Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-31 00:00:00

У червні 2025 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи тим, що з 17 лютого 2024 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] ,\~ від шлюбу спільних дітей не мають, сімейне життя з [PERSON] не склалося у зв`язку з різними поглядами на життя, в сім`ї відсутнє взаєморозуміння, втрачені почуття любові та поваги один до одного, а тому позивач просить шлюб розірвати. Ухвалою судді від 19.06.2025 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у даній справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи (а.с. 16). Позивач в судове засідання не з`явився, 14.07.2025 на адресу суду надійшло клопотання про розгляд цивільної справи за відсутності позивача, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явилась, 28.07.2025 на адресу суду надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності відповідача, позовні вимоги визнала. Відповідно до положення ч.3 ст.211 ЦПК України, учасник справи має право заявляти клопотання про розгляд справи за його відсутності. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч.4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов обґрунтований і підлягає до задоволення. Судом встановлено, що сторони 17 лютого 2024 року зареєстрували шлюб, у Білоцерківському відділі державної реєстрації актів цивільного стану у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ),актовий запис № 110,\~ від шлюбу дітей не мають.\~ Наведене підтверджується матеріалами справи.\~ (а.с. 9) Зі змісту позовної заяви вбачається, що сторони\~ припинили подружні відносини,\~ мають\~ різні інтереси та погляди на життя та сімейні обов`язки, в сім`ї відсутнє взаєморозуміння та підтримка. Позивач зазначив, що збереження сім`ї неможливе і дане суперечить їхнім інтересам, сім`я розпалася остаточно. Задовольняючи позов, суд виходив з наступного. Відповідно до ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 3, 4 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Частина 2 ст. 112 СК України передбачає, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно з ч. 3 ст. 115 СК України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. На підставі викладеного, враховуючи категоричну позицію позивача щодо розірвання шлюбу, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя сторін і збереження їхнього шлюбу є недоцільним, і це суперечить інтересам позивача. Враховуючи те, що збереження шлюбу можливе тільки на почуттях взаємної любові та поваги, взаєморозуміння та взаємодопомоги, що є морально-правовою основою шлюбу, при наявності бажання обох сторін, суд вважає за можливе шлюб між сторонами розірвати, оскільки підстави для його збереження відсутні, на що було вказано вище в рішенні. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» та ч. 1 ст. 142 ЦПК України передбачено, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає,\~ що оскільки позивача звільнено від сплати судових витрат на підставі п. 9\~ ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», а відповідач визнала вимоги до початку розгляду справи по суті, то у відповідності до вимог ст.ст. 141, 142 ЦПК України з відповідача [PERSON] на користь держави підлягають стягненню 50 відсотків судового збору в розмірі 605,60 гривень, а інша частина судового збору в розмірі 605,60 гривень компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. На підставі викладеного,

Outcome: approved