Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-21 00:00:00

30.01.2025 року представник заявника [PERSON] , яка підтвердила свої повноваження електронним ордером серії ВН №1467662 від 29 січня 2025 року (а.с.16), звернулася до суду шляхом формування документу в системі "Електронний суд" та просить ухвалити рішення про встановлення факту належності [PERSON] правовстановлюючого документу, а саме Державного акту серії ОД №066596 на право власності на земельні ділянки площею 2,61 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, який зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №010551800247, виданого на ім`я [PERSON] , мотивуючи заяву тим, що 11 лютого 2005 року заявниці на підставі розпорядження Болградської районної державної адміністрації від 23 квітня 2004 року №335 виданий Державний акт серії ОД №066596 на право власності на земельні ділянки, площею 2,61 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, який зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №010551800247. В 2024 році заявник вирішила передати земельні ділянки в оренду, але орендар не може зареєструвати право оренди земельної ділянки у зв`язку з розбіжностями імені [PERSON] в паспорті та державному акті. В акті вказано ім`я « [PERSON] », в паспорті « [PERSON] ». Заявниця вважала, що під час виготовлення державного акту була зроблена помилка, але отримавши архівний витяг з`ясувала, що помилка була зроблена в розпорядженні Болградської районної державної адміністрації від 23 квітня 2004 року №335, в ньому вказано, що земельні ділянки отримала у власність « [PERSON] », тобто невірно. Внести зміни в розпорядження або до державного акту на цей час неможливо, тому заявниця змушена звертатися до суду для визнання належним їй державного акту. Ухвалою судді від 04.02.2025 року було відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду. Заявник [PERSON] та її представник [PERSON] в судове засідання не з`явилися, представник в заяві клопотала про розгляд справи у її відсутності та відсутності заявника та її представника. Представник заінтересованої особи - Болградської районної державної адміністрації Одеської області - Федоренко С.М., в судове засідання не прибув, надав 02.04.2025 року через систему «Електронний суд» заяву про розгляд справи без участі представника адміністрації, проти задоволення вимог не заперечує. Представник заінтересованої особи - Кубейської сільської ради Болградського району Одеської області - Арабаджи М.С. в судове засідання не прибув, надав 08.05.2025 року через систему «Електронний суд» заяву про розгляд справи без участі представника сільської ради, вимоги визнали в повному обсязі. Розглянувши подані документи та матеріали, суд прийшов до висновку, що заява є обґрунтованою і підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до п.6 ч.1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Зі змісту зазначеної норми права, а також роз`яснень, викладених у пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» випливає, що в порядку окремого провадження суд розглядає справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений або знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; із заяви про встановлення факту не вбачається спору про право; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Отже, у судовому порядку встановлюються тільки такі факти, які мають юридичні наслідки і від встановлення яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав заявника і в судовому порядку можливе лише тоді, коли діючим законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення. При зверненні до суду із заявою про встановлення юридичного факту важливе значення має мета його встановлення, оскільки саме вона дає можливість зробити висновок, чи дійсно цей факт є юридичним і чи тягне він правові наслідки. В судовому засіданні встановлено, що за паспортом громадянина України (ID-картка) № [NUMBER] , що виданий 20.11.2017 року органом 5129, строком дії до 20.11.2027 року, заявника ідентифіковано за ім`ям, українською мовою « [PERSON] » (а.с.5). Так, на підставі розпорядження Болградської районної державної адміністрації від 23 квітня 2004 року №335, 11 лютого 2005 року заявнику було видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії ОД №066596, яким підтверджено її право власності на три земельні ділянки загальною площею 2,61 га, яка розташована на території Виноградненської сільської ради Болградського району Одеської області (на даний час це території Кубейської об`єднаної громади), цільове призначення якої - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастрові номери №1 5121481400:01:002:1355, №2 5121481400:01:001:2261, №3 5121481400:01:001:0027 (а.с.8-9), але в цьому акті ім`я заявника зазначено « [PERSON] », в той час як за паспортом громадянина України її ім`я - « [PERSON] ». Державний акт зареєстровано в Книзі реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №010551800247. В самому розпорядженні ім`я заявниці також зазначено « [PERSON] ». Статтею 3 ЦК України встановлено, що судовий захист цивільного права та інтересу, справедливість, добросовісність та розумність є загальними засадами цивільного законодавства. Відповідно до ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-ІV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського Суду з прав людини як джерело прав. За ст. 6 Європейської конвенції з прав людини визнається право людини на доступ до правосуддя, а за ст. 13 на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Згідно висновків Європейського Суду з прав людини, викладених у рішенні у справі «Бочаров проти України» від 17.03.2011 року (остаточне 17.06.2011 року), в пункті 45 якого зазначено, що «Суд при оцінці доказів керується критерієм «поза розумним сумнівом» (див.рішення від 18.01.1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства»). Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів (див. рішення у справі «Салман проти Туреччини»). Таким чином, враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що докази на які посилається заявник, достатні для встановлення факту того, що в державному акті на право власності на земельну ділянку серії ОД №066596, виданого на ім`я [PERSON] , було допущено помилку в написанні імені заявника. При таких обставинах, суд приходить до висновку про те, що вимоги заявника є обґрунтованими і відповідно до статті 315-319 ЦПК України підлягають задоволенню.

Outcome: approved