Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-30 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області з даною позовною заявою, в якій просила позбавити [PERSON] батьківських прав стосовно його неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 07.09.2008 сторони уклали шлюб. Від спільного вони мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Син проживає разом з мамою [PERSON] та знаходиться на її утриманні. Рішенням Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 19.06.2012 шлюб між сторонами розірвано. Відповідач [PERSON] засуджений Жмеринським міськрайонним судом Вінницької області до 6 років 8 місяців позбавлення волі. Фактично шлюбні стосунки між подружжям були припинені з травня 2017 року. Сторони проживають окремо. Весь цей час [PERSON] життям сина не цікавився, вкрай рідко виявляв бажання спілкуватись з сином по телефону та не приймав участь в його вихованні, не допомагав утримувати сина фінансово. Вже більше 7 років відповідач з сином не проживає. Ухвалою від 27.11.2024 провадження в даній справі було відкрито за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання. Ухвалою від 04.04.2025 року закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до розгляду по суті. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи. В матеріалах справи міститься нотаріально посвідчена заява, у якій він просив розгляд справи проводити без його участі, не заперечував проти позбавлення його батьківських прав відносно [PERSON] , [INFO] . В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник адвокат Щербаківський Г.Г. підтримали заявлені позовні вимоги та просили задовольнити. Пояснила, що з відповідачем перебувала в шлюбі з 2008 по 2012. Народився спільний син [PERSON] [INFO] . Через два роки після народження дитини відповідач [PERSON] відсторонився від дитини, у сина було рідкісне важке захворювання передчасне старіння, вона лікувала його сама, підіймала на ноги, було витрачено дуже багато коштів. В цей час відповідач [PERSON] говорив, що це все марно і не потрібно витрачати кошти, оскільки вона не вилікує дитину. Після народження дитини відповідач [PERSON] вживав наркотичні засоби, у зв`язку з чим відбував покарання в тюрмі, звільнився з місць позбавлення волі в 2024 році, з сином не спілкувався, не утримував, не займався вихованням ні раніше ні зараз. Позивачка боїться, що син [PERSON] буде брати приклад зі свого батька [PERSON] в той буде на нього негативно впливати. В вересні 2021 позивачка вийшла заміж за іншого чоловіка, він турбується про їх сім`ю, заробляє кошти на їх утримання, син [PERSON] тягнеться до нього, він вчить його їздити за кермом, хоче брати з нього приклад. Свідок [PERSON] суду пояснила, що є мамою позивачки [PERSON] . Її донька проживала разом з відповідачем [PERSON] в шлюбі близько 4 років, він вживав наркотики, випивав та бив позивачку, [PERSON] ріс на її руках. Коли позивачка [PERSON] пішла від відповідача то жила з дитиною в неї, їздила на заробітки, щоб заробити грошей на лікування сина [PERSON] . Відповідач [PERSON] перебував в місцях позбавлення волі коли його син [PERSON] пішов в перший клас. Батьківського обов`язку не виконує, знав про хворобу дитини, матеріально не допомагав, протягом 6 років позивачка лікувала дитину сама, 1 укол коштував 6500 грн. Дочка живе в неї з чоловіком та дітьми, чоловік дуже хороший, живуть вже протягом 5 років разом, дуже гарно відноситься до сина [PERSON] , брав його в поїздку, матеріально утримує сім`ю, купує одяг, продукти. Син позивачки [PERSON] в 2021 році вилікувався, хоче щоб [PERSON] усиновив його. Свідок [PERSON] суду пояснила, що є подругою позивачки [PERSON] , знайомі три роки, гуляють разом з дітьми. Зазначила, що відповідачу [PERSON] байдуже на свого сина [PERSON] . Новий чоловік позивачки [PERSON] гарно відноситься до сина [PERSON] , він тягнеться до нього, утримує дитину, купує одяг, шкільні приладдя, виховує, займається дитиною, тому що батько не займається сином. Свідок [PERSON] суду пояснила, що знає позивачку [PERSON] протягом 6 років, діти дружать. Ніколи не бачила відповідача [PERSON] , знає що він не допомагав ніколи та не приходив до сина [PERSON] . Нового чоловіка позивачки [PERSON] знає, він дуже хороший, гарно піклується про [PERSON] , між ними гарні стосунки як батька з дитиною. Свідок [PERSON] суду пояснила, що є сусідкою позивачки, проживали разом на одній вулиці з дитинства. Зазначила, що відповідач [PERSON] участі у вихованні свого сина [PERSON] не брав, фінансово не допомагав та не приходив. Чоловік позивачки [PERSON] добре відноситься до [PERSON] , виховує його, турбується, утримує його. Дитина [PERSON] пояснив, що батьки розлучились, коли він був маленьким. Батько [PERSON] не займається ним, не пам`ятає коли його бачив, спілкувались по телефону місяці два назад, після того більше не дзвонив. Бачились 2 або 3 рази за всі роки. Мама вийшла заміж за [PERSON] , він гарно відноситься до нього, турбується. Представник Служби у справах дітей Жмеринської міської ради Вінницької області Лавріненко Ю.В. підтримала наданий висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно дитини [PERSON] , [INFO] . Заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи суд приходить до висновку про задоволення позову, враховуючи таке. Судом встановлено, що відповідно до копії рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 19.06.2012 розірвано шлюб між сторонами (а.с. 20). Сторони по справі є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с. 21). Відповідно до копії довідки КЗ «Жмеринський ліцей №4» від 16.10.2024 №20/329 батько учня [PERSON] дійсно жодного разу не вийшов на зв`язок з класним керівником дитини та не відвідував батьківських зборів і не цікавився шкільним життям та досягненням дитини. Комунікація щодо питань, пов`язаних з освітнім процесом, а саме успішність, дисципліна, шкільні та класні заходи відбувається з матір`ю хлопчика [PERSON] . Батько контакту зі школою, де навчається дитина не підтримує, із класним керівником сина не спілкувався та не цікавився шкільним життям сина (а.с. 25). Відповідно до копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] позивачка [PERSON] 19.12.2021 року уклала шлюб із [PERSON] (а.с. 27). Позивач [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копіями свідоцтв про народження серії [NUMBER] та [NUMBER] відповідно (а.с. 28, 29). Згідно довідки про доходи від 14.10.2024 [PERSON] працює у ФОП [PERSON] з 03.08.2021 року на посаді водія автотранспортних засобів та загальна сума його доходу за період з 01.04.2024 по 30.09.2024 становить 246000 грн. (а.с. 32). Згідно копії договору купівлі-продажу від 04.04.2019 року продавець [PERSON] продала [PERSON] у власність житловий будинок з прибудовами, господарчими будівлями та спорудами, що знаходиться в [ADDRESS] на присадибній земельній ділянці площею 0,1007 га, кадастровий номер 0510300000:00:001:1423 (а.с. 33-34). Згідно довідки КК «Київський» від 10.11.2024 №9287. зареєстровані за адресою: [ADDRESS] : [PERSON] , син [PERSON] , син [PERSON] , син [PERSON] , чоловік [PERSON] проживає за даною адресою без ресєтрації (а.с. 43). Відповідно до довідки-характеристики від 10.11.2024 скарг та нарікань від родичів та сусідів щодо [PERSON] до квартального комітету не надходило (а.с. 47). Відповідно до довідки-характеристики від 10.11.2024 скарг та нарікань від родичів та сусідів щодо [PERSON] до квартального комітету не надходило (а.с. 49). Відповідно до висновку орган опіки та піклування виконавчого комітету Жмеринської міської ради вважає, що позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно його сина [PERSON] , [INFO] є доцільним (а.с. 75-76). Згідно копії виписки із медичної карти амбулаторного хворого у [PERSON] встановлено діагноз гіперфункція гіпофіза неуточнена (а.с. 102-103). Відповідно до листа КНП «Жмеринський МЦ ПМСД» від 24.03.2025 №294/01-02 [PERSON] , [INFO] перебуває на диспансерному обліку у сімейного лікаря АЗПСМ м. Жмеринка (декларація укладена 03.05.2018 року). Регулярно обстежується та консультується вузькими спеціалістами, зокрема м. Вінниці. При кожному зверненні до сімейного лікаря дитину супроводжувала мати [PERSON] (а.с. 108). Відповідно до копії вироку Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 28.02.2018 та копії вироку Апеляційного суду Вінницької області від 02.07.2018 [PERSON] засуджено до 6 років 8 місяців позбавлення волі за ч. 2 ст. 309 КК України (а.с. 109-111, 112-114). Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України, ст. 180 Сімейного кодексу України - батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до їх повноліття. Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 150 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дітей, їх фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно ст. 164 ч. 1 п. 2 Сімейного Кодексу України батьки можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання батьківських обов`язків. Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Суд враховує роз`яснення Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», а саме п. 16 згідно якого ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. У рішенні Європейського суду від 18.12.2008 по справі «Савіни проти України» зазначається, що хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Суд акцентував увагу, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини. Висновок органу опіки та піклування не породжує прямих юридичних наслідків для сторін та безпосередньо не впливає на їх права й обов`язки, тобто є фактично джерелом доказування при наявності цивільного спору, оскільки несе виключно інформативний характер і на відміну від рішень органу опіки та піклування має рекомендаційний характер. 06 травня 2020 року Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду в рамках справи № 753/2025/19, провадження № 61-1344св20 зазначили, що висновок органу опіки та піклування не є обов`язковим для суду (частини п`ять, шість ст. 19 СК України), такий висновок є доказом у справі, який підлягає дослідженню та оцінки судом. Оцінивши докази у їх сукупності, судом беззаперечно встановлені обставини, які свідчать про самоусунення відповідачем від виконання батьківських обов`язків та відсутність інтересу до життя та майбутнього неповнолітньої дитини. Таким чином, провівши ретельний аналіз обставин справи, суд приходить до висновку, що застосування до відповідача крайніх заходів у виді позбавлення його батьківських прав в даному випадку є доречними і достатніми з урахуванням обсягу наявних доказів, що відповідатиме інтересам дітей та узгоджується з правовими висновками Європейського суду з прав людини, викладеними в п. 48 рішення від 18.12.2008 № 39948/06 у справі «Савіни проти України» та в п. 65 рішення № 46544/99 у справі «Кутцнер проти Німеччини». За викладеного, суд вважає, що позовні вимоги про позбавлення батьківських прав є законними, обґрунтованими, підтвердженими матеріалами справи та відповідач [PERSON] позов визнав, у зв`язку з чим, з метою захисту прав та інтересів неповнолітньої дитини, суд приходить до висновку про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача [PERSON] стосовно неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Окремо, суд наголошує, що застосовуваний захід не є виключно безстроковим і відповідач має право у випадку зміни своєї поведінки на поновлення батьківських прав в порядку передбаченому ст.169 СК України. Питання про судові витрати необхідно вирішити в порядку передбаченому ч.1 ст.142 ЦПК України щодо повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору сплаченого ним при подачі позову. Решта 50 відсотків судового збору, згідно ч.1 ст.141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного та

Outcome: approved