Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-27 00:00:00

30 грудня 2024 року до Решетилівського районного суду Полтавської області надійшла вищевказана позовна заява, вимоги якої обґрунтовані тим, що 03 листопада 2021 року між [PERSON] та ТОВ «МІЛОАН» був укладений договір № 4448082 (далі - Договір). Відповідно до умов Договору, відповідачка отримала кредит в сумі 10000,00 грн. Сторонами була узгоджена процентна ставка у розмірі 1,25% від фактичного залишку кредиту, яка нараховується за кожен день користування кредитом. Сторонами було узгоджено, що строк кредитування може бути продовжено. Вказаний Договір було укладено відповідно до Закону України «Про електронну комерцію». ТОВ «МІЛОАН» виконало свої обов`язки за Договором та надало [PERSON] кредитні кошти. 26 липня 2024 року між ТОВ «МІЛОАН» та ТОВ «ФАТКОРИНГ ПАРТНЕРС» був укладений договір, відповідно до якого ТОВ «ФАТКОРИНГ ПАРТНЕРС» отримало право грошової вимоги до боржників, зокрема: до [PERSON] за кредитним договором № 4448082. У зв`язку з невиконанням умов Договору, у відповідачки виникла заборгованість в сумі 32278,48 грн, яка складається з: заборгованості за тілом кредиту - 8747,00 грн, заборгованості за процентами - 22531,48 грн, та заборгованості за комісією - 1000,00 грн. Також, у позові зазначено, що стороною позивача понесені судові витрати у виді судового збору в розмірі 2422,40 грн та витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 9000,00 грн. Посилаючись на вищезазначені обставини представниця позивача просить стягнути з відповідачки заборгованість, оскільки [PERSON] своє зобов`язання за договором не виконала. Процесуальні дії у справі та позиції сторін Ухвалою судді від 03 січня 2025 року у справі відкрите спрощене позовне провадження та призначене судове засідання на 03 лютого 2025 року. 17 лютого 2025 року до суду надійшов відзив на позовну заяву у якому представниця відповідачки також просила поновити строк для подання відзиву на позовну заяву у зв`язку з тим, що договір про надання правової допомоги із [PERSON] укладений 29.01.2025, матеріали для ознайомлення надані представнику відповідача через підсистему «Електронний Суд» 06.02.2025. Ухвалою суду від 18 лютого 2025 року у задоволенні клопотання представниці відповідачки [PERSON] адвоката Кононець Людмили Анатоліївни про поновлення процесуального строку для подання відзиву на позовну заяву було відмовлено, а відзив на позовну заяву залишено без розгляду. Незважаючи на дану обставину, 26 лютого 2025 року до суду через підсистему «Електронний суд» від представниці позивача Сердійчук Я.Я. до суду надійшла відповідь на відзив, а 03 березня 2025 року - від представниці відповідачки - адвоката Кононець Л.А. заперечення (а. с. а. с. 85 - 89, 99 - 102). У зв`язку із поверненням відзиву відповідачці судом оцінка викладеним у відповіді на відзив та запереченнях обставинам не надається. 31 березня 2025 до суду від представниці позивача Сердійчук Я.Я. надійшли додаткові пояснення щодо заперечення на відповідь на відзив (а. с. 122 - 123). У частині першій статті 174 ЦПК України зазначено, при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Частиною другою статті 174 ЦПК України передбачено, що заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Відповідно до частини п`ятої статті 174 ЦПК України суд може дозволити учаснику справи подати додаткові пояснення щодо окремого питання, яке виникло при розгляді справи, якщо визнає це за необхідне. З урахуванням того, що суд не приймав рішення про надання учасниками справи додаткових пояснень, які подані як позивачем, так і відповідачем поза межами строку на подання відзиву на скаргу, суд не враховує письмові пояснення позивача. 23 травня 2025 року до суду надійшли письмові пояснення представниці позивача Кононець Л.А. з контррозрахунком заборгованості. Зважаючи на те, що у даних поясненнях наведений власний розрахунок заборгованості, суд уважає за доцільне врахувати позицію сторони відповідача з цього питання. Представниця відповідачки - Кононець Л.А. зазначила, що сторона відповідачки із розрахунком заборгованості позивача не погоджується. Договір, що долучений до позовної заяви містить інформацію щодо предмета договору, а саме процентної ставки: п.1.5.2. Проценти за користування кредитом: 1875 грн, які нараховуються за ставкою 1.25 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом; п. 1.6. Стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5.00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день фактичного користування кредитом. Однак, позивач як у позовній заяві, так i у Відомостях про щоденні нарахування та погашення посилається на п. 1.5.3., що взагалі відсутній у Договорі, укладеному між ТОВ "Мілоан" та [PERSON] . Тобто, фактично нарахування відсотків за 19.11.2021 р., період з 23.11.2021 р. по 27.11.2021 р., період 01.12.2021p. по 12.12.2021 р., період з 16.12.2021 р. по 18.01.2022 р. та період з 03.02.2022 р. по 10.02.2023 р. здійснювалося на підставі пункту договору, який не обумовлений домовленістю, а саме Договором. Якщо керуватися наданими первісними відомостями про щоденні нарахування та погашення за Договором, за вищезазначені періоди на підставі "відсутнього" пункту договору нараховано проценти в сумі 22 110,58 грн. Щодо строку кредитування представниця відповідачки зазначила, що згідно п. 1.3. кредит надається строком на 15 днів з 03.11.2021 (строк кредитування), а п. 2.3. передбачає випадки пролонгації строку кредитування. Зважаючи на те, що позовна заява та долучені матеріали не містять жодної згадки щодо здійснення пролонгації за Договором строку кредитування, строк кредитування становить 15 днів. Постановою BП Верховного Суду від 05 квітня 2023 року у справі № 910/4518/16 тлумачиться термін «користування кредитом», що передбачає можливість позичальника за плату правомірно не повертати кредитору борг (кредит) протягом певного періоду часу, погодженого сторонами кредитного договору. Припис абзацу другого ч. 1 ст. 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Сума усіх погашень становить 5237,00 грн. Виходячи з того, що єдиний документ, який може свідчити про здійснення пролонгації є умовне розбиття внесеної суми на погашення тіла кредиту та процентів, а також те, що прорахунок нарахованих процентів та співвідношення із днями внесення коштів не співвідноситься із умовами Договору свідчать, що Позичальник за Договором не здійснював дій на його пролонгацію. Крім того, матеріали справи не містять будь - яких платіжних документів, які б свідчили, що перераховуючи грошові кошти позивачу на погашення заборгованості, відповідач частину із них мала намір перерахувати із призначенням платежу «сплата комісії» та певної частки заборгованості по кредиту» з метою пролонгації кредитного договору. Згідно відомостей про щоденні нарахування та погашення, не враховуючи здійснення нарахування відсотків за неіснуючими пунктами Договору, сума нарахованих процентів становить 2946, 9 грн. Щодо позовної вимоги про стягнення заборгованості по сплаті комісії представниця відповідачки указала, що Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду в постанові від 06.11.2023 у справі №204/224/21, провадження №61-4202сво22 дійшов висновку про те, що якщо в кредитному договорі банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням i поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування), то положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) с нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 1, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Верховний Суд, розглядаючи справу № 686/1696/15 дійшов висновку про те, що банк неповноважний стягувати з позичальника плату за управління кредитом, адже такі дії не становлять банківську послугу, яку замовив позичальник (a6o супровідну до неї), а є наслідком реалізації прав та обов`язків банку за кредитним договором i відповідають економічним потребам лише самого банку. Враховуючи те, що відповідачу встановлено плату за послуги банку, які за законом повинні надаватись безоплатно, сторона відповідача вважає, що застосованими є нормативні приписи, відповідно до яких нечіткі a6o двозначні положення договорів зі споживачами тлумачаться на користь споживача (ч. 8 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів»). А тому, за вищезазначених обставин, вимоги позивача про стягнення заборгованості за комісіями у сумі 1000,00 грн не підлягають задоволенню. Сума заборгованості, яка не заперечується відповідачкою є 7709,90 грн., яка випливає із наступного: сума процентів за договором становить 2946,9 грн; сума заборгованості за тілом кредиту (за розрахунками позивача) - 8747,00 грн; сума погашення заборгованості за тілом кредиту - 1253 грн (19.11.2021p. - 300.00 грн, 27.11.2021 р. - 291,00 грн, 12.12.2021 р. - 282.00 грн, 18.01.2022 р. - 380 грн). сума погашеної заборгованості, не враховуючи тіло кредиту - 3984,00 грн. Ураховуючи положення щодо неправомірності нарахування комісії дана сума має в першу чергу піти на погашення процентів: 3984,00 - 2946,9 = 1038,00 грн. Залишок оплачених коштів повинен бути направлений на погашення заборгованості по тілу кредиту: 8747, 00 грн - 1038,00 грн = 7709,00 грн. А тому сума заборгованості за кредитним договором, яка залишилася непогашеною відповідачкою, становить 7709,00 грн. Щодо позовної вимоги про стягнення витрат на правову допомогу представниця відповідачки звертала увагу на те, що до матеріалів справи не долучено доказів на підтвердження передання (перерахування) коштів за надання правової допомоги, а тому виникають сумніви щодо факту сплати позивачем за надання юридичної допомоги, оскільки поняття «погодження суми наданих правових послуг» та «оплата за надані правові послуги» не являються тотожними. По друге, дана справа не є складною, позовна заява виконана у типовій формі для позовів про стягнення заборгованості (лише частково має ознаки індивідуалізованості) тому вказана сума за надання правової допомоги є завищеною. В результаті аналізу долучених документів випливає, що витрата на усну консультацію навіть з вивченням документів 2 години часу є явно завищеною одиницею. Окрім того, позовну заяву підписав директор ТОВ «ФАКТОРИНГ ПAPTHEPC» , він же i посвідчив додатки до позовної заяви, отже виникають сумніви щодо факту складення заявленої позовної заяви адвокатом Адвокатського об`єднання «ЛІГАЛ ACCICTAHC». З огляду на викладене, ураховуючи фактичний обсяг наданих адвокатським об`єднанням «ЛІГАЛ ACCICTAHC» юридичних послуг, співмірність суми витрат зі складністю справи та відповідність суми понесених витрат критеріям реальності i розумності, час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), сторона позивача просить зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу до 1500,00 грн Крім того представниця відповідачки просила стягнути із позивача витрати відповідачки на професійну правничу допомогу у розмірі 5000,00 грн (а. с. 164 - 175). 05 червня 2025 року до суду надійшли пояснення позивача щодо наданого стороною відповідача власного розрахунку заборгованості, у яких зазначено, що щодо нарахування відсотків сторонами погоджено, 2 окремі випадки пролонгації договору: пролонгація у зв`язку із вибором Позичальником умов пролонгації та сплатою певною сумою грошових коштів в залежності від обраних умов пролонгації (п. 2.3.2 а); автоматична пролонгація договору у зв`язку із продовженням користування Позичальником кредитом (п. 2.3.2 б). Умовами договору передбачені пільговий розмір відсотків за ставкою 1,25% в день відповідно до п. 1.5.2 Кредитного договору та базовий (стандартний) розмір відсотків за ставкою 5% в день відповідно до п. 1.6 Кредитного договору. За умовами договору строк кредитування становив з 03.11.2021 року по 18.11.2021 року. За даний період відсотки нараховувались за пільговою відсотковою ставкою. 19.11.2021 року Відповідач продовжив користуватись кредитними та строк кредитування було автоматично продовжено відповідно до п. 2.3.2 б) Кредитного договору за стандартною відсотковою ставкою (протягом 1 дню з 60 можливих). 19.11.2021 року сторонами було продовжено строк кредитування на 3 дні (до 22.11.2021 року) згідно з п. 2.3.2 а) Кредитного договору у зв`язку із здійсненням позичальником платежу після вибору доступних умов за пільговою відсотковою ставкою. З 23.11.2021 по 27.11.2021 року Відповідач продовжив користуватись кредитними та строк кредитування було автоматично продовжено відповідно до п. 2.3.2 б) Кредитного договору за стандартною відсотковою ставкою (протягом 5 дні з 60 можливих). 27.11.2021 року сторонами було продовжено строк кредитування на 3 дні (до 30.11.2021 року) згідно з п. 2.3.2 а) Кредитного договору у зв`язку із здійсненням позичальником платежу після вибору доступних умов за пільговою відсотковою ставкою. З 01.12.2021 по 12.12.2021 року Відповідач продовжив користуватись кредитними та строк кредитування було автоматично продовжено відповідно до п. 2.3.2 б) Кредитного договору за стандартною відсотковою ставкою (протягом 12 днів з 60 можливих). 12.12.2021 року сторонами було продовжено строк кредитування на 3 дні (до 15.12.2021 року) згідно з п. 2.3.2 а) Кредитного договору у зв`язку із здійсненням позичальником платежу після вибору доступних умов за пільговою відсотковою ставкою. З 16.12.2021 по 18.01.2022 року Відповідач продовжив користуватись кредитними та строк кредитування було автоматично продовжено відповідно до п. 2.3.2 б) Кредитного договору за стандартною відсотковою ставкою (протягом 34 днів з 60 можливих). 18.01.2022 року сторонами було продовжено строк кредитування на 15 днів (до 02.02.2022 року) згідно з п. 2.3.2 а) Кредитного договору у зв`язку із здійсненням позичальником платежу після вибору доступних умов за пільговою відсотковою ставкою. Після 02.02.2022 року Відповідач продовжив користуватись кредитними та з 03.02.2022 по 10.02.2022 року строк кредитування було автоматично продовжено відповідно до п. 2.3.2 б) Кредитного договору за стандартною відсотковою ставкою (протягом решти 8 днів з 60 можливих). Отже, розмір та порядок нарахування відсотків погоджений сторонами Кредитного договору, підстави виникнення заборгованості є законними, а її розмір розумним та справедливим. Крім того, на вимогу Позивача Первісний кредитор - ТОВ «Мілоан» надав виправлений розрахунок заборгованості, в якому коректно зазначений п. 1.6 договору замість п. 1.5.3, який долучено попередньо позивачем до пояснень. Згідно п. 1.6. Договору стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5.00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Згідно п. 4.2. Договору у разі прострочення позичальником зобов`язань зі сплати заборгованості згідно з умовами цього договору, кредитодавець починаючи з дня наступного за датою спливу строку кредитування, з урахуванням пролонгацій та оновлених графіків платежів, що складаються у зв`язку з продовженням строку кредитування (пролонгацією), має право (не обов`язок) нарахувати проценти за стандартною (базовою) ставкою передбаченою п.1.6 договору в якості процентів за порушення грошового зобов`язання, передбачених ст. 625 ЦК України. У випадку нарахування процентів, вважається, що ця умова договору встановлює інший розмір процентів в розумінні ч.2 ст.625 ЦК України, на рівні стандартної (базової) ставки, передбаченої п.1.6 договору. Обов`язок позичальника по сплаті таких процентів настає після відповідної вимог Кредитодавця. Таким чином, сторони погодили, що за користування кредитними коштами кредитором нараховуються відсотки за користування кредитом на весь період фактичного користування, в тому числі і у випадку прострочення виконання грошового зобов`язання за ставкою передбаченою п.1.6 договору в якості процентів за порушення грошового зобов`язання, передбачених ст. 625 ЦК України. Підсумовуючи вищевикладене, із врахуванням п. 4,2. Договору та ч. 2 ст. 625 ЦК України, нараховані відсотки після спливу строку кредитування повинні бути стягнуті на рахунок позивача. Вказане узгоджується з висновком, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 квітня 2023 року у справі №910/4518/16. Щодо нарахування комісії представниця позивача Сердійчук А.А. посилалася на ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» та відмічала, що даний закон безумовно та однозначно передбачає право Позивача (як Кредитодавця) на встановлення комісії за надання кредиту за Кредитним договором. Також, комісія за надання кредиту була також відображена і в тексті Кредитного договору, який був підписаний відповідачем, що свідчить про обізнаність останнього щодо включення комісії «за надання кредиту» до загальних витрат за Кредитним договором. Крім того, у відповідності до пункту 9 Положення про додаткові вимоги до договорів небанківських фінансових установ про надання коштів у позику (споживчий, фінансовий кредит), затв. Постановою Правління НБУ № 113 від 03.11.2021р., яке визначає додаткові умови, не визначені ЦК України, Законом про споживче кредитування, Законом України «Про фінансові послуги» та іншими законами України, які містять норми щодо договірних відносин у частині надання фінансових послуг, вимоги договорів про надання фінансових послуг, що укладаються між споживачами та небанківськими фінансовими установами, Договір про надання фінансових послуг повинен містити, в т.ч. назви грошових зобов`язань (із роз`ясненням їх економічної сутності), включаючи комісії за надання та користування кредитом. Щодо стягнення витрат на правничу допомогу на користь Позивача указувала, що витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. Дана позиція є усталеною і підтверджується численними постановами Верховного Суду, наприклад у справах № 923/560/17, № 329/766/18, № 178/1522/18. Так як рахунок ще не виставлений у відповідності до п. 4.2 Договору, оплата буде проведена після виставлення такого рахунку. Договірні відносини між ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» та АО «ЛІГАЛ АССІСТАНС» за Договором є виключно цивільно-правовими правовідносинами між сторонами цього договору і не впливають на жодні права Відповідача у справі. Вони мають на меті лише обумовлені угодою обов`язки та відповідні дії сторін даного договору, що не суперечать правовим нормам та не зачіпають інтереси третіх осіб. Відтак, будь-які посилання на цей договір з метою доведення порушень прав Відповідача є необґрунтованими. Посилаючись на практику Верховного Суду відмічала, що заявлена до стягнення сума витрат позивача є співмірною зі складністю даної справою, зворотного відповідачем не доведено. Щодо витрат на правову допомогу на користь Відповідача представниця позивача зазначала, що Відповідачем заявлено попередній розмір витрат на правничу допомогу - 5 000,00 грн. Дані витрати є неспівмірним з обсягом послуг, наданих Відповідачу та є очевидно завищеними, враховуючи, що справа розглядається в порядку спрощеного провадження, є малозначною, а також типовою для представника Відповідача, що вбачається з відкритих джерел (веб-портал Судова влада). Крім того, заперечення Відповідача є типовими для даної категорії спорів, підготовка відзиву не потребувала значного витрачення часу на пошук судової практики, пошук та збирання доказів, тощо. Звертала увагу, що спір виник внаслідок протиправної поведінки Відповідача, пов`язаної з тривалим невиконанням умов договору. Отже, стягнення витрат на правничу допомогу з Позивача не можна вважати розумним, справедливим та таким, що відповідає засадам цивільного судочинства. Таким чином, витрати на правову допомогу, заявлені Відповідачем є безпідставними, а їх розмір є завищеним та необґрунтованим. У зв`язку з чим, Позивач просить відмовити Відповідачу у задоволенні вимоги про стягнення з Позивача витрат на правничу допомогу або суттєво зменшити її розмір. Окрім того, із врахуванням того, що витрати на правничу допомогу із орієнтованим розрахунком витрат не було подано із відзивом (із врахуванням відмови суду в прийнятті такого відзиву та постанови суду апеляційної інстанції, якою підтверджено правомірність залишення без розгляду відзиву на позовну заяву), вважаємо, що відповідач втратив право на отримання компенсації витрат на правчничу допомогу (а. с. 183 - 187). За клопотанням представниці відповідачки у зв`язку з апеляційним оскарженням ухвали суду від 18.02.2025 судові засідання, які були призначені на 05.03.2025, 08.04.2025 було відкладено. Судове засідання 19 травня 2025 року за клопотанням представниці позивача було відкладене на 12 червня 2025 року. У зв`язку з колегіальним розглядом кримінального провадження за обвинуваченням [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п. 2 ч. 2 ст. 115 КК України, судове засідання по якому було призначено на 13 годину 30 хвилин 12 червня 2025 року, у даній справі було оголошено перерву до 28 липня 2025 року . У судовому засіданні 28 липня 2025 року представник позивача позов підтримав та просив його задовольнити. Відповідачка та її представниця у судове засідання не з`явилися, у заяві, яка надійшла до суду 09 липня 2025 року, судове засідання просили проводити за їх відсутності (а. с. 206 - 207). Фактичні обставини справи, установлені судом Судом установлено, що 03 листопада 2021 року між [PERSON] та ТОВ «МІЛОАН» в електронному вигляді укладено договір про споживчий кредит № 4448082 (а.с. 17-21). Відповідно до довідки про ідентифікацію, виданої ТОВ «МІЛОАН», клієнт [PERSON] , з якою укладено договір № 4448082 від 03 листопада 2021 року, ідентифіковано ТОВ «МІЛОАН». Акцепт договору позичальником (підписання аналогом ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора): одноразовий ідентифікатор - S90053; дата відправки ідентифікатора позичальнику - 03 листопада 2021 року; номер телефону, на який відправлено ідентифікатор - [NUMBER] (а.с. 29). Згідно умов Договору, кредитодавець зобов`язується на умовах визначених цим Договором, на строк визначений п. 1.3. Договору надати позичальнику грошові кошти (фінансовий кредит) у сумі визначеній у п. 1.2. Договору (далі - кредит), а позичальник зобов`язується повернути кредитодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом (далі - плата) у встановлений п. 1.4. Договору термін та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та в строки/терміни, що визначені Договором. Кредит надається з метою задоволення потреб позичальника не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю та виконанням обов`язків найманого працівника. Типом кредиту є кредит. Сума кредиту становить 10000,00 грн строком на 15 днів з 03 листопада 2021 року (п. 1.2. та 1.3. Договору). Пунктом 1.5.1. Договору визначено, що комісія за надання кредиту становить 1000,00 грн, яка нараховується за ставкою 10% від суми кредиту одноразово. Відповідно до п. 1.5.2. та п. 1.6. Договору, проценти за користування кредитом: 1875,00 грн, які нараховуються за ставкою 1,25% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5,00% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Згідно з п. 2.1. Договору, кредитні кошти надаються позичальнику шляхом переказу на картковий рахунок. Згідно із пунктом 2.3.1. продовження указаного в п. 1.3. договору строку кредитування може відбуватись на пільгових або стандартних (базових) умовах: позичальник має право неодноразово продовжувати строк кредитування, за умови, що кредитодавцем надана така можливість позичальнику відповідно до розділу 6 Правил надання фінансових кредитів (послуг) товариством, що розміщені на веб-сайті товариства tengo.ua за посиланням https://tengo.ua/s/documents і є невід`ємною частиною цього договору. Для продовження строку кредитування за цим пунктом позичальник має вчинити дії передбачені розділом 6 Правил, у т.ч., сплатити комісію за управління та обслуговування кредиту на певну частку заборгованості по кредиту. Якщо позичальник здійснює продовження строку кредитування (пролонгацію) на пільгових умовах, проценти за користування кредитом протягом періоду на який продовжено строк кредитування нараховується за ставкою, визначеною п.1.5.2. договору. Позичальник може збільшити строк кредитування на 1 (один) день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування (з урахуванням усіх пролонгацій). Так збільшення (продовження) строку кредитування відбувається кожен раз коли позичальник продовжує користуватись кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. У випадку, якщо внаслідок чергового продовження строку кредитування позичальником у спосіб вказаний цим пунктом, загальний період пролонгації на стандартних (бахових) умовах перевищить 60 днів, таке продовження здійснюється на кількість днів, що залишалась до досягнення загальним строком пролонгації на стандартних (базових) умовах 60 днів. Якщо позичальник здійснює продовження строку кредитування (пролонгацію) на стандартних (базових) умовах, проценти за користування кредитом протягом періоду на який продовжено строк кредитування нараховуються за стандартною (базовою) ставкою наведеною у п. 1.6. Договору (п. 2.3.1.2. Договору). Згідно з п. 4.2. Договору у разі прострочення позичальником зобов`язань зі сплати заборгованості згідно з умовами цього договору кредитодавець, починаючи з дня, наступного за датою спливу строку кредитування, з урахуванням пролонгацій та оновлених графіків платежів, що складаються у зв`язку з продовженням строку кредитування (пролонгацією), має право нарахувати проценти за стандартною (базовою) ставкою, передбаченою п. 1.6 договору в якості процентів за порушення грошового зобов`язання, передбачених ст. 625 ЦК України. У випадку нарахування процентів вважається, що ця умова договору встановлює інший розмір процентів у розумінні ч. 2 ст. 625 ЦК України, на рівні стандартної (базової) ставки, передбаченої п. 1.6 договору. Обов`язок позичальника із сплати таких процентів настає після відповідної вимоги кредитодавця. Пунктом 6.1. Договору передбачено, що цей кредитний договір укладається в електронній формі в особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно-телекомунікаційній системі товариства та доступний зокрема через сайт товариства та/або відповідний мобільний додаток чи інші засоби. Відповідно до п. 6.2. Договору, розміщені в Особистому кабінеті Позичальника проект цього Кредитного договору або інформація з посиланням на нього є пропозицію Товариства про укладення Кредитного договору (офертою). Відповідь про прийняття пропозиції про укладання цього Кредитного договору (акцепт) надається Позичальником шляхом відправлення Товариству електронного повідомлення та відбувається із застосуванням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, який надсилається Товариством електронним повідомленням на мобільний телефонний номер Позичальника , а Позичальник використовує одноразовий ідентифікатор (отриману алфавітно-цифрову послідовність) для підписання цього Кредитного договору/електронного повідомлення про прийняття пропозиції про його укладення (акцепту). Електронне повідомлення (акцепт) може бути відправлене Позичальником через сайт Товариства, мобільний додаток або у SMS-повідомленні з мобільного телефонного номеру Позичальника на номер [NUMBER] . Після укладення цей Кредитний договір надається (надсилається) Позичальнику шляхом розміщення в Особистому кабінеті Позичальника. Додатково укладений електронний кредитний договір та/або повідомлення про його укладення може бути на розсуд Товариства направлено Позичальнику на електронну пошту або іншими каналами (засобами) зв`язку, наданими Позичальником Товариству. Також, у Договорі були зазначені анкетні дані відповідачки [PERSON] , зокрема: РНОКПП [NUMBER] , телефон [NUMBER] та електронна пошта [INFO] До позову було додано Паспорт споживчого кредиту № 4448082, Графік платежів за договором про споживчий кредит 4448082 від 03 листопада 2021 року та Правила надання фінансових кредитів ТОВ «Мілоан» (звор. а.с. 21, 22, 24-28), які не містять підпису відповідачки [PERSON] . Відповідно до довідки, виданої 08 листопада 2024 року, ТОВ ФК «Елаєнс» надає ТОВ «МІЛОАН» послуги з переказу грошових коштів (звор. а.с. 29). 03 листопада 2021 року на карту [NUMBER] було переховано кошти в сумі 10000,00 грн згідно договору № 44480872. Згідно з відомостями про щоденні нарахування та погашення [PERSON] , відповідачці нараховувалися проценти, [PERSON] сплачувалася комісія та частково погашалась заборгованість (а.с. 30-31). Відповідно до розрахунку заборгованості, складеного ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС», станом на 06 грудня 2024 року [PERSON] має заборгованість за кредитним договором № 4448082, в сумі 32278,48 грн, яка складається з: заборгованості за тілом кредиту - 8747,00 грн, заборгованості за процентами - 22531,48 грн, та заборгованості за комісією - 1000,00 грн (а.с. 32). 26 липня 2024 року між ТОВ «МІЛОАН» та ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» укладено договір факторингу № 26-07/2024, відповідно до умов якого ТОВ «МІЛОАН» передає (відступає) за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» приймає належні ТОВ «МІЛОАН» права вимоги до боржників (а.с. 33-38). Відповідно до Реєстру боржників до договору факторингу№ 26-07/2024 та Витягу із вказаного реєстру, під № 8067 зазначена [PERSON] (а.с. 7, звор. а.с. 39-40). Згідно з договором факторингу, право вимоги - всі належні клієнту права грошової вимоги до боржника, які виникли на підставі договорів про споживчий кредит. Відповідно до п. 14.1. договору факторингу, договір набирає чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення печатками та діє до повного виконання сторонами зобов`язань за цим договором. Застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника) (стаття 1077 ЦК України). Статтею 512 ЦК України визначено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 ЦК України). Відповідно до статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Отже, неповідомлення боржника про заміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту. Даний висновок суду базується на висновку Верховного Суду, викладеному у постанові від 01 лютого 2018 року у справі № 569/8962/16-ц. У порушення умов кредитного договору, а також ст. 509, 526, 1054 ЦК України, відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконав. Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно з ч. 1 ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Згідно з ч. 1 ст. 641 ЦК України, пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». У статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Частина 5 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: - електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; - електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; - аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (вебсайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення. Без отримання листа на адресу електронної пошти та смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений. Такі ж висновки щодо правомірності укладання сторонами кредитного договору в електронній формі та його відповідність вимогам закону, в тому числі Закону України «Про електронну комерцію», містять постанови Верховного Суду від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19 та від 10 червня 2021 року у справі № 234/7159/20. Враховуючи вищезазначене, суд доходить висновку, що 14 листопада 2021 року між ТОВ «МІЛОАН» та [PERSON] був укладений договір про споживчий кредит відповідно до чинного законодавства. Указаної обставини сторона відповідача не оспорює, проте заперечує щодо розміру заборгованості за кредитним договором. Здійснюючи перевірку розрахунків заборгованостей, зроблених сторонами по справі суд зазначає наступне. Відповідно до положень п.2.3. кредитного договору сторони погодили, що строк кредитування може бути продовжений (пролонгований) на пільгових чи на стандартних умовах. Продовження, вказаного в п.1.3. Договору строку кредитування може відбуватись на пільгових або стандартних (базових) умовах (п. 2.3.1.). Згідно з 2.3.1.1. пролонгація на пільгових умовах: позичальник має право неодноразово продовжувати строк кредитування за умови надання йому такої можливості кредитодавцем, для продовження строку кредитування на пільгових умовах позичальник має вчинити дії, передбачені розділом 6 Правил, в тім числі сплатити комісію: на 3 дні - 3,00% від поточного залишку кредиту, 7 днів - 5,00%. 15 днів - 10,00%. Пунктом п. 2.3.1.2. Договору передбачено пролонгацію на стандартних (базових) умовах: позичальник може збільшити строк кредитування на 1 (один) день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування (з урахуванням всіх пролонгацій). Таке збільшення (продовження) строку кредитування відбувається кожен раз коли позичальник продовжує користування кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. У випадку, якщо внаслідок чергового продовження строку кредитування позичальником у спосіб вказаний цим пунктом, загальний період пролонгації на стандартних (базових) умовах перевищить 60 днів, таке продовження здійснюється на кількість днів, що залишилася до досягнення загальним строком пролонгації на стандартних (базових) умовах 60 днів. Користування кредитними коштами припиняється, якщо у позичальника відсутня заборгованість перед кредитодавцем за кредитом (тілом кредиту). Якщо позичальник здійснює продовження строку кредитування (пролонгацію) на стандартних (базових) умовах, проценти за користування кредитом протягом періоду на який продовжено строк кредитування нараховуються за стандартною (базовою) ставкою наведеною у п. 1.6. Договору. Зазначені обставини свідчать про те, що умовами кредитного договору сторони передбачили порядок продовження строку кредиту та умови і строк нарахування процентів за користування кредитом. Суд зазначає, що заборгованість за процентами нарахована позивачем, виходячи з тих процентних ставок, що були узгодженні сторонами у договорі, а саме: 1,25% в день відповідно до п. 1.5.2 Кредитного договору та базовий (стандартний) розмір відсотків за ставкою 5% в день відповідно до п. 1.6 Кредитного договору. Так, за кредитним договором №4448082 ТОВ «Мілоан» надало [PERSON] кредит 03 листопада 2021 року. З 04 листопада до 18 листопада 2021 року тривав пільговий строк кредитування, під час якого ТОВ «Мілоан» нараховувало [PERSON] проценти за ставкою 1,25% від фактичного залишку кредиту (10000 грн) за кожен день строку користування кредитом у розмірі 125,00 грн на день. 19 листопада 2021 року відповідачка сплатила частину процентів, комісії та частину тіла кредиту (300,00 грн). Оскільки до 19 листопада 2021 року [PERSON] не повернула кредит і продовжила користуватися кредитними коштами, то відповідно до пункту 2.3.1.2 кредитного договору на 20 листопада 2021 року строк кредитування був продовжений (пролонгований) на стандартних (базових) умовах. З 20 по 22 листопада 2021 року [PERSON] були нараховані проценти на залишок тіла кредиту (9700,00 грн) за пільговою процентною ставкою - 1,25%, а з 23 по 27 листопада 2021 року - за стандартною (базовою) процентною ставкою у розмірі 5% від фактичного залишку кредиту у розмірі 485,00 грн за день. 27 листопада 2021 року відповідачка сплатила частину процентів, комісії та частину тіла кредиту (291,00 грн). Оскільки до 27 листопада 2021 року [PERSON] не повернула кредит і продовжила користуватися кредитними коштами, то відповідно до пункту 2.3.1.2 кредитного договору на 28 листопада 2021 року строк кредитування був продовжений (пролонгований) на стандартних (базових) умовах. З 28 листопада по 30 листопада 2021 року [PERSON] були нараховані проценти на залишок тіла кредиту (9700,00 грн) за пільговою процентною ставкою - 1,25%, а з 01 грудня по 12 грудня 2021 року - за стандартною (базовою) процентною ставкою у розмірі 5% від фактичного залишку кредиту у розмірі 470,45 грн за день. 12 грудня 2021 року відповідачка сплатила частину процентів, комісії та частину тіла кредиту (282,00 грн). Оскільки до 12 грудня 2021 року [PERSON] не повернула кредит і продовжила користуватися кредитними коштами, то відповідно до пункту 2.3.1.2 кредитного договору на 13 грудня 2021 року строк кредитування був продовжений (пролонгований) на стандартних (базових) умовах. З 13 грудня по 15 грудня 2021 року [PERSON] були нараховані проценти на залишок тіла кредиту (9127,00 грн) за пільговою процентною ставкою - 1,25%, а з 16 грудня 2021 року по 12 січня 2022 року - за стандартною (базовою) процентною ставкою у розмірі 5% від фактичного залишку кредиту у розмірі 456,35 грн за день. 18 січня 2022 року відповідачка сплатила частину процентів, комісії та частину тіла кредиту (380,00 грн). Оскільки до 18 січня 2022 року [PERSON] не повернула кредит і продовжила користуватися кредитними коштами, то відповідно до пункту 2.3.1.2 кредитного договору на 19 січня 2022 строк кредитування був продовжений (пролонгований) однак у меншій відсотковій ставці, ніж це передбачено умовами договору. З цього приводу представниця позивача - Німченко А.Р. суду повідомила, що кредитор скористався своїм правом нараховувати відсотки у меншому розмірі, ніж це передбачено умовами договору, з метою зменшення заборгованості позичальника. З огляду на викладене, суд не приймає заперечення сторони відповідачки щодо відсутності факту пролонгації за Договором строку кредитування. З цього випливає, що контррозрахунок заборгованості відповідачки зроблено без урахування умов пролонгації кредитного договору, а тому суд не бере його до уваги. У свою чергу позивачем здійснено розрахунок заборгованості у відповідності до умов кредитного договору. Арифметичних чи логічних помилок при цьому судом установлено не було. Строк кредитування було продовжено відповідно до умов пункту 2.3. кредитного договору. Щодо відсутнього пункту 1.5.3. кредитного договору, на який посилається позивач як у позовній заяві та у відомостях про щоденні нарахування та погашення, про що зазначала представниця позивача, суд зазначає, що дійсно у розрахунку заборгованості, який був долучений до позовної заяви, міститься посилання на пункт 1.5.3 кредитного договору, який у даному договорі відсутній. Однак суд вважає, що дана обставина не звільняє суд від обов`язку перевірити правильність розрахунку заборгованості, який, на думку суду, позивачем було здійснено у відповідності до умов кредитного договору (пункти 1.5.2., 2.3.1. та 1.6. договору) та строку кредитування. Отже помилкове зазначення пункту 1.5.3 кредитного договору не свідчить про неправомірність нарахованих відсотків. Щодо неправомірності нарахування позивачем комісії за надання кредиту суд зазначає наступне. Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Згідно з частиною другою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Отже, Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. На виконання вимог, у тому числі, пункту 4 частини першої статті 1 та частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року № 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі - Правила про споживчий кредит). Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність, постанову Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту». Відповідно до пункту 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил. Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил про споживчий кредит). Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту. Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог Закону України «Про споживче кредитування» та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлення у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19 вказано, зокрема, що відповідно до частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Таким чином, Законом України № 1734-VIII безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. Тобто, Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, зокрема і щодо правомірності встановлення у кредитному договорі комісії за розрахунково-касове обслуговування. В пункті 1.5.1. кредитного договору чітко зафіксовано сплату відповідачкою одноразової комісії за ставкою 10,00% від суми кредиту. За статтями 6, 626, 627, 628 ЦК України сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи-споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідачка мала можливість не вступати у кредитні відносини із фінансовою установою, якщо вважала, що встановлення комісії за розрахунково-касове обслуговування за ставкою 10,00% від суми кредиту несправедливою умовою, натомість вона погодила зі своєї сторони такі умови договору, підписавши його зміст без будь-яких застережень. Підписавши кредитний договір, [PERSON] засвідчила, що погодилася на отримання у кредит коштів саме на умовах, що визначені договором. Отже комісію за надання кредиту позивачем було нараховано правомірно. Суд не приймає посилання представниці відповідачки на постанову Верховного Суду у постанові від 06.11.2023 у справі №204/224/21, оскільки у вказаній справі суд дійшов висновку про те, що якщо в кредитному договорі банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням i поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування), то положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) с нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 1, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». У даній справі первісним кредитором було установлено разову комісію за надання кредиту, що не суперечить вимогам Закону України «Про споживче кредитування». Таким чином суд, дослідивши матеріали справи, установив, що у відповідачки утворилась заборгованість за договором про споживчий кредит № 4448082 в сумі 32278,48 грн, яка складається з: заборгованості за тілом кредиту - 8747,00 грн, заборгованості за процентами - 22531,48 грн, та заборгованості за комісією - 1000,00 грн. Ураховуючи вищезазначене, суд доходить висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі та з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню заборгованість в сумі 32278,48 грн, яка складається з: заборгованості за тілом кредиту - 8747,00 грн, заборгованості за процентами - 22531,48 грн, та заборгованості за комісією - 1000,00 грн. Щодо судових витрат Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З платіжної інструкції № 0483610124 від 24 грудня 2024 року встановлено, що позивачем при зверненні до суду з даним позовом сплачено судовий збір в розмірі 2422,40 грн (а.с. 1). Вказані кошти зараховані до спеціального фонду Державного бюджету України (а.с. 52). Зважаючи на те, що позовні вимоги суд задовольняє в повному обсязі, з відповідачки у відповідності до ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню судові витрати в розмірі 2422,40 грн. Щодо судових витрат, зокрема, витрат на професійну правничу допомогу, які понесла сторона позивача слід зазначити наступне. Відповідно до ч. 3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу позивачем було долучено: копію договору № 02-07/2024 про надання правової допомоги від 02 липня 2024 року (12-13); копію прайс-листа АО «Лігал Ассістанс» (звор. а.с. 13-14); заявку на надання юридичної допомоги № 143 від 01 листопада 2024 року (а.с. 15) та витяг з акту № 1 про надання юридичної допомоги від 29 листопада 2024 року (а.с. 16). Відповідно до договору про надання правової допомоги від 02 липня 2024 року, укладеного між ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» (клієнт) та адвокатським об`єднанням «Лігал Ассістанс», клієнт доручає, а адвокатське об`єднання приймає на себе зобов`язання надавати юридичну допомогу в обсязі та на умовах, передбачених даним договором. Адвокатське об`єднання на підставі звернення клієнта, яке оформлено у формі заявки на надання юридичної допомоги, приймає на себе зобов`язання з надання юридичної допомоги (пункти 1.1, 2.1 договору). Відповідно до пункту 4.1 договору, вартість послуг узгоджується сторонами у формі заявок на надання юридичної допомоги, які є невід`ємними додатками до договору. Сума, визначена актом про надання юридичної допомоги цього договору є гонораром адвокатського об`єднання за надання юридичної допомоги та поверненню не підлягає (п. 4.5 договору). Згідно заявки на надання юридичної допомоги № 143, сторони погодили надання наступних правових (юридичних) послуг: надання усної консультації з вивченням документів, кількість годин - 2, ціна - 3000,00 грн; складання позовної заяви про стягнення боргу для подачі до суду, кількість годин - 2, ціна - 6000,00 грн (а.с. 15). Суд не приймає посилання сторони відповідача про те, що до матеріалів справи не долучено доказів на підтвердження передання (перерахування) коштів за надання правової допомоги, оскільки у постанові Верховного Суду від 27 липня 2022 року у справі №686/28627/18 судом зазначено, що: «аналізуючи вказані норми ЦПК України про відшкодування витрат на професійну правову допомогу, Верховний Суд дійшов висновку, що до понесених стороною витрат на професійну правову допомогу відносяться як витрати, які оплачені стороною/третьою особою до моменту заявлення вимоги про їх відшкодування так і ті, які будуть оплачені нею в майбутньому, якщо це відповідає умовам договору». Як зазначено у пункті 4.2 договору про надання правової допомоги від 02 липня 2024 року клієнт зобов`язується оплатити надані адвокатським об`єднанням послуги після надання адвокатським об`єднанням відповідного рахунку для оплати. Як було зазначено позивачем, адвокатським об`єднанням рахунок оплати за свої послуги на момент подачі позову виставлено не було. Щодо того, що позовну заяву підписав директор ТОВ «ФАКТОРИНГ ПAPTHEPC», а не адвокат Адвокатського об`єднання «ЛІГАЛ ACCICTAHC» суд зазначає, що дана обставина жодним чином не впливає на існування між позивачем та Адвокатським об`єднанням «ЛІГАЛ ACCICTAHC» договірних відносин, які підтверджені у достатньому обсязі підтверджені наданими стороною відповідача доказами. Між тим доводи сторони відповідача щодо того, що дана справа є нескладною, позовна заява виконана у типовій формі для позовів про стягнення заборгованості суд вважає обґрунтованими з огляду на наступне. У частині 3 статті 141 ЦПК України передбачено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Тобто, ЦПК України передбачено критерії визначення та розподілу судових витрат: їх дійсність; необхідність; розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Розумність характерна та властива як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватноправових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і тлумачення процесуальних норм. Такі висновки викладено у постанові Верховного Суду від 17 листопада 2023 року у справі № 754/7992/20. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» ЄСПЛ зазначив, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» вказано, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. На думку суду, стягнення із відповідача судових витрат на правничу допомогу у розмірі 9000,00 грн, не можна вважати пропорційним меті відшкодування таких витрат. Суд враховує завдання цивільного судочинства, особливості (категорію та складність) спору, значення його для сторін, те, щодана справа не є складною, позовна заява виконана у типовій формі для позовів про стягнення заборгованості, тому суд вважає, що вказана сума за надання правової допомоги є завищеною. З огляду на викладене, ураховуючи фактичний обсяг наданих адвокатським об`єднанням «Лігал Ассістанс» юридичних послуг, співмірність суми витрат зі складністю справи та відповідність суми понесених витрат критеріям реальності і розумності, час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), суд вважає, що заявлений позивачем розмір вимог щодо стягнення понесених витрат на правничу допомогу слід задовольнити частково, а саме: на суму 5000,00 грн. Щодо судових витрат відповідачки суд зазначає, що у зв`язку із задоволенням позову у повному обсязі, судові витрати відповідачки слід покласти на відповідачку [PERSON] . На підставі викладеного та

Outcome: approved