Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-29 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення матеріальної та моральної шкоди заподіяної внаслідок ДТП. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 4 квітня 2017 р. на перехресті вул. Липківської - вул. Стадіонної м.Києві сталася ДТП, учасником якої є позивач. Внаслідок ДТП позивачу була завдана майнова шкода, а саме пошкоджено автомобіль «Tоyota RAV -4» держ. номер [NUMBER] , що належав позивачу на праві власності. Факт пошкодження даного транспортного засобу підтверджується актом огляду транспортного засобу від 4 квітня 2017 р. Майнова шкода була заподіяна відповідачем, який керував мотоциклом «Yamaha» держ. номер [NUMBER] . Відповідно до висновку спеціаліста №1-13/09 від 13 вересня 2018 р. матеріальний збиток завданий власникові транспортного засобу «Tayota RAV -4» держ. номер [NUMBER] складає 142 745, 22 грн ., вартість експертного дослідження склала 3200 грн., витрати позивача на ремонтно - відновлювальні роботи склали 117 453,6 грн., що підтверджується актом виконаних робіт №161 від 31.10.2018 р. Також позивачу були завдані й моральні страждання, який останній оцінює в розмірі 20000 грн. Моральна шкода полягає в тому, що по в рамках кримінального провадження на автомобіль «Tоyota RAV -4» держ. номер [NUMBER] , що належить позивачу, було накладено арешт та даний автомобіль тривалий час перебував на території штраф майданчику, що позбавляло позивача права на користування та розпорядження своїм майном, змусило його змінити свій звичний стиль життя та це спричиняло позивачу відповідні труднощі. Відповідно до вироку Солом`янського районного суду м.Києва від 10.11.2022 р. відповідача [PERSON] було визнано винним в скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, а саме в тому, що останній 4 квітня 2017 р. керуючи мотоциклом «Yamaha» держ. номер [NUMBER] рухався на швидкості щонайменше 106.61 км/год по проїзній частині вул. Липківського зі сторони вул. Кірпи у м.Києві порушив вимоги п.п.1.5, 2.3 підпункту «б» та 12.4 ПДР України , створюючи небезпеку для руху, загрожуючи життю та здоров`ю громадян зі швидкістю, що яка значно перевищувала максимально дозволену на даній ділянці дороги 60 км/год, внаслідок чого, при наближені до регульованого перехрестя на зелений сигнал світлофора, не зміг відповідно та своєчасно зреагувати на зміну дорожньої обстановки, яка виразилася у здійснені водієм [PERSON] маневру повороту ліворуч та на перехресті з вул. Стадіонною здійснив зіткнення з автомобілем «Tоyota RAV -4» держ. номер [NUMBER] , внаслідок чого транспортні засоби зазнали механічних пошкоджень . Крім того, з врахуванням заяви про збільшення позовних вимог позивач просить стягнути з відповідача 106 915,2 грн. інфляційних втрат . Свої вимоги позивач обґрунтовує посиланням на вимоги ст. ст. 22, 23, 1166, 1187 ЦК України. Відповідно до ухвали Дніпровського районного суду м. Києва від 29.06.2023 р. було відкрито провадження по даній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. 15.08.2023 р. представник відповідача подав відзив на позовну заяву в якому повністю заперечував щодо задоволення позову, надавши до суду докази в спростування позовних вимог, додатково вказуючи , що вказана дороньо - транспортна пригода , яка мала місце 4.04.2017 р. на перехресті вул. Липківської - вул. Стадіонної в м.Києві за участі автомобіль «Tayota RAV -4» держ. номер [NUMBER] під керуванням позивача [PERSON] та мотоциклом «Yamaha» держ. номер [NUMBER] під керуванням відповідача [PERSON] сталася за вини саме позивача, який під час керування вказаним вище автомобілем Tayota RAV -4» держ. номер [NUMBER] не дотримався вимог п.п. 1.3; 1.5; 2.3; 16.6 ПДР України та проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змін, повертаючи ліворуч на зелений ( дозволяючий) сигнал світлофора не дав дорогу мотоциклу «Yamaha» держ. номер [NUMBER] під керуванням відповідача [PERSON] який рухався в зустрічному напрямку прямо та мав перевагу для руху, внаслідок чого на перехресті вул. Липківського - Стадіонна, створивши своїми діями перешкоду для руху мотоциклу «Yamaha» держ. номер [NUMBER] здійснивши з ним зіткнення. Внаслідок даної ДТП транспортні засоби зазнали механічних пошкоджень, а водій мотоцикла «Yamaha» [PERSON] та його пасажир [PERSON] отримали тяжкі тілесні пошкодження. Позивачу [PERSON] була вручена підозра за вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та обвинувальний акт скеровано до Солом`янського районного суду м.Києва та на даний час вирок по даній справі не проголошено. 24.08.2023 р. представник позивача надав до суду відповідь на відзив в якій наполягав на задоволені позову з обставин викладених в позовній заяві, наполягаючи на тому, що вина відповідача [PERSON] встановлена вироком Солом`янського районного суду м.Києва від 10.11.2022 року та у відповідності до вимог ч.4 ст. 82 ЦПК України дана обставина повторному доказуванню не підлягає, крім того вина позивача у вчинені вказаного ДТП у встановленому законом порядку не доведена, в зв`язку з чим відповідач повинен повністю відшкодувати збитки позивачу спричинені внаслідок вказаної вище дорожньо - транспортної пригоди. 27.10.2023 провадження в рамках розгляду даної справи було зупинено до набрання законної сили процесуального рішенням у кримінальному провадженні №760/20333/19 за обвинуваченням [PERSON] , що перебуває на розгляді в Солом`янському районному суді м. Києва . Постановою Київського апеляційного суду від 29.12.2023 р. ухвала Дніпровського районного суду м.Києва від 27.10.2023 р. про зупинення провадження по справі була скасована. Відповідно до ухвали Дніпровського районного суду м.Києва від 18 січня 2024 р. розгляд по даній справі було постановлено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. В судовому засіданні представник позивача наполягав на задоволені позову в повному обсязі з обставин викладених в позовній заяві та у відповіді на відзив наполягаючи на тому , що вина відповідача [PERSON] в скоєні вказаної ДТП підтверджена вироком Солом`янського районного суду м.Києва від 10.11.2022 р. та вказана обставина повторному доказуванню не підлягає, а винуватість позивача в скоєні вказаної ДТП у встановленому законом порядку не доведена , хоча в судовому засіданні представник позивача визнав той факт, що на розгляді Солом`янського районного суду м.Києва перебуває кримінальне провадження стосовно позивача [PERSON] за вчинення злочину передбаченого ч.2 ст.286 КК України та не спростував того факту, що позивач не був визнаний потерпілим в рамках розгляду кримінального провадження № 1-кп/760/854/22 справа №760/20333/19, в рамках якого було ухвалено вирок відносно [PERSON] . Відповідач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги не визнали повністю, з обставин викладених у відзиві на позов, вказуючи на те, що вказана вище ДТП сталася саме з вини [PERSON] . Суд заслухавши думку учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи дійшов наступного, що за приписами ч.ч 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. При цьому за положеннями ч. 5 ст. 12 ЦПК України суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків. Відповідно до ст. 22 ЦК України збитками є, зокрема втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). В судовому засіданні встановлено, що 4 квітня 2017 р. на перехресті вул. Липківської - вул. Стадіонної м.Києва сталася ДТП, за участі автомобіля «Tоyota RAV -4» держ. номер [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] та мотоциклом «Yamaha» держ. номер [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] . Внаслідок вказаної ДТП механічних пошкоджень зазнали вказані вище транспортні засоби, а також водій мотоцикла [PERSON] та його пасажир [PERSON] отримали тяжкі тілесні пошкодження. Вироком Солом`янського районного суду м.Києва від 10.11.2024 р. відповідача [PERSON] визнано винним в скоєні злочину передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, а саме в тому що останній порушив вимоги п.п.1.5, 2.3 підпункт «б» та 12.4 ПДР України , що стало в причинному зв`язку скоєння вказаної вище ДТП та як наслідок отримання пасажиром мотоцикла "Yamaha" держ. номер [NUMBER] тяжких тілесних пошкоджень . Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Крім того, як було встановлено в ході судового розгляду що в провадженні Солом`янського районного суду м.Києва перебуває кримінальне провадження ( ЄРДР 12017100000000200) від 5.04.2017 р. в рамках якого позивачу [PERSON] було вручено підозру за вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, а саме в тому що останній 4 квітня 2017 р. на перехресті вул. Липківської - вул. Стадіонної м.Києві керуючи автомобілем "Tоyota RAV -4" держ. номер [NUMBER] не дотримався вимог п.п. 1.3; 1.5; 2.3; 16.6 ПДР України та проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змін, повертаючи ліворуч на зелений ( дозволяючий) сигнал світлофора не дав дорогу мотоциклу «Yamaha» держ. номер [NUMBER] під керуванням відповідача [PERSON] який рухався в зустрічному напрямку прямо та мав перевагу для руху, внаслідок чого на перехресті вул. Липківського - Стадіонна, створивши своїми діями перешкоду для руху мотоциклу «Yamaha» держ. номер [NUMBER] здійснивши з ним зіткнення, внаслідок чого тяжкі тілесні пошкодження були отримані водієм мотоцикла [PERSON] та його пасажиром. Кінцеве рішення на даний час по даній справі не прийнято. Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено право особи, права та свободи якої було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Відтак, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушених прав та бути адекватним наявним обставинам. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними діями особистим немайновим правам фізичної особи, а також шкода завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі, особою, яка її завдала. Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України "шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку". Відповідно до ч. 1 ст. 1188 ЦК України "шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою". У відповідності до ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Судом встановлено, що цивільно-правова відповідальність відповідача [PERSON] на момент ДТП на виконання вимог Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не була застрахована . Згідно з частиною другою статті 1187 ЦК України під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших правових підстав (договору оренди, довіреності тощо). Поняття моральної (немайнової) шкоди і порядок її відшкодування визначається статтею 23 ЦК України. Зокрема, підставами для відшкодування моральної шкоди можуть бути душевні страждання, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Частиною 1 ст. 1167 ЦК України відповідальність за моральну шкоду, завдану фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю покладається на особу, яка її завдала, за загальним правилом за наявності її вини. Тобто, ч. 1 ст. 1167 ЦК України визначає: по-перше, відповідальну за моральну шкоду особу, а саме, особу, яка її завдала; по-друге, загальні умови відшкодування моральної шкоди - і серед інших, - наявність вини заподіювача, крім випадків, встановлених ч. 2 цієї статті. Відповідно до статті 1188 ЦК України слідує, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Якщо внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки було завдано шкоди іншим особам, особи, які спільно завдали шкоди, зобов`язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини. Як убачається з матеріалів справи, що на даний час у суду відсутні підстави стверджувати про наявність/ відсутність вини позивача в скоєні вказаної вище ДТП, в зв`язку з чим суд не може визначити ступінь вини кожного з учасників ДТП та визначити розмір матеріальної шкоди. Згідно з роз`ясненнями, викладеними у пункті 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», шкода, заподіяна кількома особами, відшкодовується кожною з них у частині, заподіяній нею (у порядку часткової відповідальності). У такому ж порядку відповідають володільці джерел підвищеної небезпеки за шкоду, заподіяну внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки іншим особам. Пунктом 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 року №4 (Постанова), передбачено, що моральна шкода - це втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до абз. 2 п.5 Постанови, обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення справи. Положення ст. 23 ЦК України передбачають, що моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Згідно постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», в п. 4 зазначено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК) відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду. Згідно п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.01.1995 р. під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до п. 5 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Відповідно до п. 9 Постанови розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості Відповідно частин 2 ст. 13 ЦПК України, збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно частин 1, 3 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З врахуванням викладеного суд дійшов висновку, що позов [PERSON] до [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди заподіяної внаслідок ДТП задоволенню не підлягає, так -як на час розгляду справи не встановлена ступінь вини кожного з учасників ДТП та суд позбавлений можливості прийняти об"єктивне та законне рішення. Питання судових витрат суд вирішує у відповідності до вимог ст.141 ЦПК України.

Outcome: dismissed