Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-24 00:00:00

До Солом`янського районного суду міста Києва надійшла позовна заява АТКБ «ПРИВАТБАНК» (далі - позивач) до [PERSON] (далі - відповідач) про стягнення заборгованості у сумі 55723,47 гривень. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з червня 2007 року відповідач користується банківськими послугами, які надає позивач. 25.05.2012 відповідач підписав анкету-заяву № б/н і приєднався до Умов та правил надання банківських послуг саме в тій редакції, що діяла на дату підписання та розміщена на сайті банку https://privatbank.ua/terms. Відповідач використовував картковий рахунок, кредитну картку, на яку було встановлено кредитний ліміт до 50 000 грн. В подальшому кредитну картку декілька разів було пере випущено за заявою відповідача. У процесі користування рахунком 10.10.2023 відповідачем підписано заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, на підставі якої погоджені інші суттєві умови користування кредитним рахунком. Заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг відповідачем підписано власноруч на планшеті, що відповідає законодавчим вимогам. При цьому, на момент підписання зазначеної вище заяви заборгованість відповідача становила 45425,43 грн., що вбачається із виписки по рахунку та розрахунку заборгованості. Починаючи з 10.10.2023 р. відсотки нараховувалися відповідно до підписаної відповідачем заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, а саме згідно п. 1.3. у розмірі 40,8 % . В процесі користування кредитним рахунком відповідач не надавав своєчасно позивачу грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором, а також підтверджується випискою по рахунку. У зв`язку з порушеннями зобов`язань за кредитним договором та з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості позивач просить стягнути з відповідача заборгованість станом на 23.06.2024 - 56723,47 грн., яка складається з: 45819,13 грн. - заборгованість за тілом кредита, 10904,34 грн. - заборгованість за простроченими відсотками. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 30.07.2024 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням (викликом) сторін, визначено сторонам строк на подання відзиву, відповіді на відзив та заперечень. У судових засіданнях призначені на 05.09.2024, 17.10.2024, 10.12.2024, 06.02.2025 представник позивача підтримав правові позиції, висловлені у позові. Відповідач проти задоволення позову заперечив. У судове засідання 10.04.2025 з`явились представник позивача та відповідач, які підтримали попередньо викладені оголошені правові позиції. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 10.04.2025 оголошено перерву у судовому засіданні до 20.05.2025, о 10 год. 30 хв., запропоновано позивачу надати суду у строк до 16.05.2025 письмові пояснення в яких зокрема вказати: яка сума коштів сплачених відповідачем позивачу в рахунок погашення боргу за кредитом була зарахована на погашення відсотків по кредиту за період з 25.05.2012 по 10.10.2023. 14 травня 2025 року до суду надійшла заява за підписом представника позивача, в якій зазначено, що за період з 25.05.2012 по 30.11.2023 відповідачем сплачено 64431,11 грн. на погашення відсотків по кредиту. 20 травня 2025 року судове засідання не відбулось у зв`язку із хворобою судді, визначена інша дата судового розгляду - 15.07.2025. 15 липня 2025 року у судове засідання з`явився представник позивача, який підтримав позовні вимоги. Після стадії судових дебатів судом оголошено про перехід до стадії ухвалення судового рішення та відповідно до ч. 1 ст. 244 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) оголошено дату та час проголошення судового рішення - 25.07.2025. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд встановив такі фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Із матеріалів справи, що відповідач 25.05.2012 підписав Анкету-заяву № б/н, у зв`язку із чим відповідачу відкрито картковий рахунок та на кредитній картці № [NUMBER] , строк дії - 06/14 тип -"Універсальна mini" встановлено кредитний ліміт до 50 000 грн. В подальшому, після спливу відповідач додатково отримані наступі картки: 1. кредитна картка номер - [NUMBER] строк дії - 01/17 тип - Універсальна GOLD; 2. кредитна картка номер - [NUMBER] , строк дії - 05/17 тип - DebitMasterCard Gold; 3. кредитна картка номер - [NUMBER] , строк дії - 04/18, тип - "Універсальна" GOLD; 4. кредитна картка номер - [NUMBER] строк дії - 03/21 тип - "Універсальна" GOLD; 5. кредитна картка номер - [NUMBER] строк дії - 10/22 тип - "Універсальна" GOLD; 6. кредитна картка номер - [NUMBER] строк дії - 12/26 тип - "Універсальна" GOLD.; 10 жовтня 2023 року відповідачем підписано заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, на підставі якої погоджені інші суттєві умови користування кредитним рахунком, зокрема встановлений відсоток за користування кредитними коштами - 40,8% для карт Універсальна Gold, 42% для карт Універсальна. Також було підписано паспорт споживчого кредиту, з аналогічними умовами. Вищевказані обставини визнаються позивачем і відповідачем. Позивачем долучено справи розрахунок заборгованості станом на 23.06.2024 згідно якого заборгованість відповідача становить 56723,47 грн., яка складається: 45819,13 грн. - заборгованість за тілом кредита, 10904,34 грн грн. - заборгованість за простроченими відсотками. Також із заяви позивача від 14.05.2025 встановлено, що за період 25.05.2012 по 30.11.2023 відповідачем сплачено 64431,11 грн. на погашення відсотків по кредиту. Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд керується наступним. Згідно із п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини. Згідно ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Закон України «Про електронну комерцію» визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-комунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. У ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч. 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Положення статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно зі ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно зі ст.ст. 525, 526, 546 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов`язання. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно зі ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. (ч. 2 ст. 615 ЦК України) Згідно із ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. У відповідності до ст. 598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом та припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених законом або договором, а згідно статті 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. У разі невиконання позичальником обов`язків, встановлених договором позики, щодо забезпечення повернення позики, а також у разі втрати забезпечення виконання зобов`язання або погіршення його умов за обставин, за які позикодавець не несе відповідальності, позикодавець має право вимагати від позичальника дострокового повернення позики та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу, якщо інше не встановлено договором (ст. 1052 ЦК України). Банк свої зобов`язання за кредитним договором перед позичальником виконав у повному обсязі, на підтвердження чого надано виписку по особовому рахунку відповідача. Факт отримання грошових коштів відповідачем визнав під час участі у судових засіданнях. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Банк, пред`являючи вимоги про стягнення заборгованості за договором, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути заборгованість за відсотками. Однак у Анкеті-заяві № б/н від 25.05.2012 процентна ставка не зазначена. Позивач, обґрунтовуючи право нарахування відсотків, у тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за кредитним договором, посилався на Умови та правила надання банківських послуг, які розміщені на сайті позивача, як невід`ємну частину кредитного договору. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, яку саме редакцією Умови та правила надання банківських послуг розумів відповідач та ознайомився і погодився з нею, підписуючи Анкету-заяву, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування. Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування. Судом встановлено, що лише 10.10.2023 відповідач підписав паспорт споживчого кредиту та Заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, у яких було зазначено проценти на використання кредитних коштів для відповідача. Отже, у позивача відсутні підстави для нарахування процентів за користування кредитними коштами у період 25.05.2012 по 10.10.2023. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу умови та правила банківських послуг, відсутність у заяві домовленості сторін про сплату процентів за користування кредитними коштами, надані банком тарифи та умови обслуговування фізичних осіб при наданні банківських послуг щодо карткових продуктів не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного з відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Зазначений висновок узгоджується з висновками, викладеними в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 в справі № 342/180/17. Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ст. 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Отже, не вбачається підстав для стягнення відсотків, нарахованих в розмірі встановленому тарифами та умовами обслуговування фізичних осіб при наданні банківських послуг щодо карткових продуктів у період з 25.05.2012 по 10.10.2023, оскільки позивачем не надано суду належних та допустимих доказів того, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами. З огляду на вказане, суд вважає, що сплачені відповідачем відсотки за період 25.05.2012 по 10.10.2023 у сумі 61815,93 грн. повинні бути зараховані у погашення тіла кредиту та відсотків нарахованих після 10.10.2023, а отже на вказану суму повинна бути зменшена заборгованість відповідача. Враховуючи викладене, сума безпідставно нарахованих позивачем і сплачених відповідачем відсотків перевищує розмір заборгованості, яка заявлена позивачем до стягнення у цій справі. За вказаних обставин, позов задоволенню не підлягає. Оскільки позов не підлягає задоволенню, то в силу норм ст.. 141 ЦПК України судові витрати залишаються за позивачем.

Outcome: dismissed