Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-03 00:00:00

Позивач Комунальне підприємств «Теплоенерго» Дніпровської міської ради звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування заявлених позовних вимог посилається на те, що [PERSON] є власником нежитлового приміщення, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право власності від 23.10.2002 року, виданого на підставі рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради від 17.10.2002 року, реєстровий №2103. Належне відповідачу нежитлове приміщення є складовою частиною багатоквартирного житлового будинку, система опалення нежитлового приміщення відповідача централізоване, єдина з системою опалення будинку, окремого теплового вводу та окремого приладу обліку теплової енергії немає. 01.10.2005 року між позивачем та [PERSON] укладено договір про постачання теплової енергії №060671 та відкрито особистий рахунок № [NUMBER] , на підставі якого остання повинна була сплачувати за надані послуги щомісячно. Позивач свої зобов`язання виконав повністю, за період із листопада 2021 року по березень 2024 року включно, поставляв відповідачу потрібний йому обсяг теплової енергії, що підтверджується Довідкою від 05.06.2024 року за №206 про кількість спожитого тепла приміщення №2, розташованого за адресо: [ADDRESS] та актами постачання теплової енергії. Претензій чи скарг із боку відповідача за період із листопада 2021 року по березень 2024 року не надходило. Відповідач свої зобов`язання по оплаті спожитої теплової енергії не виконала, оплату здійснювала нерегулярно та частково, внаслідок чого, станом на момент звернення позивача до суду, заборгованість відповідача склала 91438,58 грн.. Тому, посилаючись на вказані обставини, позивач просив суд стягнути з відповідача на користь КП "Теплоенерго" ДМР суму заборгованості у розмірі 91438,58 грн., із яких: сума основного боргу 63586,25 грн., 3 % річних 4088,28 грн., інфляційні нарахування за весь час прострочення 16857,19 грн.; пеня 6906,86 грн., а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 2270,00 гривень. Ухвалою суду від 23.04.2025 року відкрито провадження у справі та визначено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомлення сторін. Представник позивача у судове засідання не з`явився, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив справу слухати за його відсутності, проти заочного розгляду справи не заперечував, про що зазначив у прохальній частині позову. Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення); за ч.1 ст.280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилась, причину неявки суду не повідомила, заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження, а також відзив на позов до суду не надавала, про дату, час і місце судового засідання повідомлялась належним чином, зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст.280 ЦПК України. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] є власником нежитлового приміщення, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право власності від 23.10.2002 року, виданого на підставі рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради від 17.10.2002 року, реєстровий №2103. Вказане нежитлове приміщення розташоване в багатоквартирному житловому будинку. Система опалення зазначеного нежитлового приміщення є невід`ємною частиною централізованої системи опалення будинку. 01.10.2005 року між позивачем та [PERSON] укладено договір про постачання теплової енергії №060671 та відкрито особистий рахунок № [NUMBER] , на підставі якого остання повинна була сплачувати за надані послуги щомісячно. Позивач свої зобов`язання виконав повністю, за період із листопада 2021 року по березень 2024 року включно, поставляв відповідачу потрібний йому обсяг теплової енергії, що підтверджується Довідкою від 05.06.2024 року за №206 про кількість спожитого тепла приміщення №2, розташованого за адресо: [ADDRESS] та актами постачання теплової енергії. Претензій чи скарг із боку відповідача за період із листопада 2021 року по березень 2024 року не надходило. Відповідно до п. 23\~постанови Кабінету Міністрів України "Про затвердження Правил користування тепловою енергією" від 03.10.2007 р. N 1198\~розрахунки за спожиту теплову енергію здійснюються на межі продажу, яка є межею балансової належності (відповідальності), відповідно до договору на підставі показів вузла обліку згідно з діючими тарифами (цінами), затвердженими в установленому порядку. Розрахунок спожитої теплової енергії здійснюється відповідно до даних будинкового приладу обліку теплової енергії, пропорційно опалюваній площі нежитлового приміщення відповідача. Стосовно тарифу, відповідно до якого здійснюються нарахування по вказаному приміщенню, суд зазначає, що відповідно до\~статті 6 Закону України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії", базовим державним соціальним стандартом є встановлений законом прожитковий мінімум, на основі якого визначаються державні соціальні гарантії та стандарти у сферах доходів населення, житлово-комунального, побутового, соціально-культурного обслуговування, охорони здоров`я та освіти. Тому така норма (в частині встановлення тарифів на житлово-комунальні послуги) розповсюджується тільки на громадян, які використовують житло виключно для проживання (для реалізації конституційного права громадянина на житло), і не розповсюджується на громадян, які використовують житло у інший не заборонений чинним законодавством спосіб. Виходячи із викладеного, оплату за теплову енергію та житлово-комунальні послуги за тарифами "для населення" здійснюють власники/користувачі квартири, інших приміщень, призначених та придатних для постійного проживання в них, за умови їх використання виключно з такою метою, а для власників нежитлових приміщень застосовується тариф як для "інших споживачів". Відповідач свої зобов`язання по оплаті спожитої теплової енергії не виконала, оплату здійснювала нерегулярно та частково, внаслідок чого, заборгованість відповідача склала 91438,58 грн.. Відповідно до\~ст. 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", споживач - фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу. Споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом (стаття 20 Закону). Аналогічні норми містяться в\~Законі України "Про теплопостачання". Обов`язок споживача щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію передбачений\~ст. 19 цього Закону. Крім того, у разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії заборгованість стягується у судовому порядку (ст. 25 Закону). Згідно з частиною першою статті 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Відповідно до статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору та оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Статтею 19 Закону України «Про теплопостачання» передбачено, що споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Таким чином, незважаючи на укладення чи не укладення споживачем договору на теплопостачання, за умови отримання ним відповідних послуг він несе обов`язок щодо оплати отриманої теплової енергії. Відповідно до ч. ч. 1, 2\~ст. 509 ЦК України\~зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених\~статтею 11 цього Кодексу. Згідно ст. ст.\~526-527,530 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Частиною 1\~ст. 625 ЦК України\~передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно ч. 2\~ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до наданого позивачем розрахунку, три відсотки річних від простроченої суми склали 4088,28 грн., пеня склала 6906,86 грн., сума, на яку збільшився борг внаслідок інфляційних процесів за час прострочення, склала 16857,19 грн. Суд зазначає, що відповідно до\~ст. 76 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно\~зі ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до принципів змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, які встановлені ст.\~12,13 ЦПК України, саме сторона визначає коло доказів, які вона надає суду. Доказів на спростування доводів позивача відповідачкою [PERSON] не надано. Таким чином, аналізуючи наявні у справі докази, суд приходить до висновку, що вимоги позивача підлягають задоволенню. Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2422,40 гривень.

Outcome: approved