Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-28 00:00:00

Представник позивача [PERSON] звернувся до суду з даним позовом, мотивуючи заявлені вимоги наступним. 17.11.2014 між [PERSON] (покупець) та ТОВ ВКФ «Фарби України» (продавець) було укладено договір купівлі - продажу майнових прав № 82/1/ШК. Відповідно до п.2.2 Договору сторони домовились, що об`єктом нерухомості, майнові права на який передаються, розташований в об`єкті капітального будівництва за будівельною адресою: [ADDRESS] з наступними характеристиками: квартира [ADDRESS] , кількість кімнат 2, поверх [ADDRESS] , загальною площею 64,15 кв. м. Згідно з п. 2.4 Договору запланований термін будівництва та введення об`єкта в експлуатацію 4 квартал 2015 року. П.4.1 Договору передбачено, що вартість майнових прав 1 кв.м. об`єкта нерухомості складає 7000 грн., в тому числі ПДВ 1 166,67 грн. За умовами договору (п.4.2, п.п.4.3.1 п.4.3 ) вартість майнових прав на об`єкт нерухомості складає 449 050,00 грн., в тому числі ПДВ 74841,67 грн., які повинні були сплачуватися у наступному порядку : 50% вартості об`єкту фінансування, що складає 224 525,00 грн.- до 20.08.2015; Залишок-, а саме 224 525,00 грн.- протягом 5-ти робочих днів з дати отримання повідомлення про введення об`єкта капітального будівництва в експлуатацію. На виконання умов договору [PERSON] сплачено на рахунок Товариства 50% вартості майнових прав об`єкта нерухомості за будівельною адресою: [ADDRESS] , в сумі 224 525,00 грн, що підтверджується квитанціями від 11.08.2015, від 31.08.2015 та випискою по картковому рахунку від 28.08.2015. Отже, інвестором виконано умови договору. Разом з тим відповідач не виконав взяті на себе зобов`язання, не завершив будівництво та не ввів будинок і експлуатацію. За таких обставин, представник позивача просить суд стягнути з відповідача 304860,05 грн. пені відповідно до ч. 5 ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів» за несвоєчасне виконання робіт, надання послуг. Провадження у справі відкрито 20.03.2025 року відповідно до положень ст. ст. 19, 274 ЦПК України вирішено питання про її розгляд за правилами загального позовного провадження. 10.04.2025 представником відповідача подано відзив на позов, у якому представник відповідача заперечує щодо його задоволення, зазначає, що в умовах договору не передбачено кінцевий строк виконання зобов`язання, оскільки йдеться про запланований, орієнтовний термін завершення будівництва. До спірних правовідносин не підлягає застосуванню Закон України «Про прав споживачів», в тому числі ст. 10 ч.5 в частині нарахування пені. Крім цього, позивачем пропущено строк позовної давності, оскільки п.1 ч.1 ст.258 ЦК України передбачено спеціальний-скорочений строк позовної давності для вимог щодо стягнення неустойки, який становить 1 рік. Крім того, позивач не успадкувала майнові права на квартиру, оскільки постановою Київського апеляційного суду від 19.02.2025 року у справі №357/12462/23 свідоцтво про право на спадщину за законом від 23.11.2022 року № 2-1386 визнано недійсним, а відтак позивач не вправі вимагати стягнення пені за Договором, стороною якого вона не виступала. Просив здійснити розгляд справи без його участі. Ухвалою суду від 19.05.2025 закрито підготовче судове засідання та призначено судовий розгляд справи по суті. Представник позивача в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином. Дослідивши наявні в справі докази, та надавши їм належну правову оцінку, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Встановлено, і не заперечується сторонами, що 17.11.2014 між [PERSON] (покупець) та ТОВ ВКФ «Фарби України» (продавець) було укладено договір купівлі - продажу майнових прав № 82/1/ШК, відповідно до якого Продавець продає, а Покупець купує Майнові права на Об`єкт нерухомості у порядку та на умовах, передбачених цим договором, та у відповідності до норм Цивільного кодексу України, що визначається загальні положення про купівлю-продаж майнових прав. Сторони домовилися, що Об`єкт нерухомості, Майнові права на який передаються за даним договором, є об`єкт нерухомості, розташований в Об`єкті капітального будівництва за будівельною адресою: [ADDRESS] з наступними характеристиками: квартира [ADDRESS] , кількість кімнат 2, поверх 3, загальною площею 64,15 кв. м. Згідно з п. 2.4 Договору запланований термін будівництва та введення об`єкта в експлуатацію 4 квартал 2015 року. Відповідно до п. 3.1. Договору, майнові права на Об`єкт нерухомості за цим Договором передаються Продавцем Покупцеві шляхом підписання Акту прийому-передачі майнових прав на Об`єкт нерухомості. Акт підписується Сторонами не пізніше 60-ти робочих днів дня введення Об`єкта капітального будівництва в експлуатацію та здійснення розрахунків відповідно до п. 4.3. даного Договору. Згідно із 3.3. Договору сторони погоджуються, що у випадку часткової оплати вартості зазначеної площі Об`єкта нерухомості, Покупець не набуває права власності на частину майнових прав. Відповідно до п. 4.2. Договору загальна вартість майнових прав на Об`єкт нерухомості у день укладення цього договору складає 449 050 грн., в тому числі ПДВ 20% - 74 841,67 грн. Згідно п.п. 4.3.1. п.4.3 Договору сторонами визначено порядок розрахунків за Договором. Відповідно до п.п 5.4.1. п.5.4 Договору Покупець зобов`язується здійснити оплату майнових прав в порядку та на умовах, передбачених даним Договором. Як вбачається із квитанцій від 11.08.2015, від 31.08.2015, що не оспорюється представником відповідача, [PERSON] відповідно до умов Договору, сплатив продавцю грошові кошти у розмірі 224 525,00 грн., що складає 50% вартості майнових прав на об`єкт нерухомості. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (частина перша статті 509 ЦК України). З урахуванням змісту частини другої статті 509 та статті 11 ЦК України зобов?язання виникають, зокрема, з договорів. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (згідно із частиною першою статті 526 ЦК України). Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (частина перша статті 530 ЦК України). Виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом (частина перша статті 548 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частини перша та третя статті 549 ЦК України). Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання (частина перша статті 550 ЦК України). Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі, якщо таке збільшення не заборонено законом. Сторони можуть домовитися про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків, передбачених законом (частина друга статті 551 ЦК України). Розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення (частина третя статті 551 ЦК України). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (частина перша статті 610 ЦК України). Згідно із пунктом 3 частини першої статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема - сплата неустойки. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина перша статті 612 ЦК України). У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів (частина друга статті 627 ЦК України). Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору (частини перша та друга статті 628 ЦК України). За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (частина перша статті 655 ЦК України). Предметом договору купівлі-продажу можуть бути майнові права. До договору купівлі-продажу майнових прав застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не випливає із змісту або характеру цих прав (частина друга статті 656 ЦК України). За договором будівельного підряду підрядник зобов`язується збудувати і здати у встановлений строк об`єкт або виконати інші будівельні роботи відповідно до проектно-кошторисної документації, а замовник зобов`язується надати підрядникові будівельний майданчик (фронт робіт), передати затверджену проектно-кошторисну документацію, якщо цей обов`язок не покладається на підрядника, прийняти об`єкт або закінчені будівельні роботи та оплатити їх. Договір будівельного підряду укладається на проведення нового будівництва, капітального ремонту, реконструкції (технічного переоснащення) підприємств, будівель (зокрема житлових будинків), споруд, виконання монтажних, пусконалагоджувальних та інших робіт, нерозривно пов`язаних з місцезнаходженням об`єкта (частини перша та друга статті 875 ЦК України). За договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором (частина перша статті 901 ЦК України). Преамбула Закону про захист споживачів передбачає, що цей закон регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів. Продавець - суб`єкт господарювання, який згідно з договором реалізує споживачеві товари або пропонує їх до реалізації (пункт 18 частини першої статті 1 Закону про захист споживачів). Продукція - будь-які виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб (пункт 19 частини першої статті 1 Закону про захист споживачів). Споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника (пункт 22 частини першої статті 1 Закону про захист споживачів). Відповідно до статті 1-1 Закону про захист споживачів цей закон регулює відносини між споживачами товарів (крім харчових продуктів, якщо інше прямо не встановлено цим законом), робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг. У разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення (частина п`ята статті 10 Закону про захист споживачів). Крім інших випадків порушень прав споживачів, які можуть бути встановлені та доведені, виходячи з відповідних положень законодавства у сфері захисту прав споживачів, вважається, що для цілей застосування цього Закону та пов`язаного з ним законодавства про захист прав споживачів права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо документи, які підтверджують виконання договору, учасником якого є споживач, своєчасно не передано (надано) споживачу (пункт 8 частини першої статті 21 Закону про захист споживачів). За змістом пункту 2.1. договору купівлі-продажу майнових прав на квартиру від 17.11.2014 року відповідач продає, а позивач купує майнові права на об`єкт нерухомості у порядку та на умовах, передбачених цим договором, та у відповідності до норм ЦК України, що визначають загальні положення про купівлю-продаж. Статтею 3 договору передбачено порядок передачі визначеного у договорі купівлі-продажу майна. Зазначене цілком відповідає характерним ознакам договору купівлі-продажу. Отже спірний договір купівлі-продажу майнових прав на квартиру від 17.11.2014 року не є договором підряду чи договором про надання послуг. Сторони погодилися з такими умовами договору, заперечень щодо їх формулювань не висловлювали, в судовому порядку, у тому числі в межах справи, не заявляли про недійсність умов зазначеного вище договору купівлі-продажу. Отже, відсутні правові підстави для стягнення з продавця за договором купівлі-продажу майнових прав пені, передбаченої частиною п`ятою статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів», з огляду на те, що така пеня підлягає нарахуванню у разі порушення умов договору про виконання робіт (надання послуг) виконавцями робіт і надавачами послуг, а не продавцями товарів. Таким чином, зміст договору купівлі-продажу майнових прав на квартиру дозволяє дійти висновку про те, що між сторонами не виникло правовідносин з надання послуг або виконання робіт, предметом договору були майнові права на квартиру. Враховуючи те, що за договором купівлі-продажу майнових прав на квартиру від 17.11.2014 року відповідач не брав на себе зобов`язань виконати певні будівельні роботи чи надати певні послуги позивачу, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для стягнення з ТОВ «ВКФ Фарби України», яке виступає продавцем майнових прав у спірних правовідносинах, до відповідальності, передбаченої частиною п`ятою статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» за порушення умов договору про виконання робіт (надання послуг). У постановах Верховного Суду від 04 червня 2020 року у справі № 369/10606/17 та від 15 червня 2022 року у справі № 711/1032/21 викладено правовий висновок, що оскільки між сторонами спору був укладений договір купівлі-продажу майнових прав, а не договір виконання робіт (надання послуг), тому відсутні підстави для застосування до спірних правовідносин положень частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів». Такі висновки відповідають правовим висновкам, викладеним у постановах Верховного Суду від 04 червня 2020 року у справі № 369/10606/17 та від 15 червня 2022 року у справі № 711/1032/21, з якими Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду погодився у постанові від 25 березня 2024 року у справі № 759/9026/21. Судом встановлено, що Покупець за Договором купівлі - продажу майнових прав № 82/1/ШК від 17.11.2014 [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 21.01.2022, виданим Білоцерківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції. Згідно з ст.1218 Цивільного кодексу України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Як вбачається із Свідоцтва про право на спадщину від 23.11.2022 року, виданого державним нотаріусом Білоцерківської державної нотаріальної контори Юрченком І.О., зареєстрованого у реєстрі для реєстрації нотаріальних дій за № 2-1386, спадкоємцем майна [PERSON] , є його дружина [PERSON] . Спадщина складається з майнових прав на двохкімнатну квартиру [ADDRESS] . Позов до суду подано дружиною померлого інвестора як спадкоємцем першої черги за законом та відповідно, правонаступником [PERSON] . Рішенням Білоцерківського районного суду Київської області від 02.05.2024 року позов Товариства з обмеженою відповідальністю ВКФ «Фарби України» до [PERSON] задоволено. Визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 23.11.202 року, видане державним нотаріусом Білоцерківської державної нотаріальної контори Юрченком І.О., зареєстроване у реєстрі для реєстрації нотаріальних дій за № 2-1386 Постановою Київського апеляційного суду від 19.02.2025 року у справі №357/12462/23 рішення Білоцерківського районного суду Київської області від 02.05.2024 року апеляційну скаргу задоволено частково: рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов задоволено з інших підстав. За змістом ч.2 ст.273 ЦПК України у разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Постанова Київського апеляційного суду в силу приписів ст.384 ЦПК України набрала законної сили в момент її проголошення. Як вбачається із Єдиного державного реєстру судових рішень, вказана постанову в касаційному порядку не оскаржувалася. Згідно ч.4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Отже, обставини, встановлені постановою Київського апеляційного суду від 19.02.2025у справі №357/12462/23 є преюдиційними, тобто такими, що не потребують доведення. За змістом ч.1 ст.608 ЦК України зобов`язання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов`язаним з його особою і у зв`язку з цим не може бути виконане іншою особою. Договір купівлі - продажу майнових прав № 82/1/ШК від 17.11.2014 року може бути виконаний іншою особою, тобто спадкоємцями інвестора [PERSON] шляхом сплати 50 % вартості об`єкта будівництва , що складає 224 525,00 грн.- протягом 5-ти робочих днів з дати отримання повідомлення про введення об`єкта капітального будівництва в експлуатацію (п.п.4.3.1 п.4.3 Договору), а відтак Договір не припинив свою дію. Однак вказане відповідно до ст.ст.512, 520 ЦК України потребує заміни сторони Договору шляхом укладення додаткового Договору до Договору купівлі - продажу майнових прав № 82/1/ШК від 17.11.2014 року або ж сплати залишку вартості квартири та звернення з позовом до суду про визнання майнових прав на вказане нерухоме майно. Крім того, судом відмовлено у позові лише з огляду на те, що повна вартість квартири відповідно до умов Договору не була сплачена, та те, що за змістом Договору право власності на майнові права переходить до Покупця з моменту підписання Акту прийому-передачі, що здійснюється після введення об`єкта будівництва в експлуатацію, та сплати залишку вартості квартири, чого на даний час не зроблено, а відтак визнання права власності на нерухоме майно суперечить вимогам закону. Проте відповідно до ст.1230 ЦК України до спадкоємця переходить право на відшкодування збитків, завданих спадкодавцеві у договірних зобов`язаннях, або право на відшкодування збитків, що належало спадкодавцеві відповідно до закону. До спадкоємця переходить право на стягнення неустойки (штрафу, пені) у зв`язку з невиконанням боржником спадкодавця своїх договірних обов`язків, яка була присуджена судом спадкодавцеві за його життя. . До спадкоємця переходить право на відшкодування моральної шкоди, яке було присуджено судом спадкодавцеві за його життя. До спадкоємця переходить право на отримання компенсації, яку відповідно до закону міг би отримати спадкодавець за його життя. Оскільки [PERSON] неустойка (пеня) за життя судом присуджена не була, у позивача право на її стягнення в силу приписів закону не виникло незалежно від того, чи є позивач спадкоємцем нерухомого майна, майнові права на яке було придбано покупцем [PERSON] згідно Договору купівлі - продажу майнових прав № 82/1/ШК від 17.11.2014 року. Відповідачем у відзиві на позову заяву заявлено про застосування строку позовної давності. Відповідно до статті 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно зі статтею 253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України). Статтею 258 ЦК України встановлено спеціальну позовну давність в один рік до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Велика Палата Верховного Суду, зокрема в постановах від 04.07.2018 у справі №910/11534/13-ц, від 28.03.2018 у справі №444/9519/12 та від 23.06.2020 у справі №536/1841/15-ц, викладала висновки щодо питання застосування спеціальної позовної давності за вимогами про стягнення пені. Так, Велика Палата Верховного Суду зазначила, що до вимог про стягнення неустойки (як штрафу, так і пені) застосовується позовна давність в один рік (пункт 1 частини другої статті 258 ЦК України). Тому стягнути неустойку (зокрема і пеню незалежно від періоду її нарахування) можна лише у межах спеціальної позовної давності, про застосування якої просить боржник. Згідно з частиною першою статті 260 ЦК України позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253 - 255 цього Кодексу. На відміну від обчислення позовної давності для вимоги про стягнення штрафу, позовна давність за вимогою про стягнення пені обчислюється окремо за кожен день (місяць), за який нараховується пеня. Право на позов про стягнення пені за кожен день (місяць) виникає щодня (щомісяця) на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня (місяця), коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення його права на стягнення пені. За змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Висновок про застосування позовної давності відображається у мотивувальній частині рішення суду. Перш ніж застосовувати позовну давність, суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення. Якщо позовні вимоги судом визнано обґрунтованими, а стороною у справі заявлено про сплив позовної давності, то суд зобов`язаний застосувати до спірних правовідносин положення статті 267 ЦК України та вирішити питання про наслідки такого спливу (тобто або відмовити в позові у зв`язку зі спливом позовної давності, або, за наявності поважних причин її пропущення, - захистити порушене право, але в будь-якому разі вирішити спір з посиланням на зазначену норму ЦК України). Схожий правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц (провадження № 14-96цс18) , у якому зазначено, що суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог, звернутих позивачем до того відповідача у спорі, який заявляє про застосування позовної давності. Тобто перш, ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи було порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду. Якщо це право порушене не було, суд відмовляє у позові через необґрунтованість останнього. І тільки якщо буде встановлено, що право позивача дійсно порушене, але позовна давність за відповідними вимогами спливла, про що заявила інша сторона у спорі, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності, у разі відсутності визнаних судом поважними причин її пропуску, про які повідомив позивач. Оскільки суд дійшов висновку щодо того, що позовні вимоги є необгрунтованими, а відтак право позивача не є порушеним, у позові слід відмовити з підстав його необгрунтованості. Виходячи з наведеного,

Outcome: dismissed