Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-16 00:00:00

У жовтні 2024 року\~адвокат Задерецький В.А., звернувся до суду з позовом в інтересах [PERSON] до [PERSON] про витребування безпідставно отриманих грошових коштів. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивач був знайомий із відповідачкою з 2018 року, мав до неї романтичні почуття та у травні 2023 року запропонував їй сумісне проживання як чоловік і жінка. З 2022 року позивач був призваний на військову службу до Збройних сил України, отримував грошове забезпечення, а тому, маючи фінансову можливість та бажаючи створити із відповідачкою сімейні відносини та спільно проживати, запропонував останній придбати для нього, та за його рахунок, квартиру для їх подальшого спільного проживання. На вказану пропозицію відповідачка погодилась та за проханням позивача почала пошук квартири для подальшого можливого її придбання позивачем. Пізніше, відповідачка повідомила позивача про те, що знайшла квартиру, яку можливо придбати у [ADDRESS] вартістю 2300,00 дол США. У зв`язку із цим, сторони домовились, що позивач надає грошові кошти відповідачці на придбання цієї квартири та проведення її ремонту та облаштування меблями та іншим обладнанням, шляхом переказу коштів на рахунок відповідачки. В свою чергу, відповідачка повинна булапридбати таку квартиру для позивача, а коли він приїде у відпустку, то оформити право власності на придбану відповідачкою квартиру на нього. За наведеною вище домовленістю, у період з 24.06.2023 року по 31.12.2024 року, з метою придбання квартири та проведення її ремонту та облаштування, позивачем було проведено 81 платіж на картковий рахунок відповідачки на загальну суму 384 000,00 грн. Відповідачка виконала умови домовленості із позивачем, придбала квартиру у [ADDRESS] та розпочала в ній ремонт, проте, коли позивач приїхав у відпустку до неї, то виявив, що в квартирі проживає відповідачка з іншим чоловіком. Відповідачка заперечила факт придбання квартири позивачем та за його рахунок та відмовила позивачу передати квартиру, придбані на її ремонт будівельні матеріали або меблі або грошові кошти. Таким чином, посилаючись на те, що відповідачка, під приводом придбання квартири для позивача безпідставно набула його кошти, які зберегла у себе без достатньої правової підстави, просить суд стягнути зі [PERSON] на користь [PERSON] безпідставно отримані кошти у розмірі 384 200,00 грн. Ухвалою суду від 28.10.2024 року провадження у справі було відкрито в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. Також вказаною ухвалою було задоволено клопотання позивача та витребувано у Філії Миколаївського обласного управління АТ «Державний ощадний банк України» інформацію про власника банківської картки № [NUMBER] та виписку про рух грошових коштів. Ухвалою суду від 16.01.2025 року підготовче провадження було закрито, справу призначено до розгляду по суті. В судове засідання позивач та відповідачка не з`явились, належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, про причини неявки суд не повідомили. Представник позивача вважав можливим проведення судового розгляду без участі позивача та відповідачки. Відповідно до частинипершої статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Враховуючи, що сторони повідомлені про дату, час місце судового засідання, причин неявки в судове засідання не повідомили, суд вважає можливим розглянути справу без участі позивача [PERSON] та [PERSON] . Встановлені судом обставини в ході судового розгляду справи. В ході судового розгляду позивач [PERSON] та його представник адвокат Задерецький В.А. позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити з підстав, викладених в позовній заяві. Відповідачка відзиву проти позову не подавала та заперечень з приводу викладеного у позовній заяві не висловлювала. Допитана судом свідок [PERSON] пояснила суду, що обізнана про те, що її дядько (позивач по справі) спілкувався із відповідачкою [PERSON] . Між позивачем та відповідачкою існували романтичні відносини. Її дядько хотів спільно проживати зі [PERSON] , довірився їй запропонувавши надати грошові кошти для придбання нею квартири для їхнього спільного проживання. [PERSON] знайшла квартиру, яку можливо було придбати, узгодила можливість її придбання із [PERSON] надіславши йому фото квартири. У зв`язку з цим позивач почав перераховувати відповідачці грошові кошти для придбання квартири, а після її придбання на проведення ремонтних робіт квартири. Проте, [PERSON] почала проживати у придбаній за кошти [PERSON] квартирі з іншим чоловіком, а після того, як [PERSON] приїхав у відпустку, відмовилась оформлювати на нього квартиру та відмовилась повернути грошові кошти надані позивачем на придбання квартири та її ремонт. Телефонну розмову позивача із відповідачкою з приводу наведеної ситуації свідок чула особисто. Допитаний судом свідок [PERSON] , який є рідним братом позивача по справі, пояснив суду, що обізнаний про те, що його брат [PERSON] за допомогою відповідачки [PERSON] придбав квартиру, яку остання привласнила собі. Позивач переказував грошові кошти відповідачці, яка повинна була придбати квартиру для нього, а пізніше ще й для проведення ремонту та облаштування квартири необхідними меблями та технікою. Позивач особисто розповідав свідку про те, що перерахував відповідачі близько 400 000,00 грн та квартира, меблі та техніка куплялись [PERSON] за рахунок [PERSON] . Пізніше, відповідачка не пускала позивача у квартиру та відмовилась повертати йому гроші, за які вона її придбала. Допитана судом свідок [PERSON] пояснила суду, що їй відомий факт неодноразового перерахування [PERSON] грошових коштів [PERSON] , який хотів придбати за її допомогою собі квартиру. [PERSON] на прохання [PERSON] знайшла квартиру та придбала її на гроші останнього, після чого розірвала із ним стосунки, а квартиру йому не передала. Всі обставини з приводу цього, свідку відомі зі слів позивача по справі. Допитаний судом свідок [PERSON] пояснив суду, що йому відомо, що [PERSON] проходячи військову службу перераховував грошові кошти [PERSON] для придбання за допомогою останньої квартири. [PERSON] довіряв [PERSON] , бажав із нею спільно проживати в придбаній квартирі. В свою чергу, [PERSON] відшукала квартиру, придбала її за рахунок коштів [PERSON] після чього почала проживати в ній з іншим чоловіком. Допитаний судом свідок [PERSON] , пояснив суду, що є власником квартири у [ADDRESS] . Якось до нього звернулася [PERSON] з приводу можливого придбання у нього квартири. Він впустив [PERSON] у власну квартиру для її огляду. В свою чергу, [PERSON] оглянула його квартиру перебуваючи на прямому відеозв`язку із якоюсь іншою особою, який узгодив можливість її придбання. Пізніше [PERSON] повідомила свідка про бажання придбати квартиру та у грудні 2023 року він прийняв від [PERSON] 2 500 дол США в рахунок оплати за придбання квартири, передав їй розрахункові книжки за комунальними розрахунками та ключі, проте право власності на квартиру не переоформлював. Свідок знає, що в квартирі проводився ремонт. Пізніше до нього приїхав [PERSON] , який просив повернути йому грошові кошти або оформити право власності на квартиру на нього та свідку стало відомо про обставини, які виникли між [PERSON] та [PERSON] , а також про існування спору з приводу реального покупця квартири. Допитана судом свідок [PERSON] пояснила, що була свідком розмови свого чоловіка із [PERSON] та чула, що останній розповідав про власні плани придбати квартиру, хотів спільно проживати зі [PERSON] та розповідав як частину свого грошового забезпечення перераховував [PERSON] для придбання квартири. Оскільки [PERSON] проходив військову службу та не міг особисто приїхати та придбати квартиру, він попросив [PERSON] знайти квартиру для купівлі та за його рахунок придбати квартиру для нього. З цією метою, [PERSON] перераховував грошові кошти на рахунок [PERSON] . В якийсь час, [PERSON] попросив свідка та її чоловіка поїхати до [PERSON] та забрати у неї ключі від квартири, яку за його рахунок придбала [PERSON] . Коли вони приїхали до неї, то з`ясувалося, що в квартирі, яку [PERSON] придбала для [PERSON] вона проживає з іншим чоловіком заволодівши тим самим квартирою. На допиті інших свідків, раніше заявлених стороною позивача. представник позивача адвокат Задерецький В.А.не наполягав та вважав можливим провести судовий розгляд без їх допиту. Дослідженими матеріалами справи судом встановлено, що позивач [PERSON] з 01.09.2022 року зарахований до військової частини [NUMBER] , що вбачається з копії військового квитка (а.с. 9) та є учасником бойових дій, що підтверджується копією посвідчення УБД, серії [NUMBER] від 04.07.2023 року (а.с. 8). Позивач є власником карткового рахунку № [NUMBER] та в період з 24.06.2023 року по 31.12.2023 року проводив перекази грошових коштів на рахунок [NUMBER] , що вбачається з копії виписки про рух коштів по картці (а.с. 12-16). З наданої суду інформації Філією МОУ АТ «Ощадбанк» (а.с. 52, 56) судом встановлено, що картковий рахунок [NUMBER] належить [PERSON] . З дослідженої судом виписки по особовому рахунку за період 3 24.06.2023 року по 31.12.2023 року (а.с. 56, 65-82) судом встановлено неодноразові надходження на картковий рахунок [PERSON] грошових коштів від позивача [PERSON] . З оглянутої судом розписки та дослідженої її копії (а.с. 17) встановлено, що громадянин [PERSON] 27.10.2023 року отримав від [PERSON] грошові кошти в розмірі 1800 дол США та 26 200,00 грн. З копій витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 130987742 від 16.07.2018 року, а також договору купівлі-продажу квартири від 16.07.2018 року, технічного паспорта на квартиру та Витягу з Реєстру будівельної діяльності щодо інформації про технічні інвентаризації Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва вбачається, що квартира, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON] (а.с. 150-158). Висновок суду за результатами з`ясування обставин справи. У цивільному судочинстві діє принцип диспозитивності, який покладає на суд обов`язок вирішувати лише ті питання, про вирішення яких його просять сторони у справі (учасники спірних правовідносин), та позбавляє можливості ініціювати судове провадження. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Формування змісту та обсягу позовних вимог є диспозитивним правом позивача. Отже, кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, а також предмет та підстави позову, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів (постанова ВерховногоСудувід 13.03.2024 року № 725/3821/23). Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Загальними вимогами процесуального права, закріпленими у статтях 76-78, 81, 83, 84, 87, 89, 228, 235, 263-265 ЦПК України, визначено обов`язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, з яких суд виходив при вирішенні позову (дослідження обґрунтованості, наявності доказів, що їх підтверджують). Статтями 12 та 81 ЦПК Українивизначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до змісту статті 76 ЦПК Українидоказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ізстаттею 78 ЦПК Україниналежними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.. Звертаючись із позовом до відповідачки позивач посилається на безпідставне отримання нею коштів в розмірі 384 200,00 грн наданих ним на придбання квартири та проведення її ремонту з подальшим облаштуванням. В ході судового розгляду, судом було встановлено, що між сторонами виникли правовідносини, за якими позивач та відповідачка мали усну домовленість між собою спрямовану на придбання квартири відповідачкою за рахунок та в інтересах позивача та подальшого проведення у квартирі ремонту та її облаштування необхідними меблями та технікою. Про вказані обставини свідчать покази допитаних свідків, пояснення позивача, який наполягав на обставинах викладених в позовній заяві, а також факт переказу позивачем грошових коштів на рахунок відповідачки як до придбання квартири так і після (під ремонт та облаштування). Вказані обставини не спростовано відповідачкою та іншого з матеріалів справи судом не вбачається. Натомість сам позивач вказував на наведене. Судом також встановлено, що відповідачка передала грошові кошти в розмірі 1800 дол США та 26 200,00 грн громадянину [PERSON] 27.10.2023 року, що підтверджується розпискою від 27.10.2023 року та показами самого [PERSON] , який пояснив суду, що отримав грошові кошти від [PERSON] як оплату за продаж належної йому на праві власності квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . При цьому, судом встановлено, що квартира, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] на момент судового розгляду справи залишалась у власності громадянина [PERSON] та переоформлена у власність або позивача або відповідачки не була. Норми права, які враховує суд при вирішенні спірних правовідносин сторін. Згідно з частиною першою статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Частина перша статті 1212 ЦК України застосовується, якщо 1) набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. Згідно зі статтею 1212 ЦК України безпідставно набутим є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави. Аналіз статті 1212 ЦК України дає підстави дійти висновку, що правова природа інституту безпідставного отримання чи збереження майна (предмет регулювання) це відносини, які\~виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок iншої особи, в) вiдсутнiсть правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України). Під вiдсутнiстю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказiвцi закону, або суперечить меті правовiдношення i його юридичному змісту. Тобто вiдсутнiсть правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала. Конструкція статті 1212 ЦК, як і загалом норм глави 83 ЦК, свідчить про необхідність установлення так званої «абсолютної» безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору. У постанові Верховного Суду України від 02 березня 2016 року, провадження № 6-3090цс15, сформульований правовий висновок, що характерною особливістю кондиційних зобов`язань є те, що підстави їх виникнення мають широкий спектр: зобов`язання можуть виникати як із дій, так і з подій, причому з дій як сторін зобов`язання, так і третіх осіб, із дій як запланованих, так і випадкових, як правомірних, так неправомірних. Крім того, у кондиційному зобов`язанні не має правового значення чи вибуло майно, з володіння власника за його волею чи всупереч його волі, чи є набувач добросовісним чи недобросовісним. Ознаки, характерні для кондиції, свідчать про те, що пред`явлення кондиційної вимоги можна визнати належним самостійним способом захисту порушеного права власності, якщо: 1) річ є такою, що визначена родовими ознаками, в тому числі грошовими коштами; 2) потерпілий домагається повернення йому речі, визначеної родовими ознаками (грошових коштів) від тієї особи (набувача),\~з якою він не пов`язаний договірними правовідносинами щодо речі. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 року у справі № 753/15556/15-ц роз`яснено, що зобов`язання з повернення безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна. Відсутність правової підстави - це такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення i його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала. У постанові Верховного Суду від 08 вересня 2021 року у справі №201/6498/20 визначено, щонабуття майна однією особою за рахунок іншої полягає у збільшенні обсягу майна в однієї особи з одночасним зменшенням його обсягу в іншої особи. Набуття передбачає кількісний приріст майна, збільшення його вартості без понесення відповідних витрат набувачем. Безпідставне збереження майна полягає у тому, що особа мала витратити власні кошти, але не витратила їх через понесені втрати іншою особою або в результаті невиплати винагороди, що належить іншій особі. Для виникнення зобов`язань із повернення безпідставного набутого майна необхідно, щоб майно було набуте або збережене безпідставно. Безпідставним є набуття або збереження, що не ґрунтується на законі, іншому правовому акті або правочині. Набуття (збереження) майна визнається безпідставним, якщо його правова підстава відпала згодом. Відпадіння правової підстави полягає у зникнення обставин, на яких засновувалась юридична обґрунтованість набуття (збереження) майна. Одним із випадків відпадіння підстави набуття (збереження) може бути скасування вищою інстанцією рішення суду, що набуло чинності, або визнання судом таким, що не підлягає виконанню, виконавчого напису нотаріуса, на підставі якого було здійснено стягнення майна (коштів). Конструкція статті 1212 ЦК України, як і загалом норм глави 83 цього Кодексу, вимагає установлення абсолютної безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору. Ознаки, характерні для кондиції, свідчать про те, що пред`явлення кондиційної вимоги можна визнати належним самостійним способом захисту порушеного права власності, якщо: 1) річ є такою, що визначена родовими ознаками, в тому числі грошовими коштами; 2) потерпілий домагається повернення йому речі, визначеної родовими ознаками (грошових коштів) від тієї особи (набувача), з якою він не пов`язаний договірними правовідносинами щодо речі. Висновки суду за результатами розгляду справи. З огляду на встановлені судом обставини, суд приходить до висновку про відсутність умов для застосування до правовідносин, що виникли між сторонами справи статті 1212 ЦК України оскільки факту набуття (збагачення) або збереження відповідачкою грошових коштів позивача спростовується наступним. Так, як вже зазначалось судом вище, між сторонами виникли правовідносини за якими, за усною домовленістю із позивачем, відповідачка вчинила дії, спрямовані на пошук, а потім й придбання квартири та її подальший ремонт та облаштування. Обставини, на які посилається позивач та які підтверджують матеріали справи свідчать про те, що відповідачка дійсно отримувала від позивача грошові кошти на власний картковий рахунок, знайшла квартиру, передала грошові кошти її власнику як платіж за купівлю-продаж такої квартири, а в подальшому за рахунок наданих позивачем грошових коштів відповідачці організувала ремонт квартири. Наведені обставини встановлено з огляду на зміст позову, пояснення позивача по суті справи та показами свідків, які узгоджується між собою та не суперечать матеріалам справи. Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідачка фактично виконала домовленість із позивачем, а не набула та/або зберегла грошові кошти позивача у себе. При цьому, судом також встановлено, що грошові кошти отримав продавець квартири від відповідачки та квартира (в тому числі із проведеними ремонтними роботами) залишається у праві власності її продавця громадянина [PERSON] , що також виключає її можливе набуття відповідачкою. Виходячи з наведеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача до відповідачки є необґрунтованими, оскільки обставини, якими обґрунтовано позовні вимоги спростовуються встановленими судом в ході судового розгляду справи фактами. З огляду на наведене, суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити повністю. Щодо розподілу судових витрат. Зі змісту частини першої статті 141 ЦПК України вбачається, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, зокрема: 2) у разі відмови в позові - на позивача. Оскільки суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, судові витрати позивача слід віднести на його рахунок.

Outcome: dismissed