Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-17 00:00:00

У квітні 2025 року позивач в особі свого представника адвоката Маховика Р.В. відповідно до рішення Вищої ради правосуддя від 11.06.2024 року № 1802/0/15-24 «Про зміну територіальної підсудності судових справ Авдіївського міського суду Донецької області», яким змінено територіальну підсудність судових справ Авдіївського міського суду Донецької області шляхом її передачі до Індустріального районного суду міста Дніпропетровська, звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу, зареєстрованого 27 червня 1999 року між нею і [PERSON] в Авдіївському міському відділі реєстрації актів громадянського стану Донецької області, актовий запис № 121. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що від шлюбу мають двох дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , які проживають разом з позивачем. Спільне життя з відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння, різні погляди на сімейне життя та ведення господарства. З лютого 2025 року шлюбні відносини припинені, проживають окремо, спільне господарство не ведуть. Вважає, що примирення та збереження шлюбу є неможливим. За цих підстав позивач просить шлюб між нею і відповідачем розірвати, а також вирішити питання про залишення проживання дітей з матір?ю. Ухвалою Індустріального районного суду міста Дніпра від 01 травня 2025 року у справі відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням (викликом) сторін. Сторони у судове засідання не з`явилися. Представник позивача надав заяву про розгляд справи без його участі. В свою\~чергу,\~відповідач повідомлявся про розгляд справи за своїм місцем проживання, а також шляхом\~розміщення оголошення\~на офіційному веб-порталі «Судова влада України», відзив на позов чи інші заперечення проти розірвання шлюбу не надав, у зв`язку з чим судом проведений заочний розгляд у відсутності відповідача на підставі наявних у справі даних та доказів. Суд, з`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне: Судом установлено, що 27 червня 1999 року в Авдіївському міському відділі реєстрації актів громадянського стану Донецької області був зареєстрований шлюб між [PERSON] і [PERSON] , про що складений актовий запис № 121 та видано свідоцтво про шлюб. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу « [PERSON] ». Сторони мають двох дітей: [PERSON] , яка народилася [INFO] та [PERSON] , яка народилася [INFO] . Згідно з матеріалами справи в лютому 2025 року сторони припинили шлюбні відносини, проживають окремо. Позивач примиритися з відповідачем не бажає. Відповідно до\~статті 51 Конституції України, а також\~статті 24 СК України\~шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Статтею 56 СК України\~передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Відповідно до\~ст. 110 СК України\~позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно зі\~статтею 112 СК України\~суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей, що мають суттєве значення. Позивач не бажає надалі перебувати у шлюбі з відповідачем та в своєму позові наполягає на розірванні шлюбу, а тому відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Приймаючи до уваги взаємовідносини між сторонами, причини позову про розірвання шлюбу, викладені у позовній заяві, всі обставини життя сторін, зокрема припинення ними шлюбних відносин і небажання зберегти шлюб, суд вважає, що подальше спільне життя та збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, а тому шлюб між ними слід розірвати. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивач питання про відновлення її дошлюбного прізвища не ставила, тому прізвище позивачу після розірвання шлюбу необхідно залишити « [PERSON] », що не позбавляє її права змінити прізвище у позасудовому порядку. Щодо вимоги\~про залишення\~проживання дітей\~з позивачем,\~то суд\~зазначає,\~що відповідно\~до ст.\~160\~СК України\~місце проживання\~дитини,\~яка не\~досягла десяти\~років,\~визначається за\~згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Згідно з ч. 1 ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Враховуючи, що в даному випадку старша дитина досягла чотирнадцяти років і вправі самостійно визначати своє місце проживання, а молодша дитина досягла десяти років та її місце проживання має визначатися за спільною згодою батьків та самої дитини, між сторонами немає спору щодо місця проживання малолітньої дитии, то її місце проживання може бути визначено і без констатації місця проживання в судовому рішенні. Враховуючи вищенаведене, позов [PERSON] підлягає частковому задоволенню. При зверненні до суду позивачем був сплачений судовий збір у розмірі 1211 грн. 20 коп. Оскільки позов задоволено, відповідно до статті 141 ЦПК України вказані витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: partial