судом\~залежно від\~характеру правопорушення,\~глибини фізичних\~та душевних\~страждань,\~погіршення здібностей\~потерпілого або\~позбавлення його\~можливості їх\~реалізації,\~ступеня вини\~особи,\~яка завдала\~моральної шкоди,\~якщо вина\~є підставою\~для відшкодування,\~а також\~з урахуванням\~інших обставин,\~які мають\~істотне значення.\~При визначенні\~розміру відшкодування\~враховуються вимоги\~розумності і\~справедливості. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в постанові від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Обов`язковому з`ясуванню при вирішені спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою та протиправними діями заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. У ході розгляду справи встановлено, що внаслідок неправомірних дій відповідача [PERSON] було завдано моральної шкоди, яка полягає у душевних стражданнях, що були викликані неможливістю проживання у належній їй частині будинку, що призвело до порушення звичайного життя позивача і спричинило психологічний та побутовий дискомфорт, а тому на підставі оцінки наведених у позовній заяві аргументів, виходячи із засад розумності та справедливості, суд вважає за необхідне, частково задовольняючи позов у цій частині, стягнути з [PERSON] на користь позивача завдану моральну шкоду в розмірі 3\~000,00 гривень. Відповідно до\~ч.\~1,\~2\~ст.\~141\~ЦПК України, судовий\~збір покладається\~на сторони\~пропорційно розміру\~задоволених позовних\~вимог.\~ Інші\~судові витрати,\~пов`язані з\~розглядом справи,\~покладаються: 1)\~у разі\~задоволення позову\~-\~на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача. Згідно наданої позивачем платіжної інструкції від 30 травня 2024 року, понесені позивачем витрати на професійну правничу допомогу складають 1000 грн. Враховуючи викладене,\~з відповідача\~на користь\~позивача необхідно\~стягнути понесені нею судові витрати, а саме суму сплаченого судового збору за вимогу немайнового характеру в розмірі 1\~211,20 грн та 1000 грн - за надання правничої допомоги. Крім того, оскільки позовні вимоги позивача у частині стягнення моральної шкоди задоволено частково, то з відповідача необхідно стягнути на користь позивача на відшкодування витрат по сплаті судового збору за вимогу майнового характеру (стягнення моральної шкоди) 121,12 грн, виходячи з розрахунку: 3\~000,00 грн (розмір задоволених позовних вимог) * 1\~211,20 грн (судовий збір за вимогу майнового характеру, який встановлюється із розрахунку 1 відсоток від ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб) / 30\~000,00 грн (розмір заявлених позовних вимог).

Outcome: partial