Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-17 00:00:00

Заявниця [PERSON] звернулась до суду з заявою, в якій просила встановити факт родинних відносин між нею та заінтересованими особами та визнати, що заявниця є рідною донькою [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] .. В обґрунтування вимог в заяві зазначено, що актовий запис про народження заявниці був складений російською мовою і в ньому прізвище дитини (заявниця) та її батьків зазначено як « [PERSON] ». Натомість в подальшому кожна з таких осіб була документована паспортом громадянина України, прізвище заявниці та її батьків було транслітеровано в україномовному варіанті у різний спосіб, внаслідок чого прізвище заявниці було зазначено « [PERSON] », у її матері « [PERSON] », а у батька « [PERSON] ». На теперішній час прізвище у різних документах батьків заявниці їх прізвище в україномовному варіанті записано у різних варіаціях ( [PERSON] та [PERSON] ), а заявниця внаслідок укладання шлюбу іменується прізвищем [PERSON] . Розбіжність у написанні прізвищ заявниці та її батьків у документах, що видані органами реєстрації актів громадянського стану, фактично унеможливлює документальне підтвердження наявності родинного зв`язку між заявницею та її батьками, що зумовило необхідність встановлення факту родинних відносин в судовому порядку. 22.05.2025 судом відкрито провадження у справі. 17.06.2025 судом постановлено ухвалу про залучення до участі у справі в якості заінтересованої особи Відділу державної реєстрації актів цивільного стану у м. Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) та витребувано у такої особи копію актового запису про народження заявниці. В судове засідання заявниця та заінтересовані особи не з`явилися, про причини неявки не повідомили. Разом з тим, від заявниці на адресу суду надійшла заява, в якій вона просила розглянути справу без її участі та ухвалити рішення про задоволення її вимог. Заінтересована особа - [PERSON] - також надала суду письмову заяву, в якій просила розглянути справу без її участі та зазначила, що підтримує вимоги заявниці та не заперечує проти їх задоволення. Від Відділу ДРАЦС у м. Черкаси на адресу суду надійшло клопотання про розгляд справи без участі представника такої особи, в якому також зазначено, що при розгляді справи така особа покладається на розсуд суду. 11.07.2025 суд перейшов до стадії ухвалення рішення у справі. Дослідивши наявні в матеріалах справи докази судом встановлені наступні обставини. Згідно паспорту громадянина України заявниця - [PERSON] , народилась [INFO] у м. Черкаси та з 10.09.2003 має зареєстроване місце проживання за адресою: [ADDRESS] /а.с. 10-11/. Дошлюбне прізвище заявниці - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про шлюб /а.с. 13/. Відповідно до актового запису про народження №804 від 07.05.1987, що складений російською мовою ВЗАЦС Соснівського райвиконкому м. Черкаси, [INFO] народилась « [PERSON] », батько - « [PERSON] », [INFO] , мати - « [PERSON] », [INFO] . В актовому записі наявна відмітка, що відомості про батька записані на підставі свідоцтва про укладення шлюбу (актовий запис про шлюб №2306 від 10.11.1984). Видане на підставі такого актового запису свідоцтво про народження також складене російською мовою /а.с. 12/. Згідно інформації з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу 10.11.1984 складений актовий запис №2306 про реєстрацію шлюбу між [PERSON] та [PERSON] , який був розірваний відповідно до актового запису №256 від 18.05.1999 /а.с. 26/. Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу, що видано 18.05.1999 Відділом РАЦС Придніпровського райвиконкому м. Черкаси, 18.05.1999 було зареєстроване розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] /а.с. 20/. [PERSON] , яка народилась [INFO] у с. Мельники Чигиринського району Черкаської області, документована паспортом громадянина України, який виданий 10.08.1999 Придніпровським РВ УМВС України в Черкаській області, з 18.09.1996 має зареєстроване місце проживання за тією ж адресою, що і заявниця /а.с. 15-19/. При цьому квартира, яка є місцем реєстрації місця проживання заявниці, на праві приватної власності належить [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності, що було видане 14.08.2004 виконавчим комітетом Черкаської міської ради /а.с. 21-25/. [PERSON] , який народився [INFO] в с. Дмитренки Богуславського району Київської області, документований паспортом громадянина України, який виданий 08.05.1998 Придніпровським РВ УМВС України в Черкаській області, в період часу з 18.09.1996 до 17.09.2004 також мав зареєстроване місце проживання за тією ж адресою, що і заявниця. У такому паспорті наявний запис про дитину - [PERSON] , [INFO] , запис про реєстрацію шлюбу 10.11.1984 з [PERSON] та запис про розірвання шлюбу 18.05.1999 з [PERSON] /а.с. 27-30/. Згідно свідоцтва про народження, що видане 11.06.1963 та складене українською мовою, [PERSON] народився [INFO] в с. Дмитренки Київської області /а.с. 32/. Отже, наявні у заявниці та надані суду документи, що складені російською мовою або в яких є російськомовні записи, містять однакові відомості про написання прізвища « [PERSON] ». В той же час україномовні документи на дошлюбне прізвище заявниці та прізвища заінтересованих осіб містять різні прізвища - [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . При цьому належним чином документально не підтверджується процедура зміни таких прізвищ, а внесення виправлень до документів, що видаються органами реєстрації актів цивільного стану, не передбачено законом. Отже на теперішній час заявниця позбавлена можливості документально в належний спосіб підтвердити факт родинних відносин з батьками, внаслідок змушена звертатись до суду. Надаючи оцінку доводам заявниці суд звертає увагу, що право на сім`ю, що передбачене ст. 291 Цивільного кодексу України, має широкий зміст і більше деталізоване в положеннях Сімейного кодексу України. Згідно ч. 4 ст. 3 Сімейного кодексу України (далі - СК) сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Відповідно до ст. 121 СК права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу. Підтвердження родинного зв`язку між батьками і дитиною належним документом, виданому на підставі державної реєстрації актів цивільного стану, є необхідною умовою забезпечення реалізації похідних від права на сім`ю майнових (право на спільну власність, право на утримання, спадкування та інше) та немайнових (право на ім`я, спілкування, захист членів сім`ї та інше) прав фізичної особи. Таким чином, розбіжність в написанні прізвища заявниці і документах, що видають органи державної реєстрації актів цивільного стану, внаслідок чого вона позбавлена можливості підтвердити в належний спосіб безспірність факту свого походження від батьків, свідчить про те, що права та інтереси заявниці є порушеними. За змістом ч. 1, 2 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 ЦК України). Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках (а. 12 ч. 2 ст. 16 ЦК України). Відповідно до ст. 294 ЦК фізична особа має право на ім`я. Фізична особа має право на транскрибований запис її прізвища та імені відповідно до своєї національної традиції. У разі перекручення імені фізичної особи воно має бути виправлене. Якщо перекручення імені було здійснене у документі, такий документ підлягає заміні. Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України передбачено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами; Згідно ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» актами цивільного стану є події та дії, які нерозривно пов`язані з фізичною особою і започатковують, змінюють, доповнюють або припиняють її можливість бути суб`єктом цивільних прав та обов`язків. Державній реєстрації відповідно до цього Закону підлягають народження фізичної особи та її походження, шлюб, розірвання шлюбу у випадках, передбачених законом, зміна імені, смерть. Таким чином, для реалізації прав, які ґрунтуються на родинному зв`язку між дітьми та батьками, відповідні особи мають підтвердити факт родинних відносин документом, який містить відомості з акту цивільного стану, що зареєстрований у встановленому законом порядку. По обставинам спірних правовідносин судом встановлено, що заявниця не має можливості підтвердити факт свого споріднення з батьками належними документами, оскільки у таких документах наявні розбіжності в написанні прізвища як заявниці, так і її батьків. За таких обставин підтвердження факту родинних відносин між заявницею та її батьками можливе лише в судовому порядку з доказуванням його існування в загальному порядку, і за відсутності між такими особами спору щодо такого факту, то відповідні вимоги підлягають розгляду в порядку окремого провадження. За змістом ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, письмовими доказами та показаннями свідків. Згідно ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). При цьому, беручи до уваги практику Європейського суду з прав людини і громадянина, суд оцінює докази згідно з критерієм доведеності «поза розумним сумнівом», оскільки «таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів» (справа «Бочаров проти України» рішення від 17 березня 2011 року, заява № 21037/05, §45; «Федорченко та Лозенко проти України», рішення від 20 вересня 2012 року, заява № 387/03, §53). Судом встановлено, що документи, які були предметом судового розгляду, на підставі яких ідентифікуються особистості заявниці, [PERSON] , [PERSON] були складені різними установами, в різний час і різними мовами (російською, українською). Натомість суд бере до уваги, що в російськомовному варіанті прізвище таких осіб має лише один варіант написання - « [PERSON] ». Суд бере до уваги, що російськомовне ім`я « [PERSON] » в україномовному варіанті перекладається як « [PERSON] », а отже російськомовному прізвищу « [PERSON] » в україномовному перекладі відповідає прізвище « [PERSON] ». В той же час транслітерація написання російськомовного прізвища « [PERSON] » може здійснюватись в україномовному варіанті як « [PERSON] », « [PERSON] » , « [PERSON]» тощо. В цьому контексті слід звернути увагу, що під впливом російської орфоепії та орфографії в українських документальних записах повних імен фізичних осіб трапляються випадки сплутування літер и/і, е/є в основах слів. Відповідні розбіжності виникають внаслідок відхилення від орфографічних норм при міжмовних перетвореннях слів під впливом російської орфоепії, внаслідок чого ідентифікація таких орфографічно відмінних записів може ґрунтуватись на їх співвіднесенні з типовими девіаціями. Системний аналіз наявних у наданих суду для дослідження документах відомостей, що стосуються заявниці, [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , свідчить, що існує достатньо відомостей на підтвердження того факту, що такі особи мали рівень спорідненості відповідно до якого заявниця є донькою [PERSON] та [PERSON] , а розбіжності в написанні прізвищ таких осіб через букви и/і, о/а, е/є у документах, що видавались відповідними державними органами, зумовлені помилковою транслітерацією написання їх прізвища в російськомовному та україномовному варіантах. Додатково суд бере до уваги, що ніхто з учасників справи не заперечував дійсності наявності між ними факту родинного зв`язку. За таких обставин суд доходить висновку про доведення існування факту родинних відносин між заявницею та [PERSON] і [PERSON] , як між донькою та батьками, оскільки такий факт доведений заявницею перед судом і у суду не виникає ніяких сумнівів з приводу правомірності та об`єктивності відповідного факту родинних відносин, а задоволення вимог заявника сприятиме підтриманню публічного порядку в суспільстві та усуненню оспорюваності законних прав та інтересів заявника. Тож заявлені заявницею вимоги підлягають задоволенню. Згідно ч. 7 ст. 294 ЦПК України при ухваленні судом рішення судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved