Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-30 00:00:00

Представник позивачки, адвокат Ратушна Р. П., звернулась до суду із даним позовом, посилаючись в обґрунтування заявлених вимог на те, що [PERSON] разом з відповідачем перебували у фактичних шлюбних відносинах з жовтня 2020 року по листопад 2021 року та зазначений період проживали за адресою: [ADDRESS] . Від фактичних шлюбних відносин з відповідачем у позивачки [INFO] народилась донька, [PERSON] . Однак при реєстрації народження дитини відповідач не був записаний її батьком, бо батько дитини був вказаний [PERSON] відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України. Позивач працює в КП «Кривбасводоканал», маючи офіційний дохід. Додавала, що з квітня 2021 року по червень 2024 року відповідач добровільно надавав матеріальну допомогу [PERSON] , після чого ухиляється від виконання свого батьківського обов`язку. Отже, відповідач має реальну можливість утримувати доньку [PERSON] , але з липня 2024 року не робить цього. Позивачка одноособово утримує доньку, яка проживає з нею, а розміру заробітної плати [PERSON] не вистачає на належне утримання доньки. На підставі переліченого просила суд визнати [PERSON] батьком [PERSON] , [INFO] , із внесенням змін у актовий запис про народження дитини, складений 26 листопада 2021 р. Тернівським відділом ДРАЦС у м. Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровській області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, записавши батьком [PERSON] , [INFO] , [PERSON] . Також просила суд стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з дати подання позову та до досягнення дитиною повноліття. Крім того просила суд стягнути з відповідача на користь [PERSON] витрати зі сплати судового збору та за проведення молекулярно-генетичної експертизи. Представник позивачки, адвокат Ратушна Р. П., у судовому засіданні, повністю підтримуючи доводи позову [PERSON] , який просила суд задовольнити у повному обсязі, додавала, що висновок експертизи підтверджує батьківство [PERSON] відносно дитини, [PERSON] . При цьому оскільки фактично було встановлено, що відповідач є батьком такої дитини, то за законом аліменти повинні стягуватися саме з моменту подання позову до суду. Відповідач, [PERSON] , та його представник, адвокат Примаков К. О., у судовому засіданні, не заперечуючи проти вимог [PERSON] щодо визнання батьківства та стягнення аліментів з відповідача на користь [PERSON] на утримання доньки, [PERSON] , вказували, що стягнення за рішенням суду слід проводити аліментів саме з моменту набрання рішенням суду законної сили, оскільки на теперішній час до актового запису про народження [PERSON] не внесені відомості про [PERSON] як про батька такої дитини, як й не було таких записів на момент подання даного позову до суду. Враховуючи часткове визнання заявлених до [PERSON] вимог, відповідач та його представник просили суд провести розподіл судових витрат позивачки відповідно до частки задоволених судом позовних вимог. Представники третьої особи до суду не з`явились, будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи, не надавши при цьому заяв по суті спору. Таким чином суд, дослідивши письмові матеріали справи та вислухавши сторін, вважає заявлені позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав. Відповідно до ч. 2 ст. 125 Сімейного кодексу України (далі - СК), якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: за заявою матері та батька дитини; за рішенням суду. Згідно із ч. 1, 2, 3 ст. 128 СК за відсутності заяви, право на подання якої встановлено ст. 126 СК, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до ЦПК. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до ч. 1 ст. 135 СК. За ч. 1 ст. 135 СК при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою. Для встановлення батьківства правове значення мають фактичні дані, які підтверджують спільне проживання матері і батька дитини, ведення ними спільного господарства до народження дитини або спільне її виховання чи утримання, а також докази, що підтверджують визнання особою батьківства. Аналогічна правова позиція була викладена Верховним Судом у постанові від 16 травня 2018 року по справі № 591/6441/14-ц. Доказами визнання батьківства можуть бути листи, заяви, анкети, інші документи, а також показання свідків. Спільне проживання та ведення спільного господарства в зазначених випадках може підтверджуватися наявністю обставин, характерних для сімейних відносин (проживання в одному жилому приміщенні, спільне харчування, спільний бюджет, взаємне піклування, придбання майна для спільного користування тощо). Спільне виховання дитини має місце, коли вона проживає з матір`ю та особою, яку остання вважає (або яка вважає себе) батьком дитини, або коли ця особа спілкується з дитиною, проявляє батьківську турботу щодо неї. Під спільним утриманням дитини слід розуміти як перебування її на повному утриманні матері й особи, яку остання вважає (або яка вважає себе) батьком дитини, так і, як правило, систематичне надання цією особою допомоги в утриманні дитини незалежно від розміру допомоги. Аналогічна правова позиція була викладена Верховним Судом у постановах від 15 квітня 2021 року по справі № 361/2653/15-ц та від 17 лютого 2021 року по справі № 373/2257/18. Судом було встановлено, що за свідоцтвом про народження, виданим Тернівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області, актовий запис № 913 від 26 листопада 2021 року, вбачається, що [PERSON] народилась [INFO] , батьками якої зазначені [PERSON] та [PERSON] . При цьому на підставі інформації з витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян вбачається, що реєстрація [INFO] [PERSON] , [INFO] , у актовому записі № 913 була проведена Тернівським відділом ДРАЦС у м. Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області, де відомості про батька дитини були внесені до актового запису про народження на підставі заяви матері за ч. 1 ст. 135 СК України. Суд зазначає, що тест ДНК (судова молекулярно-генетична експертиза) станом на теперішній день є єдиним методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини (точність позитивного результату ДНК-аналізу - підтвердження батьківства - складає 99,999999 %). Доказова цінність такого тесту переважає будь-який інший доказ на підтвердження або оспорення кровного споріднення та має вирішальне значення у вирішенні спору даної категорії справ. Так за висновком експерта від 28.05.2025 року № 165-МГ вбачається, що [PERSON] може бути біологічним батьком дитини, [PERSON] , [INFO] , матір`ю якої є [PERSON] . Вірогідність того, що [PERSON] є біологічним батьком дитини, [PERSON] , [INFO] , складає не менше 99,9999%. Факт реєстрації [PERSON] , [INFO] , у кв. [ADDRESS] разом із матір`ю, [PERSON] , підтверджується витягами від 21.11.2024 року з Реєстру територіальної громади міста Кривого Рогу. На підставі ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Враховуючи викладене вмотивування, суд не досліджує надані представником позивача на підтвердження вимог про визнання батьківства та стягнення аліментів виписки з рахунку [PERSON] в AT КБ «Приватбанк», платіжні інструкції про перерахування відповідачем грошових коштів позивачці, бланк замовлення комоду, телефонну переписку між сторонами у месенджері, відеозапис на CD-R диску, фотографії із зображенням [PERSON] та [PERSON] разом із дитиною, а також копію трудової книжки [PERSON] , довідку про доходи позивачки, посвідчення [PERSON] . Зважаючи на встановлені обставини справи, суд на підставі оцінених у сукупності доказів, дійшов переконливого висновку про можливість задоволення позовних вимог [PERSON] в частині визнання батьківства відповідача відносно дитини, [PERSON] , [INFO] , з огляду на висновок молекулярно-генетичної експертизи та визнання відповідачем результатів такого експертного дослідження. Отже, позов [PERSON] в частині визнання батьківства підлягає задоволенню шляхом визнання батьківства [PERSON] відносно [PERSON] , [INFO] , із внесенням відповідних змін до актового запису про народження дитини. Так відповідно до ч. 1 ст. 134 СК на підставі, зокрема, рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове свідоцтво про народження. На підставі п. 9 Постанови Пленуму ВСУ № 3 резолютивна частина рішення щодо визнання батьківства повинна містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства в органах РАЦС (прізвище, ім`я та по-батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено). Суд також зазначає, що за змістом ст. 18 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ст. 27 Конвенції ООН про права дитини кожна дитина має право на рівень життя, необхідній для її фізичного, розумового, духовного, морального та соціально розвитку. Батьки або інші особи які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. На підставі ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Згідно із ст. 180 СК батьки зобов`язанні утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. За таких фактичних обставин, виходячи з наведених норм права, суд встановив, що на утриманні позивачки перебувають малолітня дитина, яку відповідач відповідно зобов`язаний утримувати до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 1 ст. 181 СК способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. Згідно із ч. 2 ст. 181 СК за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. На підставі ч. 3 ст. 181 СК за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Вирішуючи питання про розмір аліментів, що підлягають стягненню на користь позивачки з відповідача у твердій грошовій сумі, суд виходить з наступного обґрунтування. За п. 1-4 ч. 1 ст. 182 СК при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. При цьому суд зазначає, що отримання відповідачем мінімальної заробітної плати чи наявність у нього на утриманні інших осіб, не звільняє його від обов`язку по утриманню малолітніх дітей шляхом сплати аліментів. Аналогічна правова позиція була викладена Верховним Судом у постановах від 7 листопада 2018 року по справі № 355/511/17 та від 25 вересня 2019 року по справі № 755/14148/18. Суд зазначає, що відповідач відомості щодо свого доходу суду не надав, однак визнав в цій частині вимоги [PERSON] , не заперечуючи проти стягнення з нього аліментів на утримання [PERSON] в розмірі 1/4 частки від його заробітної плати. Внаслідок переліченого вмотивування, зважаючи на якнайкращі інтереси дитини та загально визнаний розмір аліментів, що стягуються на одну дитину за ч. 5 ст. 183 СК, позиції відповідача, суд дійшов висновку, що з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання малолітньої [PERSON] слід стягувати аліменти у розмірі 1/4 частки від усіх видів доходів щомісячно та до досягнення дитиною повноліття. При цьому суд вказує, що згідно із ч. 1 ст. 191 СК аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Таким чином з [PERSON] на користь [PERSON] підлягають стягненню аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] , саме з моменту звернення до суду з відповідною позовною заявою про визнання судом батьківства та стягнення аліментів. Отже, суд відкидає посилання представника відповідача на необхідність проводити стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання доньки, [PERSON] , саме з моменту набуття чинності даного рішення, оскільки аналогічна правова позиція була викладена з цього питання вже неодноразово Верховним Судом, зокрема, у постановах від 28 серпня 2019 року по справі № 754/3558/16-ц, від 19 квітня 2023 року по справі №369/9386/17, від 25 червня 2024 року по справі № 359/6678/19. На підставі переліченого обґрунтування, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги [PERSON] про стягнення аліментів з відповідача підлягають задоволенню, починаючи саме з моменту подання даного позову, тобто з 21 січня 2025 року. Згідно із ст. 141 ЦПК, враховуючи, що суд повністю задовольнив вимоги щодо встановлення батьківства, а позивачка сплатила судовий збір за подання в цій частині позовної заяви до суду в сумі 1211,20 грн., то витрати на проведення оплати такого судового збору підлягають стягненню з відповідача на користь [PERSON] . Крім цього понесені витрати [PERSON] на проведення молекулярно-генетичної експертизи в сумі 14149,47 грн. також підлягають стягненню з [PERSON] на її користь. Також за ст. 141 ЦПК з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1211,20 грн., від сплати якого при подачі позовної заяви в частині вимог про стягнення аліментів [PERSON] звільнено за законом. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved