Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-30 00:00:00

До Роздільнянського районного суду Одеської області надійшов вказаний позов через підсистему ЄСІТС «Електронний суд», згідно з яким представник позивача\~- Романенко Михайло Едуардович\~просив стягнути з відповідачки: -заборгованість за Кредитним договором № 7672631 від 11 березня 2024 року у розмірі 41\~400,00 гривень; -судові витрати у розмірі 2 422,40 гривень; -витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6 000,00 гривень. Стислий виклад позиції позивача. 11 березня 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «АВЕНТУС УКРАЇНА» (ТОРГОВА МАРКА «Creditplus») (далі Первісний кредитор) та [PERSON] було укладено договір про надання споживчого кредиту № 7672631 (далі Кредитний договір). Первісний кредитор свої зобов`язання за Кредитним договором виконав у повному обсязі, перерахувавши відповідачці кредитні кошти у розмірі - 10\~000,00 гривень. Однак відповідачка порушила свої зобов`язання, внаслідок чого утворилася заборгованість у розмірі 41\~400,00 гривень, право вимоги щодо якої на підставі договору факторингу перейшло до позивача. Стислий виклад заперечень відповідачки. [PERSON] належним чином була повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, але в судове засідання не з`явилася, про причини неявки суду не повідомила, відзив на позов у встановлений судом строк не подавала. Водночас обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається в першу чергу на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини 1 статті 6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 8 листопада 2005 року у справі "Смірнова проти України"). Як відзначив суд у рішенні у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» (1989), сторона зобов`язана «демонструвати готовність брати участь у всіх етапах розгляду, що мають безпосередній стосунок до нього, утримуватися від використання прийомів для затягування процесу, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухань». Процесуальні дії у справі. 04 липня 2025 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. 11 березня 2024 року між Первісним кредитором та [PERSON] було укладено Кредитний договір на наступних умовах: -сума кредиту (загальний розмір) складає 10\~000,00 гривень (пункт 1.3.) -тип кредиту кредит. -строк кредиту 360 дні (день) (пункт 1.4.) -стандартна процентна ставка становить 2,20 % в день (пункт 1.5.1) -знижена процентна ставка становить 1,87 % (пункт 1.5.2.). Первісний кредитор свої зобов`язання за Кредитним договором виконав у повному обсязі, що підтверджується листом Товариства з обмеженою відповідальністю «ПЕЙТЕК» від 19 травня 2025 року за Вихідним № 20250519-243. Поряд з цим, відповідачка порушила свої зобов`язання за Кредитним договором, внаслідок чого виникла заборгованість у розмірі 41\~400,00 гривень, з яких: -заборгованість за тілом кредиту становить 10 000,00 гривень; -заборгованість за відсотками становить 26 400,00 гривень; -заборгованість за пенею становить 5 000,00 гривень. Відповідно до договору факторингу № 27.11/24-Ф від 27 листопада 2024 року та витягів до нього, право вимоги за Кредитним договором перейшло до позивача. Водночас статтями\~12,81 ЦПК України\~передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Статтею 89 ЦПК України\~передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, та норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення сторонами перед судом переконливості поданих доказів є конституційною гарантією (стаття 129 Конституції України). У відповідності до приписів частини 8\~статті 178 ЦПК України\~суд вирішує справу за наявними матеріалами, оскільки відповідачкою у встановлений судом строк відзив на позов не подано. Як встановлено, між відповідачкою та Первісним кредитором був укладений Кредитний договір, права вимоги за яким на підставі договору факторингу було відступлено на користь позивача. З цього приводу суд вважає необхідним зазначити, що частиною першою\~статті 1077 ЦК України\~передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Згідно правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 23 вересня 2015 року у справі №6-979цс15 "...боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору. ... неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі". Разом із цим, частина 1\~статті 526 ЦК України\~регламентує, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цьогоКодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно\~статті 527 ЦК України\~боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Кожна із сторін у зобов`язанні має право вимагати доказів того, що обов`язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред`явлення такої вимоги. Згідно частини першоїстатті 629 ЦК України\~договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до частини 1\~статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Велика Палата Верховного Суду (справа №127/15672/16-ц) в постанові від 08 листопада 2019 року зазначила, що для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватись визначених у договорі строків, зокрема щодо сплати коштів, визначених кредитним договором, а тому прострочення виконання зобов`язання є його порушенням. На підставі викладеного, оцінивши аргументи сторін та фактичні обставини справи, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог. Розподіл судових витрат. Відповідно до частини першої\~статті 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Щодо витрат на правничу допомогу, суд зазначає, що згідно практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено в п. 95 Рішення у справі Баришевський проти України від 26.02.2015 року, п. 88 Рішення у справі Меріт проти України від 30.03.2004 року, заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише в разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України, заява № 19336/04). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Як встановлено, між позивачем та адвокатом Білецьким Богданом Михайловичем було укладено договір № 42649746 від 01 січня 2025 року про надання правової допомоги (далі Договір). Відповідно до додаткової угоди №7672631 до Договору адвокат зобов`язався здійснити представництво та захист інтересів Клієнта у справі щодо стягнення кредитної заборгованості з [PERSON] , вартість правничої допомоги 6\~000 гривень, що підтверджується детальним описом робіт (наданих послуг). Відповідно до диспозиції частини шостої статті 137 ЦПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. На підставі викладеного, враховуючи складність справи, яка є малозначною, критерії реальності адвокатських витрат,\~відсутність клопотання про зменшення витрат, наявні докази, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення вимоги про стягнення витрат на правничу допомогу.

Outcome: approved