Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-20 00:00:00

Зміст позовних вимог Представник позивача [PERSON] у травні 2025 року звернувся до суду в інтересах [PERSON] із указаним позовом, який мотивував тим, що 14 червня 2016 ухвалою слідчого судді Тростянецького районного суду Шевченко В.С. було застосовано відносно підозрюваного [PERSON] запобіжний захід у виді особистого зобов`язання та 02 липня 2016 надіслано обвинувальний акт до Тростянецького районного суду Сумської області для розгляду. 20 квітня 2017 Тростянецьким районним судом винесено вирок, яким [PERSON] визнано невинуватим та виправдано у пред`явленому обвинуваченні за частиною 2 статті 289 КК України, [PERSON] визнано винним та призначено покарання у виді 3 років позбавлення волі без конфіскації майна, [PERSON] визнано винним та призначено покарання у виді 2 років позбавлення волі без конфіскації майна, звільнено від відбування покарання з випробувальним з іспитовим строком 2 роки. Ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 14 грудня 2017 скасовано вирок Тростянецького райсуду від 20 квітня 2017, призначено новий судовий розгляд у суді першої інстанції, в якому вироком Тростянецького районного суду Сумської області від 19 грудня 2022 року визнано [PERSON] невинуватим та виправдано у пред`явленому обвинуваченні за частиною 2 статті 289 КК України на підставі пункту 2 частини 1 статті 373 КПК України у зв`язку із недоведеністю, що кримінальні правопорушення вчиненні обвинуваченим. Ухвалою Сумського апеляційного суду від 14 жовтня 2024 року закрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні Казьміна В.М. на вирок Тростянецького районного суду Сумської області від 19 грудня 2022 відносно [PERSON] у зв`язку з відмовою прокурора від поданої ним апеляційної скарги. Підставою звернення [PERSON] до суду з позовом про відшкодування шкоди у цій справі є систематична, тривала протиправна бездіяльність посадових осіб відносно розслідування даного кримінального провадження та тривалість судового розгляду кримінального провадження, яка в кінцевому результаті призвела до винесення виправдувального вироку. Позивач піддавався кримінальному переслідуванню з 09 червня 2016 по 14 жовтня 2024. Загальний час незаконного кримінального переслідування [PERSON] тривав 8 років 4 місяці 5 днів. Посилаючись на указані обставини, представник позивача просить суд стягнути з Держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання з Єдиного казначейського рахунку на користь [PERSON] на відшкодування моральної шкоди 800 000 гривень. 30.05.2025 представник Сумської обласної прокуратури подав відзив на позов, у якому вказав, що вважає позивача таким, що має право на відшкодування моральної шкоди, однак вимоги в сумі 800000 грн є необґрунтовано завищеними, оскільки [PERSON] в порядку статті 208 КПК України на стадії досудового розслідування та судового розгляду не затримувався. Посилання позивача у своїй позовній заяві на те, що йому як голові сім`ї та батьку малолітньої дитини довготривале слідство заважало бути опорою у вирішенні матеріальних та житлових питань є безпідставним, адже від займаної посади він не відсторонювався, тобто заробіток та інші грошові доходи він не втрачав, а тому право на відшкодування втраченого заробітку у нього не виникає. Представник відповідача зазначив, що у порушення вимог статей 79-81, 83 ЦПК України, [PERSON] не надано жодних доказів та не наведено жодного обґрунтування щодо доводів про те, що внаслідок незаконного притягнення до кримінальної відповідальності він втратив нормальні життєві зв`язки, матеріальне благополуччя сім`ї, чим саме було спричинено фізичний біль і страждання. Такі твердження [PERSON] є необґрунтованими і не підлягають врахуванню при визначенні розміру відшкодування заподіяної йому шкоди. Ураховуючи, що окремі негативні наслідки, яких, на думку позивача, він зазнав внаслідок дій органів досудового розслідування, не підтверджено конкретними доказами, не можна погодитися з розміром визначеної ним моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню. У зв`язку із викладеним позовні вимоги у визначених позивачем розмірах є необґрунтованими та не підлягають задоволенню. 12.06.2025 представниця Державної казначейської служби України подала відзив на позов, у якому вказала, що станом на момент відкриття провадження у справі ні Державна казначейська служба України, як самостійний суб`єкт правовідносин, ні її працівники не вчиняли по відношенню до позивача жодних незаконних дій, та не допускали протиправної діяльності по відношенню до позивача, що могло б порушити його законні права та інтереси. Тому представниця відповідача просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] . У судовому засіданні представник позивача заявлений позов підтримали повністю обґрунтувавши обставинами викладеними у позовній заяві, просив задовольнити позов. Представники відповідачів у судовому засіданні проти позову заперечили пославшись на обставини викладені у відзивах на позов, просили відмовити у задоволенні позову. Процесуальні дії у справі Ухвалою суду від 23.05.2025 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 24.06.2025. Ухвалою суду від 24.06.2025 закрито підготовче провадження у вказаній справі, призначено до судового розгляду на 11.07.2025. Заслухавши пояснення позивача та його представника, представників відповідачів, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що між сторонами мають місце цивільні правовідносини, пов`язані із відшкодуванням шкоди, позов обґрунтований і підлягає задоволенню, виходячи із такого. Фактичні обставини справи встановлені судом та мотиви суду Судом установлено, що 29.03.2016 було внесено відомості до ЄРДР про кримінальне провадження №12016200270000156 за частиною 2 статті 289 КК України та розпочато досудове розслідування. 09.06.2016 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень [PERSON] 14 червня 2016 ухвалою слідчого судді Тростянецького районного суду Шевченко В.С. було застосовано відносно підозрюваного [PERSON] запобіжний захід у виді особистого зобов`язання та 02 липня 2016 надіслано обвинувальний акт до Тростянецького районного суду Сумської області для розгляду. 30 червня 2026 затверджено прокурором та скеровано до суду до Тростянецького районного суду Сумської області обвинувальний акт за обвинуваченням [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] у вчиненні чотирьох епізодів кримінальних правопорушень передбачених частиною 2 статті 289 КК України, два з яких - за версією сторони обвинувачення [PERSON] вчинив разом з [PERSON] . Вироком Тростянецького районного суду Сумської області від 20 квітня 2017 [PERSON] було визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за частиною 2 статті 289 КК України та виправдано у зв`язку із недоведеністю вчинення кримінального правопорушення. Також суд повернув законним володільцям майно, що було вилучено під час обшуків у кримінальному провадженні (а.с. 30-35). Ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 14 грудня 2017 вирок Тростянецького районного суду Сумської області скасовано у зв`язку з неповнотою судового розгляду, невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичними обставинами кримінального провадження, істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону та призначено новий судовий розгляд кримінального провадження у суді першої інстанції (а.с. 26-29). Вироком Тростянецького районного суду Сумської області від 19 грудня 2022 [PERSON] визнано невинуватим та виправдано у пред`явленому обвинуваченні за частиною 2 статті 289 КК України на підставі пункту 2 частини 1 статті 373 КПК України у зв`язку із недоведеністю, що кримінальні правопорушення вчинені обвинуваченим. Також суд повернув законному володільцю майно, що було вилучено під час обшуків у кримінальному провадженні (а.с. 19-25). Ухвалою Сумського апеляційного суду від 14 жовтня 2024 закрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні на вирок Тростянецького районного суду Сумської області від 19 грудня 2022 у зв`язку з відмовою прокурора від поданої ним апеляційної скарги (а.с. 18). В судовому засіданні представники відповідачів проти задоволення позовних вимог заперечували. Прокурор Казьмін В.М. заперечуючи проти позову вказував на ті аргументи, що [PERSON] запобіжних захід пов`язаний з триманням під вартою не обирався, від посади він не відсторонювався, відповідно заробіток не втрачав, більшість судових засідань відкладались чи затягувались через позицію сторони захисту. У засіданнях обвинувачений брав участь в режимі відеоконференції зі зручних йому місць. Також зазначав, що [PERSON] ЄСПЛ вже було присуджено 1800 євро компенсації. Представник Державної казначейської служби України Тютюник Т.В. зазначала, що розмір моральної шкоди має відповідати вимогам розумності та справедливості, не призводити до надмірного збагачення. Вказувала, що рішення суду не повинно містити реквізити рахунку з якого здійснюється списання. Посилалась на те, що органи казначейства інтересів позивача не порушували, відповідно не допускається стягнення з їх рахунків. Відповідно до положень статті 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Згідно з положеннями статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування майнової шкоди і відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Відповідно до статті 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу дізнання, попереднього (досудового) слідства прокуратури або суду, встановлюється законом. Таким законом є Закон «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», сфера дії якого поширюється, в тому числі, й на осіб, стосовно яких постановлено виправдувальний вирок, закрите кримінальне провадження у зв`язку з відмовою від підтримання державного обвинувачення. Статтею 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» встановлено, що відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: 1) незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян; 2) незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу; 3) незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених законами України"Про оперативно-розшукову діяльність", "Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю" та іншими актами законодавства. У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду. Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 2 Закону № 266/94-ВР право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку постановлення виправдувального вироку суду. Згідно з пунктом 5 статті 3 Закону № 266/94-ВР в наведених у статті 1 цього Закону випадках громадянинові підлягає відшкодуванню моральна шкода. Тобто чинним законодавством чітко визначено порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, у тому числі й відшкодування моральної шкоди. Відповідно до частини 1,5 статті 4 Закону №266/94-ВР відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5 статті 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Отже, внаслідок незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, що підтверджується виправдувальним вироком, позивач має право на відшкодування моральної шкоди і право на таке відшкодування виникає в силу прямої вказівки закону. Виправдувальний вирок набрав законної сили після закриття апеляційного провадження ухвалою Сумського апеляційного суду від 14 жовтня 2024 року. Отже, судом встановлено, що кримінальне переслідування [PERSON] тривало з 09 червня 2016 (дата повідомлення про підозру) по 14 жовтня 2024 року. Загальний час кримінального переслідування [PERSON] тривав 8 років 4 місяці 5 днів, тобто 100 місяців 5 днів. Відповідно до Постанови Верховного Суду від 19 вересня 2018 року у справі № 534/955/17 період перебування під слідством та судом у спірних правовідносинах має бути обрахований за час, починаючи з моменту вручення позивачу письмового повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення до набрання виправдувальним вироком законної сили. Факт кримінального переслідування позивача, в ході якого обмежувалися його права, свідчить про заподіяння позивачу моральних страждань, негативний вплив на репутацію, втрати ним нормальних життєвих зв`язків, що вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Урахувавши тривалість порушення прав позивача, їх негативні наслідки, обставини, за яких позивач зазнав моральних страждань, суд вважає, що заявлений позивачем розмір моральної шкоди відповідає вимогам розумності та справедливості, не перевищує установлений законодавством та гарантований розмір відшкодування, виходячи із заробітної плати на момент розгляду справи судом за кожен місяць перебування позивача під слідством та судом станом на 2024 рік. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Цей розмір у будь-якому випадку не може бути зменшено, оскільки він є гарантованим мінімумом. Згідно п.5 ст.38 Бюджетного кодексу України розмір мінімальної заробітної плати визначається в Законі про Державний бюджет на відповідний рік. у 2025 році цей розмір становить 8000 грн. Отже, оскільки кримінальне переслідування [PERSON] тривало 100 місяців 5 днів, то сума до відшкодування становить 800000 грн. Вказана сума відшкодування є мінімально гарантованою, а тому є такими, що не ґрунтуються на нормах права доводи відповідачів стосовно того, що суд мавє визначити розмір відшкодування з урахуванням вимог розумності та справедливості. Сам факт кримінального переслідування позивача в ході якого обмежувалися його права свідчить про заподіяння йому моральних страждань, негативний вплив на репутацію, втрати ним нормальних життєвих зв`язків, що вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Згідно з статтею 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. Відповідно до роз`яснення Пленуму Верховного Суду України (пункт 3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 за № 4 моральна шкода може полягати, зокрема, у моральних переживаннях у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Суд зауважує, що гроші виступають еквівалентом завданої моральної шкоди. Грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та справедливої сатисфакції потерпілому. Щодо присудження відшкодування за рішенням ЄСПЛ, то ці виплати мають різну правову природу і не пов`язані з передбаченим законодавством України розрахунком відшкодування завданої моральної шкоди. Схожі правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 25 травня 2022 року в справі № 487/6970/20, від 23 листопада 2022 року в справі № 686/13188/21, від 19 квітня 2023 року в справі № 336/10216/21. Розмір відшкодування моральної шкоди перебуває у взаємозв`язку з фізичним болем, моральними стражданнями, іншими немайновими втратами, яких зазнала потерпіла особа (постанова Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2022 року в справі № 477/874/19). Таким чином розмір відшкодування моральної шкоди не є сталою величиною, а визначається судом в кожному конкретному випадку з урахуванням всіх обставин справи. Державна казначейська служба України, як орган, наділений повноваженнями у спірних правовідносинах, у цій справі є органом, через який держава бере участь у справі як сторона. Зазначене узгоджується з висновками, викладеними Верховним Судом у постанові від 10.11.2021 по справі № 346/5428/17. Враховуючи вищевикладене, суд дійшовши висновку про те, що завдана позивачу моральна шкода в розмірі 800 000 грн повинна бути відшкодована за рахунок державного бюджету, шляхом стягнення з Державного бюджету України. Відтак позов підлягає задоволенню повністю. Відповідно до статті 141 ЦПК України, витрати по оплаті судового збору слід компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Outcome: approved