Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-24 00:00:00

[PERSON] , через свого представника - адвоката Наконечну О. І., звернулася до суду з позовом, де просить визнати за нею в порядку спадкування за законом у першу чергу після смерті чоловіка [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , право власності на цілий житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Свої вимоги мотивує тим, що після смерті чоловіка відкрилася спадщина на належне йому майно, в тому числі право забудовника на земельній ділянці для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка належала померлому на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії КР №076242, виданого Маловисківською районною державною адміністрацією Кіровоградської області 05.10.2004 та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право власності на землю за №694, яку позивачка успадкувала як дружина померлого. На даній земельній ділянці у 1972 позивачка з покійним чоловіком побудували житловий будинок, здійснили озеленення ділянки деревами та кущами, і надалі побудували інші надвірні будівлі та споруди. За життя [PERSON] не здійснив належного оформлення права власності на вказану будівлю та інші господарські споруди, у зв`язку з чим, коли він помер, позивач не мала можливості вступити у права власності за спадкуванням за відсутності правовстановлюючих документів, будинок так і залишився не оформленим. Позивач на сьогодні продовжує проживати в даному житловому будинку із сином [PERSON] , вони зареєстровані в ньому, позивач сплачує комунальні послуги та надалі займається господарством, добросовісно і відкрито володіє вказаним житловим будинком та прилеглими до будинку спорудами. Крім цього, право на користування житловим будинком ніхто не оспорював за всі ці роки. Державний нотаріус відмовив позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину на спадковий житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями та спорудами через відсутність відомостей про правостановлюючі документи, про що позивачу було вручено постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 24.10.2024 за №1191/02-31. У зв`язку з цим, позивач вимушена звертатися з даним позовом до суду. Ухвалою суду від 10.01.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження. Ухвалою від 20.02.2025 підготовче провадження закрито, та призначено справу до судового розгляду. Від представника відповідача Маловисківської міської ради надійшла заява про розгляд справи без його участі, та повне визнання позовних вимог. Від третьої особи [PERSON] надійшла заява про розгляд справи без його участі, та повне визнання позовних вимог. Проте в засідання він з`явився, вимоги заяви підтримав. Крім цього, в судовому засіданні в якості свідків були допитані [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , які підтвердили, що позивачка та її чоловік з часу укладення шлюбу (14.07.1971) і до смерті [PERSON] 12.10.2006 проживали разом і вели спільне господарство. В 1972 побудували житловий будинок а пізніше надвірні будівлі, що розташовані за адресою: [ADDRESS] . Суд, з`ясувавши всі фактичні обставини, встановив наступне. [INFO] помер чоловік позивачки [PERSON] , [INFO] , після смерті якого відкрилася спадщина на належне йому майно, в тому числі право забудовника на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка належала померлому на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії КР №076242, виданого Маловисківською районною державною адміністрацією Кіровоградської області 05.10.2004 та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на правовласності на землю за №694, яку позивачка успадкувала як дружина померлого. Крім цього, під час шлюбу [PERSON] рішенням виконкому Маловисківської районної ради трудящих від 18.11.1971 за №333 з земель присадибного фонду колгоспу ім. Щорса на підставі виписки із протоколу загальних зборів колгоспників колгоспу ім. Щорса було виділено земельну ділянку площею 0.08 га, що підтверджується Свідоцтвом на забудову садиби в сільських населених пунктах Української РСР Виконавчого комітету районної Ради депутатів трудящих та генпланом земельної ділянки для забудови. На даній земельній ділянці у 1972 позивачка з її покійним чоловіком [PERSON] [INFO] , побудували житловий будинок, здійснили озеленення ділянки деревами та кущами, і надалі побудували інші надвірні будівлі та споруди. За життя [PERSON] не здійснив належного оформлення права власності на вказану будівлю та інші господарські споруди, у зв`язку з чим, коли він помер, позивачка не мала можливості вступити у права власності за спадкуванням за відсутності правовстановлюючих документів, будинок так і залишився не оформленим. Позивач на сьогодні продовжує проживати в даному житловому будинку із сином [PERSON] , вони зареєстровані в ньому, позивач сплачує комунальні послуги та надалі займається господарством, добросовісно і відкрито володіє вказаним житловим будинком та прилеглими до будинку спорудами. Крім цього, право на користування житловим будинком ніхто не оспорював за всі ці роки. Позивач виготовила технічний паспорт на житловий будинок, і 24.10.2024 звернулася до державного нотаріуса Маловисківської державної нотаріальної контори Ліпінської С. Г. з проханням видати свідоцтво про право на спадщину на спадковий житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями та спорудами, що залишилися після смерті її чоловіка [PERSON] . Проте, державний нотаріус відмовив позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину через відсутність відомостей про правостановлюючі документи, про що позивачу було вручено постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 24.10.2024 за №1191/02-31. У зв`язку з цим, позивач вимушена звертатися з даним позовом до суду, адже на час розгляду справи можливість державної реєстрації втрачена. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах. Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, в той час як стаття 16 ЦК України визначає, що способами захисту цивільних прав та інтересів, серед інших, є визнання права. Згідно ст.ст. 1216, 1217, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла, до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. З роз`яснень Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ, викладених у Інформаційному листі від 16.05.2013 Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування вбачається, що державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема такими, як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13.12.1995 року №56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07.02.2002 року №7/5 і зареєстроване в Мін`юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК України та Законом України від 01.07.2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Відповідно до ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Згідно ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. Тобто, право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з чинними нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (03 серпня 2004 року) нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його будівництва, а не виникає у зв`язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, як офіційного визнання державою такого права, а не підставою його виникнення. Відповідно до ч. 1 ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Крім того, згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. До 05 серпня 1992 року закон не передбачав процедуру введення нерухомого майна в експлуатацію при оформленні права власності. Порядок та умови прийняття в експлуатацію об`єктів будівництва вперше встановлений постановою Кабінету Міністрів України від 05 серпня 1992 року №449 «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів державного замовлення» (втратила чинність). Ураховуючи зазначене, індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, збудовані у період до 05 серпня 1992 року, не підлягають проходженню процедури прийняття в експлуатацію. Фактично єдиним документом, що засвідчує факт існування об`єкта нерухомого майна й містить його технічні характеристики, є технічний паспорт на такий об`єкт, виготовлений за результатом його технічної інвентаризації (лист Міністерства юстиції України від 23 лютого 2016 року № 8.4-35//18/1). Отже, у разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право на оформлення спадкових прав шляхом звернення до нотаріальної контори за видачею свідоцтва про право на спадщину. Враховуючи те, що позивачем надано суду копію листа нотаріуса, яким відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на зазначене у позові майно і надано роз`яснення щодо підстав відмови, чим позивач підтвердив неможливість отримання свідоцтва про право на спадщину в органах нотаріату, тому позов підлягає задоволенню. З огляду на викладене вище, суд вважає, що є підстави для задоволення позову, оскільки, судом достовірно встановлено, що спадкодавець позивача [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , володів, але не оформив у встановленому порядку, домоволодіння, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що підтверджено належними документами, а позивач, як спадкоємець за законом першої черги, прийняв спадщину. Позивач не заявляє вимог про стягнення судових витрат, тому суд це питання не вирішує.

Outcome: approved