Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-20 00:00:00

\~ \~ \~ \~ [PERSON] (далі\~по тексту\~ [PERSON] )\~звернулася до\~Комунарського районного\~суду м.\~Запоріжжя з\~позовом до\~ [PERSON] (далі\~по тексту\~ [PERSON] )\~про розірвання\~шлюбу та\~стягнення аліментів,\~посилаючись на\~те,\~що з\~25.03.2017 сторони\~у справі\~перебувають у\~зареєстрованому шлюбі,\~але на\~даний час\~шлюбні стосунки\~припинені.\~Від шлюбу\~мають двох\~малолітніх дітей\~ [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~ [PERSON] ,\~ [INFO] .\~Сімейне життя\~з відповідачем\~не склалось\~через відсутність\~взаєморозуміння.\~Шлюбні відносини\~між сторонами\~припинено.\~Сторони у\~справі не\~ведуть спільного\~господарства.\~Шлюб носить\~формальний характер.\~Збереження шлюбу\~неможливе та\~суперечить інтересам\~позивачки. [PERSON] вважає, що сім`я розпалась остаточно та відновленню не підлягає. Оскільки примирення неможливе, просила шлюб між нею та відповідачем розірвати. Враховуючи, що діти проживають з нею, а відповідач грошових коштів на утримання дітей не надає, просила суд стягнути з відповідачааліменти\~в розмірі\~1/3\~частини від\~усіх видів\~заробітку (доходу)\~щомісяця, але\~не менше\~50\~відсотків прожиткового\~мінімуму для\~дитини відповідного\~віку,починаючи з дня подачі позову і до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Ухвалою судді Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 24 червня 2025 року по справі відкрито провадження. В судове засідання позивачка [PERSON] не з`явилася, про дату, час та місце проведення засідання була повідомлена своєчасно та належним чином, надала суду заяву, в якій зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить справу розглянути без її участі. Відповідач [PERSON] належним чином повідомлявся про час та місце слухання справи, до судового засідання не з`явився, надав суду заяву, в якій зазначив, що не заперечує проти позовних вимог, просить справу розглянути без його участі. У зв`язку з тим, що відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, на підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Встановивши обставини справи і перевіривши їх доказами, суд дійшов до висновку про задоволення позову з наступних підстав. Частиною 2 ст. 104 СК України визначено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 25.03.2017, що підтверджується свідоцтвом про шлюб від 25.03.2017, серії [NUMBER] , виданого Запорізьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, про що зроблено відповідний актовий запис №160. Від шлюбу у сторін є спільна малолітня дитина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження від 14.06.2017 серії [NUMBER] , виданого Дніпровським районним у місті Запоріжжі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, про що зроблено відповідний актовий запис № 561. Також, від шлюбу у сторін є спільна малолітня дитина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження від 25.03.2021 серії [NUMBER] , виданого Комунарським районним у місті Запоріжжі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), про що зроблено відповідний актовий запис № 128. Відповідно до ч.1\~ст. 24 СК України\~шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ч.3, 4\~ст. 56 СК України\~кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до\~ст.109 СК України\~шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей. Згідно ч. 2\~ст. 114 Сімейного кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Відповідно до роз`яснень викладених у п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу. Відповідно до ст.111\~СК України суд вживає заходи щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Із позовної заяви вбачається, що позивач не виявила бажання зберегти сім`ю, тому суд приходить до висновку про недоцільність надання сторонам часу для примирення. Частиною 2 ст. 112 СК України визначено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Згідно зі ст.\~24\~СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. За таких обставин, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін в розумінні\~ст. 112 СК України, тому позов в частині розірвання шлюбу підлягає задоволенню. Спору про розподіл майна суду не заявлено. Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення аліментів, суд виходить з наступного. Відповідно до\~ст. 180 СК України\~батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у\~Сімейному кодексі України. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Відповідно до\~ст.182 СК України\~зазначені обставини, які враховуються при визначенні розміру аліментів, а саме: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення, але в будь-якому випадку, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства»\~зазначає, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Статтею 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої\~Постановою Верховної Ради України № 789 від 27.02.1991 року, визнається право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Відповідно до ч. 5 ст. 183 СК України той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Судом встановлено,\~що згідно\~свідоцтва про\~народження[PERSON] ,\~ [INFO] ,\~ [PERSON] ,\~ [INFO] \~батьком дитини є [PERSON] відповідач по справі, а матір`ю є позивачка. На теперішній час малолітні діти проживають з матір`ю, що відповідачем не спростовано. Крім того, відповідно до заяви, поданої через канцелярію суду, відповідач визнає в повному обсязі заявлені позовні вимоги. З`ясувавши обставини справи та оцінивши наявні докази, суд приходить до висновків про необхідність стягнення з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання малолітніх дітей у розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку (доходу). Статтею 191 СК України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Згідно п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Питання про судові витрати належить вирішити з урахуванням вимог ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved