Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-20 00:00:00

У грудні 2024 АТ КБ «Приватбанк» звернулося в Дарницький районний суд м. Києва з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості у розмірі 60 617,95 грн. та судового збору. В обґрунтування позову позивач зазначив, що 28.06.2023 відповідач підписала заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг, ознайомилася з умовами кредитування та підписала Паспорт кредиту, відповідно до умов якого відповідачеві була надана відновлювана кредитна лінія до 50000.00 грн.; виготовлена картка «Універсальна GOLD»; строк кредитування - 12 місяців з пролонгацією; процентна ставка 40.8% річних; розмір мінімального обов`язкового платежу - 5% від заборгованості, але не менше ніж 100 грн, щомісячно, або 10% від заборгованості, але не менше 100 грн, щомісячно - у разі прострочки, починаючи з другого місяця прострочення; проценти від суми неповернутого в строк кредиту, які у відповідності до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України встановлюються за домовленістю сторін у процентах від простроченої суми заборгованості в розмірі 60,00%. Заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг відповідачем підписано у системі самообслуговування Приват24 за допомогою OTP пароля, що було погоджено із відповідачем у Анкеті опитувальнику від 18.12.2020, яка підписана відповідачем власноруч на планшеті.На підставі укладеного Договору відповідач отримав платіжний інструмент - кредитну картку номер - [NUMBER] , строк дії - 05/27, тип -Універсальна GOLD, що підтверджується випискою по рахунку та довідкою про видані картки. Відповідач користувалася кредитним лімітом, відповідно до виписки по рахунку вчиняв операції. Позивач виконав умови договору та надав відповідачу кредитну картку(-ки), кредитні кошти у вигляді встановленого кредитного ліміту, що підтверджується випискою по рахунку.У звязку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань, утворилася заборгованість заборгованості, яка станом на 19.11.2024 становить 60 617,95 грн, та складається з 48 719,32 грн - заборгованість за тілом кредиту та 11 898,63 грн - заборгованість за простроченими відсотками, які позивач просить стягнути з відповідача. Ухвалою судді Дарницького районного суду м. Києва Заставенко М.О. від 26.02.2025 відкрито провадження за вказаною позовною заявою, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. 16.04.2025 до суду представником відповідача подано відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що відповідач позов не визнає послаючись на те, що кредитний договір вона не укладала і кредитні кошти не отримувала. На обґрунтування заперечень вказала, що невідомі особи шахрайським шляхом викрали її персональні дані, з використанням яких отримали доступ до електронного застосунку «Приват 24», через який уклали кредитний договір і у такий спосіб незаконно заволоділи коштами банку. Нею не вчинялись будь-які дії, що прямо або опосередковано вказують на намір укласти кредитний договір, та на реальне настання правових наслідків за ним. Позивачу було відомо про шахрайські дії та він мав би вжити заходів для захисту порушених прав, проте таких заходів своєчасно не вжив. Відповідачка вважає кредитний договір недійсним в силу закону та таким, що не спричиняє для неї жодних правових наслідків, а тому вона є неналежним відповідачем у спірних правовідносинах. Просили відмовити у задоволенні позовних вимог та замінити наналежного відповідача в особі [PERSON] на належного - невстановлену особу, яка протиправно заволоділа грошовими коштами позивача. Також 16.04.2025 представник відповідача подав до суду заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження, посилаючись на те, що в майбутньому ціна позовних вимог за декількома кредитними договорами перевищуватиме гранично-допустимий рівень розміру для малозначних справ, справа має велике значення для відповідача, приведений позивачем спосіб захисту вимагає проведення деталізованого аналізу правових норм, справа належить до категорії складних спорів, містить великий обсяг доказів, існує можливість великої кількості учасників справи, яких доведеться долучити до справи в якості третіх осіб. Крім того, 16.04.2025 представник відповідача подав клопотання про залучення до участі у справі третіх осіб - [PERSON] , [PERSON] 06.05.2025 позивачем подано відповідь на відзив, в якому зазначено, що момент укладення кредитного договору обидві сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасників було вільним та відповідало їхній внутрішній волі, що підтверджено власноручними підписами; правочин був спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, зокрема надання кредиту позичальнику. Про згоду відповідача на укладення договору саме в такій формі та ознайомлення відповідача з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами свідчить підпис відповідача Заяви позичальника. При укладаннi кредитного договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України. Згiдно цiєї статтi ЦК договором приєднання є договiр, умови якого встановленi однiєю iз сторiн у формулярах або iнших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цiлому. На підставі ч.1 ст. 634 ЦК України, підписавши Заяву позичальника, відповідач приєднався до запропонованих банком Умов та Правил надання банківських послуг, якi є загальними i їх пiдписання позичальником не є обов`язковим, так само не обов`язково і підписання Тарифів Банку. Стосовно посилання Відповідача на заволодіння коштами з картки третіми особами (шахрайським шляхом). Банком було проведено службову перевірку та в ході перевірки СБ по клієнту [PERSON] , ІПН [NUMBER] , ід ЄКБ 32417800, згідно ПК "Аccord" станом на 18.09.2024р. встановлено, що за кредитним договором SAMDNWFC00088248001 від 28.06.2023, Тип договору - CLG5 - Карта универсальная Голд, поточний залишок становить - 60 617,95 грн. Аналізуючи виписки щодо списання коштів з карткового рахунку [NUMBER] , клієнта [PERSON] , ІПН [NUMBER] , ід ЄКБ 32417800 встановлено, що кошти 28.06.2023 через додаток Приват24 були переказані між своїми картками та в подальшому через термінали сторонніх банків E8518527, 31001614, C0146982, виведені на картки: [NUMBER] (JSC TASCOMBANK), [NUMBER] , [NUMBER] (JSC IDEA BANK), [NUMBER] (PJSC BANK VOSTOK). Списання коштів стороннім інтернет ресурсом проводиться після введення номеру карти, CVV-коду, терміну дії. Транзакції підтверджені 3D-secure паролем, не підлягають оскарженню, сума завданої шкоди становить 221 733,23 грн. Як шахраям удалося провести транзакції (коротко своїми словами): Зателефонували, представились співробітниками Київстар. Було підроблено сім-карту. Завдяки чому отримали доступ до П24 що і спричинило шахрайство. За результатами перевірки, списанню коштів з картки клієнта передувало дублікат сім-картки фінансового телефону клієнта та несвоєчасне повідомлення про це банк. За результатами перевірки провини банку не встановлено, відповідальність клієнта. Відповідач посилається на витяг з ЄДРДР 12023100100002540 про вчинення кримінального правопорушення стосовно нього. Однак наявність кримінального провадження не може свідчити, у силу презумпції невинуватості, про вчинення злочину щодо особи до винесення вироку, яким такі обставини будуть встановлені, такої правової позиції дотримується Верховний Суд у своїх постановах від 10 квітня 2019 року у справі № 144/287/17-ц провадження № 61- 31835св18 та від 10.04.2019 року справа № 524/3979/16-ц провадження № 61- 20290св18, де стороною у справі є АТ КБ «Приватбанк» стосовно застосування Умов та правил надання банківських послуг. У постанові об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 06 березня 2019 року у справі № 308/6023/15-ц (провадження № 61-4447сво18) зроблено висновок про те, що зобов`язання з відшкодування шкоди, як правило, може мати місце лише за відсутності договірних правовідносин. Наявність кримінального правопорушення не впливає на договірні правовідносини, не спростовує їх існування та не припиняє їх. Заперечень на відповідь на відзив до суду не надходило. Суд, дослідивши заперечення відповідача щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, враховуючи предмет позову та характер спірних правовідносин, суд дійшов висновку про відмову у його задоволенні, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи, тобто справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує вісімдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто 242 240,00 грн. Дослідивши клопотання представника відповідача про заміну у справі неналежного відповідача, суд дійшов наступного висновку. Згідно з положеннями ч. 1, 3 ст.13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Процедурні питання заміни неналежного відповідача чи залучення співвідповідача визначені ст.51 ЦПК України. Відповідно до ст. 51 ЦПК України, суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. Згідно вказаної норма, право визначати відповідача (співвідповідачів) у справі належить позивачу. З врахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що в задоволенні клопотання представника відповідача щодо заміни відповідача необхідно відмовити. Вирішуючи вимоги клопотання про залучення третіх осіб, суд застосував такі процесуальні норми та виходив з таких мотивів. Відповідно до частини першої статті 53 ЦПК України треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до закінчення підготовчого провадження у справі або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, у разі коли рішення у справі може вплинути на їхні права або обов`язки щодо однієї зі сторін. Їх може бути залучено до участі у справі також за заявою учасників справи. За змістом ст. 54 ЦПК України, якщо в результаті ухвалення судового рішення сторона може набути право стосовно третьої особи або третя особа може пред`явити вимоги до сторони, така сторона зобов`язана сповістити цю особу про відкриття провадження у справі і подати до суду заяву про залучення її до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору. До такої заяви повинні бути додані докази про направлення її копії особі, про залучення якої як третьої особи подана заява. Аналіз вказаних приписів процесуального закону дає підстави стверджувати, що заява про залучення до участі у справі в якості третьої особи, має бути обґрунтована з наданням суду відповідних доказів того, що рішення у справі може вплинути на права та обов`язки особи, яка звертається з відповідною заявою. В порушення вимог ст. 54 ЦПК України представник відповідача не надав суду доказів про направлення копії клопотання про залучення третіх осіб, іншим учасникам справи. Клопотання про залучення в якості третіх осіб в порушення ст.ст. 53, 183 ЦПК України не містить обґрунтування із викладенням підстав для залучення [PERSON] та [PERSON] до участі у справі, з наведенням прав і обов`язків на які може вплинути рішення суду і яким чином. Виходячи з предмету спору та суб`єктного складу сторін, суд не вбачає підстав для задоволення клопотання про залучення у справі третіх осіб, оскільки не доведено підстав для такого залучення та яким чином ухвалене в майбутньому рішення суду безпосередньо впливає на їхні прав чи обов`язки. Суд, дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов наступного висновку. 18.12.2020 між АТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] було укладено договір про надання банківських послуг, що підтверджується змістом підписаної відповідачкою анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг. Підписанням вказаної анкети-заяви [PERSON] приєдналась до Умов та Правил надання банківських послуг АТ КБ «Приватбанк», що розміщені в мережі Інтернет за адресою https://privatbank.ua/terms в редакції, чинній на дату підписання цієї заяви, які разом становлять договір про надання банківських послуг. В анкеті-заявісторони погодили, що при наданні банком будь-яких послуг клієнту, у тому числі, але не виключно, послуг з переказу коштів, укладення кредитних договорів та будь-яких інших правочинів буде використовуватись простий електронний підпис та визнали простим електронним підписом такі способи підписів клієнта: ОТР-пароль; QR-код; підпис стілусом на планшеті у відділенні банку; кнопки «підпис», «підписав», «підтверджую», «ознайомився» тощо у програмних комплексах, мобільних додатках або на офіційних сайтах банку в мережі Інтернет, де клієнту надається технічна можливість ознайомитися з умовами надання відповідної послуги та підписати відповідний договір, дати доручення банку на здійснення операції з переказу коштів тощо, або якщо інтерфейс відповідного ПК банку дає клієнту змогу зробити однозначний висновок про суть операції доручення, на здійснення якої клієнт надає банку шляхом підписання способами, що узгоджені сторонами. Сторони визнають правочини у вигляді електронних документів із використанням зазначених простих електронних підписів дійсними, обов`язковими для сторін та такими, що не потребують додаткового підтвердження. Сторони узгодили, що банк самостійно приймає рішення про застосування того чи іншого виду електронного підпису. 28.06.2023 з використанням функціоналу належного банку програмного комплексу (додатку) Приват24 між банком та [PERSON] укладено кредитний договір. У договору викладені істотні умови кредитування, терміни та поняття, а саме: тип кредиту - відновлювальна кредитна лінія, шляхом встановлення кредитного ліміну на кредитній картці; сума кредиту - до 200 000,00 грн; строк кредитування - 12 місяців з пролонгацією; тип процентної ставки - фіксована; розмір процентної ставки - у пільговий період 0,00001% річних, поза межами пільгового періоду - 42%. Кредит надається на споживчі цілі у безготівковій формі на картковий рахунок позичальника. Банк виконав свої зобов`язання щодо надання кредиту у зазначеному у договорі розмірі, що підтверджується випискою за договором. Наданий банком розрахунок свідчить про те, що від позичальника не надходило жодних оплат на виконання умов кредитного договору, у зв`язку з чим станом на 19.11.2024 утворилась заборгованість у загальному розмірі 60 617,95 грн, що включає заборгованість за кредитом (тілом кредиту) в розмірі 48 719,32 грн та заборгованість за простроченими відсотками в розмірі 11 898,63 грн. З відзиву [PERSON] убачається, що вона не визнає факт наявності між нею та банком кредитних зобов`язань стверджуючи, що кредитний договір вона не укладала і кошти за ним не отримувала. На підтвердження вказаних обставин відповідачка надала паперові копії електронних повідомлень (скрін-шоти), які надсилались банком на її фінансовий телефон. Дослідженням змісту зазначених повідомлень установлено, що 28.06.2023 о 12:42:59 год. банк виявив вхід до акаунта відповідачки Приват24 з нового пристрою, у зв`язку з чим рекомендував завершити сеанс у «налаштуваннях» та увімкнути двоетапну перевірку (у разі, якщо клієнт не підтверджує вхід до застосунку). О 15:30 год. та 15:31 год. за фактами виявлення нетипового входу до акаунта відповідачки банк рекомендував змінити пароль від Приват24. О 16:15 год. банк надіслав відповідачці повідомлення про укладення договору «Кредит готівкою» на суму 123 900 грн, а о 16:45:54 год. - договору «Кредит готівкою» на суму 43 400 грн. У подальшому, банк повідомив відповідачку про визнання підозрілими операцій за картками 5*86 і 5*14 та про їх блокування з метою безпеки. Укладенню кредитного договору та проведенню операції з переказу кредитних коштів передувала зміна паролю з електронної пошти відповідачки, про що свідчить скрін-шот повідомлення від компанії Укрнет. 29.06.2023 відповідачка звернулась до банку із заявою, у якій повідомила, що їй належить лише одна картка для виплат, а 28.06.2023 вона стала жертвою шахраїв, які отримали доступ до її телефону, заблокували його та оформили на її ім`я кредит з відкриттям ще двох додаткових карток «Універсальна». Відповідачка просила здійснити блокування зазначених карток та скасувати плату за кредитними договорами до рішення суду. В цей же день відповідачка звернулась до поліції із заявою про вчинення кримінального правопорушення, на підставі якої відкрите кримінальне провадження № 12023100100002540 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 190 КК України. 11.07.2023 відповідачка повторно звернулась до банку із заявою, у якій просила провести внутрішню службову перевірку щодо укладених 28.06.2023 кредитних договорів та анулювати її заборгованість за ними. Зі змісту цієї заяви убачається, що у зазначену дату від імені відповідачки було укладено загалом три кредитні договори на загальну суму 216 988,55 грн та здійснено операцію з переказу її власних коштів в сумі 10 000 грн. За фактом надходження зазначеної заяви клієнта банк повинен був провести перевірку зі складенням відповідного висновку, проте, як вбачається з матеріалів справи, проведення перевірки відбулося лише 23.09.2024. Відповідно до положень частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно з частиною другою цієї норми зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, зокрема, з договорів та інших правочинів. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін, погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина перша статті 626, частина перша статті 628 ЦК України). За приписами статті 638 цього Кодексу договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Стаття 1054 ЦК України дає визначення кредитного договору як договору, за яким банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі (стаття 1055 ЦК України). За змістом статей 205, 207 цього Кодексу договір, укладений в електронному вигляді, є таким, що укладений у письмовій формі. Особливості укладання договору в електронному вигляді регулює Закон України «Про електронну комерцію» (далі - Закон про електронну комерцію), стаття 2 якого поширює його застосування у тому числі і на послуги систем дистанційного обслуговування та надання платіжних послуг в частині правочинів, вчинених в електронній формі, яка не суперечить спеціальному законодавству України, а саме Закону України «Про банки і банківську діяльність». Згідно статті 3 Закону про електронну комерціюелектронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до статті 11 цього Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (частина дванадцята статті 11). Статтею 12 Закону про електронну комерцію визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Вимоги позивача у цій справі ґрунтуються на кредитному договорі, який було укладено з використанням функціоналу належного банку програмного комплексу (додатку) Приват24, що відповідає вимогам Закону про електронну комерцію. Відповідачка заперечує факт підписання кредитного договору та погодження умов кредитування стверджуючи, що його укладення є наслідком дій третіх осіб, які шахрайським шляхом отримали доступ до її особистого кабінету у Приват24. Отже за обставинами справи доказуванню підлягає, зокрема, факт надіслання на фінансовий номер телефону відповідачки повідомлень з кодами авторизації (ОТР-паролів/3Dsecure), введення яких у відповідне поле інтерфейсу програмного комплексу Приват24 однозначно ідентифікує особу клієнта і підтверджує укладення ним кредитного договору. Тягар доказування цієї обставини покладається на банк як на власника програмного комплексу Приват24, проте доказів, які б свідчили про формування та надання (надіслання) відповідачці кодів авторизації, суду не надано, а відтак не доведено, що саме відповідачка підписала кредитний договір та ініціювала операції з переказу кредитних коштів. Натомість наведені відповідачкою обставини та надані нею докази дають достатні підстави вважати, що кредитний договір вона не укладала і кошти за ним не отримувала. Так відповідачка, дізнавшись про отриманий від її імені кредит, одразу ж повідомила про це банк та звернулась до поліції із заявою про кримінальне правопорушення, на підставі якої відкрите кримінальне провадження. На шахрайські дії вказує і сукупність та послідовність подій у розглядувану дату, а саме те, що в один день відбулась зміна пароля від електронної пошти відповідачки, відбувались нетипові входи до її особистого кабінету (акаунта) у Приват24 з оформленням двох кредитних договорів та здійсненням платіжних операцій по переказу усієї суми кредитних коштів на рахунок в іншій банківській установі. Сам банк визнав зазначені операції підозрілими та здійснив блокування платіжних карток відповідачки, проте такі дії були вчинені запізно, оскільки вже відбулась операція з переказу кредитних коштів. Жодних доказів, які б свідчили про те, що відповідачка своїми діями чи бездіяльністю сприяла втраті чи незаконному використанню персональної інформації, яка дає змогу укладати з банком договори та ініціювати платіжні операції, матеріали справи не містять. З наведеного слідує, що дії, спрямовані на отримання кредиту та погодження умов кредитування, відповідачка не вчиняла. Отже ураховуючи, що предметом позову є вимога про примусове стягнення заборгованості, що виникла за неукладеним кредитним договором, правові підстави для її задоволення відсутні. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed