Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-23 00:00:00

\~ \~ \~ \~Позивач [PERSON] звернувся до Корабельного районного суду м. Миколаєва із позовом до відповідача Корабельного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про скасування арештів на майно, в якому просив скасувати арешт на майно та скасувати заборону, накладені 14.04.2010 року Корабельним відділом державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції на майно боржника - позивача [PERSON] , що зареєстровано 14.04.2010 року в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за номером 9729111 Миколаївською філією державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України; - скасувати арешт на майно та скасувати заборону, накладені 28.07.2010 року Корабельним відділом державної виконавчої служби Миколаївського міського управління: юстиції на майно боржника - позивача [PERSON] , що зареєстровано 15.08.2011 року в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за номером 11499418 Миколаївською філією державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України. \~ \~ \~ \~В обґрунтування\~позову зазначив,\~що відповідно до постанови про відкриття виконавчого провадження від 14.04.2010 року Корабельним відділом державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції (державний виконавець Северин В.О.) одночасно накладено арешт на майно боржника - позивача за цим позовом [PERSON] . Арешт нерухомого майна Миколаївською філією державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України зареєстровано 14.04.2010 року в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за номером 9729111. Також відповідно до постанови від 10.08.2011 року Корабельним відділом державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції (державний виконавець Баришніков А.Д.) накладено арешт на майно та оголошено заборону на його відчуження. Арешт нерухомого майна Миколаївською філією державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України зареєстровано 15.08.2011 року в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за номером 11499418. Повідомив, що з метою зняття вказаних арештів, позивач звертався до відповідача, але отримав відмову. З листа відповідача вбачається, що дійсно відносно позивача на виконанні у відділі знаходилось: - виконавче провадження з примусового виконання виконавчого лисіа від 10.02.2010 року № 6-160/10 про стягнення з [PERSON] на користь ПАЇ «Альфа-банк» боргу у розмірі 120933,59 грн під час здійснення якого і було накладено арешт на належне боржникові майно та оголошена заборона. Відповідач повідомляв, що вказане виконавче провадження дійсно було завершено 04.10.2010 року на підставі п.2 ч. І ст.47 Закону України «Про виконавче провадження». - виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа від 28.07.2010 року № 2-405 про стягнення з [PERSON] в солідарному порядку на користь ПАТ КБ «Приват-банк» боргу у розмірі 20830,48 грн під час здійснення якого і було накладено арешт на належне боржникові майно та оголошена заборона. Відповідач повідомляв, що вказане виконавче провадження дійсно було завершено 26.04.2011 року на підставі п.5 ч.І ст.47 Закону України «Про виконавче провадження». Зазначив, що відповідач додатково повідомляв, що відповідно до п.9.9. Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 25.12.2008 року № 2274/5 строк зберігання завершених виконавчих проваджень переданих на зберігання до архіву становить 3 (три) роки. Після вказаного строку виконавчі провадження підлягають знищенню.(додається). Таким чином вбачається, що за відомостями відповідача, зазначені виконавчі провадження відносно позивача не перебувають на виконанні. До того ж про відсутність заборгованості перед стягувачсм ПАЇ «Альфа-банк» свідчить довідка від 24.05.2017 року № 37936-23, отримана за зверненням позивача з якої вбачається, що в ПАТ «Альфа банк» відсутні кредитні договори та рахунки оформлені на ім`я [PERSON] ( [NUMBER] ). Звернув увагу суду на той факт, що з моменту закінчення зазначених виконавчих проваджень пройшло більше десяти років, тобто строки пред`явлення виконавчих документів до виконання, визначені Законом України «Про виконавче провадження», як в редакції, що діяла на час закінчення виконавчого провадження, так і в чинній редакції, сплинув, однак арешти, накладені на майно позивача під час закінчення виконавчого провадження не були скасовані. Тому бездіяльність відповідача у скасуванні арешту, накладеного на все майно є неправомірною. Вважав, що відсутність відкритих виконавчих проваджень та сплив більше ніж десяти років після його закінчення свідчить про відсутність правових підстав для продовження дії арештів на майно позивача, а тому є підставою для визнання бездіяльності відповідача щодо не зняття цих арештів незаконною та зобов`язання Корабельного відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) вчинити дії щодо зняття (скасування) вказаних арештів, накладених у виконавчих провадженнях відносно позивача. \~ \~ \~ \~На підставі зазначеного позивач звернулася до суду з даним позовом. \~ \~ \~ \~Ухвалою від\~ 17.04.2025\~року було відкрито спрощене позовне провадження по справі з викликом (повідомленням) сторін та призначено до судового розгляду. \~ \~ \~ \~В судове засідання сторони не з`явилися, були повідомлені своєчасно та належним чином. \~ \~ \~ \~Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки у судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки, повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причин неявки. \~ \~ \~ \~Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Позивача надав до суду заяву, в якій просив розглядати справу у його відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просив про їх задоволення. Представник відповідача надав до суду відзив, згідно якого він просить суд в задоволенні позову відмовити в повному обсязі. В обґрунтування своїх заперечень зазначав, що у справах про звільнення майна з-під арешту належним відповідачем є особа, в інтересах якої було накладено арешт, а не відповідний орган державної виконавчої служби, який у такому випадку може залучатись до участі у справі в якості третьої особи, просив розглядати справу без участі представника відповідача та відмовити в задоволенні позову. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вивчивши нормативно-правові акти, які регулюють спірні правовідносини, проаналізувавши і оцінивши докази в їх сукупності, знаходить позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню виходячи із наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. \~ \~ \~ \~Згідно зі статтями 12, 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. \~ \~ \~ \~Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. \~ \~ \~ \~Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. \~ \~ \~ \~ Відповідно до постанови про відкриття виконавчого провадження від 14.04.2010 року Корабельним відділом державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції (державний виконавець Северин В.О.) одночасно накладено арешт на майно боржника - мене позивача за цим позовом [PERSON] . Арешт нерухомого майна Миколаївською філією державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України зареєстровано 14.04.2010 року в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за номером 9729111. Відповідно до постанови від 10.08.2011 року Корабельним відділом державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції (державний виконавець Баришніков А.Д.) накладено арешт на майно та оголошено заборону на його відчуження. Арешт нерухомого майна Миколаївською філією державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України зареєстровано 15.08.2011 року в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за номером 11499418. Вказане підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 04.04.2025 року. З метою зняття вказаних арештів я, позивач звертався до відповідача, але отримав відмову - лист відповідача від 03.05.2017 року № 8164. З листа відповідача вбачається, що дійсно відносно позивача на виконанні у відділі знаходилось: 1) виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа від 10.02.2010 року № 6-160/10 про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «Альфа-банк» боргу у розмірі 120933,59 грн під час здійснення якого і було накладено арешт на належне боржникові майно та оголошена заборона. Відповідач повідомляв, що вказане виконавче провадження дійсно було завершено 04.10.2010 року на підставі п.2 ч.І ст.47 Закону України «Про виконавче провадження». 2) виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа від 28.07.2010 року № 2-405 про стягнення з [PERSON] в солідарному порядку на користь ПАТ КБ «Приват-банк» боргу у розмірі 20830,48 грн під час здійснення якого і було накладено арешт на належне боржникові майно та оголошена заборона. Відповідач повідомляв, що вказане виконавче провадження дійсно було завершено 26.04.2011 року на підставі п.5 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження». Також відповідач додатково повідомляв, що відповідно до п.9.9. Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 25.12.2008 року № 2274/5 строк зберігання завершених виконавчих проваджень переданих на зберігання до архіву становить 3 (три) роки. Після вказаного строку виконавчі провадження підлягають знищенню. Таким чином вбачається, що зазначені виконавчі провадження відносно позивача не перебувають на виконанні. До того ж про відсутність заборгованості перед стягувачем ПАТ «Альфа-банк» свідчить довідка від 24.05.2017 року № 37936-23, отримана за зверненням позивача, з якої вбачається, що в ПАТ «Альфа банк» відсутні кредитні договори та рахунки оформлені на ім`я [PERSON] . З моменту закінчення зазначених виконавчих проваджень пройшло більше десяти років, тобто строки пред`явлення виконавчих документів до виконання, визначені Законом України «Про виконавче провадження», як в редакції, що діяла на час закінчення виконавчого провадження, так і в чинній редакції, сплинув, однак арешти, накладені на майно позивача під час закінчення виконавчого провадження не були скасовані. \~ \~ \~ \~Наслідками закінчення виконавчого провадження є зняття арешту з майна боржника та виключення його з Єдиного реєстру боржників відповідно до ч. 1 ст. 40 вказаного Закону, проте дані дії виконані не були. \~ \~ \~ \~Згідно з статтею 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. \~ \~ \~ \~Відповідно до частини першої статті 321 ЦПК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи бути обмеженим у його здійсненні. \~ \~ \~ \~Згідно з статтею 391 ЦПК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. \~ \~ \~ \~Зняття арешту з майна відбувається на підставах визначених ч.4 ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження» та ч. 5 цієї ж статті, яка встановлює що у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. \~ \~ \~ \~Відповідно до ч. 1 ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. \~ \~ \~ \~Згідно Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. \~ \~ \~ \~У постанові ВС за № 14/5026/1020/201 від 18 лютого 2021 року, посилається на практику ЄСПЛ щодо мирного володіння майном, (наприклад, рішення ЄСПЛ у справах «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, «Щокін проти України» від 14 жовтня 2010 року, «Трегубенко проти України» від 2 листопада 2004 року) в ній напрацьовано три критерії, які слід оцінювати сумісність втручання в право особи на мирне володіння майном з гарантіями ст. 1 Першого протоколу, а саме: чи можна вважати втручання законним; чи переслідує воно «суспільний», «публічний» інтерес; чи такий захід є пропорційним визначеним цілям. Втручання держави у право на мирне володіння майном є законним, якщо здійснюється на підставі закону, НПА, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним щодо застосування та наслідків дії його норм. Втручання є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення суспільного, публічного інтересу, за наявності об`єктивної необхідності. Критерій пропорційності передбачає, що втручання буде розглядатися як порушення ст. 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано справедливої рівноваги між інтересами держави (суспільства), пов`язаними із втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. «Справедлива рівновага» передбачає наявність розумного співвідношення між метою, що ставиться для досягнення, та засобами, які використовуються. Необхідний баланс не буде дотримано, якщо особа несе «індивідуальний і надмірний тягар». \~ \~ \~ \~У постанові Верховний Суд за № 927/322/14 від 14.08.2023 року, зазначив, що допущене державним виконавцем порушення щодо незняття протягом тривалого часу (майже 10 років) арешту з майна боржника, внаслідок якого було порушено право останнього на мирне володіння його майном, державний виконавець у відповідь на звернення боржника не повинен був обмежуватись доводами щодо знищення виконавчого провадження у зв`язку із закінченням терміну його зберігання, а роз`яснити прийнятний та допустимий у межах ситуації, що склалась, механізм усунення відповідного порушення. Також, в цій постанові в п. 3.28. підсумовуючи ВС зазначив, що наявність протягом тривалого часу (майже 10 років) нескасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності (закінчення) виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном. У своїй постанові ВС вважає правильними висновки судів про наявність правових підстав для визнання протиправною бездіяльності державного виконавця щодо незняття арешту з рухомого та нерухомого майна боржника та зобов`язання державного виконавця зняти такий арешт та вчинити дії щодо реєстрації припинення обтяження нерухомого майна, що в ефективний спосіб дозволить відновити право боржника на мирне володіння його майном. В пункті 3.29. посилання скаржника на знищення виконавчого провадження у зв`язку із закінченням терміну його зберігання, вірно не прийнятті судом до уваги, так як положення чинного законодавства не встановлюють, що вказані обставини звільняють виконавця, який допустив відповідне порушення закону, від обов`язку зняти арешт з майна у випадку закінчення виконавчого провадження. \~ \~ \~ \~У постанові Верховний Суд № 343/2260/20 від 06.04.2022 року встановив, що позивачка у встановленому законом порядку набула право власності на квартиру, а виконавче провадження про стягнення заборгованості з попереднього власника вказаної квартири, яка померла, або з її правонаступників відсутнє, суд першої інстанції, з висновками якого погодився і суд апеляційної інстанції, дійшов правильного висновку про зняття такого арешту, накладеного більше ніж 13 років тому. \~ \~ \~ \~У постанові Верховний Суд № 707/1530/21 від 10.06.2022 року зазначив, що спори про право цивільне, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до статті 19 ЦПК України розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. У разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець (ч. 2 ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження»). \~ \~ \~ \~У постанові Верховний Суд від 13.07.2022 року у справі №2/0301/806/11 спростовує доводи скаржника у частині того, що суд не має права зобов`язувати державного виконавця до вчинення дій щодо зняття арешту з майна відповідача у спірному випадку. \~ \~ \~ \~На підставі викладеного суд вважає, що вказані арешти не відповідають вимогам законодавства та порушують право позивача. \~ \~ \~ \~Таким чином, аналізуючи досліджені докази, суд дійшов висновку про обґрунтованість позову, що є наслідком його задоволення в повному обсязі. Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. \~ \~ \~ \~Відповідно до Постанови КЦС ВС від 30.09.2022 року за № 761/38266/14, якщо проголошення судового рішення не відбувається, то датою його ухвалення є дата складення повного судового рішення, навіть, у випадку, якщо фактичне прийняття такого рішення відбулося у судовому засіданні, яким завершено розгляд справи і в яке не з`явились всі учасники такої справи. При цьому, дата, яка зазначена як дата ухвалення судового рішення, може бути відмінною від дати судового засідання, яким завершився розгляд справи і у яке не з`явилися всі учасники такої справи. \~ \~ \~ \~

Outcome: approved