Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-31 00:00:00

25.11.2024 позивач звернувся з позовом до [PERSON] , в якому просить позбавити її батьківських прав відносно малолітнього [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування позову посилається на наступні обставини. 08.01.2011 між ним та відповідачем було укладено шлюб. Від шлюбу у них народилася дитина - [PERSON] , [INFO] . Позивач є батьком малолітнього [PERSON] , а відповідач [PERSON] є його матір`ю. Рішенням Коропського районного суду Чернігівської області від 11.10.2012 шлюб розірвано, визначено місце проживання дитини - [PERSON] , [INFO] , з батьком [PERSON] . Зазначив, що син проживає з ним та бабою [PERSON] матір`ю позивача, перебуває на повному його утриманні. Впродовж тривалого часу відповідач не приймає участі у вихованні дитини, не піклується про його фізичний та духовний розвиток, не приймає участі у вихованні, аліменти не сплачує та має заборгованість. Ухвалою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області суду від 24.12.2024 відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження. У відзиві на позовну заяву представник відповідача адвокат Павленко В.М. зазначив, що відповідач позовні вимоги не визнає, оскільки вона не втратила інтересу до сина та має намір на відновлення відносин із ним, намагається встановити контакт із сином, брати участь у його вихованні та спілкуванні з ним, для цього звернулася до органу опіки та піклування Коропської селищної ради. Надані позивачем докази не дають підстав для прийняття рішення про позбавлення її батьківських прав. Рішенням виконавчого комітету Коропської селищної ради №90 від 18.02.2025 затверджено висновок органу опіки та піклування щодо визначення участі матері [PERSON] у вихованні дитини [PERSON] , [INFO] , було визначено порядок спілкування. Зазначив, що наявність заборгованості зі сплати аліментів не є підставою для позбавлення її батьківських прав. Просив суд відмовити повністю в задоволенні позовних вимог. 27.02.2025 від представника позивача адвоката Годун І.В. надішла відповідь на відзив в якій незгодна з позицією відповідача, викладеною у відзиві на позовну заяву. Зазначила, що відповідач не проявляла інтерес до сина протягом 12 років та 8 місяців, і лише після звернення до суду з позовом вона звернулася до органу опіки та піклування з про намір здійснювати зустрічі з сином, хоча їй не чинили перешкоди у спілкуванні з сином. Звертає увагу, що відповідач приїжджала на засідання органу опіки, але не відвідала школу, де навчається син, не спілкувалася з вчителями чи однокласниками. Бездіяльність відповідача стосується і її відмови від сплати аліментів, тобто вона не турбувалася про утримання та достатній рівень життя свого сина, що підтверджується наявною заборгованістю по аліментах яка станом на 31.12.2024 становить 237\~210,48 грн. Крім того, малолітній [PERSON] ніколи не знав відповідача як матір. Коли побачив у свідоцтві про народження запис про матір - [PERSON] , то попросив викреслити її ім`я зі свідоцтва. В дійсності, ініціатором позбавлення батьківських прав був сам [PERSON] , [INFO] . Просила задовольнити позовну заяву. У судовому засіданні представник позивача адвокат Годун І.В. поданий позов підтримала, просила його задовольнити із зазначених у ньому підстав. Зазначила, що на даний час [PERSON] проживає у баби [PERSON] , оскільки у селищі Десна небезпечно. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] від якого [INFO] народила хлопчика [PERSON] . Вона проживала у будинку з чоловіком та його матір`ю [PERSON] . Період після народження дитини вона поєднувала з навчанням. Одного разу вона приїхала додому, а її речі були зібрані та виставлені на подвір`я. ЇЇ вигнали з дому. Пізніше вона одружилася з [PERSON] , має сім`ю та дітей. Відносно недавно вона дізналася, що з неї стягуються аліменти на утримання сина [PERSON] та існує заборгованість з їх сплати. Потім з`ясувала, що до суду подано позов про позбавлення її батьківських прав відносно сина [PERSON] . Вона звернулася до Коропського відділу органу опіки щодо визначення побачень з сином. ЇЇ було запрошено на засідання на якому вона була присутня. Всі ці роки вона не намагалася спілкуватися з сином, знала, що у нього все добре. ЇЇ діти знають про існування [PERSON] , старший син хотів би з ним познайомитися. Просила відмовити у задоволенні позовних вимог та не позбавляти її батьківських прав. Представник відповідача адвокат Павленко А.А. просив відмовити у задоволенні позову з підстав викладених у відзиві. Зазначив, що хлопчик [PERSON] проживає з бабусею, а не з батьком, тому не логічним є вимога батька про позбавлення матері батьківських прав. Відповідач категорично заперечує проти позбавлення її батьківських прав, насправді вона не втратила інтересу до сина, на даний час має намір на відновлення відносин із ними, що свідчить про її заінтересованість в участі у його житті. Вона звернулася до органу опіки та піклування про визначення способу часті у спілкуванні з сином. Відповідач намагається встановити контакт із сином. Третя особа [PERSON] просила позовні вимоги задовольнити. Представник третьої особи - служби у справах дітей Коропської селищної ради Новгород-Сіверського району Чернігівської області Величко Н.В. з метою захисту прав малолітньої дитини [PERSON] позовні вимоги просила задовольнити. Малолітній [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що матір не пам`ятає, не спілкувався з нею 14 років. Він має іншу маму [PERSON] і молодшу сестру. З дітьми матері [PERSON] не бажає спілкуватися. Свідок [PERSON] пояснив, що є чоловіком [PERSON] . Він знав що у [PERSON] є дитина від попереднього шлюбу, знав, що вони не спілкуються. Коли дружину викликали на засідання до Коропського відділу органу опіки та піклування, то він їздив з нею і там зустрівся з [PERSON] , якій був зі своєю бабою. Він намагався поспілкуватися з ним, попросив у нього номер телефону, але баба цьому завадила та забрала його. Про існування заборгованості зі сплати аліментів вони дізналися нещодавно, він готовий допомогти дружині її сплатити. Заслухавши пояснення сторін, та їх представників, треттої особи, малолітнього [PERSON] , свідка, дослідивши усі докази по справі, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про народження [PERSON] , [INFO] , батьками дитини є [PERSON] та\~ [PERSON] (а.с.8). Заочним рішенням Ніжинського міськрайонного\~суду Чернігівської\~області від\~11.10.2012 шлюб між [PERSON] та\~ [PERSON] розірвано. Визначено місце проживання дитини - [PERSON] , [INFO] , з батьком [PERSON] (а.с.9-10). Згідно характеристики Коропської ЗОШ І-ІІІ ст. ім..Т.Г.Шевченка Коропської селищної ради [PERSON] навчається у школі з першого класу. Зарекомендував себе як старанний, дисциплінований, уважний учень. Батько з бабусею приділяють належну увагу вихованню [PERSON] , завжди цікавляться його проблемами, шкільними спарвами, готові допомогти слушною порадою (а.с.6). З довідки Коропської ЗОШ І-ІІІ ст. ім..Т.Г.Шевченка Коропської селищної ради вбачається, що мати [PERSON] , учня 8-А класу [PERSON] контакту із школою не підтримує, успішністю сина не цікавиться, з вчителями не спілкується, батьківські збори не відвідує (а.с.7). Згідно довідки Коропського відділу державної виконавчої служби у Новгород-Сіверському районі Чернігівської області №27.10-34/116 від 31.10.2024 станом на 31.10.2024 у [PERSON] наявна заборгованість зі сплати аліментах по виконавчому листу №2-234/12 від 17.10.2012 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 198\~774,73 грн, що також підтверджується розрахунками заборгованості (а.с.19-27). З довідки відділу державної реєстрації та юридичного забезпечення Коропської селищної ради, виданої [PERSON] , вбачається, що вона та її сім`я зареєстрована і проживає за адресою: [ADDRESS] , і складається з наступних осіб: чоловік [PERSON] , 1957 року народження, онук [PERSON] , 2011 року народження, - проживає без реєстрації (а.с.30). Відповідно до довідки №1353, виданої [PERSON] , про те, що за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] (а.с.31). Згідно витягу з рішення виконавчого комітету Коропської селищної ради №1098 від 07.11.2024 затверджено висновок органу опіки та піклування про те, що [PERSON] доцільно позбавити батьківських прав стосовно його малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] (а.с.15-17). В матеріалах справи наявна довідка-характеристика №15-11/504 від 30.12.2024 на [PERSON] , [INFO] , що мешкає за адресою: [ADDRESS] , яка за характером спокійна, врівноважена, розсудлива. Проживає у власному житловому будинку в якому наявні всі умови для проживання, помешкання підтримується в охайному вигляді. Виховує чотирьох синів. Матеріально сім`я забезпечена. Працює подавцем в магазині, чоловік [PERSON] працює трактористом-машиністом. Скарг від сусідів на неї не надходило (а.с.60). З довідки про склад сім`ї Талалївської сільської ради вбачається, що за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані: [PERSON] , [PERSON] її чоловік, діти: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а.с.61). Рішенням виконавчого комітету Коропської селищної ради №90 від 18.02.2025 затверджено висновок органу опіки та піклування щодо визначення участі матері [PERSON] у вихованні дитини [PERSON] , [INFO] . Встановлено наступний порядок спілкування: один раз на місяць у суботу з 10-00 год до 13-00 год у присутності баби [PERSON] (а.с.97). Згідно з ч.3 ст.51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частиною 1 ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства»). Частиною 7 ст.7 Сімейого Кодексу України (далі СК України) передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до п.п.1, 2 ст.3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Статтею 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Згідно з частинами 1-4 ст.150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Відповідно до ч.1 ст.155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені ч.1 ст.164 СК України. Зокрема, п.2 ч.1 ст.164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони, він ухиляються від виконання своїх обовязків по вихованню дитини. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст.166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Ухвалюючи таке рішення, суд має право вирішити питання про відібрання дитини у відповідача і передачу органам опіки та піклування (якщо цього потребують її інтереси), але не повинен визначати при цьому конкретний заклад. При визначенні найкращих інтересів дитини в кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її завязків із сімєю, крім випадків, коли сімя є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, в інтересах дитини є забезпечення її розвитку в безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. Належних та допустимих доказів того, що мати дитини є особливо неблагонадійною та спілкування з нею суперечить інтересам дитини матеріали справи не містять. Також, в матеріалах справи відсутні докази того, що відповідач притягувалася до кримінальної чи адміністративної відповідальності, у звязку із неналежним поводженням щодо дитини, вчиняла насильство по відношенню до неї, відповідачу ніколи раніше не виносились попередження про неналежне виконання батьківських обовязків і її поведінка не була предметом розгляду компетентних органів і сама відповідач в судовому засіданні висловила бажання приймати участь у вихованні та спілкуванні із сином. За сукупністю зібраних та проаналізованих доказів не вбачається, що мати остаточно втратила інтерес до сина та взагалі самоусунулася від спілкування із ним, хоча, суд вважає, що тієї уваги, яку приділяла сину відповідач, на теперішній час є вкрай замало, щоб налагодити стосунки із дитиною. Між тим, суд бере до уваги, що відповідач має бажання спілкуватися із сином, подала заяву до органу опіки та піклування про визначення способу участі у спілкування з ним. Щодо думки дитини [PERSON] , [INFO] , про позбавлення батьківських прав відповідача, суд зауважує наступне. Згідно ст.171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Отже, із досягненням віку десяти років у дитини з`являється право не тільки бути вислуханою і почутою, але й право брати активну участь у вирішенні своєї долі. Аналогічні положення закріплені у ст.12 Конвенції про права дитини, згідно з якою держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. Як кореспондує ст.6 Європейської конвенції про здійснення прав дітей під час розгляду справи, що стосується дитини, перед прийняттям рішення судовий орган надає можливість дитині висловлювати її думки і приділяє їм належну увагу. Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку, що рівність прав батьків витікає з прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначенні інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім права батьків. Між тим, при з`ясуванні думки дитини слід брати до уваги те, що оцінка дитиною поведінки своїх батьків, життєвих обставин може бути необ`єктивною та зумовленою різними важелями впливу. У зв`язку з цим, законодавець передбачив право суду постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси (частина третя статті 171 СК України). У постанові Верховного Суду від 13.07.2022 у справі № 705/3040/18 зазначається, що озвучена в судовому засіданні думка дитини не є єдиною підставою, яка враховується під час вирішення питання про позбавлення батьківських прав, оскільки вона може бути висловлена під впливом певних зовнішніх факторів, яким дитина через малолітній вік неспроможна надавати обєктивну оцінку, та не завжди відповідає інтересам самої дитини. Також, суд не бере\~до уваги\~висновок органу\~опіки та\~піклування про\~доцільність позбавлення\~батьківських прав\~відповідача стосовно\~її малолітнього\~сина,\~оскільки такий\~висновок має\~рекомендаційний характер\~та не\~є обов`язковим\~для суду\~(ч.ч.5,6\~ст.19\~СК\~України), від його висновку суд має право мотивовано відступити, такий висновок є доказом у справі, який підлягає дослідженню та оцінці судом - таких висновків дійшов Верховний Суд у справі №753/2025/19. У наданому суду висновку доцільність позбавлення батьківських прав органом опіки та піклування належно не аргументовано, оскільки засідання комісії з вирішення вказаного питання відбувалося без урахування думки відповідача та її ставлення до вирішення спору. Отже не є достатнім доказом у цій справі, який беззаперечно підтверджує наявність підстав для позбавлення відповідача батьківських прав за відсутності інших належних доказів. З огляду на встановлені обставини справи щодо поведінки матері дитини, суд вважає, що відсутні підстави для застосування до відповідача крайнього заходу впливу у вигляді позбавлення її батьківських прав. У зв`язку з чим треба зауважити, що демократичне суспільство характеризується плюралізмом, терпимістю, широтою поглядів. Таким чином, держави мають позитивне зобов`язання із забезпечення процедурних гарантій від свавілля як умову обґрунтованості втручання в права, що захищаються ст.8 Конвенції. Щоб втручання було визнано «необхідним у демократичному суспільстві», воно повинно бути обґрунтовано «гострою соціальною необхідністю». Причини, що наводяться внутрішніми судами для обґрунтування оскаржених заходів, повинні бути достатніми і стосуватися справи. Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків. Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суд зважує на те, що позбавлення батьківських прав на дитину вже несе в собі негативний вплив на свідомість дитини, та може застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини. Таким чином, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків. Аналогічний правовий висновок викладений Верховним Судом у постановах: від 29 квітня 2020 року у справі № 522/10703/18 (провадження № 61-4014св20), від 13 квітня 2020 року у справі № 760/468/18 (провадження № 61-8883св19), від 11 березня 2020 року у справі № 638/16622/17 (провадження №61-13752св19), від 23 грудня 2020 року у справі № 522/21914/14 (провадження №61-8179св19). Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані ст.8 Конвенції. Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. У рішенні по справі «Мамчур проти України» від 16.07.2015 (заява № 10383/09) ЄСПЛ зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. Розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, позбавлення батька спорідненості з дитиною, а це буде вважатись виправданим лише за виняткових обставин (рішення ЄСПЛ від 18.12.2008 у справі «Савіни проти України»). Відповідно до статей 79, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За правилами ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. З огляду на встановлені фактичні обставини справи щодо поведінки матері дитини, суд дійшов висновку про не достатність наданих позивачем доказів для застосування до відповідача крайнього заходу впливу у вигляді позбавлення її батьківських прав щодо малолітньої дитини.

Outcome: dismissed