Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-29 00:00:00

[PERSON] через свого представника - адвоката Драченка В. В. звернулася до суду із позовом до [PERSON] про звільнення від сплати аліментів, які стягуються із позивачки на користь відповідача на утримання малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , на підставі судового наказу Чигиринського районного суду Черкаської області від 28.05.2025 року. В обґрунтування поданого позову позивачка зазначила, що 28.05.2025 судовим наказом Чигиринського районного суду Черкаської області стягнуто з [PERSON] аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі однієї чверті від її заробітку (доходу), але не менше встановленого мінімального розміру аліментів для дитини відповідного віку та не більше встановленого максимального розміру аліментів щомісячно, починаючи з дня подання заяви до суду з 27.05.2025 і до досягнення дитиною повноліття. Підставою для винесення зазначеного судового наказу стало повідомлення [PERSON] суду про те, що спільна дитини сторін проживає разом із батьком та перебуває на його утриманні, а матір проживає окремо та лише періодично надає матеріальну допомогу на утримання сина. Позивачка не погоджується із таким твердженням та вважає, що [PERSON] разом із представницею навмисно ввели суд в оману та не повідомили ряд обставин, які виключають стягнення аліментів з [PERSON] 27.04.2024 між сторонами був укладений договір щодо здійснення батьківських прав та визначення місця проживання дитини, пунктом 1.3 якого сторони узгодили, що син [PERSON] проживає протягом одного тижня по черзі з мамою і з татом. Крім того, сторони визначили, що кожен із них самостійно зобов`язується повністю утримувати дитину під час її проживання з нею. [PERSON] у дні проживання дитини із батьком зобов`язується приймати участь у необхідних витратах, пов`язаних із утриманням дитини. Тобто умовами договору передбачена сплата лише додаткових необхідних витрат, які не мають системного характеру, адже обов`язок повного утримання лежить на тому із батьків, з ким проживає дитина у відповідний тиждень, що виключає можливість стягнення аліментів. До моменту звернення до суду із даним позовом цей договір виконується сторонами згідно моделі спільної фізичної опіки над дитиною з почерговим проживанням дитини в помешканні кожного з батьків за відповідним графіком. Крім того, у поданій заяві про видачу судового наказу суду не було повідомлено, що за наслідками розгляду позову [PERSON] до [PERSON] про визначення місця проживання дитини дана позовна заява була залишена судом без розгляду у зв`язку із повторною неявкою [PERSON] та його представника у судове засідання під час розгляду справи по суті. Оскільки малолітній [PERSON] на момент подання заяви про видачу судового наказу проживав і наразі продовжує проживати з обома батьками почергово, договір щодо здійснення батьківських прав та визначення місця проживання дитини від 27.04.2024 є чинним та не оскарженим, відповідно у [PERSON] відсутній обов`язок сплачувати аліменти [PERSON] . Наведені обставини стали підставою для звернення до суду, тому просить суд звільнити [PERSON] від сплати аліментів на користь [PERSON] на утримання малолітнього [PERSON] , які стягуються на підставі судового наказу Чигиринського районного суду Черкаської області від 28.05.2025 та звільнити [PERSON] від сплати заборгованості з аліментів за період з 27.05.2025 до дня набрання рішенням законної сили, вирішити питання про розподіл судових витрат. Ухвалою Чигиринського районного суду Черкаської області від 26.06.2025 провадження у справі відкрито за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 17.07.2025 підготовче провадження судом закрито, справа призначена до судового розгляду по суті. Суд в порядку ч. 7 ст. 81 ЦПК України витребував з архіву Чигиринського районного суду Черкаської області цивільну справу за заявою [PERSON] про видачу судового наказу про стягнення з боржниці [PERSON] аліментів на утримання малолітньої дитини (справа № 708/595/25, провадження № 2-н/708/62/25) для огляду у судовому засіданні. Представниця відповідача адвокат Мошенська І. А. подала суду відзив на позовну заяву, у якому проти задоволення позову заперечувала у повному обсязі та просила суд відмовити у його задоволенні. В обґрунтування наявних заперечень зазначила, що після укладення договору від 27.04.2024 щодо здійснення батьківських прав та визначення місця проживання дитини сторони належним чином виконували його умови, але через те, що мати дитини почала порушувати умови договору і за власним бажанням припинила забирати та/або передавати дитину у відповідності до умов зазначеного договору, батько дитини звернувся до суду із позовом про визначення місця проживання дитини разом із батьком. Згодом, коли за згодою матері дитина почала постійно проживати у батька, з боку його представника були припинені будь-які дії у справі, внаслідок чого судом позовна заява була залишена без розгляду. Також [PERSON] не подав жодних заперечень щодо відшкодування [PERSON] понесених судових витрат на правничу допомогу та усе їй відшкодував відповідно до рішення суду. Відповідно внаслідок невиконання матір`ю дитини умов укладеного договору дитина з березня 2025 до 14 червня 2025 року постійно проживала з батьком та перебувала на його повному утриманні. У березні 2025 року малолітній [PERSON] захворів на ГРВІ та через хворобу майже не відвідував дитячий садочок. З того часу мати дитину не відвідувала, адресу свого фактичного місця проживання постійно змінювала, грошей не лікування та утримання дитини відповідачеві не пропонувала та не надсилала, участі у матеріальному забезпеченні дитини у натуральній формі також не приймала. Таким чином [PERSON] за власним рішенням припинила виконувати свої батьківські обов`язки щодо виховання та утримання дитини [PERSON] і лише після того, як вона дізналася про наявність судового наказу про стягнення із неї аліментів на користь відповідача на утримання сина, вона вийшла на зв`язок із ним і безперешкодно, відповідно до умов договору, забрала дитину 14.06.2025 до себе на тиждень та почала шукати шляхи скасування судового наказу. На даний час [PERSON] матеріально забезпечує дитину, купуючи йому всі необхідні речі, займається його лікуванням та навчанням, забезпечує дитині дієтичне харчування, купує іграшки, забезпечує дитині дозвілля та відпочинок. З 14.06.2025 [PERSON] вчиняє дії, направлені на максимальне ускладнення виконання [PERSON] умов договору. Під час перебування сина протягом тижня у неї відвезла його до своєї матері, лише повідомивши відповідача, що він там зможе забрати дитину. Хоча і вона сама, і [PERSON] проживають у Київській області у Вишгородському районі. У визначений договором день [PERSON] відмовилася передавати дитину відповідачеві, і лише після приїзду поліції відповідач зміг його забрати до себе. Отриманий [PERSON] судовий наказ до виконання не пред`являвся і зараз знаходиться у нього. У судовому засіданні представник позивачки адвокат Драченко В. В.(в режимі відеоконференції) позов підтримав та просив суд його задовольнити. Додатково пояснив, що між сторонами спору укладений договір, яким визначений порядок участі кожного із батьків у вихованні та утриманні дитини. Виходячи з презумпції правомірності правочину, а також відсутності відомостей про його скасування чи визнання недійсним, він сторонами виконується. Відповідно батьки у рівній мірі приймають участь в утриманні дитини. Натомість під час звернення до суду із заявою про видачу судового наказу суду була надана довідка про склад родини із сільської ради, хоча сторони та дитина фактично проживають протягом тривалого часу у Київській області. У судовому засіданні представниця відповідача адвокат Мошенська І. А. (в режимі відеоконференції) проти задоволення позову заперечувала, підтримавши наданий нею відзив на позовну заяву. Додатково зазначила, що через наявність у [PERSON] бажання влаштувати особисте життя вона почала порушувати умови укладеного договору, зокрема забирала дитину поза визначеним графіком, не повертала сина батькові, у зв`язку із чим він звернувся до суду із позовом про визначення місця проживання дитини. Але у березні 2025 року син захворів, тому вона залишила його проживати із батьком і зникла десь на 3 місяці, на телефонні дзвінки не відповідала. Після початку проживання сина із батьком відпала потреба продовжувати судовий розгляд справи про визначення місця проживання дитини, тому інша представниця, яка надавала [PERSON] правничу допомогу, просту повідомила, що більше нічого у справі робити не буде. Відповідно позовна заява була залишена без розгляду, а з [PERSON] стягнуті витрати на користь [PERSON] на правничу допомогу. Чому не була подана заява про залишення без руху чи відмову від позову представниці не відомо. Оскільки [PERSON] переховувалася відповідач вирішив подати до суду саме заяву про видачу судового наказу про стягнення аліментів, тому що не знав де її шукати та мав намір оперативно вирішити питання про стягнення із неї аліментів на утримання дитини. До заяви про видачу судового наказу були долучені наявні у [PERSON] довідки, які він отримував задовго до звернення до суду. Про наявність договору від 27.04.2025 ні він, ні вона як представниця суд не повідомляли, оскільки така вимога законодавцем не визначена, і у випадку надання такого договору у суду не було б можливості розглянути питання у наказному провадженні, відповідно була наявна потреба звертатися у позовному. Згодом, коли [PERSON] стало відомо про наявність судового наказу, вона 14.06.2025 приїхала і забрала дитину до себе. Після цього дитина проживає тиждень із нею, а тиждень із батьком. Тому він і не подавав судовий наказ для примусового виконання. Але позивачка і після цього неналежним чином виконує свої батьківські обов`язки, без погодження із батьком відвезла сина у село до своєї матері бабусі [PERSON] , повертає сина [PERSON] брудного та неохайного, не піклується про нього. Також представниця визнала, що жодного разу порушення батьківських обов`язків щодо матері зафіксовано не було. Щодо відношення [PERSON] до військової служби, а також наявності чи відсутності у нього відстрочки або бронювання від призову за мобілізацією представниці нічого не відомо, таку його поведінку із наміром штучного створення підстав для отримання відстрочки вона не пов`язує. Заслухавши учасників, дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази, судом встановлені такі обставини та відповідні їм правовідносини. Спірні правовідносини стосуються питань виконання батьками обов`язку утримувати дитину та способів виконання цього обов`язку, у зв`язку із чим до їх правового регулювання підлягають застосуванню норми Глави 15 Сімейного кодексу України «Обов`язок матері, батька утримувати дитину та його виконання». Відповідно до статті 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно до ч. 1 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (ч. 3 ст. 181 СК України). Відповідно до ч. 4 ст. 273 ЦПК України якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-кого з них змінити встановлений розмір аліментів або звільнити від їх сплати (абз. 1 ч. 1 ст. 273 СК України). Відповідно до ч. 2 ст. 197 СК України за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Під час розгляду справи судом установлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками малолітнього [PERSON] , [INFO] . 27.04.2024 між сторонами був укладений договір між батьками щодо здійснення батьківських прав та визначення місця проживання дитини, посвідчений приватним нотаріусом Олександрійського районного округу Кіровоградської області, зареєстрований в реєстрі за № 310. Умовами укладеного договору сторони визначили, що дитина проживає протягом одного тижня із матір`ю, протягом одного тижня із батьком. На місяць дитина проживає два тижні із матір`ю та два тижні із батьком (п. 1.3. договору). Відповідно до пункту 1.4. договору від 27.04.2024 батьки домовилися, що можуть змінювати за домовленістю місце проживання дитини та/або збільшувати кількість часу проживання дитини в одного з батьків, виходячи в першу чергу із інтересів дитини, зокрема, але не виключно, відвідування дитиною дитячого садочка, школи, тощо, а також виходячи із обставин, які можуть скластися в одного з батьків на час проживання із ним дитини. До прав та обов`язків сторін умовами договору від 27.04.2024 віднесено, зокрема, до обов`язків батька віднесений обов`язок повністю утримувати дитину під час проживання дитини із батьком, піклуватися про здоров`я дитини, брати участь у вихованні дитини, забезпечити дитині достатній рівень освіти незалежно від стосунків сторін (п. 3.1.1. договору). Відповідно до пункту 3.1.2. договору у дні проживання дитини із матір`ю, батько приймає участь у необхідних витратах, пов`язаних із утриманням дитини. Відповідно до п. 3.2.1. договору від 27.04.2024 до обов`язків матері віднесений обов`язок повністю утримувати дитину під час проживання дитини із матір`ю. Піклуватися про здоров`я дитини, брати участь у вихованні дитини, забезпечити дитині достатній рівень освіти незалежно від стосунків сторін. У дні проживання дитини із батьком мати приймає участь у необхідних витратах, пов`язаних із утриманням дитини (п. 3.2.2. договору). На підставі пункту 3.3.5. договору батьки несуть рівні обов`язки, пов`язані з витратами на утримання та виховання дитини. Спори між батьками відносно витрат на утримання чи виховання дитини неприпустимі. Більші витрати на утримання дитини, здійснені матір`ю чи батьком, не надають більше переваг одному з батьків. Аналіз умов цього договору дає підстави для висновку, що після його укладення всі здійснені сторонами витрати на утримання дитини мають рівний характер, не залежно від їх фактичного розміру та періодичності. Крім того, дитина за узгодженим сторонами варіантом проживає протягом однакового періоду часу з кожним із батьків. Відповідно батьки перебувають у рівних умовах щодо виконання своїх батьківських обов`язків з утримання їх спільної дитини. Крім того, визначений порядок проживання дитини виключає можливість стверджувати про постійне проживання сина [PERSON] з кимось одним із батьків, що може мати наслідком перебування дитини на утримання лише матері чи батька. У свою чергу, визначена законодавцем юридична конструкція, яка регламентує порядок та підстави стягнення аліментів на утримання дитини, передбачає реалізацію такої можливості шляхом стягнення періодичних платежів з одного із батьків дитини, який проживає окремо, на користь другого із батьків, із ким проживає дитина. Тобто обов`язковою складовою є постійне проживання дитини з одним із батьків та перебування на його утримання. Як установлено судом та визнано представниками сторін, укладений між [PERSON] та [PERSON] договір від 27.04.2024 виконується, сторонами не оскаржувався, недійсним не визнався. Доводи представниці відповідача щодо можливих порушень з боку [PERSON] його істотних умов суд оцінює критично, оскільки такі порушення не підтверджені належними, допустимими і достатніми доказами, можливі витрати батька дитини у більшому розмірі, ураховуючи положення п. 3.3.5. договору, не змінюють права та обов`язки сторін договору. Крім того, відповідно до положень Сімейного кодексу України, наявність спору такого характеру не є підставою для стягнення аліментів на утримання дитини. Проте, [PERSON] 27.05.2025 подав до Чигиринського районного суду Черкаської області заяву про видачу судового наказу про стягнення на його користь із [PERSON] аліментів на утримання сина [PERSON] . На обґрунтування наявності у нього підстав для стягнення аліментів відповідач до поданої суду заяви долучив довідку Тіньківського старостинського округу про склад сім`ї від 26.04.2024, відповідно до якої [PERSON] , [PERSON] та їх син [PERSON] зареєстровані по [ADDRESS] . Крім того, [PERSON] надав суду довідку від 08.05.2024, видану Виконавчим комітетом Чигиринської міської ради, відповідно до якої [PERSON] з 10.04.2024 фактично проживає без реєстрації у будинку по [ADDRESS] . Хоча, як було встановлено судом та визнано представниками сторін, станом на травень 2025 року, тобто на момент звернення до суду із заявою про видачу судового наказу, сторони та дитина проживали у Київській області. Договір між батьками щодо здійснення батьківських прав та визначення місця проживання дитини від 27.04.2024 суду наданий не був, про його існування та порядок його виконання [PERSON] суд не повідомив. Тобто на обґрунтування поданої заяви надані докази, які не відповідали фактичним обставинам справи та характеру спірних правовідносин сторін. 28.05.2025 за наслідками розгляду поданої заяви Чигиринський районний суд Черкаської області виніс судовий наказ, яким стягнув із [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі однієї чверті від її заробітку (доходу), але не менше встановленого мінімального розміру аліментів, щомісячно, починаючи з дня подання заяви до суду з 27.05.2025, і до досягнення дитиною повноліття. Оскільки вказана заява була розглянута за правилами наказного провадження, судом під час винесення судового наказу були ураховані лише надані заявником (представницею заявника адвокатом Мошенською І. А.) письмові докази, які були визнані достатніми, проте не відповідали фактичним обставинам справи. Оцінюючи наведене у сукупності із заявленими позовними вимогами, а також ураховуючи, що під час розгляду справи представники сторін визнали, що і станом на момент розгляду справи судом малолітній [PERSON] відповідно до договору від 27.04.2024 проживає тиждень із позивачкою, а тиждень із відповідачем, відповідно кожен із батьків приймає рівну участь в утриманні їх спільної дитини, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для стягнення аліментів із матері дитини на користь батька. У свою чергу подальше стягнення аліментів із матері дитини на користь батька, які приймають рівну участь в утриманні дитини, не відповідає найкращим інтересам дитина та ставить позивачку [PERSON] у нерівне становище у порівнянні із [PERSON] , а також порушує загальні засади регулювання сімейних відносин, зокрема рівності прав і обов`язків жінки і чоловіка у сімейних відносинах (ст. 7 СК України). Наведені висновки суду обґрунтовані тим, що [PERSON] , окрім визначених умовами договору обов`язків у частині утримання їх спільної дитини, також повинна нести обов`язок додатково сплачувати на користь батька на утримання сина одну чверть від усіх своїх доходів щомісячно. Натомість [PERSON] , маючи визначений умовами договору обов`язок утримувати дитину, також матиме право щомісячно стягувати із позивачки аліменти. Надані відповідачем докази на обґрунтування правомірності стягнення аліментів із [PERSON] на користь [PERSON] суд оцінює критично, оскільки вони у сукупності із іншими дослідженими судом доказами жодним чином не доводять не виконання позивачкою умов укладеного договору та перебування сина [PERSON] на утриманні виключно відповідача. Відповідно заявлений позов підлягає до задоволення. Серед іншого суд ураховує, що наразі відсутня можливість визначити та підтвердити наявність заборгованості зі сплати аліментів за судовим наказом від 28.05.2025, а також визначити розмір такої заборгованості, оскільки відповідач [PERSON] судовий наказ від 28.05.2025 на примусове виконання до органів державної виконавчої служби не подавав, їх примусове стягнення не розпочиналося. Відповідно на переконання суду належним способом захисту порушеного права [PERSON] буде звільнення позивачки від сплати аліментів з момент початку їх стягнення, тобто з 27.05.2025. Згідно до положень п. 5 ч. 7 ст. 265 ЦПК України у разі необхідності в резолютивній частині рішення також вказується про призначення судового засідання для вирішення питання про судові витрати, дату, час і місце його проведення; строк для подання стороною, за клопотанням якої таке засідання проводиться, доказів щодо розміру понесених нею судових витрат. Представники сторін у заявах по суті справи зазначили орієнтовні розміри витрат на правничу допомогу та повідомили суд про подання таких доказів після ухвалення рішення у справі у визначений Цивільним процесуальним кодексом України строк. За таких обставин суд дійшов висновку про необхідність призначення судового засідання для вирішення питання про розподіл судових витрат. На підставі викладеного,

Outcome: approved