Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-22 00:00:00

У липні 2024р. позивачка [PERSON] звернулася до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська, з позовом до відповідача ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ «Україна», в якому просила суд: - стягнути з відповідача на свою користь різницю між виплаченою сумою страхового відшкодування та матеріальними збитками в розмірі 22947,48 грн.; судовий збір в розмірі 1211,2 грн. Свої позовні вимоги позивачка обґрунтовувала тим, що 28 травня 2024р. в м. Дніпро на автомобільній дорозі «Н-08» сталась дорожньо-транспортна пригода (далі по тексту - ДТП) за участю автомобілів: «MG HS» д.н. [NUMBER] , власником якого є позивачка та «Chevrolet Aveo» д.н. [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] . Учасниками даної ДТП було складено повідомлення про ДТП («європротокол»), відповідно до якого винним в настанні ДТП є водій автомобіля «Chevrolet Aveo» д.н. [NUMBER] [PERSON] . Цивільно-правова відповідальність останньої перед третіми особами була застрахована у відповідача, згідно з Полісом обов`язкового страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів 216944908. Ліміт відповідальності страхувальника за шкоду, заподіяну майну потерпілого становив 160000,0 грн. У встановленому законом порядку позивачкою було повідомлено відповідача про ДТП, надано документи (повідомлення про ДТП, копія свідоцтва про реєстрацію ТЗ, копія паспорту власника ТЗ, копія довідки про присвоєння ідентифікаційного номеру власника ТЗ) та надано для огляду автомобіль. Відповідно до розпорядження на виплату страхового відшкодування № 42752/1/1 від 10 червня 2024р. сума збитку (за розрахунком спеціаліста відповідача) склала 31369,37 грн. Позивачці згідно з вказаним страховим актом була виплачена сума страхового відшкодування в розмірі 31369,37 грн. Разом з тим, позивачка зазначає, що для відновлення пошкодженого автомобіля, відповідно до рахунку ТОВ «Авто-Імпульс» № 00000002444 від 31 травня 2024р., вартість відновлювального ремонту автомобіля позивачки становить 54317,15 грн. Посилаючись на те, що позивачка має право на повне відшкодування понесених нею збитків - витрат на ремонт автомобіля, який зазнав пошкоджень унаслідок ДТП, просила стягнути з відповідача, недоплачену суму страхового відшкодування в розмірі 22947,48 грн. Ухвалою судді Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 29 липня 2024р. матеріали цивільної справи передані за підсудністю до Шевченківського районного суду м. Києва. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Шевченківського районного суду м. Києва від 09 вересня 2024р. визначено головуючого суддю Волошина В.О. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 13 вересня 2024р. відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи та призначено справу до розгляду по суті. 22 жовтня 2024р. на адресу суду надійшов відзив на позов, в якому відповідач проти позову заперечив, зазначивши, що позивачкою не доведено належними та допустимими доказами заявленої нею у позові суми матеріальної шкоди, а також, відповідач вважає, що відшкодування завданих збитків позивачці має здійснювати саме винна в ДТП особа, а не ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ «Україна», при цьому позивачкою при зверненні до суду з вказаним позовом, не були враховані положення ст. ст. 22, 29, 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а також розмір франшизи - 2600,0 грн. за полісом № 216944908. Відповідь на відзив стороною позивача не подавалась. В судовому засіданні 05 березня 2025р. позивачка заявлені позовні вимоги підтримала в повному обсязі, з підстав наведених в позові, просила суд позов задовольнити. В судові засідання 26 травня, 23 липня 2025р. позивачка не з`явилася, клопотала перед судом про розгляд справи у її відсутність. Відповідач, про час та місце розгляду справи був повідомлений в установленому законом порядку, свого представника до суду не направив, поважності причин неявки не повідомив, у встановлений судом строк, стороною було подано відзив на позов. В силу положень ст. ст. 211, 223 ЦПК України, суд вважає за можливе продовжити розгляд справи у відсутність сторін. Суд, заслухавши пояснення позивачки, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи і встановлено судом, 28 травня 2024р. сталась ДТП за участю автомобілів: «MG HS» д.н. [NUMBER] , власником якого є остання, та «Chevrolet Aveo» д.н. [NUMBER] під керуванням [PERSON] . Вказана ДТП сталася з вини [PERSON] , учасниками даної ДТП було складено повідомлення про ДТП («європротокол»), відповідно до якого винним в настанні ДТП є водій автомобіля «Chevrolet Aveo» д.н. [NUMBER] - [PERSON] . Згідно з ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Відповідно до полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № ЕР.216944908 від 28 вересня 2023р. цивільно-правова відповідальність [PERSON] перед третіми особами була застрахована у відповідача ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ «Україна». Ліміт відповідальності страхувальника за шкоду, заподіяну майну потерпілого становив 160000,0 грн., а франшиза 2600,0 грн. 30 травня 2024р. позивачкою було повідомлено ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ «Україна» про ДТП, надано документи та надано для огляду автомобіль. За результатами огляду транспортного засобу позивачки, було складено страховий акт № 42752/1. Відповідно до вказаного страхового акту № 42752/1 сума збитку (за розрахунком спеціаліста ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ «Україна») склала 31369,37 грн. Відповідно до інформації, викладеної стороною позивача, останній згідно з вказаним страховим актом було виплачена сума страхового відшкодування в розмірі 31369,37 грн. Звертаючись до суду з вказаним позовом, позивачка зазначала, що дана сума є недостатньою для здійснення відновлювального ремонту її автомобіля. Частиною 1 ст. 990 ЦК України, передбачено, що страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката). Відповідно до ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Згідно із п. 1.6 ст. 1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», власники транспортних засобів - юридичні та фізичні особи, які відповідно до законів України є власниками або законними володільцями (користувачами) наземних транспортних засобів на підставі права власності, права господарського відання, оперативного управління, на основі договору оренди або правомірно експлуатують транспортний засіб на інших законних підставах. Статтею 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Дорожньо-транспортна пригода, що сталась 28 травня 2024р., за участю позивачки та [PERSON] , визнана ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ «Україна» у страховому акті № 42752/1 страховим випадком. ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ «Україна» даним актом також підтверджує, що позивачка має право на відшкодування завданих збитків в рамках дії договору (полісу) страхування ОСЦПВ. Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, сторона позивача зазначала, що вона вимушена буде сплатити, відповідно до рахунку № 00000002444 від 31 травня 2024р., вартість відновлювального ремонту у сумі 54317,15 грн., при цьому в обґрунтування зазначених доводів, стороною позивача було надано до суду лише копію цього рахунку № 00000002444 від 31 травня 2024р. Однак доказів, що підтверджують факт виконання таких робіт не надано. Разом з тим, не надано жодних документів, що підтверджують оплату такого рахунку. Таким чином сума збитків вважається недоведеною та безпідставною. В судовому засіданні позивачка не могла пояснити суду чому, сума відшкодування не була нею зменшена на 2600,0 грн. (безумовної франшизи), а також не враховані положення п. 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. ( ч. 2 ст. 15 ЦК України ) Частиною 1 ст. 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Рішенням Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням 50 народних депутатів України щодо офіційного тлумачення окремих положень ч. 1 ст. 4 ЦПК України від 01 грудня 2004р. № 18-рп/2004 (справа про охоронюваний законом інтерес) визначено, що поняття «охоронюваний законом інтерес», що вживається в ч. 1 ст. 4 ЦПК України та інших законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям «права», треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам. Однією з засад судочинства, регламентованих п. 3) ч. 1 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. У відповідності до ч. 1, 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 2 ст. 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. За змістом ст. 77 цього Кодексу належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що відсутні правові підстави для задоволення позову. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, враховуючи, що суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позову, то з відповідача не підлягає стягненню судові витрати.

Outcome: dismissed