Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-31 00:00:00

\~ \~ \~ \~ 30 грудня 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС» звернулося до суду з даним позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» заборгованість за Кредитним договором № 101961337 від 04.03.2021 у розмірі 35 370,00 грн. та судові витрати, пов`язані з розглядом справи, а саме: судовий збір у розмірі 2 422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) гривень 40 коп. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6 000 (шість тисяч) гривень. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що [PERSON] , уклавши з Товариством з обмеженою відповідальністю «МІЛОАН» 04.03.2021 кредитний договір №101961337 та отримавши грошові кошти на умовах повернення, строковості та платності, порушив свої договірні зобов`язання, що призвело до виникнення заборгованості. 23 червня 2021 року згідно умов Договору відступлення прав вимоги №03Т, ТОВ «МІЛОАН» (ЄДРПОУ: 40484607) відступлено право вимоги за Кредитним Договором №101961337 від 04.03.2021 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС», а відповідно ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» набуто права грошової вимоги до відповідача. Отримавши грошові кошти на умовах повернення, строковості та платності [PERSON] порушив свої договірні зобов`язання, що призвело до виникнення заборгованості. 27 лютого 2025 року заочним рішенням Богуславського районного суду з відповідача на користь позивача стягнуто заборгованість за кредитним договором в розмірі 35 370 (тридцять п`ять тисяч триста сімдесят) грн. 00 коп., у розмірі 2 422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) грн. 40 коп., та витрати на правову допомогу у розмірі 3 000 (три тисячі) грн. 00 коп. 30 травня 2025 року ухвалою суду вказане заочне рішення скасовано та призначено справу до розгляду в спрощеному порядку з викликом учасників справи. 23 червня 2025 року до суду від відповідача [PERSON] надійшов відзив, з якого вбачається, що відповідач позов не визнає в повному обсязі та просить відмовити у задоволенні. Свою позицію обґрунтував наступним. За загальним правилом перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п`ята статті 261 ЦК України). В п.1.3 Договору про споживчий кредит №101961337, що укладений між третьою стороною та ним, зазначено, що кредит надається строком на 30 днів з 04.03.2021 (строк кредитування). Пунктом 1.4 вищезазначеного договору передбачено термін (дату) повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом: 03.04.2021. Згідно відомості про щоденні нарахування та погашення, наданою третьою стороною, з 03.06.2021 року розпочався строк перебігу позовної давності. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Відповідно до ст.1082 Цивільного кодексу України, боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Позивачем не надано суду доказів надсилання на адресу відповідача повідомлення про зміну кредитора, тому позовні вимоги від ТОВ ДІДЖИ ФІНАНС відповідач вважає незаконними та необґрунтованими, оскільки в позивача не виникло право вимоги до нього. Також позивачем не надано суду доказів того, що саме заборгованість [PERSON] у чітко визначеній сумі за його договором була переуступлена, натомість подано форми бланків, що використовувалися між позивачем та третьою особою у їхніх правовідносинах, які не мають до нього відповідача жодного відношення. Враховуючи викладене, відповідач просив застосувати позовну давність до вимог позивача про стягнення з нього заборгованості за договором про споживчий кредит №101961337 від 04.03.2021 та відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. 01 липня 2025 року до суду надійшла відповідь представника позивача на відзив, в якій представник зазначив наступне. З врахуванням продовження строків на період дії в Україні карантину (з 12.03.2020 до 30.06.2023) та воєнного стану (з 24.02.2022 до 13.05.2024). Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, строки позовної давності розраховуються з урахуванням заходів щодо запобігання виникненню, поширенню і розповсюдженню епідемій, пандемій коронавірусної хвороби (COVID-19) відповідно до приписів Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" № 540-IX від 30.03.2020. Постановою КМУ "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" № 211 від 11.03.2020 (зі змінами та доповненнями) та Постановою КМУ "Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID 19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" № 1236 від 09.12.2020 (зі змінами та доповненнями) карантин встановлено з 12.03.2020 до 30.06.2023 на всій території України. З 24 лютого 2022 року відповідно до Закону України "Про правовий режим воєнного стану" в Україні введено режим воєнного стану. Відповідно до пункту 19 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 Цивільного кодексу України, продовжуються на строк його дії. ЦК України передбачає виключення із загального правила (спеціальний порядок, правила), яке і має застосовуватися, якщо перебіг позовної давності відбувається під час воєнного стану. Таким виключенням є зупинення перебігу позовної давності. 15 березня 2022 року ВР України було прийнято ЗУ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» (№ 2120-IX), відповідно до якого прикінцеві та перехідні положення ЦК України були доповнені пунктом 19. Згідно з останнім, у період дії в Україні воєнного стану, позовна давність, визначена у ст. 257 259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 ЦК України, продовжуються на строк його дії . А продовження строків у свою чергу, свідчить, що їх перебіг, який відбувається у період дії воєнного стану, не зараховується при обчисленні. Тобто по суті з 15 березня 2022 року зупинився облік ТПД для будь-яких зацікавлених у судовому захисті осіб. Причому, перебіг позовної давності зупиняється на весь час існування воєнного стану. І лише від дня припинення останнього, плин строку захисту порушеного, оспорюваного або невизнаного суб`єктивного права в судовому порядку продовжиться, з урахуванням часу, що минув до його зупинення. Таким чином, з урахуванням продовження строків позовної давності через дію карантину та воєнного стану, аргументи відповідача про їх пропуск є необґрунтованими та такими, що не можуть бути підставою для відмови у задоволенні позову. З цих підстав просили задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Представник позивача за довіреністю адвокат Романенко М.Е. в судове засідання не з`явився, однак у відповіді на відзив просив проводити розгляд справи за відсутності представника позивача. В судове засідання відповідач [PERSON] не з`явився, надіслав заяву про розгляд справи за його відсутності. Позовні вимоги визнав частково, лише у розмірі тіла кредиту. Разом з тим, просив у разі задоволення позову розстрочити сплату боргу на дванадцять місяців, враховуючи його тяжке матеріальне становище. Також просив зменшити витрати на правничу допомогу, оскільки вони неспівмірні\~ з виконаною роботою по справі та складністю справи. Дослідивши матеріали справи суд приходить до висновку, що позов необхідно задовольнити з наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 04 березня 2021 року в особистому кабінеті на сайті товариства з обмеженою відповідальністю «Мілоан» [PERSON] було подано заявку на отримання кредиту № 101961337. Шляхом використання одноразового пароля між товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» та [PERSON] було укладений кредитний договір про споживчий кредит. На підставі платіжного доручення відповідачці були перераховані кредитні кошти на картковий рахунок в сумі 7 700, 00 грн. Згідно умов договору, комісія за надання кредиту становить 0,00 грн.; проценти за користування кредитом 4 620,00 грн., які нараховуються за ставкою 2,00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом; стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5,00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом (п.1.5.1, 1.5.2, 1.6). За змістом п. 6.3. договору, позичальник, приймаючи пропозицію ТОВ «Мілоан» про укладення кредитного договору, також погоджується з усіма додатками та невід`ємними частинами (у т. ч. правилами, паспортом споживчого кредиту та графіком платежів) договору в цілому та підтверджує, що він: ознайомлений, погоджується з усіма визначеннями, умовами та змістом, повністю розуміє, і зобов`язується неухильно дотримуватись умов кредитного договору та правил надання фінансових кредитів (послуг) ТОВ «Мілоан», що розміщені на сайті ТОВ «Мілоан» та є невід`ємною частиною цього договору. Укладення ТОВ «Мілоан» кредитного договору з позичальником в електронній формі юридично є еквівалентним отриманню ТОВ «Мілоан» ідентичного за змістом кредитного договору, який підписаний власноручним підписом позичальника, у зв`язку з чим створює для сторін такі ж правові зобов`язання та наслідки (п. 6.4. договору). Цей договір прирівнюється до такого, що укладений у письмовій формі (п. 6.5. договору). ТОВ «МІЛОАН» свої зобов`язання за кредитним договором виконало та надало позичальнику кредитні кошти в порядку передбаченому умовами кредитного договору, що підтверджується копією платіжного доручення № 25772595 від 03.04.2021 (Додаток 12). З відомостей про щоденні нарахування та погашення за договором № 101961337 від 04.03.2021 по рахунку [PERSON] видно, що такий отримав кредитні кошти, наявну заборгованість не погашав. Заборгованість за Договором № 101961337 від 04.03.2021 у сумі 35370,00 грн., з яких 7 700,00 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 27 670,00 грн. заборгованість за відсотками (а.с. 19). 23 червня 2021 року\~ між ТОВ «МІЛОАН» та ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» було укладено договір факторингу № 03Т, відповідно до умов якого ТОВ «МІЛОАН» відступило на користь ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами. Згідно з п. 6.2.3 зазначеного Договору прав вимоги переходять до нового кредитора з моменту підписання сторонами цього договору, після чого новий кредитор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно їх заборгованості. Згідно з витягом з реєстру боржників до договору факторингу № 03Т від 23.06.2021 ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» набуло право вимоги до [PERSON] за кредитним договором №101961337. Як видно з матеріалів справи, позивач як новий кредитор у зобов`язанні за кредитним договором № 101961337 від 04.03.2021, скерував відповідачу досудову вимогу про погашення заборгованості, зі змісту якої вбачається, що боржник повідомлений про відступлення права грошової вимоги факторові та про обов`язок боржника сплатити наявну заборгованість новому кредитору (а.с.22). Оцінивши докази в їх сукупності, суд керується наступними нормами. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти) визначені на розсуд сторін та погоджені ними. При цьому згідно ч.1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 3 Закону України "Про електронну комерцію", електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Згідно положень статті 11 Закону України "Про електронну комерцію", електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону. Заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Відповідно до положень ст. 12 Закону України "Про електронну комерцію", якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з п. 1-1 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про споживче кредитування", договір про споживчий кредит - вид кредитного договору, за яким кредитодавець зобов`язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором;. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1 ст. 516 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1077, ч. 1 ст. 1084 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Якщо відповідно до умов договору факторингу фінансування клієнта здійснюється шляхом купівлі у нього фактором права грошової вимоги, фактор набуває права на всі суми, які він одержить від боржника на виконання вимоги, а клієнт не відповідає перед фактором, якщо одержані ним суми є меншими від суми, сплаченої фактором клієнтові. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши надані суду письмові докази, прийшов до наступного висновку. Відповідно до ч.1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В ході розгляду судом встановлено, що відповідач [PERSON] звернувся до ТОВ «МІЛОАН» із заявкою на отримання кредиту у зв`язку з чим йому було надано кошти у сумі 7700,00 грн. на картковий рахунок, після чого у сторін виникли взаємні права та обов`язки, зокрема, у ТОВ «МІЛОАН» виникло зобов`язання надати кредитні кошти відповідачу, а у відповідача виникло зобов`язання повернути грошові кошти та сплатити проценти за користування кредитом у порядку та на умовах визначених цим договором. На підставі укладеного кредитного договору відповідачу надано грошові кошти, що підтверджується наданими позивачем доказами, відтак ТОВ «МІЛОАН» прийняті на себе зобов`язання за вказаним кредитним договором виконало своєчасно і повністю, надавши кредиті ресурси в повному обсязі. У свою чергу, взяті на себе зобов`язання відповідач [PERSON] належним чином не виконав, у зв`язку з чим у нього утворилася заборгованість за договором на загальну суму 35370,00 грн. Долучені позивачем до матеріалів справи розрахунки заборгованості за кредитним договором, всупереч вимогам ст. 81 ЦПК України, відповідачем не спростовані іншими розрахунками, а зазначена у них інформація щодо розміру заборгованості також не спростована належними та допустимими доказами. Судом встановлено, що ТОВ «Мілоан» виконало свої обов`язки за електронним договором про надання споживчого кредиту № 101961337 від 04.03.2021 та надало відповідачу кредит в сумі 7 700,00 грн. шляхом перерахування кредитних коштів на платіжну картку відповідача. Будь-яких доказів на спростування того, що договір був укладений в електронному вигляді, відповідачем не надано. ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» набуло право грошової вимоги до відповідача, на підставі до Договору факторингу № 03Т від 23.06.2021, враховуючи, що відповідач свої зобов`язання не виконав, позивач має підстави для захисту свого права в суді. До ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» відповідно до укладеного договору факторингу перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 101961337 від 04.03.2021 у розмірі 35 370,00 грн., з яких сума заборгованості з тіла кредиту 7 700,00 грн, заборгованість за відсотками 27 670, 00 грн. Отже, з огляду на встановлені судом обставини, позивач правомірно набув право грошової вимоги до [PERSON] за Договором № 101961337 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 04.03.2021. Нарахування процентів за користування кредитними коштами виданими в рамках кредитного договору, здійснювалось в межах строку користування кредитом, враховуючи вимоги чинного законодавства та на підставі умов кредитного договору. Матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що позичальник [PERSON] \~ належним чином виконував кредитні зобов`язання як щодо первісного кредитора, так і стосовно нового кредитора. З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що позичальник взяті на себе зобов`язання не виконав, у передбачений в договорі строк кошти (суму позики) та нараховані відсотки не повернув, у зв`язку із чим вимоги щодо стягнення заборгованості по кредиту в розмірі 35 370\~ грн. 00 коп. підлягають задоволенню в повному обсязі. Щодо доводів відповідача про відсутність належного підтвердження факту переходу до позивача права вимоги за договором факторингу, суд такі доводи спростовує та зазначає, що позивачем підтверджено факт переходу права вимоги за кредитним договором № 101961337 від 04.03.2021 долученими до справи належними доказами. Крім того, згідно листа від 27.09.2024 ТОВ «Діджи Фінанс» повідомило боржника про перехід права вимоги та рекомендовано відповідачу сплатити заборгованість в розмірі 35 370\~ грн. 00 коп. Відповідач висловлюючи заперечення та твердження, всупереч вимогам процесуального законодавства, не надав жодного належного та допустимого доказу, який би підтверджував його доводи. Таким чином, за наявності у позивача документації щодо заборгованості [PERSON] відсутні підстави вважати, що позивач не набув права вимоги за кредитним договором до [PERSON] . Таким чином, доводи сторони відповідача не спростовують висновок суду про обґрунтованість позовних вимог та стягнення заборгованості в повному обсязі. Що стосується заяви відповідача про застосування строку позовної давності, то суд виходить з наступного. Згідно ст.ст. 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ст. 260 цього ж кодексу позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу. Перебіг позовної давності, за правилами ст. 261 Цивільного кодексу, починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. Статтею 267 ЦК України встановлено, що особа, яка виконала зобов`язання після спливу позовної давності, не має права вимагати повернення виконаного, навіть якщо вона у момент виконання не знала про сплив позовної давності. Заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Як встановлено судом, 04 березня 2021 року між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] було укладений кредитний договір про споживчий кредит № 101961337, строком на 30 днів з 04.03.2021. Термін (дата) повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом: 03.04.2021. Із наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що відповідач за кредитним договором востаннє вніс платіж (сплата процентів по кредиту - 50,00 грн.) 03.04.2021, що сторонами не заперечується. Норми ст. 256 ЦК України визначають позовну давність як строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦКУ). Постановою Кабінету Міністрів України «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» від 11.03.2020 р. №. 211 установлено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин, строк якого неодноразово продовжувався. Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 30.03.2020 р. №. 540-IX доповнив розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦКУ пунктом 12, яким під час карантину строки, визначено, що строки, передбачені ст. 257, 258 ЦКУ, продовжуються на строк дії такого карантину. Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.06.2023 № 651 на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої корона вірусом SARS-CoV-2 відмінено з 24 год 00 хв 30 червня 2023 року. Разом, з тим, Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» від 15.03.2022 р. було доповнено пунктом 19 розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦКУ, згідно з яким у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені ст. 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 ЦКУ, продовжуються на строк його дії. Отже, позивач ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» звернувшись з позовом до суду 28.12.2024, пред`явило позов у межах строку позовної давності. Щодо заявленого відповідачем клопотання про розстрочення виконання рішення суду, суд зазначає наступне. Відповідно до положень ч. 1 ст. 267 ЦПК України, суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочення виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні. Так, згідно ч.4,5 ст.435 ЦПК України вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує:\~ 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору;\~ 2) щодо фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.\~ Розстрочка та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови. Так, [PERSON] просив суд розстрочити виконання рішення суду строком на 12 (дванадцять)\~ місяці враховуючи його тяжке матеріальне становище, оскільки він є особою з інвалідністю 3 групи, довічно, що підтверджується копією посвідчення № [NUMBER] від 23.12.2020, а також має статус учасника бойових дій, що підтверджується копією посвідчення серія [NUMBER] від 14.12.2023. З урахуванням обставин справи, розміру боргу, що виник у відповідача, матеріального стану відповідача, суд вбачає наявність об`єктивних факторів, які можуть ускладнити виконання судового рішення, тому вважає можливим розстрочити виконання рішення суду терміном на 12 місяців. Вирішуючи питання судових витрат, суд виходить з наступного. Вирішуючи питання про стягнення з відповідача витрат на професійну правову допомогу, суд керується ст. 137 ЦПК України, у відповідності до якої, витрати пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Позивач просив стягнути з відповідача судові витрати на професійну правничу допомогу в сумі 6 000,00 грн. Стороною позивача були надані договором про надання правової допомоги № 42649746 від 01.08.2024; додаткова угода №101961337 до Договору №42649746 про надання правової допомоги від 01.08.2024; детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом Стародуб І.В. від 30.09.2024; платіжну інструкцію № 52 від 14.11.2024; свідоцтвом про право заняття адвокатською діяльністю серії КС №6585/10 від 26.04.2018 (Додаток: 7, 9,14,19) За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Відповідно до частин третьої, четвертої статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч.6 ст.137 ЦПК України). Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. З огляду на зазначене, вбачається, що позивач поніс витрати на професійну правничу допомогу під час розгляду даного спору, однак розмір таких витрат підлягає зменшенню. Згідно правової позиції, викладеної в постанові Великої палати Суду від 19.02.2020 року у справі №755/9215/15-ц, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Також, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою. Враховуючи вищевикладене, аналізуючи надані представником позивача докази в підтвердження понесення відповідних витрат за укладеним договором про надання правової допомоги, складність справи та обсяг виконаних робіт, принципи співмірності та розумності судових витрат, та клопотання відповідача про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, суд дійшов висновку про часткове задоволення вимоги про відшкодування витрат на правничу допомогу. Згідно детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом Стародуб І.В. від 30.09.2024 є недоведеними і необґрунтованими суми за надання правового аналізу обставин спірних правовідносин та надання правових рекомендацій (консультацій) щодо захисту інтересів ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» (які в аналогічних спорах є однотипними) та формування додатків до позовної заяви, а тому розумною, співмірною та обґрунтованою є сума судових витрат на правову допомогу 3 000 грн. Згідно вимог п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. З урахуванням того, що позовні вимоги позивача задоволено повністю, тому з відповідача необхідно стягнути на користь держави судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 2 422,40 грн. за подання позовної заяви. На підставі викладеного,

Outcome: approved