Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-20 00:00:00

18 грудня 2024 року [PERSON] звернулась до суду із позовною заявою, в якій просила суд стягнути з [PERSON] , [INFO] на її користь аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 50 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з дня подання позову та до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 19 квітня 2013 року між нею та [PERSON] було укладено шлюб, зареєстрований Саксаганським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровської області. У шлюбі народилася донька [PERSON] [INFO] . На сьогоднішній день їх відносини з відповідачем погіршилися, подальше спільне проживання є неможливим. Не дивлячись на те, що вони мають одне місце реєстрації, відповідач проживає окремо. Дитина мешкає разом з нею. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України (надалі СК України), батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Таким чином, дитині повинен бути забезпечений належний рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Такий належний рівень у будь-якому разі не повинен бути меншим, ніж прожитковий мінімум. Відповідно до Постанови №3 Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен враховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Вона одна не може забезпечувати такий рівень утримання, оскільки перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а матеріальна допомога, яка надається відповідачем, є занизькою та недостатньою для забезпечення дитини всім необхідним. Так, відповідач інших осіб на утриманні не має, аліменти нікому не платить, стягнень по виконавчих документах з нього не проводиться, інших неповнолітніх або повнолітніх дітей він не має, працездатний, отримує дохід, має нерухоме майно, транспортний засіб, його стан здоров`я дозволяє працювати, а тому вважаю, що він може сплачувати аліменти в розмірі 1/4 частини з усіх видів його доходів на дитину, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Ухвалою Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13 січня 2025 року відкрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 13 лютого 2025 року на адресу Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від відповідача надійшов відзив на позовну заяву в якому відповідач просить відмовити в позовних вимогах повністю. Відзив обґрунтовує тим, що погіршення особистих стосунків між подружжям не є наслідком порушення прав дитини на належне утримання та на сьогоднішній день відповідач стверджує, що не проживає окремо від дитини. Відповідач стверджує, що не має місця факти самоусунення відповідача від участі в утриманні та вихованні дитини чи неналежного виконання батьківських обов`язків. 17.02.2025 року на адресу Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від позивача надійшла відповідь відзив в якій позивач зазначає наступне. На розгляді в Саксаганському районному суді м. Кривого Рогу Дніпропетровської області перебуває позовна заява [PERSON] про поділ спільного майна (справа №214/10649/24). Вважає, що даний факт свідчить про небажання відповідача зберегти сім`ю. До відповідача нею подано позовну заяву про розірвання шлюбу (справа №214/10992/24), оскільки протягом останніх років стосунки з відповідачем поступово погіршувались. В результаті чого між ними зникло взаєморозуміння. Будь-які спроби в свій час примиритися не дали бажаних результатів, оскільки у нас з відповідачем різні погляди на сімейне життя та обов`язки. Між ними постійно виникають сварки, свідком яких нерідко є дитина, що також тяжким чином впливає на її психічний стан та кожного разу спричиняє їй та мені душевні страждання. Відповідач постійно погрожує їй, вона боїться за своє життя та здоров`я їх дитини. Тому подальше збереження шлюбу є неможливим та суперечить її інтересам та інтересам їх доньки. Щодо твердження відповідача «не мають місця взагалі факти самоусунення Відповідача від участі в утриманні та вихованні дитини чи неналежного виконання батьківських обов`язків» повідомляє, що воно не відповідає дійсності, оскільки претензій до відповідача щодо самоусунення від участі в утриманні та вихованні дитини чи неналежного виконання батьківських обов`язків не має. Крім цього, наголошує, що жодних доказів на підтвердження права на отримання від відповідача аліментів на утримання малолітньої дитини вона надавати не повинна, оскільки дане право прямо визначене Сімейним кодексом України Позивач правом на участь в судовому засіданні не скористалась, матеріали справи містять заяву в якій позивач просить розглядати справу за її відчутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач та його представник в судовому засіданні заперечували проти задоволення позовних вимог в повному обсязі, при цьому відповідач зазначив, він в повному обсязі забезпечує сім`ю, також є заява про добровільне стягнення аліментів, проживають разом з сім`єю в одній квартирі. Суд, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази щодо їх належності, допустимості, достовірності та достатності, надавши їм оцінку в сукупності, дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що 19 квітня 2013 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, зареєстрований Саксаганським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області, що підтверджується копією свідоцтва про одруження, серії [NUMBER] від 19.04.2013 року, з відповідним актовим записом №124 (а.с. 10). Від шлюбу сторони мають малолітню доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 09.07.2021 року, актовий запис №680 (а.с.9). Судом встановлено, що домовленості про добровільну сплату аліментів на утримання дітей між сторонами в позасудовому порядку не досягнуто. Одним із основних прав дитини є право на утримання (ст.8 Закону України «Про охорону дитинства»), яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття і закріплене у ст.180 СК України, ст.27 Конвенції про права дитини. Згідно зі ст. ст.141,180 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3\~ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно зі ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована\~постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27.02.1991\~та набула чинності для України 27.09.1991, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Як роз`яснено у п. 17\~постанови Пленуму ВСУ від 15.06.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, відповідно до вимог ч. 1 ст. 191 СК України. Суд встановив, що відповідач є фізично здоровим та працездатним, ним не надано доказів наявності у нього на утриманні інших неповнолітніх дітей або непрацездатних батьків та наявності інших обставин, що мають істотне значення при визначенні стягнення аліментів. Проаналізувавши надані докази у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають повному задоволенню, оскільки обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, сторони є працездатними особами, тому з відповідача підлягають стягненню аліменти на утримання його малолітньої доньки, при цьому суд вважає доцільним стягнути з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , в розмір частки заробітку(доходу) щомісячно, але не менш ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку (в межах заявлених позовних вимог щодо визначення максимального розміру стягнення аліментів), починаючи з 18.12.2024 року до досягнення дитиною повноліття. Саме такий розмір аліментів суд вважає необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Відповідно до ст.141 ЦПК України суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в сумі 1211,20 грн., оскільки позивач на підставі ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від вказаних витрат при подачі позову до суду. У порядку п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України, допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved