Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-23 00:00:00

[PERSON] звернулась до Смілянського міськрайонного суду Черкаської області з позовом до Черкаської районної державної адміністрації Черкаської області та Ротмістрівської сільської ради Черкаського району Черкаської області про скасування розпорядження, визнання недійсним державного акту та визнання права власності. В обґрунтування своїх вимог зазначила, що [INFO] помер [PERSON] . Після його смерті залишилось спадкове майно, а саме земельна ділянка площею 2,81 га в межах Носачівської сільської ради, яка належала померлому на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЧР №092412, виданого 12.04.2015. Підставою для видачі [PERSON] указаного державного акту стало розпорядження Смілянської районної державної адміністрації від 06.12.2004 №447 «Про переоформлення права власності на земельну ділянку» і ця земельна ділянка мала номер 570. З метою оформлення своїх спадкових прав після [PERSON] , вона звернулась до Смілянської державної нотаріальної контори, в зв`язку з чим було заведено спадкову справу. Оскільки в Державному реєстрі речових прав за [PERSON] не було зареєстровано право власності на вказану земельну ділянку, вона звернулась до відповідних органів та встановила, що згідно даних ДЗК земельній ділянці, що належала [PERSON] , було присвоєно кадастровий номер 7123785500:02:002:0516. Однак право власності на неї 18.08.2015 було зареєстровано за [PERSON] відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЧР №13-13-584, виданого 19.11.2001. Позивач стверджує, що рішенням Носачівської сільської ради №17 від 21.03.2001 земельна ділянка № [NUMBER] площею 2,81 га була передана у власність [PERSON] . Цим же рішенням [PERSON] було передано у власність земельну ділянку № [NUMBER] площею 6,55 га та видано державний акт на право приватної власності на землю серії ЧР №13-13-616 від 19.11.2001. У подальшому розпорядженням Смілянської районної державної адміністрації Черкаської області від 06.12.2004 №447 «Про переоформлення права власності на земельну ділянку» земельну ділянку № [NUMBER] площею 6.55 га було вилучено у [PERSON] та переведено її у землі запасу, відповідний державний акт на право власності на земельну ділянку скасовано. Натомість йому у власність було надано земельну ділянку № [NUMBER] . Однак на момент видачі вказаного розпорядження, земельна ділянка № [NUMBER] вже перебувала у власності [PERSON] . У зв`язку з цим позивач просила скасувати зазначене розпорядження та визнати недійсним державний акт, виданий на підставі вказаного розпорядження на ім`я [PERSON] [PERSON] також зазначила, що оскільки державний акт на право приватної власності на землю від 19.11.2001, що посвідчував право [PERSON] на земельну ділянку площею 6,55 га, відсутній, то при скасуванні розпорядження вона, як спадкоємиця [PERSON] , не зможе отримати правовстановлюючий документ\~ на спадкове майно та оформити спадщину належним чином. Єдина можливість оформити право власності на земельну ділянку можлива лише за умови визнання за [PERSON] права власності на земельну ділянку площею 6.55 га. А тому, позивач просила визнати право власності померлого [PERSON] на земельну ділянку площею 6,55 га (ділянка № [NUMBER] ), яка розташовано в адміністративних межах Носачівської сільської ради, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. 17 червня 2024 року до суду надійшов відзив Черкаської районної державної адміністрації Черкаської області, у якому відповідач просив відмовити в позові в повному обсязі та зазначив, що Черкаською районною адміністрацією було отримано інформацію про те, що земельна ділянка № [NUMBER] дійсно має два кадастрові номери та зареєстрована за двома різними особами. Так, у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею за № 010579200008 від 12.04.2005 було зареєстровано державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЧР №092412 на ім`я [PERSON] на площу 2,81 га (ділянка № [NUMBER] ),\~ кадастровий номер 7123785500:02:002:0004, за адресою: в адмінмежах Носачівської сільської ради (за межами населеного пункту) з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що надана на підставі розпорядження Смілянської районної державної адміністрації від 06.12.2004 № 477. Також земельна ділянка № [NUMBER] площею 2,81 га згідно додатку до рішення Носачівської сільської ради від 21.03.2001 №17 була надана [PERSON] , про що у Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю\~ за №584 від 19.11.2001 зареєстровано державний акт на право приватної власності на землю серії ЧР 13-13-584 на ім`я [PERSON] . Відомості про зазначену земельну ділянку внесені до Державного земельного кадастру з кадастровим номером\~ 7123785500:02:002:0516. Земельну ділянку площею 6,55 га, яка була передана [PERSON] у власність раніше і яка розташована окремим масивом, переведено у землі запасу в адмінмежах Носачівської сільської ради із скасуванням державного акту на право приватної власності на землю серії ЧР 13-13-616 на площу 6,55 га. Відповідач визнав, що одна земельна ділянка має два різні активні кадастрові номери та двох різних власників та вважає, що можливо була допущена помилка під час виготовлення державного акту на право приватної власності на земельну ділянку. Однак Смілянська районна державна адміністрація будь-яких неправомірних дій, що призвело до видачі двох державних актів на одну земельну ділянку, не вчиняла. Крім того, відповідач просив врахувати, що Черкаська районна державна адміністрація не наділена повноваженнями щодо розпорядження землями комунальної власності, а тому вважає себе неналежним відповідачем. 24 червня 2024 року до суду надійшла відповідь на відзив, у якому позивач зазначила, що оскільки предметом позову є скасування акту органу виконавчої влади, а саме розпорядження Смілянської районної державної адміністрації, то, відповідно, відповідачем у даній справі\~ повинна була бути саме Смілянська районна державна адміністрація. Проте, діяльність Смілянської РДА припинено, а її правонаступником є Черкаська районна державна адміністрація. Саме в цій частині позовних вимог і виступає відповідачем Черкаська районна державна адміністрація.\~\~\~ Ухвалою від 30 травня 2024 року суд відкрив провадження у справі та постановив розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. У судове засідання з`явилась сторони не з`явились. Представник позивача подала до суду заяву, у якій просила розглядати справу без її участі. У судовому засіданні, що відбулось 27 листопада 2024 року, позов підтримала у повному обсязі та просила його задовольнити з наведених в ньому підстав. Додатково пояснила, що за життя [PERSON] не порушував вказане питання, оскільки не знав, що у нього незаконно відібрали землю. Відповідач Черкаська районна державна адміністрація Черкаської області, направила до суду заяву, у якій просила розглянути справу без участі представника адміністрації. Відповідач Ротмістрівська сільська рада Черкаського району Черкаської області, направила до суду заяву, у якій просила розглянути справу за відсутності представника сільської ради. Суд, дослідивши матеріали справи, доходить наступного висновку. Судом установлено, що рішенням виконавчого комітету Носачівської сільської ради №17 від 21 березня 2001 року було вирішено надати власникам сертифікатів на право на земельну частку (пай) бувшого КСП «Заповіт Ілліча» у приватну власність земельні ділянки у розмірах, вказаних у додатку №1 до даного рішення. Згідно з додатком до цього рішення [PERSON] як власнику сертифікату № [NUMBER] була надана у приватну власність земельна ділянка № [NUMBER] площею 6,55 га. Указані обставини підтверджуються також листом Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області від 23 листопада 2023 року вих. № 29-23-0.2-7249/2-23. Крім того, у цьому листі зазначено, що на ім`я [PERSON] було видано державний акт на право приватної власності на землю серії ЧР 13-13-616 площею 6,55 га. Розпорядженням голови Смілянської районної державної адміністрації Черкаської області № 447 від 06 грудня 2004 року «Про переоформлення права власності на земельну ділянку» вирішено переоформити право власності [PERSON] на земельну ділянку загальною площею 2,81 га ріллі (ділянка № [NUMBER] ) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, а земельну ділянку площею 6,55 га, яка була надана [PERSON] у власність раніше і розташована окремим масивом, перевести в землі запасу в адміністративних межах Носачівської сільської ради для подальшого використання за призначенням. Доручено ДП «Черкаський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» виготовити державний акт на право приватної власності на землю. Скасовано державний акт на право приватної власності на землю ЧР 13-13-616, виданий Носачівською сільською радою 19.11.2001 на площу 6,55 га. На підставі вказаного розпорядження 12 квітня 2005 року було видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЧР №092412, згідно з яким [PERSON] набув право власності на земельну ділянку площею 2,81 га в межах Носачівської сільської ради Смілянського району Черкаської області для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 7123785500:02:002:0004. Акт зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 010579800008.\~\~ Втім, на момент видачі вказаного державного акту земельна ділянка № [NUMBER] \~ площею 2,81 га згідно додатку до рішення Носачівської сільської ради від 21.03.2001 №17, була надана [PERSON] , про що у Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №584 від 19.11.2001 зареєстровано Державний акт на право приватної власності на землю серії ЧР № 13-13-584 на ім`я [PERSON] . Відомості про зазначену земельну ділянку внесені до Державного земельного кадастру з кадастровим номером 7123785500:02:002:0516. Указані обставини підтверджуються листом Головного управління Держгеокадастру у Черкаській обласі від 14.03.2024 вих. № 14-23-0.2-1944/2-24, інформацією з Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку від 23.06.2024. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] . Як убачається із свідоцтва про народження сері [NUMBER] та свідоцтва про одруження серії [NUMBER] померлий доводився позивачу батьком. З матеріалів спадкової справи, отриманої на запит суду, встановлено, що [PERSON] прийняла спадщину після [PERSON] як спадкоємець першої черги в порядку спадкування за законом. Підставою звернення до суду [PERSON] зазначає порушення свого права на набуття у власність земельної ділянки в порядку спадкування після батька. Статтею 14 Конституції України визначено, що земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Статтею 17 Земельного кодексу України передбачено, що до повноважень місцевих державних адміністрацій у галузі земельних відносин належить, зокрема, розпорядження землями державної власності в межах, визначених цим Кодексом. За змістом приписів Перехідних положень Земельного кодексу України, Закону України «Про оренду землі» та Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» земельні частки (паї) являються особливим об`єктом земельних правовідносин, оскільки є\~ не конкретно визначеною ділянкою зі встановленими межами, а лише правом власника отримати таку ділянку. Земельна частка (пай) це лише право її власника вимагати надання йому у власність земельну ділянку із земель, що підлягали паюванню в процесі реформування аграрного сектору економіки. Тобто власність на земельну частку (пай) означає належність не земельної ділянки, а лише права вимоги надати власнику таку ділянку. Згідно з пунктом 15 розділу Х «Перехідні положення» Земельного кодексу України (у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) до набрання чинності законами України про державний земельний кадастр та про ринок земель, але не раніше 01.01.2012, не допускається купівля-продаж або іншим способом відчуження земельних ділянок і зміна цільового призначення (використання) земельних ділянок, які перебувають у власності громадян та юридичних осіб, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, земельних ділянок, виділених у натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв), крім передачі їх у спадщину, обміну на іншу земельну ділянку відповідно до закону та вилучення (викупу) земельних ділянок для суспільних потреб. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] мав право не земельну частку (пай) в колективній власності на землю бувшого КСП «Заповіт Ілліча» с. Носачів Смілянського району та підставі сертифікату серії ЧР № 0318672. Рішенням Носачівської сільської ради №17 від 21 березня 2021 року на підставі вказаного сертифікату [PERSON] було передано у власність земельну ділянку № [NUMBER] площею 6,55 га. Зазначене рішення було реалізоване шляхом видачі державного акта на право приватної власності на землю серії ЧР 13-13-616 . Відтак, [PERSON] у встановленому законом порядку набув права власності на земельну ділянку № [NUMBER] площею 6,55 га. Однак, розпорядженням Смілянської районної державної адміністрації Черкаської області №447 від 06 грудня 2004 року зазначену вище земельну ділянку було переведено в землі запасу, скасовано державний акт, а право власності [PERSON] переоформлено на земельну ділянку площею 2,81 га ріллі (ділянка № [NUMBER] ). Таким чином, [PERSON] за вказаним розпорядженням був позбавлений права власності на попередню земельну ділянку площею 6,55 га (номер ділянки [NUMBER] ) та на заміну отримав у власність іншу земельну ділянку площею 2,81 га (номер ділянки 570). Однак, на момент винесення розпорядження №447 від 06 грудня 2004 року земельна ділянка № [NUMBER] площею 2,81 га вже перебувала у власності [PERSON] на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ЧР № 13-13-584 від 19.11.2001 з присвоєнням їй кадастрового номеру 7123785500:02:002:0516. Таким чином, на одну земельну ділянку № [NUMBER] площею 2,81 га було видано два державних акти та присвоєно їй два різних кадастрові номери, а саме: державний акт на право приватної власності на землю серії ЧР № 13-13-584 від 19.11.2001 на ім`я [PERSON] з кадастровим номером 7123785500:02:002:0516 та державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЧР №092412 від 12.05.2005 на ім`я [PERSON] з кадастровим номером 7123785500:02:002:0004. За відомостями з Державного реєстру речових прав від 06.11.2023 до реєстру було внесено інформацію саме про земельну ділянку з кадастровим номером 7123785500:02:002:0516 як таку, що належить на праві власності особі на підставі державного акта на право приватної власності на землю серії ЧР № 13-13-584 від 19.11.2001. Інформація про земельну ділянку з кадастровим номером 7123785500:02:002:0004, яка була передана у власність [PERSON] , в Державному земельному кадастрі відсутня, що підтверджується наявною у справі інформацією з відповідного реєстру. У відзиві на позовну заяву відповідач Черкаська РДА допустила думку про те, що при\~ виготовлені державного акту на право приватної власності на земельну ділянку було допущено помилку та видано два державні акти на одну і ту ж земельну ділянку та не повідомлено власників земельних ділянок про наявні обставини. Частинами першою, другою статті 78 Земельного Кодексу України визначено, що право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставіКонституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Відповідно до частини першої статті 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні, згідно з частиною першоюстатті 321 ЦК України. Відповідно до приписів статтей152,153 Земельного кодексу України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України. Статтею 391 ЦК України встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Частинами 2, 3 статті 152 ЗК України передбачено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б)відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій,що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в)визнання угоди не дійсною; г)визнання не дійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ)відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів. Відповідно до частини першої статті 155 ЗК України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Підставами для визнання недійсним акта (рішення) є його невідповідність вимогам законодавства або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт, порушення у зв`язку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів позивача у справі. Згідно з нормою статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов`язків, що зазначені у статті 1219 ЦК України (статті 1218, 1231 ЦК України). Відповідно до частини другої статті 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою. Частиною першою статті 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її . Відповідно до частини першої статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Разом з тим, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК України). Частиною першою статті 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Проте відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України). Отже, системний аналіз зазначених норм права свідчить про те, що спадкоємець, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, є її власником з часу її відкриття, а документом для підтвердження права власності на спадкове майно є свідоцтво на спадщину, отримане в установленому законодавством порядку. Відсутність реєстрації права власності відповідно до Закону України «Про реєстрацію речових прав на нерухому майно та їх обтяжень» не зумовлює позбавлення особи прав користування та володіння належним їй на праві власності майном. У спадкоємця, який в установленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають з часу відкриття спадщини, тому такий спадкоємець може захищати свої порушені права володіння та користування спадковим майном. Ураховуючи наведене, суд уважає, що позивач [PERSON] , як спадкоємець [PERSON] , довела, що під час обміну земельної ділянки площею 6.55 га (номер 604) на земельну ділянку площею 2,81 га\~ (номер 570) Смілянська РДА не мала у розпорядженні земельної ділянки під номером 570, оскільки така у 2001 році була передана у власність іншій особі. Відтак, оспорюваним рішенням її батько був позбавлений права власності на земельну ділянку площею 6.55 га і фактично йому неправомірно була передана у власність земельна ділянка площею 2,81 га та видано на неї державний акт . За актуальним правовим висновком ВСУ, викладеним у постанові від 20.04.2016 у справі №6-2824цс15 (підтверджено ВС у постанові від 19.10.2020 у справі № 686/10181/17) державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, то у спорах, пов`язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки. Ураховуючи наведене суд уважає, що вимоги позивача про скасування розпорядження органу державної влади та визнання недійсним виданого на підставі нього державного акту на право власності на земельну ділянку підлягають до задоволення, оскільки вони будуть ефективно захищати права позивача та нададуть їй можливість оформити свої майнові права в порядку спадкування після батька\~ у визначеному законом порядку шляхом звернення до нотаріуса. При цьому суд ураховує, що згідно з витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань діяльність Смілянської районної державної адміністрації Черкаської області припинено, а її правонаступником є Черкаська районна державна адміністрація Черкаської області. Відтак, саме Черкаська РДА Черкаської області є належним відповідачем за вказаними вимогами [PERSON] . Щодо визнання права власності [PERSON] на земельну ділянку площею 6,55 га, то суд зазначає наступне. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України). Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем, і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 вересня 2023 року у справі № 582/18/21). Приватно-правовими нормами визначене обмежене коло підстав відмови у судовому захисті цивільного права та інтересу особи, зокрема, до них належать: необґрунтованість позовних вимог (встановлена судом відсутність порушеного права або охоронюваного законом інтересу позивача); зловживання матеріальними правами; обрання позивачем неналежного способу захисту його порушеного права/інтересу; сплив позовної давності (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 листопада 2023 року у справі № 761/42030/21). Обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови у позові. Такий висновок сформульований, зокрема у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19, від 02 лютого 2021 року у справі № 925/642/19, від 22 червня 2021 року у справі № 200/606/18. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права (пункт 1 частини другої статті 16 ЦК України). Відповідно до статті 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. За змістом статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. У частині п`ятій статті 1268 ЦК України передбачено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до частини першої статті 25 ЦК України здатність мати цивільні права та обов`язки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи. Разом із тим, цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті (частина четверта статті 25 ЦК України). Суд зазначає, що визнання\~ праві власності на нерухоме майно за померлим не узгоджується з вимогами чинного законодавства, оскільки у такому разі судом буде вирішено питання про права особи, яка не має цивільної процесуальної правоздатності та дієздатності, що свідчить, у тому числі, про неефективність способу захисту права особи відповідно до положень статті 16 ЦК України. У такому випадку спадкоємець не позбавлений можливості захисту своїх прав шляхом подання позову про визнання права власності в порядку спадкування. Аналогічний правовий висновок неодноразово було викладено Верховним Судом у постановах від 20 червня 2018 року у справі № 640/13903/16-ц; від 20 червня 2018 року у справі № 266/5267/18; від 20 березня 2019 року у справі № 550/1040/16-ц; від 22 квітня 2020 року у справі № 601/2592/18; від 22 квітня 2020 року у справі № 127/23809/18; від 27 травня 2020 року у справі № 361/7518/16-ц; від 16 вересня 2020 року у справі № 464/1663/18, що свідчить про сталість судової практики у спірних правовідносинах. З урахуванням викладеного суд зазначає, що визнання права власності померлого [PERSON] на земельну ділянку є неналежним способом захисту прав позивача з огляду на те, що вирішення судом питання про права померлої особи, яка не має цивільної процесуальної правоздатності та дієздатності, суперечить законодавству, а обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови у позові. Суд звертає увагу на те, що наслідком задоволення вимоги про скасування розпорядження Смілянської райдержадміністрації №447 від 06 грудня 2004 року є відновлення становища, яке існувало до винесення спірного розпорядження. А тому, за обставин цієї справи належним способом захисту порушеного права позивача є позов про визнання права власності на земельну ділянку\~ в порядку спадкування після батька у разі неможливості оформлення спадкових справ у визначеному законом порядку шляхом звернення до нотаріуса, однак такі вимоги не були заявлені позивачем. Відтак, у задоволенні вимог [PERSON] про визнання права власності [PERSON] на земельну ділянку слід відмовити. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed