Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-04 00:00:00

представник позивача звернувся до суду з позовом, у якому просить стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 9840 грн. за кредитним договором № 1692659 від 17 березня 2021 року та судові витрати. Свої вимоги мотивує тим, що між ТОВ «ЛІНЕУРА Україна» та відповідачем було укладено кредитний договір. Відповідно до умов якого, відповідачу надано кредит у сумі 3 000 грн, на 30 днів. 24 грудня 2021 року, між ТОВ ЛІНЕУРА Україна» та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КЕШ ТУ ГОУ» укладено договір факторингу №02-24122001 відповідно до умов якого ТОВ «ЛІНЕУРА Україна» відступило ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ КЕШ ТУ ГОУ» за плату належні йому права вимоги до боржників вказаних в реєстрі боржників. Відповідно до реєстру боржників від 24 грудня 2021 року, до договору факторингу №02- 24122001 ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» набуло права грошової вимоги до відповідачки. Оскільки відповідачка зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконує, станом на 10 січня 2025 року утворилась заборгованість за кредитним договором, яка складає 9840 грн., яку й просить стягнути з відповідача. Відповідача належним чином, згідно практики Європейського суду з прав людини, зокрема, у справі "Лазаренко та інші проти України", повідомлено про розгляд справи у порядку спрощеного провадження, направлено ухвалу про відкриття провадження у справі рекомендованою поштовою кореспонденцією, яка була отримана відповідачкою 18 квітня 2025 року. Відзив до суду направлено не було. Дослідивши докази, наявні у матеріалах справи, суд приходить до наступного переконання. Судом встановлено, що 17 березня 2021 року між ТОВ «ЛІНЕУРА Україна» та [PERSON] , укладено кредитний договір № 1692659 про надання коштів на умовах споживчого кредиту який відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису) і був надісланий на номер мобільного телефону відповідача. Підписуючи договір відповідач підтвердив, що він ознайомився з усіма умовами, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно їх дотримуватися. Відповідно до п. 1.2 кредитного договору, Товариство зобов`язується надати клієнту грошові кошти в гривні на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені договором на наступних умовах: сума виданого кредиту: 3000 грн; дата надання кредиту: 17 березня 2021 року; строк кредиту : 30 днів; цільове призначення - на споживчі потреби; стандартна процентна ставка - 1,90 % в день. Суду було також надано графік платежів, за кредитним договором № 1692659 та паспорт споживчого кредиту. Як вбачається з листа ТОВ «УПР» вих. №27385-0403 від 04 березня 2024 року, 17 березня 2021 року, здійснено перерахування коштів на платіжну картку клієнта [NUMBER] . Даних про те, кому належить картка на яку здійснено перерахування грошових коштів матеріали справи не містять. Крім того, матеріали справи також і не містять доказів, що вказані грошові кошти були перераховані саме на виконання умов договору № 1692659. Матеріали справи також містять довідку про ідентифікацію, що складена ТОВ «Лінуера Україна», згідно якої [PERSON] , було направлено ідентифікатор на мобільний телефон [NUMBER] . 24 грудня 2021 року, між ТОВ «ЛІНЕУРА Україна» та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КЕШ ТУ ГОУ» укладено договір факторингу №02-24122001 відповідно до умов якого ТОВ «ЛІНЕУРА Україна» відступило ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ КЕШ ТУ ГОУ» за плату належні йому права вимоги до боржників вказаних в реєстрі боржників. Відповідно до витягу з реєстру боржників від 24.12.2021 року до договору факторингу №02- 24122001 ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» набуло права грошової вимоги до [PERSON] . Згідно виписки з особового рахунку за кредитним договором, заборгованість відповідачки за вищевказаним договором становить 9840,00 грн., яка складається з: простроченої заборгованості за сумою кредиту в розмірі 3000 гривень, простроченої заборгованості за процентами в розмірі 6840 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтями 1046, 1048, 1049 ЦК України ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У постанові Верховного Суду від 30 листопада 2022 року у справі № 334/3056/15 зроблено висновок, що у справах про стягнення кредитної заборгованості кредитор повинен довести виконання ним своїх обов`язків за кредитним договором, а саме: надання грошових коштів (кредиту) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник - повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором. Разом з тим, позивачем, на підтвердження заявлених вимог про стягнення заборгованості за вказаними договорами не долучено документів, передбачених Законом України «Про платіжні послуги» та ст. 13 Закону України «Про електронну комерцію», які підтверджують зарахування коштів на рахунок відповідача, а також те, що такий переказ є завершеним. На підтвердження зарахування грошових коштів відповідачці суду було надано лист ТОВ «УПР» вих. №27385-0403 від 04 березня 2024 року, в якому зазначено, що 17 березня 2021 року було здійснено перерахування коштів на платіжну картку клієнта з номером [NUMBER] . Однак, зазначене повідомлення саме по собі не може підтверджувати факт належного виконання зобов`язань кредитора перед відповідачкою. Суд звертає увагу на, що матеріали справи не містять жодних офіційних документів або належних доказів, які б підтверджували, що зазначена платіжна картка фактично належить відповідачці. Відсутні документи з банківської установи чи інші підтверджуючі відомості, які б дозволили суду достовірно встановити власника картки. У зв`язку з чим, твердження про зарахування грошових коштів на картку відповідачки не можуть бути прийняті судом до уваги. Більше того, матеріали справи також не містять належних і допустимих доказів того, що зазначене перерахування було здійснене на виконання умов кредитного договору №1692659, який є предметом спору. Лист ТОВ «УПР» не містить жодних посилань на цей договір, не містить інформації про призначення платежу та не встановлює прямого зв`язку між перерахованими коштами та виконанням умов договору. Відсутність таких даних виключає можливість визнання цього документа належним доказом у справі. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог, що має наслідком відмову у їх задоволенні в повному обсязі. Крім того, з урахуванням положень ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, необхідно покласти на позивача.

Outcome: dismissed