Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-16 00:00:00

І. ОПИСОВА ЧАСТИНА Зміст позовних вимог та процесуальні дії вчинені в ході справи Товариство з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованість за Договором № 00-9627416 від 20 вересня 2023 року. Ціна позову становить 40500,00 грн. Також позивач просить стягнути з відповідача судові витрати, які складаються з: 2422,40 грн судового збору та 16000,00 грн витрат на правову допомогу. Ухвалою суду від 07 травня 2025 року у справі відкрито спрощене позовне провадження, розгляд справи вирішено проводити з повідомленням (викликом) сторін. Відповідачу наданий строк для подання заперечення щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та надання відзиву на позовну заяву. Заперечення щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження від відповідача не надійшло. Правом на подання відзиву відповідач не скористався. Надав суду клопотання в порядку ЦПК України про визнання позовних вимог в частині заборгованості по кредиту та часткове визнання витрат на правову допомогу. Згідно з частиною 8 статті 178\~ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Представник позивача в судове засідання не з`явився, скориставшись своїм правом, передбаченим частиною 3 статті 211 ЦПК України, клопотав про розгляд справи у його відсутності, вимоги, викладені в позові, підтримав повністю та просив їх задовольнити, не заперечував проти ухвалення заочного рішення у справі. Відповідач до суду не з`явився, про час і місце судового розгляду повідомляася належним чином. Надав суду заяву про розгляд справи без його участі. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, суд, у відповідності до частини 2 статті 247 ЦПК, постановив здійснювати розгляд справи без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу на підставі наявних у справі доказів. Стислий виклад позиції позивача та відповідача Позовні вимоги ТОВ «Факторинг Партнерс» обґрунтовані такими доводами. 20 вересня 2023 року між ТОВ «Качай Гроші» та [PERSON] був укладений договір № 00-9627416 в електронній формі. Відповідно до умов вказаного договору відповідач отримав кредитний ліміт в розмірі 10000,00 грн на строк 120 днів, до 18 січня 2024 року, зі сплатою фіксованої процентної ставки за користування кредитними коштами в розмірі: знижена процента ставка 1,0% від суми кредиту за кожний день користування кредитом та стандартна процента ставка 2,5% від суми кредиту за кожний день користування кредитом. У порушення умов договору відповідач свої зобов`язання належним чином не виконав, внаслідок чого утворилась заборгованість. 10 квітня 2024 року ТОВ «Качай гроші» та ТОВ «Факторинг Партнерс» уклали Договір факторингу № 1-10042024, згідно з умовами якого ТОВ «Факторинг Партнерс» відступлено право грошової вимоги до відповідача за договором № 00-9627416. Загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів та сплати процентів за користування кредитом за Договором № 00-9627416 від 20 вересня 2023 року, що підлягає стягненню з позичальника станом на день формування позовної заяви відповідно до розрахунку заборгованості становить 40500,00 грн, з яких: 10000,00 грн заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту); 30000,00 грн заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги; 500,00 грн заборгованість за комісіями. Відповідач існуючу заборгованість не погасив, тому, у зв`язку із порушенням [PERSON] умов договору, а також відповідно до статей 509, 526, 1054 ЦК України ТОВ «Факторинг Партнерс» звернулось до суду із вказаним позовом. Відповідач [PERSON] направив на адресу суду клопотання в якому вказав, що з позовними вимогами щодо наявної заборгованості по кредиту погоджується. Суд розцінює таке клопотання відповідача, як визнання позовних вимог в повному обсязі. ІІ. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА Фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин, встановлені судом Дослідивши докази по справі судом встановлені такі фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин. Судом встановлено, що 20 вересня 2023 року між ТОВ «Качай гроші» (далі Кредитодавець) та [PERSON] (далі Позичальник) укладено Договір кредитної лінії №00-9627416 (надалі - Договір) у формі електронного документа з використанням електронного підпису, який з боку відповідача підписаний одноразовим ідентифікатором: 735D5. Відповідач ознайомлений із Паспортом споживчого кредиту, в якому зазначені всі істотній умови відкриття кредитної лінії та користування кредитними коштами, в тому числі, строк на який надається кредит, проценти за користування та розмір комісії. Відповідно до умов вказаного Договору Кредитодавець надає Позичальнику кредит у національній валюті у вигляді Кредитної лінії на умовах, передбачених Договором, а Позичальник зобов`язується повернути Кредит, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені Договором. Відповідно до п. 1.2., 1.3. Договору сума кредитного ліміту становить 10000,00 грн, строк дії кредитної лінії становить 120 днів та підлягає поверненню 18 січня 2024 року або достроково. Згідно з п.п. 1.4.1, 1.4.2 п. 1.4 Договору тип процентної ставки фіксована. Стандартна процента ставка складає 2,50 % від суми Кредиту за кожний день користування кредитом, застосовується у межах строку користування Кредитом, зазначеного в пункті 1.3. цього Договору. Знижена процентна ставка становить 1,00 % від суми Кредиту за кожний день користування кредитом. Відповідно до п. 1.5. Договору за надання Кредиту, Позичальник зобов`язаний сплатити Кредитодавцю комісію у розмірі 5,00% від суми Кредиту, що складає: 500,00 грн. Згідно з п. 1.6. Договору цільове призначення Кредиту (мета отримання Кредиту): на споживчі потреби. Відповідно до п. 2.8. Договору датою надання кредиту є дата перерахування Кредитодавцем зі свого поточного рахунку коштів Кредиту в сумі 10000,00 грн на банківський рахунок Позичальника за реквізитами електронного платіжного засобу (платіжної картки) № [NUMBER] . Відповідно до п. 2.9. Договору сума Кредиту перераховується Кредитодавцем протягом 3 (трьох) банківських днів з моменту (дати) укладання цього Договору. Згідно з п.3.6. Договору проценти за користування Кредитом нараховуються на залишок неповерненої суми Кредиту за кожен день користування Кредитом, з дня видачі Кредиту до дати фактичного повного повернення Кредиту, протягом строку визначеного Договором. Додатком № 1 до Кредитного Договору № 00-9627416 від 29 вересня 2023 року Сторони погодили Графік платежів, який визначає кількість платежів, їх розмір та періодичність внесення Позичальником з повернення Кредиту та сплати процентів за користування кредитом, а також визначили загальну вартість Кредиту для Позичальника та реальну річну проценту ставку за договором про споживчий кредит. Відповідно до Інформаційної довідки ТОВ «Платежі онлайн» № 647/04 від 22.04.2024 та Додатку до Інформаційної довідки № 647/04 від 22.04.2024, [PERSON] на підставі Договору № 00-9627416 від 20 вересня 2023 року, 20.09.2023 о 20:31:51 год. на картковий рахунок [NUMBER] було здійснено зарахування коштів в розмірі 10000,00 грн, код авторизації 388062. 10 квітня 2024 року ТОВ «Качай гроші» та ТОВ «Факторинг Партнерс» уклали Договір факторингу № 1-10042024, згідно з умовами якого ТОВ «Факторинг Партнерс» відступлено право грошової вимоги до відповідача за Договором кредитної лінії №00-9627416 від 20 вересня 2023 року. Відповідно до Реєстру Боржників за Договором факторингу № 1-10042024 від 10 квітня 2024 року від ТОВ «Качай Гроші» до ТОВ «Факторинг Партнерс» перейшло право вимоги до Відповідача на загальну суму 40500,00 грн. Даний факт підтверджується Актом приймання передачі Реєстру Боржників в паперовому вигляді до Договору Факторингу № 1-10042024 від 10 квітня 2024 року. Відповідно до Детального розрахунку заборгованості за кредитним договором № 00-9627416 від 20 вересня 2023 року, наданому ТОВ «Качай гроші», станом на 10 квітня 2024 року, тобто на момент укладення Договору факторингу № 1-10042024 від 10 квітня 2024 року, заборгованість [PERSON] по кредитному договору становила 40500,00 грн, яка складалась з: 10000,00 грн залишок по тілу кредиту; 30000,00 грн залишок по відсоткам; 500,00 грн залишок по комісії. Судом також встановлено, що відповідно до наведеного розрахунку, проценти за користування кредитом нараховані по 17 січня 2024 року включно. З урахуванням наведеного судом встановлено, що предметом даного позову є стягнення із [PERSON] на користь ТОВ «Факторинг Партнерс» заборгованості за Договором кредитної лінії №00-9627416 від 20 вересня 2023 року, укладеним в електронній формі, яка складається із заборгованості по кредиту, заборгованості по нарахованим та несплаченим процентам та нарахованій та несплаченій комісії. Релевантні джерела права й акти, їх застосування та позиція суду Щодо визнання договорів укладеними За правилом частини першої статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. Згідно з частиною першою статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Частина друга статті 639 ЦК України визначає, що якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Відповідно до правового висновку, висловленого Верховним Судом у постановах від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України). Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Згідно з пунктом 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (пункт 12 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно із частиною шостою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. За правилом частини восьмої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Судом встановлено та не оспорюється відповідачем, що Договір кредитної лінії, який є предметом даного позову та по якому позичальником є [PERSON] , укладений в електронній формі шляхом підписання його відповідачем одноразовим ідентифікатором: 735D5. Відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» вказаний кредитний договір вважається такими, що за правовими наслідками прирівнюються до договору, укладеному у письмовій формі, та укладення цього договору у запропонованій формі відповідало внутрішній волі відповідача. Доказів протилежного матеріали справи не містять. До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18; від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19; від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19, від 07 жовтня 2020 року у справі № 127/33824/19 і від 16 грудня 2020 року у справі № 561/77/19. Щодо стягнення суми заборгованості за основною сумою кредиту та процентам У частині першій статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з частиною 1 статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Відповідно до статті 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу. Відповідно до пункту 1 статті 13 Закону України «Про електронну комерцію» розрахунки у сфері електронної комерції здійснюються відповідно до законів України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» (чинний на день укладення кредитного договору), «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», інших законів та нормативно-правових актів Національного банку України. Розрахунки у сфері електронної комерції можуть здійснюватися з використанням платіжних інструментів, електронних грошей, шляхом переказу коштів або оплати готівкою з дотриманням вимог законодавства щодо оформлення готівкових та безготівкових розрахунків, а також в інший спосіб, передбачений законодавством України. За положеннями статей 1046, 1049 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до частини першої статті 1048 та частини першої статті 1049 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про виплату процентів до дня повернення позики може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Аналіз зазначених норм матеріального права дозволяє дійти висновку про те, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050\~ЦК України\~право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Зазначена правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постановах: від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12, провадження № 14-10цс18, від 04.07.2018 у справі № 310/11534/13-ц, провадження № 4-154цс18, від 31.10.2018 у справі № 202/4494/16-ц, провадження № 14-318цс18. Судом встановлено, що 20 вересня 2023 року [PERSON] отримав кредит за Договором кредитної лінії №00-9627416, укладеним із ТОВ «Качай гроші, в розмірі 10000,00 грн на строк 120 днів зі сплатою фіксованої процентної ставки за користування кредитними коштами в розмірі: знижена процента ставка 1,00% від суми кредиту за кожен день користування кредитом та стандартна процента ставка 2,50% від суми кредиту за кожний день користування кредитом, що становить 30000,00 грн. Кошти були перераховані відповідачу шляхом грошового переказу 20.09.2023 о 20:31:51 год. на картковий рахунок № [NUMBER] через фінансову установу ТОВ «Платежі онлайн». Факт надання кредиту в розмірі, визначеному договором, факт отримання коштів та розмір нарахованих процентів за користування кредитними коштами відповідачем визнаються, своїх заперечень та розрахунків [PERSON] суду не надано. Доказів погашення заборгованості по отриманому кредиту та нарахованим процентам відповідачем також надано не було. Щодо стягнення заборгованості за комісією та неустойкою Відповідно до частини 3 статті 1054 ЦК України особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів (частина друга статті 627 ЦК України). Частиною 4 статті 42 Конституції України передбачено, що держава захищає права споживачів, здійснює контроль за якістю і безпечністю продукції та усіх видів послуг і робіт, сприяє діяльності громадських організацій споживачів. Особливості регулювання правовідносин за договорами споживчого кредиту передбачені також Законом України «Про захист прав споживачів». Судом встановлено, що відповідно до п. 1.6. Договору [PERSON] отримав кредит на споживчі потреби, а тому на Договір, який є предметом даного спору, розповсюджується дія Законів України «Про захист прав споживачів» та «Про споживче кредитування». 10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку із чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Положення частин першої, другої, п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набуттям чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними. Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування», загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Згідно з частиною другою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Отже Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право кредитодавця встановлювати у кредитному договорі комісію за надання кредиту. На виконання вимог статей 12, 21 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», статті 5 Закону України «Про споживче кредитування» та з метою встановлення для небанківських фінансових установ України, які відповідно до законів України мають право надавати споживчі кредити, методики розрахунку загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договорами про споживчий кредит Правління Національного банку України постановою від 11 лютого 2021 року № 16 затвердило Правила розрахунку небанківськими фінансовими установами України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі- Правила). Відповідно до пункту 8 Правил кредитодавець має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги кредитодавця залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дають змогу змінювати процентну ставку та/або інші платежі за послуги кредитодавця, уключені до загальних витрат за споживчим кредитом, і такі зміни не можуть бути визначені на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки. Згідно з додатком 1 до Правил загальна вартість кредиту для споживача, тобто витрати споживача розраховується, в тому числі, із урахуванням процентів за користування кредитом, комісії та інших обов`язкових платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту (уключаючи комісії за обслуговування кредитної заборгованості, юридичне оформлення та інші платежі), кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб [комісії за розрахунково-касове обслуговування банку, у якому відкритий рахунок кредитодавця (під час зарахування коштів у рахунок погашення споживчого кредиту), страхові та податкові платежі, збори на обов`язкове державне пенсійне страхування, біржові збори, платежі за послуги державних реєстраторів, нотаріусів та інших осіб, а також інші обов`язкові платежі], які сплачуються споживачем згідно з вимогами законодавства України та/або умовами договору про споживчий кредит (крім платежів, що згідно із законодавством України не включаються до загальних витрат за споживчим кредитом). Такий висновок узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного суду від 01.04.2024 року у справі № 496/3134/19. Судом встановлено, що пунктом 1.5. Договору встановлено комісію, пов`язану з наданням кредиту в розмірі 5,00% від суми кредиту, яка складає 500,00 грн. Судом також встановлено, що комісія за надання кредиту передбачена як умовами Договору, так і Графіком платежів, які були підписані відповідачем, що свідчить про обізнаність останнього щодо включення комісії «за надання кредиту» до загальних витрат за споживчим кредитом та порядком сплати такої комісії. Отже, як вбачається з умов даного кредитного договору, встановлення комісії ТОВ «Качай гроші» за надання кредиту в розмірі 5,00% від суми кредиту, що становить 500,00 грн, є правомірним, оскільки укладеним між позивачем та відповідачем кредитним договором передбачено нарахування комісії за надання кредиту та включено суму нарахувань по комісії до графіку платежів. Судом також встановлено, що наведене, в тому числі, визнається відповідачем. Щодо правомірності стягнення заборгованості на користь ТОВ «Факторинг Партнерс» Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Стаття 514 ЦК України визначає, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з частиною 1 статті 1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Судом встановлено, що 10 квітня 2024 року ТОВ «Качай гроші» та ТОВ «Факторинг Партнерс» уклали Договір факторингу № 1-10042024, згідно з умовами якого ТОВ «Факторинг Партнерс» відступлено право грошової вимоги до відповідача за Договором кредитної лінії №00-9627416 від 20 вересня 2023 року. Відповідно до Реєстру Боржників за Договором факторингу № 1-10042024 від 10 квітня 2024 року від ТОВ «Качай Гроші» до ТОВ «Факторинг Партнерс» перейшло право вимоги до Відповідача на загальну суму 40500,00 грн. Даний факт підтверджується Актом приймання передачі Реєстру Боржників в паперовому вигляді до Договору Факторингу № 1-10042024 від 10 квітня 2024 року. З урахуванням наведеного вище [PERSON] має непогашену заборгованість за кредитним договором, який є предметом даного позову, перед ТОВ «Факторинг Партнерс». Судом встановлено, що наведене також не заперечується відповідачем. Висновки суду за результатами розгляду справи Щодо суті позовних вимог Таким чином оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд доходить висновку, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Враховуючи те, що зобов`язання не виконуються з вини відповідача та з урахуванням наведеного в мотивувальній частині обґрунтування позиції суду, та беручи до уваги те, що відповідачем визнаються позовні вимоги, з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» підлягає стягненню заборгованість в розмірі 40500,00 грн. Щодо судових витрат Відповідно до частини першої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до частин 1 статті 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. Статтею 137 ЦПК України передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Разом з тим, частиною 6 статті 137 ЦПК України визначено, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Так, ТОВ «Факторинг Партнерс» просить суд стягнути з [PERSON] витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 16000,00 грн. [PERSON] в клопотанні від 05.07.2025 вказує, що не погоджується із стягненням з нього витрат на правничу допомогу в розмірі 16000,00 грн, оскільки вважає, що такі витрати є значно завищеними. Зазначає, що представником позивача в межах даної справи складена типова позовна заява та клопотання про розгляд справи без його участі. Просить стягнути з нього витрати на правничу допомогу в розмірі 2000,00 грн. Вирішуючи питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу судом встановлено таке. 02 липня 2024 року між ТОВ «Факторинг Партнерс» та Адвокатським бюро «Лігал Ассістанс» укладено Договір про надання правової допомоги № 02-07/2024. Відповідно до п. 2.1. Договору про надання правової допомоги, Адвокатське об`єднання на підставі звернення Клієнта, яке оформлено у формі заявки на надання юридичної допомоги, приймає на себе зобов`язання юридичної допомоги, перелік якої визначається пунктами 2.1.1 2.1.7 Договору. Згідно з п. 4.1. Договору про надання правової допомоги, вартість Послуг узгоджується сторонами у заявці на надання юридичної допомоги, які є невід`ємними додатками до цього Договору. Відповідно до Заявки на надання юридичної допомоги № 26 від 01.03.2025 та витягу з Акту № 7 про надання юридичної допомоги від 31.03.2025 сторони погодили надання таких юридичних послуг Адвокатським об`єднанням Клієнту по супроводу примусового стягнення заборгованості з [PERSON] , договір № 00-9627416: надання усної консультації з вивчення документів, 2 години, вартість 4000,00 грн; складання позовної заяви про стягнення боргу для подачі до суду, 4 години, вартість 12000,00 грн, всього на суму 16000,00 грн. Суд вважає, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, необхідно враховувати, що розмір відшкодування судових витрат повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. У додатковій постанові Верховного Суду від 08.09.2021 у справі № 206/6537/19 (провадження №61-5486св21) зазначено, що попри волю сторін договору визначати розмір гонорару адвоката, суд не позбавлений права оцінювати заявлену до відшкодування вартість правничої допомоги на підставі критеріїв співмірності, визначених частиною 4 статті 137 ЦПК України. Право на професійну правничу допомогу гарантовано статтею 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішеннях від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000, від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009. Так, у рішенні Конституційного\~Суду України\~від 30\~вересня 2009\~року №\~23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо. Згідно зі статтею 15\~ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Відповідно до статті 17\~Закону України\~«Про виконання\~рішень та\~застосування практики\~Європейського суду\~з прав\~людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини. Аналогічні критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Велика Палата Верховного Суду вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (п. 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19). З урахуванням\~наведеного,\~оцінюючи об`єктивно\~складність цієї\~справи,\~предмет спору\~та беручи\~до уваги\~заявлене відповідачем\~клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу, суд вбачає наявність підстав для часткового задоволення вимог позивача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 6000,00 грн, що, на думку суду, відповідає критерію реальності та розумності, та є співмірним, виходячи зі складності, категорії справи, а відтак цю вимогу позивача слід задовольнити частково. Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За приписами частини 1 статті 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, суд вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. При поданні позову до суду позивачем був сплачений судовий збір в розмірі 2422,40 грн, що підтверджується платіжною інструкцією кредитового переказу коштів № 0515950054 від 23 квітня 2025 року. На підставі викладеного, оскільки суд дійшов висновку про задоволення позовної заяви та до початку розгляду справи по суті від відповідача надійшла заява про визнання позову, то наявні підстави для повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при подачі позову та стягнення з відповідача на його користь інших 50 відсотків судового збору, що становить 1211,20 грн.

Outcome: approved