Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-27 00:00:00

Адвокат Шумило Н.М. звернулася до суду з позовною заявою в інтересах позивача, в якому просить: - встановити факт спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу та ведення спільного господарства [PERSON] та [PERSON] в період часу з 17.01.2015 по 01.04.2023; - визнати об`єктами права спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON] : житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] ; житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] ; легковий автомобіль Chevrolet Lacetti, державний номерний знак [NUMBER] , 2008 року випуску; комбайн зернозбиральний СК-1 "Нива", 1994 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] ; - в якості поділу спільного майна подружжя, стягнути з [PERSON] на користь позивачки [PERSON] компенсацію за належну їй 1/2 частину спільного майна подружжя в сумі - 246469,50 грн., на отримання якої позивачка погоджується; - вирішити питання розподілу судових витрат. В обгрунтування позову представник позивача вказала, що [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] з 03.03.1990 по 16.01.2015. Не дивлячись на розірвання шлюбу, сторони примирились і після розірвання шлюбу з січня 2015 по квітень 2023 продовжували проживати разом в одному будинку, вести спільне господарство та спільний бюджет. Вказана обставина стверджується зокрема, відповіддю старости с. Вищі Верещаки від 04.09.2023 №20 на адвокатський запит, з якої вбачається, що з 16.01.2015 по листопад 2018 [PERSON] працювала завідуючою ФАП в с. Вищі Верещаки, постійно проживали з [PERSON] однією сім`єю, вели спільне господарство і побут. З 2018 по квітень 2023 [PERSON] періодично виїздила на роботу за кордон і поверталася у с. Вищі Верещаки, де спільно проживали з [PERSON] , вели спільне господарство і побут. Доказом спільного проживання [PERSON] та [PERSON] однією сім`єю без реєстрації шлюбу у період з 16.01.2015 по травень 2023 є датовані фото світлини, з яких вбачається, що у різний проміжок часу, починаючи з 2016 по 2022, сторони зображені разом в колі сім`ї, на відпочинку, під час святкування різних свят, тощо. На вказаних світлинах [PERSON] та [PERSON] усміхнені, позують поруч, а на деяких світлинах [PERSON] обіймає [PERSON] . Вказані світлини підтверджують факт того, що сторони після розірвання шлюбу у 2015 продовжували проживати однією сім`єю, вести спільне господарство, бюджет, тощо. Після розірвання шлюбу у 2015 і до квітня 2023 ні [PERSON] , ні [PERSON] не перебували в іншому зареєстрованому чи фактичному шлюбі. Факт їх спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу у вказаний період також може бути підтверджений показами свідків. У квітні 2023, коли [PERSON] черговий раз повернулася додому з роботи з-за кордону, то дізналась, що [PERSON] її зраджує та має іншу жінку. У зв`язку з цим, між сторонами виник конфлікт, в результаті якого [PERSON] була змушена забрати самі необхідні на перший час її речі і покинути спільне помешкання сторін. Спочатку [PERSON] намагалась вирішити з [PERSON] питання поділу їх спільного майна в позасудовому порядку, пропонуючи йому різні варіанти вирішення майнового спору. На всі пропозиції [PERSON] , як повідомила остання, [PERSON] зазначав, що все майно оформлене на нього, а тому є його власністю і [PERSON] не має на нього будь-яких прав. З такою позицією [PERSON] [PERSON] категорично не погоджується, оскільки вважає, що набуте ними у шлюбі та під час їх спільного проживання як чоловіка та жінки майно є спільним майном подружжя сторін. Весь час перебування у шлюбі з [PERSON] та під час їх фактичних шлюбних відносин [PERSON] працювала, мала стабільний дохід, який вкладала в придбання спільного сумісного майна сторін. Окрім того, починаючи з 2018 [PERSON] виїздила на роботу за кордон, де працювала неофіційно, а зароблені кошти привозила та вкладала в їх з [PERSON] спільний бюджет. Під час перебування сторін в зареєстрованому шлюбу та після розірвання шлюбу між ними, але в період їх спільного проживання як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу в проміжок часу з січня 2015 по травень 2023 ними було набуто у спільну сумісну власність вищевказане майно. У зв`язку з тим, що [PERSON] не погоджується в позасудовому порядку вирішити з [PERSON] питання поділу спільного їх майна як подружжя, [PERSON] вимушена для вирішення цього питання звертатись до суду. [PERSON] вважає, що оскільки спірні автомобіль та комбайн є неподільними речами, що фактично перебувають у володінні та користуванні [PERSON] , вона не бажає визнавати за собою право власності на 1/2 їх частину, оскільки в подальшому це ускладнить для сторін здійснення володіння та користування спірними транспортними засобами. А тому, надає свою згоду на отримання грошової компенсації в розмірі 1/2 частини вартості спірних транспортних засобів у сумі 127000 грн. Щодо поділу житлових будинків, які були придбані сторонами під час шлюбу та під час фактичних шлюбних відносин сторін як чоловіка та жінки, то оскільки [PERSON] здійснює останнім часом володіння та користування вказаними об`єктами і між сторонами існують неприязні стосунки, що унеможливлює спільне користування сторін житловими будинками, то [PERSON] в якості їх поділу бажає отримати від [PERSON] грошову компенсацію в розмірі вартості 1/2 частини, що складає суму - 119469,50 грн. за належну її частину в спільному майні. Ухвалою судді від 27.10.2023 позовну заяву позивачки залишено без руху та надано позивачці строк для усунення її недоліків (том 1 а.с. 66-68). 06.11.2023 представником позивача надано заяву про усунення недоліків разом з оригінал квитанції про оплату судового збору (том 1 а.с.72, 73). Ухвалою суду від 06.11.2023 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження; призначено підготовче засідання (том 1 а.с. 75-76). 01.12.2023 представником відповідача - адвокатом Кушнірьовим О.М. подано відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити в повному обсязі у задоволенні позовних вимог позивача. Вказав, що зазначені твердження та обставини, викладені у позовній заяві не відповідають дійсності, не мають під собою підгрунтя, є вигаданими, особистими вигадками і являються помилковою уявою позивача, оскільки в такий спосіб відповідача намагаються позбавити його майна, належного на праві власності. Дійсно відповідач після розірвання у січні 2015 шлюбу з позивачкою мешкав в одному будинку через те, що остання зареєстрован за вказаним місцем проживання відповідача, не мала місця проживання, але сіпльне господарство з останньою не вів, спільний бюджет не мав, а світлини датовані 2016-2023 зроблені на прохання дітей і не є доказом спільного проживання однією сім`єю. Натомість позивачка не проживала однією сім`єю з відповідачем, вела відокремлений спосіб життя, в тому числі особистого, неодноразово у вищевказаний період виїжджала за кордон не проживаючи поряд із відповідачем. Одночасно, інформація старости у відповіді від 04.09.2023 не може враховуватися за доказ, через те, що викладена і надана позивачу у спосіб не передбачений чинним законодавством, а саме орган місцевого самоврядування надаючи зазначену інформацію діяв поза межами повноважень і до його компетенції не входить надання такої інформації у зазначеній формі. Інших обставин факту спільного проживання однією сім`єю позивача та відповідача в позові не зазначено, доказів в обгрунтування позову, а саме наявності спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у спільних витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин тощо, не вказано і до позову не долучено. Крім того, вартість майна, зазначена у поданих позивачем висновках, складає понад 450000 грн., натомість така сума вигадана, не враховує реальний стан досліджуваного майна, в той час як його вартість менша. Також, позовні вимоги адресовані до іншої, невідомої особи (том 1 а.с.92-97). 12.12.2023 представником позивача - адвокатом Шумило Н.М. подано відповідь на відзив, в якому позивач просить задовольнити в повному обсязі заявлені позивачем позовні вимоги у справі (том 1 а.с.104-107). 29.02.2024 під час підготовчого судового засідання представниками відповідача подано клопотання про витребування доказів, а також виклик свідків у судове засідання (том 1 а.с.171-183). Також, під час підготовчого судового засідання 29.02.2024 позивачкою та її представником підтримано клопотання про виклик свідків, подане разом із позовною заявою (том 1 а.с. 63). Ухвалою суду від 29.02.2024 задоволено клопотання представників відповідача про витребування доказів. Витребувано у голови Олександрівської селищної ради Кропивницького району Кіровоградської області (адреса: 27300, Кіровоградська область, Кропивницького району, селище Олександрівка, вул. Незалежності України,78) інформацію про те, хто та з якого часу станом на 04.09.2023 працював на посаді старости села Вищі Верещаки, з наданням підтверджуючих документів; а також надати копію Положення про старосту Олександрівської селищної ради (зокрема старости села Вищі Верещаки). Витребувано у Державної прикордонної служби України (адреса: 01601, м. Київ, вул. Володимирська,26) інформацію про те чи перетинала Державний кордон України громадянка України [PERSON] , [INFO] , жителька [ADDRESS] , РНОКПП - [NUMBER] , у період часу з січня 2015 по жовтень 2023; якщо так, то повідомити впродовж яких періодів (число, місяць, рік) перетинала кордон на виїз та в`їзд (напрямки) до країни (з країни) (том 1 а.с.186-187). Крім того, у підготовчому судовому засіданні 29.02.2024 судом задоволено клопотання сторони позивача та відповідача про виклик свідків (том 1 а.с. 184-185). 13.03.2024 на виконання ухвали суду від 29.02.2024 Державною прикордонною службою України надано інформацію (том 1 а.с.198, 199). 09.04.2024 представниками відповідача подано копотання про долучення доказів до матеріалів цивільної справи (том 1 а.с.206-209). Ухвалою суду від 09.04.2024 задоволено клопотання представника відповідача та долучено до матерілів справи надані письмові докази згідно клопотання від 09.04.2024; задоволено клопотання сторони позивача та відповідача про виклик свідків; закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті (том 2 а.с.10-12). У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала з обгрунтувань, зазначених у позові, відповіді на відзив та викладених у письмовому виступі у судових дебатах. У судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала, пояснила, що після розірвання шлюбу фактично проживала з відповідачем, ходила на роботу, мали спільний побут, до них в гості приїздили діти. Також разом з відповідачем їздили в подорож як сімейна пара, про що додані до позову фото. У селі мало хто знав, що вони розлучені і вважали їх сім`єю. Під час відпочинку вони проживали в одному номері. Це була подорож до Єгипту як подружжя. В цей період наші діти були вже повнолітніми, проживали окремими сім`ями. За кошти, які вона привозила з закордону із заробітків проводився ремонт в будинку, купувалися необхідні побутові речі, здійснювалося спільне харчування. Комбайн в 2022 році купувався частково за кошти, що мали від продажу спільного вантажного автомобіля ВАЗ 63, який придбавався у шлюбі. А частину коштів на купівлю комбайна відповідач позичив у їх спільних друзів. Кошти загалом були спільні. Придбання будинку по [ADDRESS] частково здійснювалися за кошти які вона надала, а частково за кошти відповідача. В період придбання вказаного будинку відповідач користувався її коштами для побутових потреб. Тобто в них був спільний бюджет. У дебатах вказала, що з 2011 року відповідач офіційно не працював, мав тимчасовий підробіток. До кінця 2018 року основну заробітну плату у сім`ю приносила вона. Після розірвання шлюбу вони спільного проживали, вели господарство, до 2018 року обробляли городи. Коли вона віддавала свою земельну ділянку в оренду, це було більш доцільно і вигідніше, оскільки відповідач тільки починав працювати на землі, не мав техніки. Трактор був придбаний у 2017 році, комбайн був придбаний у 2022 році. Коли намагалася повернути земельну ділянку, не мала права за договором оренди. У 2022 році не могла повернути земельну ділянку у зв`язку з військовим станом, а в 2023 році вони розірвали стостунки і відповідач землі не отримав. Кошти, які заробляла за кордоном, привозила додому і вкладала у сім`ю. Основний ремонт у будинку зробили у 2012 році, але мали ще не зроблену ванну кімнату, яку зробили у 2016 році. Двічі відповідач їздив з нею за кордон працювати, де проживали і працювали спільно. В 2019-2020 працювали окремо на різних роботах. Вони перераховували кошти один одному. У судовому засіданні відповідач позовні вимоги визнав частково, а саме не заперечував придбання майна у шлюбі - житлового будинку по [ADDRESS] та автомобіля Chevrolet, 2008 року випуску. В іншій частині позовні вимоги позивачки не визнав. Вказав, що на відпочинок в Єгипет їздив з неохотою, оскільки не переносить жари. Кошти, які позивачка заробляла, витрачала на себе. У селі знали про їх розлучення. Позивачка влаштувала вдома сварку, під час чого пошкодила речі. Позивачка бажала проживати в м. Черкаси. Він погоджувався надати позивачці 4000 доларів США в рахунок компенсації вартості майна, що було придбано під час шлюбу. Він будинок на [PERSON] придбав для доньки. Комбайн дійсно придбавав за кошти від продажу ГАЗону, а решту позичив у друзів. Позивач казала йому, що все збиткове, вона нічого йому допомагати не буде. У позивачки є земля, він просив надати йому в обробіток, але вона відмовилася. З 2015 року не проживали з позивачкою як подружжя, лише проживали в одному будинку. В період спільного проживання в будинку готували їжу як позивачка так і він, їли спільно. Для оплати послуг по будинку кошти надавав він, а позивачка здійснювала оплату так як часто перебувала в сел. Олександрівка. У 2018 позивачка виїхала за кордон, а коли поверталася, проживала в будинку, має там власну кімнату. Два роки тому (у 2022 році) у нього з`явилася громадянська дружина, шлюб з якою не зареєстровано. Заперечує, що комбайн та житловий будинок по [ADDRESS] придбано за спільні кошти, а автомобіль знаходиться в несправному стані. Про наявність скандалів у сім`ї знала менша донька. Від доньки [PERSON] намагалися приховати скандали, що між ними виникали, оскільки вона ранима дитина, щоб не попала до психологів. Останній ремонт, який проводився у будинку, був у 2016 році. Господарства не було. Він мав у три рази більший заробіток ніж позивачка та остання витрачала свої кошти та придбання одягу, взуття, відпочинок. Кошти, які йому надавала донька, він періодично повертав. У судових дебатах позовні вимоги не визнав у повному обсязі, підтримавши позицію представників. Представник відповідача - адвокат Гінцар В.В. позовні вимоги не визнав, просив відмовити у їх задоволенні у повному обсязі, з обгрунтувань, викладених у його письмовій промові. Представник відповідача - [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив відмовити у задоволенні позову, посилаючись на ст. 72 СК України. Світлини, надані стороною позивача не свідчать про перебування сторін у шлюбі. Допитані свідки позивача жодним чином не надали достовірних відомостей про те, що позивач та відповідач жили однією сім`єю, вели господарство. А слова свідків про їх спільне перебування на дні народженні, не свідчать про їх перебування у шлюбі. Просить, до показів доньки [PERSON] , яка стверджувала про спільне проживання сторін однією сім`єю, віднестися критично, оскільки остання захищає матір. Покази свідка [PERSON] не є належними доказами, оскільки достовірно не підтверджують зазначені обставини. Крім того, не підтверджуються й обставини, які надані ним в довідці від 04.09.2023 на адвокатський запит, оскільки останній не має відповідних повноважень на видачу таких документів. Інші питання щодо майна (їх поділу) не мають значення, оскільки позивачем не дотримано строк звернення до суду з позовом. Свідок [PERSON] у судовому засіданні 12.11.2024 пояснила, що є невісткою позивачки. Позивачка дійсно проживала однією сім`єю з відповідачем, вони придбали будинок поряд із її батьками через хату. Позивачка працювала в с. Вищі Верещаки на ФАП. Вона знала, що позивачка та відповідач були розведені, проте вони проживали разом, садили та сапали город. Вони разом деколи збиралися на гробки. Позивачка та відповідач разом робили ремонти. Востаннє сторони робили ремонт, коли позивачка приїхала із-за кордону, близько півтора - два роки тому. Перед зверненням позивачки до суду, вона чула сварку між сторонами з приводу іншої жінки у відповідача. У судовому засіданні 13.05.2025 свідок [PERSON] пояснила, що чула про розлучення сторін в 2015 році, однак ніхто не міг сказати що вони розведені. Після розірвання шлюбу вони продовжували проживати спільно в будинку, працювали на городі. До них приїздили діти. На юбілеї у [PERSON] були всі діти. Сторони їздили разом в подорож, путівку в яку подарувала донька [PERSON] . Сторони робили ремонт в будинку по [ADDRESS] , купували техніку. По факту вони жили разом, всі в селі їх вважали родиною. [PERSON] таке, що вони разом приїздили до її свекрухи, як чоловік та жінка. Відносились один до одного як чоловік та жінка. Після звернення до суду, вони по іншому відносяться один до одного, як чужі люди. Свідок [PERSON] у судовому засіданні 12.11.2024 пояснила, що є донькою позивача та відповідача. З батьком не розмовляє від початку судового провадження. Востаннє розмовляла з батьком наприкінці лютого - на початку березня 2023, коли мама поїхала до Польщі, а батько привів до їх будинку іншу жінку, не попередивши про це нікого. Батьки розлучені офіційно з 2015 року. Після того, як мама поїхала за кордон, сусіди їм повідомили, що батько привів іншу жінку, яка залишалася в будинку, господарювала там, обробляла город. Через декілька днів після появи іншої жінки батька в селі, останній повіз її в м. Кіровоград знайомити з її сестрою та племінником як його новою дружиною. Зазначила, що батько зраджував матір на протязі всього їх життя. Розлучення в них відбулося через те, що батько зраджував матір. До 2018 року, доки мама працювала на ФАПі, вони проживали в селі, а потім в 2018 році мама вперше поїхала до Польщі, оскільки не вистачало коштів. Коли мама поверталася, проживала в будинку. Весь земельний бізнес, який вів батько, не мав користі. Батько часто позичав кошти на те, щоб обробляти землю. Крім того, вона позичила кошти в розмірі 5000 доларів США для того, щоб батько придбав трактор, на якому обробляв землю. Пізніше батько придбав комбайн за рахунок продажу вантажного автомобіля, який був придбаний у шлюбі з матір`ю. Кошти були витрачені на придбання комбайну, а іншу частину батько позичив та поїхав до Польщі відробляти позичені кошти. Коли мама їздила до Польщі, заробляла кошти та привозила їх додому і за ці кошти проживала сім`я: роботи ремонт (зробили ванну в будинку, ремонт спальні), а також проводили заміну кранів за спільні кошти. Коли батько привів іншу жінку (2023 року), вона приїхала до мами, забрали її речі та остання проживала в неї в м. Київ. Причиною розлучення батьків стала зрада батька. Після декількох місяців після розлучення, батьки помирилися та почали спільно проживати як сімейна пара. Мати та батько в 2020-2021 році працювали спільно в Польщі на одному заводі, спільно винаймали квартиру, зустрічалися, святкували свята. З 2015 року вона проживала в Києві та приїздила в село на свята. Коли вона приїздила, батьки проживали в одній кімнаті. Вона приїздила з нареченим та вони не відчували, що батьки проживають як не сімейна пара. Коли мама востаннє приїхала на півроку додому, батько проживав за її рахунок, мати купувала йому речі, купувала продукти, оплачувала за електроенергію. Батьки двічі їздили до Єгипту. Одну поїзду вона подарувала батькові на 55 років в 2021 році, а інша в 2018 році - була її подарунком батькам на Різдво. Батько не заперечував щодо поїздки. Батьки також їздили разом відпочивати в м. Трускавець як сімейна пара, проживали в одному номері. Після розірвання шлюбу батьки спільно вкладалися грошима, які були наявні в них. У судовому засіданні 07.07.2025 свідок [PERSON] пояснила, що сторони по справі є її батьками. У 2004 році вона почала проживати окремо від батьків. На той момент батьки перебували у шлюбі. Вони розлучилися в 2015, однак проживали як і раніше. У їх фінансову плані нічого не змінилося. Змінилося лише те, що мама пробачила батькові зраду. Причиною їх розлучення були зради батька. Після розірвання шлюбу, продовжували проживати разом. Мати неодноразово пробачала батькові зради. У 2022 році мама приїхала на 3 місяці з Польщі, вони нормально спільно проживали вдома. В лютому-березні 2022 року мама поїхала за кордон по іншому контракту. І без відома когось, батько привів в їх сім`ю іншу жінку, яку їздив в м. Кіровоград знайомити з її сестрою та племінником. Про іншу жінку ніхто ніколи й нічого не знав. Мама поїхала і через короткий проміжок часу у них в сім`ї з`являється чужа людина. Мама їздила по контракту заробляти кошти. Це були спільні сімейні кошти. Батько офіційно не працював з 2011 року. Всі кошти, які зароблялися мамою та батьком, однаково ділилися в сім`ю. Мама не має нічого, в тому числі заощаджень. Коли вони спільно працювали за кордоном та поверталися додому, проводили ремонт (здійснювали заміну труб, насоса в криниці) для спільного блага. На протязі всього життя мати та батько мали окремі бюджети, і коли вони за щось платили, то платив або батько або мати. Харчувалися так же, у кого були наявні кошти, той купував продукти. Вона оплачувала батькам поїздку на відпочинок, де був спільний номер з ліжком. Вона не робила нічого окремо для батька або для матері. Вона одну поїзду подарувала на день народження батькові, а іншу - на Різдво. Це був 2019 та 2021 рік. Різниці у їх відносинах до розлучення та після вона не бачила. Вона по можливості приїздила додому (2-5 разів на рік). Вона надала батькам вибір подарунку, і батько сказав - квиток на відпочинок. Коли батьки зупинялися у нею в м. Києві перед поїздкою, проживали в одній кімнаті. Батьки офіційно розірвали шлюбу у 2015 році. Вона бувала 3-14 днів на рік у батьків. Не проживаючи з батьками, вона підтримувала з ними щодня зв`язок по телефону, як з батьком так і з матір`ю, знала чим вони займалися. Вона позичила батькові 5000 доларів для купівлі трактора. На сусідній вулиці вона також допомагала батькам купувати будинок, який коштував 16000 грн. (вона надала 11000 грн.). Він був придбаний для спільного господарства - матері та батька. Вона ніколи не давала окремо батькові кошти, крім якщо це не стосувалося здоров`я та придбання зброї. Мати спільно готувала на сім`ю. Вона возила батька на МРТ, видаляли йому родимку. Свідок [PERSON] у судовому засіданні 12.11.2024 пояснив, що є старостою Олександрівської селищної ради Кропивницького району Кіровоградської області. Позивачка, коли працювала в селі у ФАПі проживала разом з [PERSON] як дружина та чоловік. Після звільнення позивачка виїхала працювати за кордон, періодично приїздила в с. Вищі Верещаки, проживала в одному будинку з [PERSON] . Йому не було відомо про розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] , він сприймав їх як сімейну пару. Коли [PERSON] працювала у [PERSON] , [PERSON] приходив до неї. Йому відомо, що сім`я має ще один будинок по [ADDRESS] , придбали його та займаються обробітком землі для сільськогосподарської діяльності. Чи обробляли вони землю спільно не бачив. [PERSON] приходив на роботу до [PERSON] з букетом, вітав її з днем народження, були нормальні стосунки, не приходив виясняти стосунки. У судовому засіданні 13.05.2025 свідок [PERSON] пояснив, що коли був учителем, навчав і [PERSON] і [PERSON] . [PERSON] працював в лісовому господарстві, потім займався веденням особистого селянського господарства, [PERSON] - медпрацівник, працювала завідуючою ФАП у с. Вищі Верещаки до 2018. Він не знав, що в 2015 році вони розірвали шлюб. Сторони весь час проживали разом, в одному домоволодінні. Відповідач приходив до позивачки на роботу після 2015. У [PERSON] було день народження, то [PERSON] приходив до неї на роботу, приносив квіти. Разом проживали в одному будинку як чоловік та жінка. До судового процесу, він вважав їх подружжям. Після звільнення з роботи [PERSON] виїздила за кордон на заробітки, періодично поверталася додому, проживала у їх спільному з відповідачем будинку. Відповідач також виїздив на заробітки за кордон. Після початку війни у 2022 [PERSON] приходив до нього та казав, що [PERSON] знову поїхала за кордон, бо потрібні кошти. Свідок [PERSON] у судовому засіданні 12.11.2024 пояснив, що працює трактористом. Вказав, що позивачка є його двоюрідною сестрою. Вони часто були в гостях в один одного. Коли позивачка та відповідач їздили на відпочинок, він годував їх господарство (свиней). Коли вони купували трактор, він його пригонив разом з дядьком. Він знав, що сторони в 2015 році розірвали шлюб. Після розірвання шлюбу, сторони проживали як сім`я, нормально зверталися один до одного. Сторони спільно купували трактор, машину, будинок по [ADDRESS] придбали заради городу. Коли вони проживали разом, то разом все обробляли, це можна розцінити як спільний сімейний бізнес. У судовому засіданні 07.07.2025 свідок [PERSON] пояснив, що позивачка є його двоюрідною сестрою, а відповідач - зятем. Вони часто бували в гостях один в одного, він у них ночував. Йому було відомо про розірвання шлюбу між позивачкою та відповідачем у 2015 році. Проте, вони й надалі проживали спільно. Ніхто б не міг подумати, що вони розірвали шлюб, оскільки вони проживали в одному будинку. Вони сиділи за одним столом як сім`я. Так само й коли приходили до них, були як сім`я. Не бачив, щоб вони не спілкувалися. Після розірвання шлюбу [PERSON] працювала фельдшером, а [PERSON] працював лісником, вони утримували одне господарство, займалися землею. Після звільнення, позивачка працювала вдома, а потім їздила за кордон з метою заробити кошти для сім`ї. Позивачка періодично поверталася додому. Позивачка та відповідач спільно купували трактор, комбайн, будували паркан біля будинку. Після розірвання шлюбу між сторонами, ми були один в одного в гостях на свята, дні народження, вони приходили до них як сім`я. Коли купували трактор, розраховувався [PERSON] . Була присутня й [PERSON] . Коли пригнали трактор, вона накривала на стіл. Трактор купували за спільні кошти. Пізніше купували комбайн, однак за які кошти він не знає. У позивачки є земельна ділянка (пай), яку вони здавали в оренду. Коли він залишався у сторін ночувати, вони спали в одній кімнаті. Йому не було відомо коли сторони розірвали шлюб, згодом дізнався що вони розірвали шлюб в 2015 році. Сторони спільно купували автомобіль, проживали в одному будинку, де проводили ремонт (клеїли шпалери та поставили душ). Сторони у господарстві мали кури, свині, кролі. При спілкуванні сторони називали один одного на ім`я. Свідок [PERSON] у судовому засіданні 13.05.2025 пояснив, що відповідач [PERSON] є рідним братом, а позивачка [PERSON] - колишня невістка, вони розлучилися років 10 тому ( в 2015). Брат повідомив, що розлучилися. З братом бачиться доволі часто, раз у місяць буває в нього вдома. Брат категорично був проти зійтися знову з [PERSON] . Брат казав, що коли [PERSON] приїздила в [PERSON] , то спільно проживали в будинку як в гуртожитку, але окремо. Щодо проведення ремонту в спільному будинку по [ADDRESS] сторонами йому не відомо. [PERSON] та [PERSON] після розлучення не були в них спільно в гостях. З 1999 року [PERSON] до них в гості не приїздила, а [PERSON] бував. Після розлучання [PERSON] пробував зійтися з жінками, однак щоб проживав з якоюсь однією не було. Люди казали, що [PERSON] в інтернеті після розлучення викидала фото з якимось чоловіком, але він особисто цього не бачив. Сторони у шлюбі побудували будинок, щось купували. Після розірвання шлюбу відносини у сторін змінилися в гіршу сторону. Після розірвання шлюбу сторони їздили за кордон на заробітки, а коли поверталися, проживали в одному будинку по [ADDRESS] . За які кошти було придбано сторонами майно йому не відомо. Коли братові святкували 50 років, він бачив їх всіх разом (сторони та їх діти). Свідок [PERSON] у судовому засіданні 13.05.2025 пояснив, що [PERSON] є односельцем та кумом, а [PERSON] - колишня дружина [PERSON] , розлучилися більше 10 років тому. До розлучення він був у них в гостях, а після розлучення - не ходили. Він був у [PERSON] на день народженні на його 50 річчя, після розлучення сторін. [PERSON] не говорив йому, що після розлучення зійшовся з [PERSON] як сімейна пара. Йому не відомо про проведення сторонами після розлучення ремонтних робіт у будинку, придбання побутової техніки, а також щодо спільного бюджету. Вони проживали в одному будинку, але не як сім`я. [PERSON] йому казав, що проживали в різних кімнатах. Як готували їжу йому не відомо. На святкуванні ювілею у [PERSON] була [PERSON] , бо вони спільно проживали в одному будинку. Донька подарувала [PERSON] путівку на двох, і вони ( [PERSON] та [PERSON] ) їздили в подорож у двох. Як вони проживали у подорожі [PERSON] не розповідав. Коли відвідував [PERSON] , бачив як [PERSON] мила посуд. Город засівав кум. Овочі вони не садили. [PERSON] працювала фельдшером, а потім поїхала на заробітки за кордон. Заслухавши пояснення учасників процесу, свідків та дослідивши матеріали справи, виходячи з принципу розумності та справедливості, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 03.03.1990 року по 16.01.2015, який розірвано на підставі спільної заяви подружжя від 15.12.2014, що підтверджується паспортом громадянина України [PERSON] серія [NUMBER] , виданим Олександрівським РВ УМВС України в Кіровоградській області 21.05.1997; свідоцтвом про розірвання шлюбу серія [NUMBER] , виданим 16.01.2015 відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Олександрівського районного управління юстиції у Кіровоградській області та Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища №00041401608 від 14.09.2023 (том 1 а.с.7-8, 10, 11-12). Відповідно до довідки старости с. Вищі Верещаки с. Бурякове с. Любомирка с. Настине Олександрівської селищної ради Кропивницького району Кіровоградської області П. Павловського від 04.09.2023 №20, відомі обставини факту спільного проживання однією сім`єю [PERSON] з [PERSON] як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу в період з 16.01.2015 по квітень 2023. З 16.01.2015 по листопад 2018 [PERSON] працювала завідуючою ФАПом с. Вищі Верещаки, постійно проживали з [PERSON] однією сім`єю, вели спільне господарство і побут. З 2018 по квітень 2023 [PERSON] періодично виїжджала на роботу за кордон і поверталася у с. Вищі Верещаки, де спільно проживали з [PERSON] , вели спільне господарство і побут (том 1 а.с.13, 14). Відповідно до інформації регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Кіровоградській області (філія ГСЦ МВС) від 04.09.2023 №31/11-24-36, згідно Єдиного державного реєстру МВС, станом на 04.09.2023 за [PERSON] , [INFO] , зареєстровано транспортний засіб - Chevrolet Lacetti, 2008 року випуску, дата реєстрації за особою - 03.04.2008 року, об`єм двигуна 1796 (том 1 а.с.15, 16). Відповідно до інформації Головного Управління Держпродспоживслужби в Кіровоградській області №01-1/3427/10 від 11.09.2023, згідно з даними уніфікованої електронно-облікової системи «АгроТех» на території Кіровоградської області за фізичною особою [PERSON] (місце реєстрації: [ADDRESS] ) зареєстрована наступна техніка: комбайн зернозбиральний, марка СК-5М-1 «Нива», 1994 року випуску, свідоцтво - [NUMBER] , заводський номер [NUMBER] , № двигуна - [NUMBER] , номерний знак [NUMBER] , дата реєстрації - 06.07.2022. Крім того, зазначають, що трактор колісний МТЗ-80, номерний знак [NUMBER] за [PERSON] на території Кіровоградської області не реєструвався (том 1 а.с.17, 18). Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №345023912 від 01.09.2023, [PERSON] на праві власності на підставі договору купівлі-продажу серія та номер 974, виданого 30.10.1999, належить житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, які до нього прилягають за адресою: [ADDRESS] ; дата державної реєстрації - 14.12.2017, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 1437276035205 (том 1 а.с.19). Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №345036755 від 01.09.2023, [PERSON] на праві власності належить житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, які до нього прилягають за адресою: [ADDRESS] ; дата державної реєстрації - 14.12.2017, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 1437222335205 (том 1 а.с.20). Відповідно до повідомлення старости [ADDRESS] [PERSON] від 04.10.2023 №23, згідно по господарської книги №2 на 2021-2025 роки за адресою: [ADDRESS] за [PERSON] числиться житловий будинок, побудований у 1973 році, цегляний, покрівля шиферна, загальна площа 63 м?, житлова площа 37 м?, має дві житлові кімнати. Також згідно по господарської книги №3 на 2021-2025 роки за адресою: [ADDRESS] за [PERSON] числиться житловий будинок, побудовий у 1978 році, цегляний, покрівля шиферна, загальна площа 51 м ?, житлова площа 38 м?, має дві житлові кімнати (том 1 а.с.21, 22). Трудовою книжкою [NUMBER] , виданою 13.07.1993 на ім`я [PERSON] підтверджується, що остання в період з 01.07.2013 по 06.11.2018 працювала на посаді завідувача Вищеверещаківського фельдшерсько-акушерського пункту. В період з 28.02.2019 по 24.11.2019 отримувала виплату допомоги по безробіттю (том 1 а.с.23-29). На підтвердження спільного проживання [PERSON] та [PERSON] однією сім`єю без реєстрації шлюбу у період з 16.01.2015 по травень 2023, [PERSON] подано фото світлини, з яких вбачається, що у різний проміжок часу (09.09.2016; 22.10.2017; 06.07.2018; 02.09.2019; 25.12.2019; 17.01.2021; 20.05.2021; 25.05.2021; 27.05.2021; 31.12.2022) [PERSON] та [PERSON] зображені разом в колі сім`ї, на відпочинку, під час святкування різних свят. На вказаних світлинах [PERSON] та [PERSON] позують поруч, а на деяких світлинах [PERSON] обіймає [PERSON] (том 1 а.с.30-41). На підтвердження ведення спільного побуту та бюджету [PERSON] подано платіжні інструкції про переказ коштів [PERSON] [PERSON] - 14.11.2018 у сумі 301,51 грн.; 19.08.2019 у сумі 4221,11 грн; 20.08.2019 у сумі 804,02 грн.; 12.09.2019 у сумі 402,01 грн.; 11.10.2019 у сумі 804,02 грн.; 12.10.2019 у сумі 201,01 грн.; 18.10.2019 у сумі 201,01 грн.; 01.11.2019 у сумі 402,00 грн.; 11.03.2020 у сумі 100,00 PLN; 02.04.2020 у сумі 6130,65 грн.; 25.04.2020 у сумі 600,00 PLN; 12.04.2021 у сумі 100,00 PLN; 19.01.2022 у сумі 1005,03 грн.; 13.02.2022 у сумі 502,51 грн.; 19.02.2022 у сумі 12060,30 грн.; 08.03.2022 у сумі 500,00 грн.; 07.08.2022 у сумі 1005,03 грн.; 16.02.2023 у сумі 703,52 грн.; 22.02.2023 у сумі 502,51 грн. та [PERSON] [PERSON] - 01.10.2019 у сумі 1000,00 грн.; 08.05.2020 у сумі 1000,00 PLN; 16.11.2020 у сумі 1000,00 PLN;18.12.2020 у сумі 100,00 PLN; 24.11.2021 у сумі 450,00 PLN; 21.12.2021 у сумі 350,00 PLN; 14.02.2022 у сумі 200,00 PLN; 13.02.2023 у сумі 3718,59 грн. (том 1 а.с.115-144). Відповідно до інформації Головного Центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України №19-17259/18/24-Вих від 12.03.2024 (наданої на ухвалу суду від 29.02.2024), громадянка України в період з 08.11.2017 по 31.10.2023 перетинала державний кордон України (том 1 а.с. 198, 199): ПІБ (укр.)Дата н-няДокументПункт пропускуДата перетинуНапрямХарактеристика ТЗ Калініченко Оксана20.01.1974ЕЕ633616Бориспіль-D16.01.2018 02:11:50Виїзд4431 Київ-Шарм Ель Шейх Калініченко Оксана20.01.1974ЕЕ633616Бориспіль-D25.01.2018 02:01:42В`їзд4432 Шарм Ель Шейх - Київ Калініченко Оксана20.01.1974[NUMBER] Краківець15.11.2018 08:23:07Виїзд[NUMBER] Калініченко Оксана20.01.1974[NUMBER] Краківець09.02.2019 01:57:02В`їзд7АС9568 Калініченко Оксана20.01.1974FN783512Рава-Руська09.12.2019 19:00:02ВиїздWOT57697 Калініченко Оксана20.01.1974[NUMBER] Ягодин01.02.2020 22:28:05В`їздPO7CN70 Калініченко Оксана20.01.1974[NUMBER] Краківець11.03.2020 02:38:02Виїзд6AJ7291 Калініченко Оксана20.01.1974FN783512Краківець21.04.2021 00:21:09В`їздBB8555CT Калініченко Оксана20.01.1974FN783512Бориспіль-D24.05.2021 01:43:52Виїзд4137 Київ - Шарм Ель Шейх Калініченко Оксана20.01.1974[NUMBER] Бориспіль-D02.06.2021 00:54:34В`їзд4238 Шарм Ель Шейх - Київ Калініченко Оксана20.01.1974[NUMBER] Рава-Руська23.08.2021 04:37:35ВиїздWI337JU Калініченко Оксана20.01.1974[NUMBER] Шегині02.04.2022 06:54:16В`їздCE7811CP Калініченко Оксана20.01.1974[NUMBER] Краківець11.06.2022 22:06:35Виїзд7AS7676 Калініченко Оксана20.01.1974FN783512Краківець18.12.2022 13:27:49В`їздSWD93607 Калініченко Оксана20.01.1974FN783512Шегині23.03.2023 00:19:07ВиїздDJECG90 Калініченко Оксана20.01.1974FN783512Краківець30.04.2023 22:15:38В`їздKA8877AO Калініченко Оксана20.01.1974FN783512Устилуг29.05.2023 02:48:06ВиїздWI697MW Калініченко Оксана20.01.1974FN783512Ягодин25.08.2023 23:31:07В`їздBM5035CO Іншої інформації не має. Відповідно до пункту 17 Положення інформація про осіб, які перетнули державний кордон України, в`їхали на тимчасово окуповану територію України або виїхали з такої території зберігається протягом 10 років з дня її внесення. Зберігання в Базі даних інформації з персональними даними осіб впродовж 10 років здійснюється з 08.11.2017, оскільки до набрання чинності Положення інформація про осіб, які перетнули державний кордон України зберігалася в Базі даних протягом 5 років, в порядку визначеному наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України від 25.06.2007 №472. Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У відповідності до ч.1, 3, 4 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч.1, 5-7 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ч.1-3 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Звертаючись до суду з даним позовом, позивачка, яка на підставу для задоволення своїх позовних вимог, посилалася на те, що в період з 03.03.1990 по 16.01.2015 вона з відповідачем проживала в зареєстрованому шлюбі, а в період з 17.01.2015 по 01.04.2023 вони з відповідачем проживали спільно однією сім`єю, а отже придбане у цей період майно є їх спільною сумісною власністю та підлягає поділу між ними. Відповідно до ч.2, 4 ст. 3 СК України, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Європейський суд з прав людини, надаючи власне визначення терміну «сімейне життя», вказує на те, що сімейне життя може існувати там, де між особами не існує жодних юридичних зв`язків. Так, у справі «Ельсхольц проти Німеччини» суд визначив, що «поняття сім`ї (за статтею 8 ЄКПЛ) не обмежується стосунками на основі шлюбу і може охоплювати інші «сімейні» de facto зв`язки, коли сторони проживають разом поза шлюбом». Про утворення особами сім`ї може свідчити не тільки укладення між ними шлюбу, кровне споріднення, усиновлення, а й інші обставини, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Проте, що законодавець визнає можливість створення сім`ї чоловіком і жінкою, які не перебувають у шлюбі, свідчать положення ст. 74 СК України. Відповідно до ч.1 та 2 ст. 21 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя. Відповідно до ч.1 ст.36 СК України, шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя. Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і норма ст. 368 ЦК України. Відповідно до ч.1 ст.63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ч.1, 2 ст.69, ч.1 ст.70 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ч.2 ст.372 ЦК України, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За загальним правилом застосування презумпції спільності майна подружжя, згідно зі ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, і особа не зобов`язана доводити належність набутого за час шлюбу майна до майна подружжя. Конструкція норми ст. 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17. При цьому належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму ст. 60 СК України та визначаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Відповідно до ст. 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. З огляду на зазначені положення законодавства, проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом) підставою для виникнення у них певних прав та обов`язків, зокрема права спільної сумісної власності на майно. Для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі ст. 74 СК України, суд повинен встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, протягом якого було придбано спірне майно. Встановлення факту проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу передбачає доведення перед судом факту спільного їх проживання, наявності у них спільного побуту, виникнення між ними у зв`язку із цим взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю. Під спільним проживанням слід розуміти постійне фактичне мешкання чоловіка та жінки за однією адресою, збереження ними у такому житлі переважної більшості своїх речей, зокрема щоденного побутового вжитку, сприйняття ними цього місця проживання як основного, незалежно від того, що будь-хто із них за особливістю своєї роботи/служби зумовлений тривалий час бути відсутнім за цим місцем проживання (несення військової служби, вахтовий метод роботи). Спільний побут, у свою чергу, передбачає ведення жінкою та чоловіком спільного господарства, наявність спільного бюджету, витрат, придбання майна для спільного користування, в тому числі за спільні кошти та внаслідок спільної праці, спільна участь в утриманні житла, його ремонт, спільне харчування, піклування чоловіка та жінки один про одного, надання взаємної допомоги тощо. До прав та обов`язків, притаманних подружжю, слід віднести зокрема, але не виключно, існування між чоловіком та жінкою, реалізацію ними особистих немайнових прав, передбачених главою 6 СК України тощо. При цьому, має бути встановлена і доведена саме сукупність вказаних усталених обставин та відносин, оскільки самі по собі, наприклад, факти перебування у близьких стосунках чоловіка та жінки або спільна присутність їх на святах, або пересилання коштів, або періодичний спільний відпочинок, або проживання за однією адресою, факт реєстрації за такою адресою при відсутності інших наведених вище ознак не можуть свідчити, що між чоловіком та жінкою склалися та мали місце усталені відносини, притаманні подружжю. Належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є, зокрема докази: спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами подружніх взаємних прав та обов`язків, інших доказів які вказують на наявність встановлених між сторонами відносин притаманних подружжю. При цьому, факт місця реєстрації (проживання) жінки та чоловіка за однією адресою не є ні головною, ні обов`язковою ознакою наявності фактичного шлюбу. Так само факт спільного проживання чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу не може бути встановлений лише показаннями свідків та наявністю спільних фотографій за відсутності інших доказів. Без доведення факту ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю, спільний відпочинок осіб не є достатнім для визнання факту спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу. Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 10.10.2018 у справі № 367/7714/16-ц, від 23.09.2021 у справі № 204/6931/20, від 04.12.2023 у справі №543/563/22, від 10.04.2024 у справі № 760/20948/16-ц. Разом з тим, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 23.01.2024 у справі №523/14489/15-ц, вказала, що вимога про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу може бути вирішена в порядку окремого судового непозовного цивільного судочинства, що передбачено розділом ІV ЦПК України, у випадку, якщо між сторонами не існує спору. Якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах. Велика Палата Верховного Суду у даній постанові вважає, що обґрунтування позиції суду щодо підтвердження чи спростування факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу у справах позовного провадження має бути наведено у мотивувальній частині рішення. У ній, зокрема, мають бути зазначені фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. В резолютивній частині рішення у справах позовного провадження суд має зробити висновок про задоволення позову чи про відмову в позові повністю або частково щодо кожної з заявлених вимог. Вимоги про встановлення юридичного факту не є вимогами, які забезпечують ефективний захист прав у справах про поділ майна подружжя, а лише підставою для вирішення такої справи. До складу майна, що підлягає поділу включається спільне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, у тому числі яке знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 12 червня 2023 року у справі № 712/8602/19 (провадження № 61-14809сво21)). Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна чи майнових прав, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були набуті чи оформлені (див. зокрема, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 січня 2024 року у справі № 755/12204/18 (провадження № 61-2401св21)). Закон не визначає, які конкретно докази визнаються беззаперечним підтвердженням факту спільного проживання, тому вирішення питання про належність і допустимість таких доказів є обов`язком суду при їх оцінці. Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи, обов`язок доказування покладається на сторін, суд за власною ініціативою не може збирати докази. Це положення є одним з найважливіших наслідків принципу змагальності у цивільному процесі (постанова Верховного Суду від 26 травня 2022 року у справі № 362/3705/20). Законом встановлено презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована, й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує (див., зокрема, постанову Великої Палати Верховного Суду від 11 жовтня 2023 року у справі № 756/8056/19 (провадження № 14-94цс21)). Суд, оцінюючи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів як кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності приходить до висновку про наявність між [PERSON] та [PERSON] тісних зв`язків, що притаманні подружжю. Так, у судовому засіданні допитані свідки, які вказували про те, що між позивачкою та відповідачем склалися відносини, що притаманні подружжю, хоча шлюб між сторонами фактично був розірваний у 2015 році. А саме, свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] засвідчили про те, що відносини позивачки та відповідача носили характер сім`ї, останні мали взаємні права та обов`язки, спільно проживали, вели господарство і побут, працювали, а також їздили на заробітки за кордон, спільно їздили на відпочинок як подружжя, мали витрати з спільного бюджету сім`ї на придбання майна та його утримання, проведення ремонтних робіт, спільне харчування та придбання речей, інші витрати. Їх відносини справляли враження подружжя. Також, свідок [PERSON] , яка є донькою сторін, у судовому засіданні надала покази, згідно яких сторони фактично припинили шлюбні відносини після того, як відповідач у 2023 році привів додому іншу жінку. Зазначені донькою обставини сторонами під час розгляду справи не заперечувалися та належними доказами не спростовані відповідачем. Показання вказаних свідків судом беруться до уваги, оскільки останні є послідовними, змістовними та логічними, беззаперечно підтверджують факт проживання сторін однією сім`єю без реєстрації шлюбу у період з 16.01.2015 по квітень 2023. Суд також враховує, що після періодичного виїзду позивачки за кордон на заробітки, остання поверталася до спільного з відповідачем будинку, в якому залишалися її речі та в якому сторони фактично вели побут, що слід розуміти як спільне проживання сторін. Сам факт виїзду позивачки за кордон на роботу не свідчить, що сторони за таких умов не можуть проживати однією сім`єю, перестають бути подружжям та не можуть мати спільного бюджету та побуту. Крім того, суд враховує, що під час спільного проживання з позивачем у власному будинку, відповідачем не ставилися вимоги до позивачки про її виселення з будинку, не можливість користування чи розпорядження майном. Вищевказані факти підтверджуються у сукупності також долученими до матеріалів справи довідкою старости с. Вищі Верещаки [PERSON] від 04.09.2023 №20 про проживання однією сім`єю позивача та відповідача як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу в період з 16.01.2015 по квітень 2023, ведення спільного господарства та побуту (том 1 а.с.13, 14), трудовою книжкою [NUMBER] , виданою 13.07.1993 на ім`я [PERSON] про працевлаштування останньої (том 1 а.с.23-29), фото світлинами, з яких вбачається, що у різний проміжок часу [PERSON] та [PERSON] зображені разом в колі сім`ї, на відпочинку, під час святкування різних свят, позують поруч, а на деяких світлинах [PERSON] обіймає [PERSON] (том 1 а.с.30-41); платіжними інструкціями про переказ коштів [PERSON] [PERSON] та [PERSON] [PERSON] (том 1 а.с.115-144); інформацією Головного Центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України №19-17259/18/24-Вих від 12.03.2024 (наданої на ухвалу суду від 29.02.2024), про перетин [PERSON] в період з 08.11.2017 по 31.10.2023 державного кордону України (том 1 а.с. 198, 199). Суд також враховує, що стороною відповідача в ході розгляду справи не було спростовано належними та допустимим доказами факту непроживання позивача з відповідачем у вказаний період однією сім`єю. Допитані у судовому засіданні зі сторони відповідача свідки [PERSON] та [PERSON] фактично не надали жодних свідчень на спростування чи підтвердження факту спільного проживання сторін, їх покази є суперечливими, не послідовними, частково наданими зі слів відповідача та не узгоджуються у своїй сукупності з іншими доказами у справі. Також, не заслуговують на увагу доводи представника відповідача щодо відсутності повноважень у старости села [PERSON] на видачу довідки від 04.09.2023 №20 на запит адвоката про проживання однією сім`єю позивача та відповідача як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу в період з 16.01.2015 по квітень 2023, ведення спільного господарства та побуту (том 1 а.с.13, 14), оскільки такі повноваження підтверджується пп. 20 п.3.2 розділу ІІІ Положення про старосту Олександрівської селищної ради, затвердженого рішеннями третьої позачергової сесії Олександрівської селищної ради восьмого скликання від 18.12.2020 №18 та №23, що були витребувані за ухвалою суду (том 2 а.с.1, 2, 3, 4-6). Суд не враховує пояснення відповідача щодо його примусових поїздок на відпочинок з позивачем, його не бажання цих поїздок (так як він не переносить жару), оскільки відповідач є повнолітньою, дієздатною особою, яка усвідомлює значення своїх дій, і будь-яких доказів щодо застосування до нього обману, примусу, останній не надав. Доводи відповідача, що світлини з спільного його відпочинку з позивачкою та спільних святкувань робилися за проханням дітей сторін, не підтверджені та не обгрунтовані належними доказами. На підтвердження своїх заперечень щодо позовних вимог позивачки щодо ведення спільного господарства та побуту стороною відповідача подано ряд наступних доказів, зокрема: - Інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єкті нерухомо майна щодо суб`єкта №368565959 від 05.03.2024, згідно якої [PERSON] на праві власності, яке зареєстровано 27.11.2015, належить земельна ділянка кадастровий номер 3520582000:02:000:5043, площею 1,6102 га для ведення особистого селянського господарства за адресою: Кіровоградська область, Олександрівський район, Вищеверещаківська сільська рада. Також, на дану земельну ділянку 27.11.2015 зареєстровано інше речове право, а саме право оренди земельної ділянки згідно договору оренди землі від 01.10.2015, укладеного між Приватним сільськогосподарським підприємством «Вищеверещаківське» (орендар) та [PERSON] (орендодавець); строк дії - договір укладено строком на 7 років, починаючи з дня державної реєстрації договору в порядку передбаченому законодавством, з правом пролонгації (том 1 а.с.210); - довідку старости [ADDRESS] [PERSON] від 20.03.2024 №130, [PERSON] дійсно самостійно обробляє та вирощує на земельних ділянках, які знаходяться на території Вищеверещаківського старостинського округу та надані для ведення ОСГ (особисте селянське господарство) орієнтовною площею 4,5 га, сільськогосподарські культури, а саме пшеницю та сою (том 1 а.с.211); - чеки щодо проведення оплати [PERSON] за послуги за адресою: [ADDRESS] , а саме: за 02.03.2020 у сумі 910,00 грн.; 17.06.2020 у сумі до зарахування 600,00 грн.; 21.04.2021 у сумі до зарахування 680,00 грн.; 12.07.2021 у сумі до зарахування 1400,00 грн.; 10.12.2021 у сумі до зарахування 1900,00 грн.; 28.04.2022 у сумі до зарахування 410,00 грн.; 03.08.2022 у сумі до зарахування 1300,00 грн.; 29.11.2022 у сумі до зарахування 1146,00 грн.; 31.03.2023 у сумі до зарахування 946,00 грн.; 31.05.2023 у сумі до зарахування 1294,00 грн.; 15.09.2023 у сумі до зарахування 534,00 грн.; 15.11.2023 у сумі до зарахування 1094,00 грн.; 18.01.2024 у сумі до зарахування 1264,00 грн.; 05.03.2024 у сумі до зарахування 534,00 грн.; (том 1 а.с.212, 213, 214, 215); - фіскальні чеки на оплату електроенергії, в яких зазначено лише прізвище платника [PERSON] (без імені та по-батькові), адреса [PERSON] , а саме: від 13.04.2022 на суму 745,64 грн. (за період з 01.03.2022 по 31.03.2022); 30.01.2023 на суму 932,00 грн. (за період з 31.03.2022 по 31.12.2022), а також чек від 26.09.2019 щодо оплати послуг за адресою [ADDRESS] на суму до зарахування 670,00 грн. (без зазначення платника) (том 1 а.с.213, 216); - квитанції про оплату [PERSON] земельного податку, зокрема, від 13.07.2017 на суму 301,90 грн.; 15.08.2018 на суму 292,90 грн.; від 08.07.2019 на суму 321,90 грн.; від 23.07.2020 на суму 322,00 грн.; від 23.12.2022 на суму 466,00 грн.; від 15.09.2023 на суму 492,00 грн. (том 1 а.с. 217, 218). Також [PERSON] подано скріншот переписки, який не є належним доказом, оскільки не підтверджує особу, якої стосується, період її виникнення (том 1 а.с.219). На підтвердження вартості майна [PERSON] подано висновок експерта №0503/24 від 08.04.2024, згідно якого ринкова вартість об`єкту нерухомого майна - житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] на дату оцінки 08.04.2024, визначена із використанням порівняльного методичного підходу, складає 50794,00 грн. без ПДВ. Звіт про оцінку майна на дату оцінки 06.10.2023, виконаний суб`єктом оціночної діяльності ПП «Актив Інвест», оцінювачем [PERSON] , не відповідає нормативно-правовим актам з оцінки майна, методології, методам та оціночним процедурам, а саме: ст. 11 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», п.50, п.51 Національного стандарту №1 «Загальні засади оцінки майна та майнових прав», в частині не ознайомлення суб`єкта оціночної діяльності з об`єктом оцінки шляхом доступу до нього; п.56 Національного стандарту №1 «Загальні засади оцінки майна та майнових прав», в частині: не зазначення дати завершення складання звіту; не зазначення висновків про найбільш ефективне використання об`єкта оцінки; не зазначення змісту використаних методичних підходів, методів та оціночних процедур; не зазначення додатків з вихідними даними та іншою інформацію, що були використані в процесі проведення оцінки (том 1 а.с.220-227, 228, 229). Відповідно до висновку експерта №СЕ-19/112-24/3339-АВ від 04.04.2024 ринкова вартість автомобіля CHEVROLET LACETTI NF16B, реєстраційний номер [NUMBER] станом на момент проведення експертизи (04.04.2024) становить 74308,99 грн. (том 1 а.с.230, 231-253). Разом з тим, подані стороною відповідача вищевказані докази не спростовують встановлені судом обставини щодо спільного проживання однією сім`єю позивачки та відповідача, враховуючи положення глави 6 Сімейного кодексу України щодо особистих немайнових прав та обов`язків подружжя. Щодо передачі позивачкою власної земельної ділянки в оренду іншій особі а не відповідачу на його прохання, суд зауважує, що зазначені обставини не спростовують факту спільного їх проживання та ведення господарства. Так, позивачка у судовому засіданні вказала, що на момент передачі в оренду земельної ділянки, відповідач не мав достатніх засобів та можливості здійснювати обробіток вказаної земельної ділянки; на той момент доцільнішим було передати її в оренду. Відповідач зазначені твердження позивачки не спростував та не підтвердив належними доказами. Крім того, суд враховує, що комбайн, який використовувався відповідачем для обробітку землі був придбаний у 2022 році, а земельна ділянка позивачкою передавалася в оренду у 2015 році. Самостійний обробіток відповідачем інших земельних ділянок не спростовують вищезазначені докази. Крім того, зазначені докази подані в порушення вимог, встановлених ст. 83, 126, 127 ЦК України і поважні причини для поновлення пропущеного процесуального строку судом не вбачаються. У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 квітня 2019 року у справі № 390/34/17 міститься висновок про те, що добросовісність - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України», рішення від 10.02.2010). Аналогічна правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду від 26.06.2018 у справі № 127/3429/16-ц. Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц). За таких обставин, та з урахуванням зібраних у справі доказів, суд вважає доведеним факт проживання [PERSON] та [PERSON] однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 17.01.2015 по 01.04.2023. Щодо заявленої стороною відповідача заяви про застосування строків позовної давності, суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Відповідно до ч.3, 4 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Відповідно до ст. 72 СК України, позовна давність не застосовується до вимог про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, якщо шлюб між ними не розірвано. До вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки. Позовна давність обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності. Разом з тим, відповідно до ч. 2, 3 ст. 264 ЦК України, позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Таким чином, виходячи з вимог ст. 264 ЦК України, суд констатує те, що строки позовної давності перервані у зв`язку з зверненням [PERSON] із позовною вимогою у даній справі про встановлення факту її спільного проживання з [PERSON] однією сім`єю, як чоловіка та жінки, без реєстрації шлюбу. Дана вимога [PERSON] задоволена судом. За таких обставин, заява сторони відповідача про застосування позовної давності є безпідставною та задоволенню не підлягає. За наявності правових підстав для задоволення позовних вимог про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, наявні й підстави, передбачені 74 СК України, вважати житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] та комбайн зернозбиральний СК-1 «Нива» такими, що належить на праві спільної сумісної власності сторонам, як жінці та чоловікові, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою. Крім того, наявні правові підстави, передбачені ст.60, 69, 70 СК України, ст. 368, 372 ЦК України, вважати житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] та легковий автомобіль Chevrolet Lacetti, державний номерний номер [NUMBER] , 2008 року випуску,спільною сумісною власністю сторін, як подружжя. Щодо вимоги позивачки про стягнення з відповідача в якості поділу спільного майна подружжя компенсації за належну їй частину майна, суд приходить до наступних висновків. Найбільш ефективне вирішення спору про поділ спільної сумісної власності подружжя досягається тоді, коли вимоги позивача охоплюють усе спільно набуте у шлюбі майно, зокрема й неподільне. Це відповідатиме принципу процесуальної економії, згідно з яким штучне подвоєння судового процесу є неприпустимим, бо вирішення справи у суді має усунути необхідність у новому зверненні до суду для вжиття додаткових засобів захисту (постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі №916/1415/19 (пункт 6.13), від 26 січня 2021 року у справі №522/1528/15-ц (пункт 82)). Спосіб захисту права є ефективним тоді, коли він забезпечуватиме поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантуватиме можливість отримати відповідну компенсацію. Тобто цей захист має бути повним і забезпечувати у такий спосіб досягнення мети правосуддя та процесуальну економію (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справі №910/3009/18 (пункт 63)). Відповідно до ч.1, 2 ст. 364 ЦК України, співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (ч. 2 ст. 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. Відповідно до ч.2, 4, 5 ст. 71 СК України, неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. У постанові від 09.02.2022 у справі № 521/1963/19 Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду зауважив, що правовідносини, в яких позивач просить припинити не право власності відповідача у спільному майні з виплатою компенсації, а своє право на частку в майні з отриманням компенсації на свою користь, є відмінними за своєю природою і регулюються ст. 364 ЦК України, яка передбачає, що співвласник, частка якого в майні не може бути виділена в натурі, має право на отримання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості цієї частки. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08.02.2022 у справі №209/3085/20 зазначила, що згода відповідача на виплату грошової компенсації позивачеві, право власності якого на частку у праві спільної сумісної власності припиняється, не є обов`язковою. За змістом ч.4 ст. 71 СК України згоду на отримання такої компенсації замість частки у праві спільної сумісної власності на майно при його поділі має надати той із подружжя, на чию користь таку компенсацію присуджує суд. Цей припис узгоджується з приписом ч. 2 ст. 364 ЦК України, за змістом якого саме той співвласник, який бажає виділу, має надати згоду на одержання від інших співвласників грошової компенсації вартості його частки у неподільній речі. У постанові від 09.08.2023 при вирішенні справи №175/1025/20 Верховний Суд дійшов висновку, що залишення неподільної речі у спільній сумісній власності сторін не позбавить того з подружжя, хто фактично користується річчю, можливості робити це надалі. Але інший з подружжя, який формально залишається співвласником, усупереч ч.1, 7 ст. 41 Конституції України за відсутності окремої домовленості фактично позбавляється можливості такого користування, впливу на долю речі, а також грошової компенсації. Якщо за позовом одного із подружжя суд визначить кожному з подружжя ідеальні частки у неподільному майні, таке судове рішення не буде ефективним для захисту відповідних прав та інтересів. Судом встановлено, що сторонами під час перебування у шлюбі та під час спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу було набуте наступне майно, яке є спільною сумісною власністю подружжя: житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] ; житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] ; легковий автомобіль Chevrolet Lacetti, державний номерний знак [NUMBER] , 2008 року випуску; комбайн зернозбиральний СК-1 "Нива", 1994 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] . Автомобіль та комбайн є неподільними речами, що фактично перебувають у володінні та користуванні відповідача. Визнання за позивачкою право власності на 1/2 їх частину у подальшому ускладнить здійснення володіння та користування спірними транспортними засобами. Спільне користування сторонами житловими будинками не можливе, оскільки між сторонами існують неприязні стосунки. Позивачка бажає та надала згоду на отримання грошової компенсації 1/2 частини вартості вищевказаного спільного сумісного майна подружжя. Таким чином, враховуючи зазначені обставини, суд приходить до висновку про наявність у позивачки права на грошову компенсацію половини вартості спірного майна. Відповідно до висновку про оцінку майна, виконаного суб`єктом оціночної діяльності ФОП [PERSON] , з використанням порівняльного підходу, ринкова вартість транспортного засобу - Chevrolet Lacetti, реєстраційний номер [NUMBER] , 2008 року випуску, станом на 12 вересня 2023 складає 165000,00 грн. (курс НБУ станом на 12.09.2023 - 1 долар США = 36,5686 грн.) (том 1 а.с.45, 46). Відповідно до висновку про оцінку майна, виконаного суб`єктом оціночної діяльності ФОП [PERSON] , з використанням порівняльного підходу, ринкова вартість транспортного засобу - комбайну зернозбирального, марка СК-5М-1 «Нива», номерний знак: [NUMBER] , рік випуску - 1994 станом на 12 вересня 2023 складає 89000,00 грн. (курс НБУ станом на 12.09.2023 - 1 долар США = 36,5686 грн.) (том 1 а.с.47, 48, 49, 50). Відповідно до висновку про вартість майна, виконаного суб`єктом оціночної діяльності Приватне підприємство «Актив Інвест», з використанням порівняльного підходу, ринкова вартість житлового будинку загальною площею 63,00 кв.м., жилою площею 37,00 кв.м. з прилеглими надвірними господарськими будівлями та спорудами, розташовані за адресою: [ADDRESS] станом на 06 жовтня 2023 складає 138229,00 грн. (курс НБУ станом на 06.10.2023 - 1 долар США = 36,5686 грн.) (том 1 а.с.53, 54). Відповідно до висновку про вартість майна, виконаного суб`єктом оціночної діяльності Приватне підприємство «Актив Інвест», з використанням порівняльного підходу, ринкова вартість житлового будинку загальною площею 51,00 кв.м., жилою площею 38,00 кв.м. з прилеглими надвірними господарськими будівлями та спорудами, розташовані за адресою: [ADDRESS] станом на 06 жовтня 2023 складає 100710,00 грн. (курс НБУ станом на 06.10.2023 - 1 долар США = 36,5686 грн.) (том 1 а.с.55, 56, 57, 58, 59). Суд погоджується з визначеною вартістю майна, зазначеною у вищевказаних висновках, наданих стороною позивача. На підтвердження вартості майна [PERSON] подано висновок експерта №0503/24 від 08.04.2024, згідно якого ринкова вартість об`єкту нерухомого майна - житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] на дату оцінки 08.04.2024, визначена із використанням порівняльного методичного підходу, складає 50794,00 грн. без ПДВ. Звіт про оцінку майна на дату оцінки 06.10.2023, виконаний суб`єктом оціночної діяльності ПП «Актив Інвест», оцінювачем [PERSON] , не відповідає нормативно-правовим актам з оцінки майна, методології, методам та оціночним процедурам, а саме: ст. 11 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», п.50, п.51 Національного стандарту №1 «Загальні засади оцінки майна та майнових прав», в частині не ознайомлення суб`єкта оціночної діяльності з об`єктом оцінки шляхом доступу до нього; п.56 Національного стандарту №1 «Загальні засади оцінки майна та майнових прав», в частині: не зазначення дати завершення складання звіту; не зазначення висновків про найбільш ефективне використання об`єкта оцінки; не зазначення змісту використаних методичних підходів, методів та оціночних процедур; не зазначення додатків з вихідними даними та іншою інформацію, що були використані в процесі проведення оцінки (том 1 а.с.220-227, 228, 229). Відповідно до висновку експерта №СЕ-19/112-24/3339-АВ від 04.04.2024 ринкова вартість автомобіля CHEVROLET LACETTI NF16B, реєстраційний номер [NUMBER] станом на момент проведення експертизи (04.04.2024) становить 74308,99 грн. (том 1 а.с.230, 231-253). Разом з тим, зазначені докази подані в порушення вимог, встановлених ст. 83, 126, 127 ЦК України і поважні причини для поновлення пропущеного процесуального строку судом не встановлені. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України», рішення від 10.02.2010). Аналогічна правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду від 26.06.2018 у справі № 127/3429/16-ц. Таким чином, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню компенсація вартості 1/2 частини спірного майна у розмірі 246469 грн. 50 коп. Отже, за наведених обставин, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позову. У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України, понесені позивачкою судові витрати на оплату судового збору у загальному розмірі 6003,00 грн. (том 1 а.с.66, 68, 72) та витрати на проведення оцінки майна у розмірі 5800,00 грн. (том 1 а.с.42-43, 44, 51, 52), підлягають стягненню з відповідача на користь позивачки.

Outcome: approved