Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-21 00:00:00

02.09.2024 року представник позивача Руденко К.В., який діє на підставі довіреності від 26.02.2024 року строком дії до 31 грудня 2025 року (а.с.107-108), звернувся до Комінтернівського районного суду Одеської області шляхом формування документу в системі "Електронний суд", із зазначеним позовом та просить постановити рішення, яким стягнути на користь позивача з відповідача суму заборгованості за договором №3805398 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 09.07.2023 року станом на 24.04.2024 року в сумі 134 400,00 грн., а також судові витрати: судовий збір в розмірі 2 422,40 грн. та витрати на правову допомогу - 5000,00 грн., мотивуючи тим, що 09 липня 2023 року між ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] було укладено договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту №3805398. Кредитний договір підписано електронним підписом Позичальника, відтвореним шляхом використання Позичальником одноразового ідентифікатора і був надісланий на номер мобільного телефону відповідача, вказаний при вході, та/або шляхом перевірки правильності введення Пароля входу до особистого кабінету. Свої зобов`язання за укладеним договором відповідач не виконував належним чином, у зв`язку з чим у нього виникла заборгованість. 24.04.2024 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «Факторингова Компанія «Укрглобал-фінанс» укладено договір факторингу №24/04/2024 відповідно до якого ТОВ «Лінеура Україна» передав ТОВ «Фінансова Компанія «Укрглобал-фінанс» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «Фінансова Компанія «Укрглобал-фінанс» прийняло належні ТОВ «Лінеура Україна» права вимоги до боржників вказаних у реєстрах прав вимоги. Отже відповідно до реєстру боржників до Договору факторингу №24/04/2024 від 24.04.2024 року ТОВ «Фінансова Компанія «Укрглобал-фінанс» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 134 400,00 грн, з яких: 20 000 грн. 00 коп. сума заборгованості за основною сумою боргу, 114 400,00 грн. сума заборгованості за процентами відповідно до п.1.4 Кредитного договору за ставкою 2% за кожен день користування кредитом за період з 09.07.2023 року по 24.04.2024 року. Відповідач не надав своєчасно кредитору грошові кошти для погашення заборгованості за кредитним договором та відсотками по ньому, свої зобов`язання за договором не виконав, тому представник звертається до суду з позовною вимогою. Справа надійшла до Болградського районного суду за підсудністю 15 січня 2025 року. Ухвалою судді від 22.01.2025 року відкрито провадження по справі та розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін по справі. Представник позивача Руденко К.В. надав 21.03.2025, 08.05.2025 року через систему «Електронний суд» клопотання про розгляд справи за відсутністю представника позивача, і у випадку неявки відповідача ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів (а.с.4). Відповідач [PERSON] до суду не з`явився, про час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України за веб-адресою: http://bg.od.court.gov.ua/sud1507/, та надіслання судової повістки за місцем реєстрації, отримав судову повістку особисто 18.02.2025, 17.04.2025 року, причину неявки суду не повідомив, відзив на позовну заяву до суду не подав, тому суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів відповідно до ч.1 ст. 280 ЦПК України за відсутності заперечень до того позивача. Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 09 липня 2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Лінеура Україна» в особі директора Пшеничного А.І. та [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , було укладено Договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту за №3805398, відповідно до умов якого відповідач отримав кредитні кошти на умовах строковості, зворотності, платності в розмірі 20 000,00 грн., строком на 360 днів, зі стандартною процентною ставкою 2,00% (процентів) в день, орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладення Договору складає за стандартною ставкою 164 000,00 грн. (а.с.16-33). Договір підписано електронним підписом [PERSON] 09.07.2023 року шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора А334, також відповідачем в цей день підписано паспорт споживчого кредиту (а.с.35-38) та таблицю обчислення загальної вартості кредиту (графік платежів) (а.с.34), відповідно до якої [PERSON] повинен був повернути кредитні кошти 03.07.2024 р. в розмірі тіла кредиту 20 000,00 грн. та процентів за користування 144 000,00 грн., а всього 164 000,00 грн. Порядок укладання договорів в електронній формі регламентується Законом України «Про споживче кредитування» та Законом України «Про електронну комерцію». Зокрема, ст. 13 Закону України «Про споживче кредитування» передбачено, що Договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством). Відповідно до ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: - надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; - заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; - вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст.12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Статтею 12 даного Закону регламентуються вимоги до підпису сторін договору. Так, згідно ч.1 цієї статті, якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, зокрема: електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Згідно зі ст.ст. 627,629 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є обов`язковим до виконання сторонами. Відповідно до п.п.1.1 кредитного договору, укладання кредитного договору здійснюється сторонами за допомогою ІТС Товариства, доступ до якої забезпечується Клієнту через Веб-сайт або Мобільний додаток. Електронна ідентифікація Клієнта здійснюється при вході Клєнта в Особистий кабінет, шляхом перевірки Товариством правильності введення одноразового ідентифікатора, направленого Товариством на номер мобільного телефону Клієнта, вказаний при вході, та/або шляхом перевірки правильності введення Пароля входу до особистого кабінету. Відповідно до п.п. 2.1 договору, кредит надається Товариством у безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту на банківський рахунок Клієнта за реквізитами електронного платіжного засобу (платіжної картки) № [NUMBER] . Згідно з п.п. 2.4 договору, кредит вважається наданим в день перерахування ТОВ «Лінеура України» суми кредиту на користь клієнта за реквізитами, згідно з п.2.1 Договору. Укладення вищезазначеного договору підтверджується візуальною формою послідовності дій щодо укладення електронного договору про надання кредиту №3805398 від 09.07.2023 року та підписання електронної форми договору [PERSON] одноразовим ідентифікатором А334 (а.с.33). Отримання грошових коштів відповідачем підтверджується листом ТОВ «Універсальні платіжні рішення» від 26.04.2024 року, відповідно до якої це товариство на підставі договору №ФК-П-19/03-01 від 12.03.2019 року про надання послуг з переказу грошових коштів укладеного з ТОВ «Лінеура Україна», перерахувало кошти на платіжну картку клієнта 09.07.2023 року 08.58 годині на суму 20 000,00 грн. маска картки [NUMBER] , номер транзакції в системі іРау.ua - [NUMBER] (а.с.39) та витребуваною судом з АТ КБ «Приватбанк» інформацією, з якої вбачається, що на ім`я [PERSON] в банку емітовано карту № [NUMBER] , а з виписки по рахунку вбачається, що 09.07.2023 на рахунок відповідача були зараховані грошові кошти в розмірі 20 000,00 грн. (а.с.129-130). Згідно із ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Сторонами було дотримано усіх вимог законодавства, кредитор перерахував обумовлену сторонами суму кредиту, позичальник отримав суму на картковий рахунок, відкритий на його ім`я, доказів протилежного суду не надано, тому договір вважається укладеним та підлягає виконанню обома сторонами. Щодо стягнення за договором факторингу. Так, 24 квітня 2024 року між ТОВ «Факторингова Компанія «Укрглобал-Фінанс» в особі директора Гаразд М.Ю. та ТОВ «Лінеура Україна» в особі заступника директора Зінюка А.С. укладено Договір факторингу №24/04/24, у відповідності до умов якого, ТОВ «Лінеура Україна» передає (відступає) ТОВ «ФК «Укрглобал-Фінанс» за плату належні йому Права Вимоги, а ТОВ «ФК «Укрглобал-Фінанс» приймає належні ТОВ «Лінеура Україна» Права Вимоги до Боржників, вказаними у Реєстрах прав вимоги (а.с.73-81). Згідно з п.3.1.3 Договору факторингу, перехід від Клієнта до фактора права вимоги переходить в момент підписання цього Договору та надходження суми Фінансування у повному обсязі на рахунок Клієнта. Відповідно до п.4.1 цього Договору сторони домовились, що фінансування (ціна Договору) складає 2 185 366,65 грн. Оплата фінансування підтверджується платіжною інструкцією №783 від 24 квітня 2024 року, з якої видно, що позивач через АТ «Сенс Банк» здійснив оплату на користь ТОВ «Лінеура Україна» в розмірі 2 185 366,65 грн. (а.с.87). Відповідно до Витягу з Реєстру боржників до Договору факторингу №24/04/24 від 24 квітня 2024 року, ТОВ «ФК «Укрглобал-Фінанс» набуло право грошової вимоги до [PERSON] в сумі 134 400,00 грн., з яких: 20 000,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 114 400,00 грн. - сума заборгованості за відсотками (а.с.88), що також підтверджується розрахунком заборгованості за станом на 24 квітня 2024 року (а.с.40-51). Згідно з ч.1 ст. 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до ст. 1078 ЦК України, предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Отже, до ТОВ «Факторингова Компанія «Укрглобал-фінанс» перейшло право грошової вимоги до відповідача за Договором про надання коштів на умовах споживчого кредиту за №3805398 від 09.07.2023 року у розмірі 134 400,00 грн. Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Вирішуючи питання про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу суд звертає увагу на наступне. Частиною 1 статті 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Частинами 2 - 4 статті 137 ЦПК України передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У пунктах 47 та 48 постанови Пленуму «Про застосування законодавства про судові витрати у цивільних справах» №10 від 17 жовтня 2014 року Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ роз`яснив, що право на правову допомогу гарантовано статтями 8, 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України (Рішення від 16 листопада 2000 року №13-рп/2000; Рішення від 30 вересня 2009 року №23-рп/2009; Рішення від 11 липня 2013 року №6-рп/2013). Витрати, пов`язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Порядок надання безоплатної правової допомоги у цивільних справах передбачений у розділі III Закону України від 02 червня 2011 року №3460-VI «Про безоплатну правову допомогу», положення якого забезпечуватимуться поетапно, починаючи з 01 січня 2015 року. При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України від 05 липня 2012 року №5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 42, 56 ЦПК). Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України від 20 грудня 2011 року №4191-VI «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах». Підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79, статтях 84, 88, 89 ЦПК. Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Згідно з ч.1 ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ч. 3 ст. 30 Закону). Відповідно до ст.1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних і адміністративних справах» від 20 грудня 2011 року №4191-ІV, який набрав чинності з 01 січня 2012 року, розмір компенсаційних витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, не може перевищувати 40 відсотків встановлених законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи, що визначається у відповідному судовому рішенні. Відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2025 рік» прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня 2025 року становить - 3 028,00 грн., а 40% від цієї суми складає - 1 211,20 грн. На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу позивачем подані наступні документи: - Договір №03/07/2023 про надання юридичних послуг, укладений 03.07.2023 року між ТОВ «ФК «Укрглобал-фінанс» в особі директора Горячкуна С.І. та фізичною особою-підприємцем Руденко К.В. (а.с.89-92); - свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю (а.с.93); - акт приймання-передачі наданих послуг №70 від 03.06.2024 року, відповідно до якого складання позовної заяви - 5 000,00 грн. (а.с.96); - платіжну інструкцію кредитового переказу коштів №913 від 06 червня 2024 року про сплату 100 000,00 грн. згідно договору №03/07/2023 від 03.07.2023 (а.с.98). Згідно з висновком Великої Палати Верховного Суду у справі № 755/9215/15-ц при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. У постановах Верховного Суду у справі № 905/1795/18 та у справі № 922/2685/19 зазначено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: approved