Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-21 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (далі - ТОВ «ФК «ЄАПБ») звернулося до суду з даним позовом до [PERSON] , у якому просить стягнути з відповідача на їх користь заборгованість за договорами у загальній сумі 138013,34 грн, а саме: 1/ за кредитним договором №002/10352233-SP у розмірі 25038,74 грн, з яких: 9996,30 грн - борг за тілом кредиту, 15042,44 грн - борг за відсотками; 2/ за кредитним договором №957901454 у розмірі 102810,60 грн, з яких: 22000,00 грн - борг за основною сумою, 80810,60 грн - борг за відсотками; 3/ за кредитним договором №2433396 у розмірі 10164,00 грн, з яких: 3000,00 грн - борг за основною сумою, 7164,00 грн - борг за процентами. Позивач свої вимоги обгрунтовує тим, що в зв`язку з неналежним виконанням [PERSON] своїх зобов`язань за укладеними з АТ «Таскомбанк» (14.06.2021р.), ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» (20.08.2021р.), ТОВ «Лінеура Україна» (03.10.2021р.) зазначеними фінансовими договорами у відповідача виникла кредитна заборгованість, право грошової вимоги якої, як і стосовно інших зазначених у реєстрах прав вимоги (боржників), кредитодавці за договорами факторингу відступили ТОВ «ФК «ЄАПБ» як кінцевому новому кредитору; з моменту отримання права вимоги ТОВ «ФК «ЄАПБ» [PERSON] штрафних санкцій не нараховувало, але відповідач існуючий борг ні первісним, ні новому кредитору не сплатив, що й спонукало товариство звернутися з даним позовом до суду. Позивач був належним чином та своєчасно повідомлений про дату, час і місце розгляду справи в електронній формі через систему «Електронний суд», що підтверджується довідкою про доставку електронного документу до електронного кабінету (ч.6-8 ст.128 ЦПК України), але своїм правом на участь не скористався, повноважного представника не направив, у п.4 прохальної частини позову просить розглядати справу в його відсутність та не заперечує проти ухвалення заочного рішення на підставі наявних доказів. Відповідач був належним чином та своєчасно повідомлений про дату, час і місце розгляду справи за зареєстрованою у встановленому законом порядку адресою місця проживання, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (ч.6-8 ст.128 ЦПК України), але в судове засідання не з`явився, про причини неприбуття не повідомив, відзиву на позов не подав. Неприбуття в судове засідання належним чином сповіщених сторін у даному випадку у відповідності до положень ст.223 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи по суті. Тому, зі згоди позивача суд ухвалює про заочний розгляд справи, що відповідає вимогам ст.280 ЦПК України. Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого висновку. Згідно з ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ст.6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (свобода договору). За приписами ч.1, 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ч.1 ст.638 ЦК України). Договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі (ч.2 ст.639 ЦК України). За змістом положень ст.526, 530, 610, 611, 625, 1049, 1050, 1054, 1056-1 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти; розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору; зобов`язання повинні виконуватися сторонами належним чином і своєчасно; порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання); боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання; боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом; якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Згідно з п.6 ч.1 ст.3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Відповідно до ч.3 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч.4 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно з ч.6 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Відповідно до ч.8 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. У ч.12 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного підпису, за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Згідно з п.1 ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ст.514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ч.1 ст.516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Згідно зі ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.77 ЦПК України). Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч.2 ст.78 ЦПК України). Відповідно до ст.79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст.80 ЦПК України). За приписами ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (засада змагальності цивільного судочинства). Згідно з ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. 1.Щодо стягнення заборгованості за кредитним договором №002/10352233-SP від 14.06.2021р. У судовому\~засіданні встановлено,\~що 12\~червня 2021\~року [PERSON] підписав заяву №395088 про приєднання до частини 1 Публічної пропозиції АТ «Таскомбанк» на укладення Договору про відкриття поточного рахунку та видачу платіжної картки, надання банківських, фінансових та інших послуг в межах проекту «Sportbank», за якою приєднався до частини 1 Публічної пропозиції та просив банк надавати йому електронні довірчі послуги з використанням Мобільного додатку; погоджується на використання банком аналогу власноручного підпису уповноваженої особи банку та аналогу печатки банку, використання ним удосконаленого електронного підпису на будь-яких правочинах та документах. За довідкою АТ «Таскомбанк» від 01.10.2024р. [PERSON] з 14.06.2021р. є власником поточного рахунку у гривні № [NUMBER] , який відкритий до заяви-анкети №395088 з номером кредитного договору №002/10352233-SP від 14.06.2021р., № картки [NUMBER] . Згідно зробленого ТОВ «ФК «ЄАПБ» розрахунку заборгованість [PERSON] за кредитним договором №002/10352233-SP від 14.06.2021р. за період з 04.04.2024р. по 30.04.2025р. становить 25038,74 грн, з яких: борг за тілом кредиту 9996,30 грн, борг за відсотками 15042,44 грн, борг за комісією 0,00 грн, борг за пенями/штрафами 0,00 грн. За договором факторингу №НІ/11/17-Ф від 04 квітня 2024 року, укладених між ТОВ «ФК «ЄАПБ» (Фактор) й АТ «Таскомбанк» (Клієнт), останнє відступає позивачу, як новому кредитору, а той набуває право грошової вимоги до боржників, зазначеними у реєстрі боржників, зокрема й до [PERSON] за кредитним договором №002/10352233-SP від 14.06.2021р. у сумі 25038,74 грн, з яких: борг за тілом кредиту 9996,30 грн, борг за відсотками 15042,44 грн, борг за комісією 0,00 грн, борг за пенями/штрафами 0,00 грн. Згідно п.2.3 даного договору факторингу перехід права вимоги від Клієнта до Фактора відбувається в момент підписання сторонами акту прийому-передачі відповідного реєстру прав вимог згідно додатку №2, але на раніше здійснення оплати фактором згідно п.1.3 цього договору, після чого Фактор стає кредитором по відношенню до позичальників стосовно боргу та набуває відповідні права вимоги. Передача від АТ «Таскомбанк» до ТОВ «ФК «ЄАПБ» прав вимоги за вказаним договором факторингу, зокрема й щодо [PERSON] , зафіксована актом прийому-передачі реєстру прав вимоги та витягом з реєстру прав вимог від 04.04.2024р. Водночас із аналізу положень ст.626, 633, 634, 638, 639 ЦК України та змісту заяви №395088 від 12.06.2021р. вбачається, що її підписання уповноваженою особою АТ «Таскомбанк» та [PERSON] свідчить лише про приєднання відповідача до частини 1 Публічної пропозиції банку, проте жодним чином не підтверджує факту укладення між сторонами кредитного договору №002/10352233-SP від 14.06.2021р. та його виконання сторонами, зокрема й кредитодавцем по наданню позичальнику коштів у кредит. При цьому, згідно з ч.1 ст.15 Закону України «Про споживче кредитування» споживач має право протягом 14 календарних днів з дня укладення договору про споживчий кредит відмовитися від договору про споживчий кредит без пояснення причин, у тому числі в разі отримання ним грошових коштів. За таких обставин саме позивач повинен довести, що між сторонами було укладено кредитний договір, на його виконання кредитодавцем було прийнято рішення про відкриття рахунку, видачу картки із встановленням кредитного ліміту, така картка видавалася клієнту і була ним отримана; також позивач має підтвердити суму кредитного ліміту, що був встановлений на рахунок (картку) клієнта, погоджений розмір процентів за користування кредитом та інших платежів. Однак, надана позивачем довідка АТ «Таскомбанк» від 01.10.2024р., у якій зазначено про відкриття [PERSON] поточного рахунку з видачею картки згідно заяви-анкети №395088 з номером кредитного договору №002/10352233-SP від 14.06.2021р., не може вважатися достовірним і достатнім доказом існування між банком і відповідачем кредитних правовідносин, оскільки до позовної заяви не додано ні Публічної пропозиції, ні самого кредитного договору; крім того, додані до позовної заяви докази не містять жодних відомостей про погоджену суму/ліміт кредиту, про отримання якого сторони дійшли згоди, розміру та порядку нарахування відсотків, строку дії картки та строку повернення кредиту, зарахування на картку (рахунок) кредитних коштів у межах встановленого розміру кредитного ліміту, користування відповідачем цими коштами та інші докази, які б підтверджували факт отримання та витрачання (проведення розрахунків за товари, послуги, зняття готівки) кредитних коштів відповідачем. Додані позивачем розрахунок заборгованості за кредитним договором, договір факторингу з актом приймання-передачі реєстру прав вимоги і витягом з реєстру прав вимог не є тими первинними документами, які беззаперечно й однозначно підтверджують наявність між АТ «Таскомбанк» і [PERSON] кредитних правовідносин, а отже не можуть вважатися належними, допустимими, достовірними й достатніми доказами існування боргу. Адже ці документи створені самим позивачем, а відтак, зазначена в них інформація, за умови відсутності первинних документів, на підставі яких вони були складені, не може бути доказом наявності кредитної заборгованості, на якій наполягає позивач у своїх вимогах. Суд констатує, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Відповідно п.5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління НБУ від 18 червня 2003 року №254, п.62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління НБУ від 04 липня 2018 року №75, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Аналіз окреслених норм дає підстави для висновку, що саме банківські виписки з рахунків позичальника є належними й допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором. Однак,\~виписка за\~рахунком,\~відкритим на\~ім`я [PERSON] ,у матеріалах цієї справи відсутня. При цьому,\~на підтвердження\~позовних вимог\~щодо наявності\~у [PERSON] заборгованості за кредитом ТОВ «ФК «ЄАПБ» мало можливість додати до позовної заяви документальне обґрунтування кредитної заборгованості, проте позивач усвідомлено не подав таких доказів, проявив бездіяльність і не ініціював перед судом клопотання про витребування якихось додаткових доказів у разі неможливості їх самостійного подання (зокрема від АТ «Таскомбанк» кредитного договору, інформації про встановлення кредитного ліміту, виписки з рахунку позичальника), розпорядившись своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд, хоча це є його процесуальним обов`язком в силу положень ст.12, 81 ЦПК України на підтвердження визначеного ним у позові розміру заборгованості. Отже, додані до позовної заяви документи, на які посилається позивач, не є первинними документами, які підтверджують укладення кредитного договору, отримання кредиту та користування ним відповідачем, а, отже не відповідають критерію належності доказів. Сама по собі заява №395088 від 12.06.2021р., як домовленість двох сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, та розрахунок заборгованості, без надання доказів виконання кредитодавцем свого договірного зобов`язання по наданню позичальнику кредиту, отримання та використання кредитних коштів позичальником, не підтверджує наявності заборгованості у відповідача перед первісним чи наступними кредиторами (факторами). Водночас питання дійсності грошової вимоги, право якої відступалося за договором факторингу, є предметом відповідальності клієнта перед фактором (ст.1081 ЦК України). Згідно з ч.4 ст.12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду в постанові від 29 січня 2024 року у справі №369/7921/21 зазначив, що тлумачення, як статті 3 ЦК України загалом, так і пункту 6 частини першої статті 3 ЦК України, свідчить, що загальні засади (принципи) приватного права мають фундаментальний характер. Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії та повинні враховуватися, зокрема, при тлумаченні норм, що містяться в актах цивільного законодавства. Розумність характерна та властива як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватноправових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і тлумачення процесуальних норм. Для приватного права апріорі притаманна диспозитивність. Оцінюючи поведінку та спосіб ведення справ ТОВ «ФК «ЄАПБ», суд враховує те, що товариство є фінансовою установою і професійним учасником ринку надання фінансових послуг, у зв`язку з чим до нього висуваються певні вимоги щодо дотримання правил та процедур, які є традиційними в цій сфері, до обачності та розсудливості у веденні справ, тощо. Відповідно, вимоги до рівня та розумності ведення справ фінансовою установою є вищими, ніж до споживача - фізичної особи, яка зазвичай є слабшою стороною в цивільних відносинах з такою установою. З урахуванням наведеного всі сумніви та розумні припущення мають тлумачитися судом на користь такої слабшої сторони, яка не є фактично рівною у спірних правовідносинах. Підсумовуючи викладене, суд вважає безпідставними твердження ТОВ «ФК «ЄАПБ» у позовній заяві про невиконання відповідачем свого обов`язку перед АТ «Таскомбанк» (як первісним кредитором) та ТОВ «ФК «ЄАПБ» (як новим кредитором) по повернення кредиту, оскільки позивачем усупереч вимог ст.12, 81 ЦПК України не підтверджено належними, допустимими, достатніми й достовірними доказами факт укладення АТ «Таскомбанк» із [PERSON] кредитного договору №002/10352233-SP від 14.06.2021р. у розумінні приписів ч.1 ст.634 ЦК України та його виконання обома сторонами, у зв`язку з чим неможливо й стверджувати про наявність у відповідача заборгованості за цим кредитним договором та що позбавляє суд можливості здійснити перевірку обгрунтованості такої заборгованості. Вказаний висновок суду узгоджується з правовими позиціями, викладеними Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17, Верховним Судом у постанові від 18 травня 2022 року у справі №697/302/20 за схожих обставин і позиція касаційного суду в даній категорії справ є незмінною. Таким чином,\~враховуючи вищевказані\~обставини справи,\~вимоги даного\~позову ТОВ\~«ФК «ЄАПБ»\~до [PERSON] про стягнення з нього заборгованості за кредитним договором №002/10352233-SP від 14.06.2021р., укладеним із АТ «Таскомбанк», є необгрунтованими і не підлягають задоволенню в повному обсязі. 2.Щодо стягнення заборгованості за кредитним договором №957901454 від 20.08.2021р. У судовому засіданні встановлено, що 20 серпня 2021 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» і [PERSON] було укладено Договір кредитної лінії №957901454, (невід`ємними частинами якого є Правила надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту продукту «Смарт» ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», та Паспорт споживчого кредиту, текст яких розміщений на сайті товариства www.moneyveo.ua), згідно умов якого товариство зобов`язувалось надати позичальнику кредит у вигляді кредитної лінії в розмірі кредитного ліміту на суму 22000 грн, а позичальник повинен повернути кредит та сплатити проценти за його користування відповідно до умов договору та додатків до нього (п.1.1, 4.1); кредитодавець надає перший транш у сумі 20000 грн одразу після укладення договору, який має бути повернуто до 19.09.2021р. (п.1.3); загальна сума кредиту складається з сум траншів, отриманих протягом всього строку дії договору (п.1.5); кредитна лінія надається строком на 30 днів від дати отримання кредиту позичальником (дисконтний період) до 19.09.2021р. (п.1.7); на цей період нарахування процентів здійснюється за дисконтною процентною ставкою в розмірі 164,25% річних, що становить 0,45% від суми кредиту за кожний день користування ним (п.1.9.1); за умови продовження дисконтного періоду на умовах п.1.8 Договору з наступного дня після закінчення вказаного в п.1.7 договору строку нарахування процентів за користування кредитом здійснюється за індивідуальною процентною ставкою в розмірі 361,35% річних, що становить 0,99% від суми кредиту за кожний день користування ним (п.1.9.2); якщо позичальник користуватиметься кредитом після закінчення дисконтного періоду без своєчасної оплати процентів в порядку, передбаченому п.1.8 договору, умови щодо нарахування процентів за дисконтною та індивідуальною процентною ставкою за весь строк дисконтного періоду скасовуються з дати надання кредиту і до взаємовідносин між сторонами застосовуються правила нарахування процентів за базовою процентною ставкою в розмірі 722,70% річних, що становить 1,98% від суми кредиту за кожний день користування ним, відповідно до чого позичальник зобов`язувався сплатити товариству різницю між нарахованими процентами за базовою процентною ставкою та фактично сплаченими процентами за дисконтною та індивідуальною процентними ставками за весь строк користування кредитом протягом дисконтного періоду (п.1.9.3); позичальник зобов`язаний не пізніше останнього дня дисконтного періоду, з врахуванням всіх продовжень строку дисконтного періоду на умовах п.1.8 договору, оплатити всі фактично нараховані на термін платежу проценти за користування кредитом протягом дисконтного періоду (п.1.10); основна сума кредиту має бути повернена не пізніше дати закінчення дисконтного періоду, а у разі якщо позичальник продовжує користуватися грошовими коштами після закінчення дисконтного періоду, з врахуванням всіх продовжень строку дисконтного періоду, та у разі продовження строку дії договору на умовах п.1.12 договору, основна сума кредиту має бути повернена не пізніше дати визначеної за правилами п.1.12.1 договору, але в будь-якому разі не пізніше граничного строку дії договору, також позичальник має право достроково повернути основну суму кредиту повністю або частково та сплатити всі фактично нараховані проценти в будь-який час (п.1.11); сторони погодили, що факт користування позичальником сумою наданого кредиту після закінчення дисконтного періоду блокує можливість отримання позичальником нових траншів та є відкладальною обставиною в розумінні ст.212 ЦК України, яка має наслідком продовження строку кредитної лінії (продовження загального строку дії договору) на наступних умовах: зобов`язання щодо повернення основної суми кредиту переносяться на наступний день після закінчення дисконтного періоду, однак при ненадходженні платежу зобов`язання позичальника по оплаті основної суми кредиту знову відкладається кожен раз на один календарний день, але не більше ніж на 90 календарних днів від дати закінчення дисконтного періоду (п.1.12.1), з наступного дня після закінчення дисконтного періоду позичальник зобов`язаний щоденно сплачувати кредитодавцю проценти з розрахунку 1087,70% річних, що становить 2,98% в день від суми кредиту за кожний день користування ним (п.1.12.2). Строк дії договору обчислюється з моменту його підписання електронний підписом одноразовим ідентифікатором і до закінчення строку надання кредиту визначеного п.1.7 договору; строк дії договору може бути продовжено з урахуванням умов продовження строку надання кредиту, передбачених п.1.8 та п.1.12.1 договору (п.4.2). Сторони погоджуються, що проценти, нараховані після закінчення строку дії договору (після 90 дня від дати закінчення дисконтного періоду) чи його дострокового розірвання, є процентами за користування грошовими коштами в розумінні ч.2 ст.625 ЦК України (п.4.3). Оскільки вказаний кредитний договір створений в інформаційно-телекомунікаційній системі товариства, вчинений в електронній формі за допомогою електронного підпису уповноваженого представника позикодавця та одноразовим ідентифікатором позичальника, особу якого було ідентифіковано й верифіковано, з огляду на його неоспорювання відповідачем, письмова форма даного правочину дотримана. При цьому, суд констатує, що без проходження попередньої реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету, без вчинення послідовності дій щодо акцептування пропозиції укласти електронний договір, подальше укладення між сторонами електронного кредитного договору на сайті є неможливим. Тобто, на виконання вимог ч.1 ст.638\~ЦК України сторони у вказаному кредитному договорі досягли згоди щодо всіх істотних умов цього правочину, в зв`язку з чим він у силу положень ст.629 ЦК України є обов`язковим для виконання сторонами. Зазначене відповідає вимогам Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», Закону України «Про електронну комерцію», Закону України «Про споживче кредитування», не суперечить приписам ст.6, 205, 207, 627-628, 634, 639, 642 ЦК України та узгоджується з правовими висновками Верховного Суду, викладеними в постановах від 10 червня 2021 року у справі №234/7159/20, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 12 січня 2021 року у справі №524/5556/19. Тобто судова практика у цій категорії справ є незмінною. Як вбачається з матеріалів справи, ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» зазначені свої зобов`язання за кредитним договором виконало належним чином, надавши [PERSON] можливість користуватися обумовленим розміром фінансових ресурсів, що підтверджується платіжними дорученнями від 20.08.2021р. та від 12.09.2021р. про перерахування коштів у сумі 20000 грн і 2000 грн (разом 22000 грн) на банківську карту відповідача (призначення переказ коштів згідно договору №957901454 від 20.08.2021р). Натомість, [PERSON] кредит та відсотки за його користуванням у відповідності до умов кредитного договору в повному обсязі та своєчасно не повернув. Згідно наданого ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» розрахунку заборгованість [PERSON] за кредитним договором №957901454 від 20.08.2021р. станом на 23.11.2021р. (дата продажу фінансового актива) складала 67408,20 грн, з яких: 22000,00 грн борг за тілом кредиту, 45408,20 грн борг за процентами . 28 листопада 2018 року між ТОВ «Таліон Плюс» (Фактор) і ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» (Клієнт) було укладено договір факторингу №28/1118-01, а 31 грудня 2020 року додаткову угоду №26 до нього, згідно яких клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор повинен їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату та на умовах визначених договором (п.2.1); наявне право вимоги переходить від клієнта до фактора з моменту підписання ними відповідного реєстру прав вимоги по формі, встановленій у відповідному додатку; право майбутньої вимоги передається з моменту виникнення такого права вимоги до боржника та додаткового оформлення не потребує; підписанням реєстру прав вимоги сторони засвідчують передачу права вимоги до боржників в повному обсязі за відповідним реєстром права вимоги (п.4.1); фактор має право нараховувати боржникам після відступлення права вимоги проценти та інші обов`язкові платежі за кредитними договорами. Згідно наданого ТОВ «Таліон Плюс» розрахунку заборгованість [PERSON] за кредитним договором №957901454 від 20.09.2021р. станом на 23.11.2021р. (дата придбання фінансового активу) складала 67408,20 грн, з яких: 22000,00 грн борг за тілом кредиту, 45408,20 грн борг за процентами, після чого товариством за період з 24.11.2021р. по 16.01.2022р. додатково нараховано процентів у сумі 35402,40 грн, у зв`язку з чим загальна сума боргу [PERSON] склала 102810,60 грн, з яких: 22000,00 грн борг за тілом кредиту, 80810,60 грн борг за процентами. Суд вважає правомірним нарахування ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» і ТОВ «Таліон Плюс» [PERSON] процентів за користування кредитом саме у межах встановленого та погодженого сторонами строку дії кредитного договору з урахуванням умови п.1.12.1 щодо його продовження, оскільки відповідач порушив свої зобов`язання й отриманий кредит згідно умов п.1.3, 1.7 договору своєчасно (протягом 30 днів до 19.09.2021р.) не повернув, ці відсотки не є процентами, які нараховуються за порушення грошового зобов`язання (ч.2 ст.625 ЦК України), що відповідає правовому висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеному в постанові від 05.04.2023р. у справі №910/4518/16. Крім того, суд не вбачає підстав для визнання несправедливими умов укладеного між сторонами кредитного договору, оскільки штрафні санкції позивач відповідачу не обраховував, а нараховані у межах строку кредитування відсотки, які значно перевищують тіло кредиту і з яким позичальник погоджувався, підписуючи договір, не відносяться до сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації в розумінні положень п.5 ч.3 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів». Враховуючи принцип свободи договору відповідач мав можливість не вступати з позивачем у кредитні правовідносини, якщо дійсно вважав встановлений розмір відсотків за користування кредитними коштами несправедливим, проте погодився на такі умови договору, підписавши його без будь яких застережень. Більше того, не дивлячись на своє гарантоване право, передбачене п.2.1.1.5 договору, на відмову протягом 14 календарних днів від договору без пояснення причин відповідач продовжував користуватися кредитними коштами й до кредитодавця з жодними заявами не звертався. Прикметно, що чинне законодавство не наділяє суд повноваженнями зменшувати суми процентів за користування кредитом, які позичальник зобов`язаний сплатити відповідно до умов кредитного договору. Право кредитодавця на відступлення права вимоги без згоди позичальника умовами кредитного договору не обмежено. 20 жовтня 2022 року між ТОВ «ФК «ЄАПБ» (Фактор) і ТОВ «Таліон Плюс» (Клієнт) було укладено договір факторингу №20102022, за умовами якого ТОВ «Таліон Плюс» відступило ТОВ «ФК «ЄАПБ», як Новому кредитору, права грошової вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, зокрема й до [PERSON] за кредитним договором №957901454 від 03.10.2021р. у загальній сумі 102810,60 грн, з яких: 22000,00 грн борг за тілом кредиту, 80810,60 грн борг за відсотками. Право вимоги переходить від клієнта до фактора на наступний календарний день після підписання сторонами відповідного реєстру прав вимоги по формі, встановленій у додатку до цього договору (п.4.1), і дана обставина підтверджується витягом з реєстру прав вимоги №2 від 06.03.2023р. Водночас суд констатує, що на момент укладення між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» і ТОВ «Таліон Плюс» договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018р. та додаткової угоди №26 від 31.12.2020р., ще не виникло (не існувало) зобов`язання між первісним кредитором ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» і боржником [PERSON] , адже не було укладено кредитного договору №957901454 від 03.10.2021р. Тобто, у первісного кредитора ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» не виникло право вимоги за зобов`язанням, яке він міг би передати ТОВ «Таліон Плюс» на підставі договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018р, а те в свою чергу відступити на користь ТОВ «ФК «ЄАПБ» за договором факторингу №20102022 від 20.10.2022р. Крім того, позивачем на надано суду реєстру прав вимоги, зокрема й щодо боржника [PERSON] , що у відповідності до п.4.1 укладеного між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» і ТОВ «Таліон Плюс» договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018р. з додатковою угодою №26 від 31.12.2020р. підтверджувало б факт передачі прав вимоги від клієнта до фактора. За приписами ч.1 ст.517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором (ч.1 ст.519 ЦК України). Отже, відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. Предметом відступлення може бути лише зобов`язальна вимога, яка є дійсною, належним чином індивідуалізованою та правомірною та доводить, що вказані ознаки предмета є сутнісними, а відсутність хоча б одного з них позбавляє певну вимогу можливості бути предметом відступлення. Під існуючою грошовою вимогою слід розуміти грошову вимогу, строк платежу за якою на момент укладення договору фінансування під відступлення грошової вимоги уже настав. Майбутньою вимогою, як предмета відступлення, під яке надається фінансування, може бути грошова вимога, яка ґрунтується на договорі, вже укладеному до моменту відступлення, строк платежу за яким ще не настав. Велика Палата Верховного Суду у п.138-139 постанови від 15.09.2022р. у справі №910/12525/20 вказала, що положення ч.1 ст.203 ЦК України прямо встановлюють, що застосовуються саме до змісту правочину (сукупності його умов), а не до його суб`єктного складу. В тому випадку, коли особа відступає право вимоги, яке їй не належить, у правовідносинах відсутній управнений на таке відступлення суб`єкт. За загальним правилом п.1 ч.1 ст.512, ст.514 ЦК України, у цьому разі заміна кредитора у зобов`язанні не відбувається. Чинне законодавство не забороняє відступлення майбутніх вимог, однак це стосується майбутніх вимог тільки за умови їх визначеності, тоді як передача за правочином невизначених, позбавлених конкретного змісту вимог, у тому числі, й на майбутнє, тягне за собою наслідки у вигляді неукладеності відповідного правочину, оскільки його сторонами не досягнуто згоди щодо предмета правочину або такий предмет не індивідуалізовано належним чином. Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 24.04.2018р. у справі №914/868/17, від 18.10.2018р. у справі №910/11965/16. Згідно з ч.4 ст.12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду в постанові від 29 січня 2024 року у справі №369/7921/21 зазначив, що тлумачення, як статті 3 ЦК України загалом, так і пункту 6 частини першої статті 3 ЦК України, свідчить, що загальні засади (принципи) приватного права мають фундаментальний характер. Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії та повинні враховуватися, зокрема, при тлумаченні норм, що містяться в актах цивільного законодавства. Розумність характерна та властива як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватноправових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і тлумачення процесуальних норм. Для приватного права апріорі притаманна диспозитивність. Оцінюючи поведінку та спосіб ведення справ ТОВ «ФК «ЄАПБ», суд враховує те, що товариство є фінансовою установою і професійним учасником ринку надання фінансових послуг, у зв`язку з чим до нього висуваються певні вимоги щодо дотримання правил та процедур, які є традиційними в цій сфері, до обачності та розсудливості у веденні справ, тощо. Відповідно, вимоги до рівня та розумності ведення справ фінансовою установою є вищими, ніж до споживача - фізичної особи, яка зазвичай є слабшою стороною в цивільних відносинах з такою установою. З урахуванням наведеного всі сумніви та розумні припущення мають тлумачитися судом на користь такої слабшої сторони, яка не є фактично рівною у спірних правовідносинах. Таким чином,\~враховуючи вищевказані\~обставини справи,\~вимоги даного\~позову ТОВ\~«ФК «ЄАПБ»\~до [PERSON] про стягнення з нього заборгованості за кредитним договором №957901454 від 03.10.2021р., укладеним із ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», є необгрунтованими і не підлягають задоволенню в повному обсязі. 3.Щодо стягнення заборгованості за кредитним договором №2433396 від 03.10.2021р. У судовому засіданні встановлено, що 03 жовтня 2021 року між ТОВ «Лінеура Україна» і [PERSON] було укладено Договір №2433396 про надання коштів на умовах споживчого кредиту (додатками до якого є Паспорт споживчого кредиту, Таблиця обчислення загальної вартості кредиту для клієнта (споживача) та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит). За умовами даного договору кредитодавець зобов`язувався надати позичальнику кредит на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник повинен повернути кредит, сплатити проценти за користуванням кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені договором; сума кредиту - 3000 грн (п.1.2); строк кредиту - 30 днів, детальні терміни повернення кредиту та сплати процентів визначені в Таблиці (графік платежів), що є додатком №1 до договору; графік платежів розраховується за зниженою процентною ставкою виходячи з припущення, що споживач належним чином виконає свої обов`язки за договором (п.1.3); за користування кредитом нараховуються фіксовані проценти: стандартна ставка - 1,99% у день та застосовується в межах строку кредиту, вказаного в п.1.3 договору, якщо не виконані умови для застосування зниженої процентної ставки, й у межах нового строку кредиту в разі пролонгації чи автопролонгації (п.1.4.1); знижена процентна ставка - 0,60% у день за відповідних умов (п.1.4.2); кредит надається у безготівковій формі шляхом перерахування коштів за реквізитами платіжної картки № [NUMBER] або іншої платіжної картки, наданої позичальником (п.2.2); у розділі 4 визначено порядок продовження строку користування кредитом за ініціативою клієнта (пролонгація) (п.4.1) та автопролонгації (якщо у клієнта на дату закінчення строку кредиту (нового строку кредиту після пролонгації) наявна заборгованість за кредитом, та клієнт не продовжив строк кредиту відповідно до п.4.1.1-4.1.6 договору, застосовується автоматичне продовження строку користування кредитом з наступного дня після запланованої дати повернення кредиту ще на 15 календарних днів; загальна кількість автопролонгацій обмежується загальною кількістю календарних днів користування кредитом, яка не може бути більшою за 120 календарних днів, після чого строк повернення кредиту та сплати нарахованих процентів є таким, що настав) (п.4.2). Аналогічна за змістом інформація щодо порядку кредитування та умов повернення кредиту наведена й у Паспорті споживчого кредиту, який підписаний сторонами 03.10.2021р. Оскільки вказаний кредитний договір створений в інформаційно-телекомунікаційній системі товариства, вчинений в електронній формі за допомогою електронного підпису уповноваженого представника кредитодавця та одноразовим ідентифікатором позичальника, особу якого було ідентифіковано й верифіковано, з огляду на його неоспорювання відповідачем, письмова форма даного правочину дотримана. При цьому, суд констатує, що без проходження попередньої реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету, без вчинення послідовності дій щодо акцептування пропозиції укласти електронний договір, подальше укладення між позивачем і відповідачем електронного кредитного договору на сайті є неможливим. Тобто, на виконання вимог ч.1 ст.638\~ЦК України сторони у вказаному кредитному договорі досягли згоди щодо всіх істотних умов цього правочину, в зв`язку з чим він в силу положень ст.629 ЦК України є обов`язковим для виконання сторонами. Зазначене відповідає вимогам Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», Закону України «Про електронну комерцію», Закону України «Про споживче кредитування», не суперечить приписам ст.6, 205, 207, 627-628, 634, 639, 642 ЦК України та узгоджується з правовими висновками Верховного Суду, викладеними в постановах від 10 червня 2021 року у справі №234/7159/20, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 12 січня 2021 року у справі №524/5556/19. Тобто судова практика у цій категорії справ є незмінною. Як вбачається з матеріалів справи, ТОВ «Лінеура Україна» зазначені свої зобов`язання за кредитним договором виконало належним чином, надавши [PERSON] можливість користуватися обумовленим розміром фінансових ресурсів, що підтверджується повідомленням ТОВ «Універсальні платіжні рішення» від 04.03.2024р. про перерахування 03.10.2021р. через платіжну систему «іРау.ua» коштів у сумі 3000 грн на вказаний позичальником у кредитному договорі номер електронного платіжного засобу ( [NUMBER] ). Натомість, [PERSON] кредит та відсотки за його користуванням у відповідності до умов кредитного договору в повному обсязі та своєчасно не повернув, порушивши свої договірні зобов`язання. Згідно наданого ТОВ «Лінеура Україна» розрахунку заборгованість відповідача за кредитним договором станом на 05.05.2023р. складає 10164,00 грн, з яких: 3000,00 грн борг за тілом кредиту, 7164,00 грн борг за відсотками. Суд вважає правомірним нарахування ТОВ «Лінеура Україна» [PERSON] процентів за користування кредитом саме у межах встановленого та погодженого сторонами строку дії договору з урахуванням умов щодо автопролонгації, оскільки відповідач порушив свої зобов`язання й отриманий кредит згідно умов п.1.3 договору своєчасно (протягом 30 днів до 01.11.2021р.) не повернув, ці відсотки не є процентами, які нараховуються за порушення грошового зобов`язання (ч.2 ст.625 ЦК України), що відповідає правовому висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеному в постанові від 05.04.2023р. у справі №910/4518/16. Крім того, суд не вбачає підстав для визнання несправедливими умов укладеного між сторонами кредитного договору, оскільки штрафні санкції позивач відповідачу не обраховував, а нараховані у межах строку кредитування відсотки, які значно перевищують тіло кредиту і з яким позичальник погоджувався, підписуючи договір, не відносяться до сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації в розумінні положень п.5 ч.3 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів». Враховуючи принцип свободи договору відповідач мав можливість не вступати з позивачем у кредитні правовідносини, якщо дійсно вважав встановлений розмір відсотків за користування кредитними коштами несправедливим, проте погодився на такі умови договору, підписавши його без будь яких застережень. Більше того, не дивлячись на своє гарантоване право, передбачене п.6.3.2 договору, на відмову протягом 14 календарних днів від договору без пояснення причин відповідач продовжував користуватися кредитними коштами й до кредитодавця з жодними заявами не звертався. Прикметно, що чинне законодавство не наділяє суд повноваженнями зменшувати суми процентів за користування кредитом, які позичальник зобов`язаний сплатити відповідно до умов кредитного договору. Одночасно суд звертає увагу відповідача, що порушення ним орієнтованого графіку платежів закономірно призвело до збільшення загальної вартості кредиту, так як згідно п.3.1 договору проценти нараховуються за кожен день користування кредитом на залишок заборгованості по кредиту протягом строку кредиту, включаючи періоди пролонгації/автопролонгації; при цьому, в такому випадку застосовується стандартна процентна ставка 1,99% (п.1.4.1). Саме такі проценти нараховані кредитором позичальнику згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості, з якого вбачається, що позичальником не виконані вимоги щодо своєчасного повернення кредитних платежів, тому позичальником втрачено право на розрахунок процентів за зниженою процентною ставкою згідно п.1.4.2 договору. За договором факторингу №05052023 від 05 травня 2023 року, укладеного між ТОВ «ФК «ЄАПБ» (Фактор) і ТОВ «Лінеура Україна» (Клієнт), останнє відступає позивачу, як новому кредитору, право грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, зазначеними у реєстрі боржників (додаток №1), зокрема й до [PERSON] за кредитним договором №2433396 від 03.10.2021р. у загальній сумі 10164,00 грн, з яких: 3000,00 грн борг за тілом кредиту, 7164,00 грн борг за відсотками. Згідно п.1.2 даного договору факторингу перехід права вимоги від Клієнта до Фактора відбувається в момент підписання сторонами акту прийому-передачі реєстру боржників згідно додатку №2, після чого Фактор стає кредитором по відношенню до позичальників стосовно їх заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. Факт передачі від ТОВ «Лінеура Україна» до ТОВ «ФК «ЄАПБ» прав вимоги за вказаним договором факторингу, зокрема й щодо боржника [PERSON] , підтверджується актом прийому-передачі реєстру боржників та витягом з реєстру боржників від 05.05.2024р. Право кредитодавця на відступлення права вимоги без згоди позичальника умовами кредитного договору не обмежено. Отже, ТОВ «ФК «ЄАПБ», як новий кредитор, набуло право вимоги до боржника [PERSON] за кредитним договором №2433396 від 03.10.2021р. у загальній сумі 10164,00 грн, з яких: 3000,00 грн борг за тілом кредиту, 7164,00 грн борг за відсотками. Водночас [PERSON] після відступлення ТОВ «Лінеура Україна» до ТОВ «ФК «ЄАПБ» права грошової вимоги за договором факторингу ніяких платежів первісному чи новому кредитору не здійснював. При цьому, [PERSON] усупереч положенням ст.12, 81 ЦПК України не було надано суду жодних доказів на підтвердження належного виконання ним своїх кредитних зобов`язань та спростування позовних вимог, зокрема й щодо укладення кредитного договору та отримання кредиту, а відсутність у нього коштів не може бути підставою для звільнення його від погашення кредитної заборгованості. Отже, враховуючи вищевказані обставини справи, вимоги даного позову ТОВ «ФК «ЄАПБ» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №2433396 від 03.10.2021р., укладеним із ТОВ «Лінеура Україна», є обгрунтованими і підлягають задоволенню в повному обсязі. Таким чином, підсумовуючи вищенаведене, даний позов ТОВ «ФК «ЄАПБ» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитними договорами підлягає частковому задоволенню на суму 10164,00 грн, з яких: 3000,00 грн борг за тілом кредиту, 7164,00 грн борг за відсотками. Зважаючи на загальне часткове задоволення позову, відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 223,00 грн (10164,00 : 138013,34 х 3028,00) сплаченого ним при подачі заяви судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: partial