Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-03 00:00:00

20.10.2024 до Бориспільського міськрайонного\~суду Київської\~області була подана вищевказана позовна заява, у якій позивач [PERSON] просить стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання двох спільних дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , в розмірі 30% від усіх видів його заробітку (доходу). Позов обґрунтований тим, що сторони проживали спільно без реєстрації шлюбу протягом п`ятнадцяти років та мають двох спільних дітей. Відповідач працездатний, працює, проте з серпня 2023 року не надає коштів на утримання дітей. Ухвалою від 24.04.2025 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження (а. с. 19-20). У судове засідання сторони не з`явилися, повідомлені про дату, час та місце розгляду. Позивач за змістом позовної заяви просила у разі її неявки розглядати справи без участі позивача. Відповідач у судове засідання не з`явився повторно, заяви про розгляд справи за його відсутності та відзиву на позовну заяву до суду не направив. Відповідно до вимог ст. ст. 223, 280, 281 Цивільного процесуального кодексу України, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи, проти такого вирішення справи позивач не заперечує. Дослідивши письмові докази, що містяться в матеріалах цивільної справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню за наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст.\~13\~ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до вимог ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексу. У судовому засіданні встановлено, що у сторін народилися двоє спільних дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується долученими позивачем копіями свідоцтв про народження Серія [NUMBER] від 03.12.2009 року, та Серія [NUMBER] від 04 квітня 2017 року (а.с.4,5). Та обставина, що діти проживають із позивачем та знаходиться на її утриманні, відповідачем не оспорюється. Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно з ст. 180 Сімейного кодексу України батьки повинні утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За змістом ч. 1 та 2 ст.182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно з ч. 1 ст. 183 Сімейного кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Встановлено, що відповідач є особою працездатного віку. Будь-яких доказів того, що відповідач добровільно та регулярно надає матеріальну допомогу позивачу на утримання дітей, а також, що на утриманні відповідача є інші непрацездатні особи, суду надано не було. З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що відповідач зобов`язаний та має можливість сплачувати аліменти у визначеному позивачем розмірі, який не перевищує визначений законом розмір аліментів, які стягуються у безспірному порядку на підставі заяви про видачу судового наказу (1/3 частки заробітку (доходу) на двох дітей). Разом із з цим, зважаючи на вищенаведені вимоги чинного законодавства, що розмір аліментів має бути визначений у частці від заробітку, а не у процентному відношенні, стягненню підлягають аліменти у розмірі 3/10 часток заробітку (доходу) відповідача, що відповідатиме визначеному позивачем розміру 30% заробітку (доходу). Визначаючи розмір аліментів, суд також керується вимогами ст.13 ЦПК України, тобто розглядає справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів. З урахуванням вимог ч. 1 ст. 191 Сімейного кодексу України, аліменти слід стягувати з дати подачі позову до суду, тобто з 20.11.2024. Судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1211,20 гривень підлягають стягненню з відповідача на користь держави відповідно до вимог ст.141 Цивільного процесуального кодексу України, оскільки позивач звільнена від сплати судового збору при поданні позову про стягнення аліментів. Відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 430 Цивільного процесуального кодексу України суд допускає негайне виконання рішення про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. На підставі викладеного,

Outcome: approved