Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-04 00:00:00

Позивач ТОВ «Споживчий центр» звернувся до Новобаварського районного суду міста Харкова з позовом до [PERSON] , в якому просив стягнути на його користь з відповідача заборгованість за кредитним договором № 07.09.2024-100002410 від 07.09.2024 у розмірі 68076,08 грн, з яких: заборгованість по тілу кредиту - 25979,28 грн, по процентам - 29096,80 грн, неустойки - 13000,00 грн та суму сплаченого судового збору у розмірі 2422,40 грн. Матеріали позовної заяви сформовані в системі «Електронний суд» та підписані представником позивача Кузьменком Максимом Віталійовичем, який діє на підставі довіреності (а.с.7). В обґрунтування своїх вимог позивач посилався на те, що 07.09.2024 між ТОВ «Споживчий центр» (кредитодавець) та [PERSON] (позичальник) укладено кредитний договір (оферти) № 07.09.2024-100002410, відповідно до умов якого позичальнику надано кредит у розмірі 26000,00 грн строком на 140 днів за фіксованою процентною ставкою у розмірі 1% за 1 день користування кредитом, за надання кредиту встановлена комісія - 15% від суми кредиту, що дорівнює 3900,00 грн. За кожен день невиконання/неналежного виконання кожного окремого зобов`язання встановлена неустойка у розмірі 260,00 грн. Спосіб перерахування позичальнику коштів у рахунок кредиту: банківський рахунок споживача [NUMBER] . ТОВ «Споживчий центр» свої зобов`язання за договором виконав, перерахувавши позичальнику грошові кошти у розмірі 26000,00 грн. [PERSON] свої зобов`язання за договором належним чином не виконує, у зв`язку з чим, станом на дату позовної заяви, утворилась заборгованість у розмірі 68076,08 грн, що складається із заборгованості по тілу кредиту у розмірі 25979,28 грн, по процентам у розмірі 29096,80 грн, неустойки у розмірі 13000,00 грн. Відповідач здійснила заходи, спрямовані на визнання боргу, а саме, нею проведене часткова сплата: 19.09.2024 на суму 5600,36 грн та 04.10.2024 на суму 5600,36 грн. 01.07.2025 ухвалою суду прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження, призначено судове засідання (а.с.49). Належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, сторона позивача та відповідач, у судове засідання не з`явилися. Представник позивача Кузьменко М.В. у позовній заяві та представник позивача [PERSON] у відповіді на відзив просили проводити розгляд справи за відсутністю представника позивача. Належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи відповідач, згідно з п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, у судове засідання не з`явилася, в порушення ст. 131 ЦПК України про причини неявки суд не повідомила. 05.08.2025 суд долучив до матеріалів справи відзив відповідача на позовну заяву, що надійшов до суду 10.07.2025; відповідь позивача на відзив, що надійшла до суду 17.07.2025; та заперечення відповідача на відповідь на відзив, що надійшли до суду 25.07.2025. У відзиві на позовну заяву відповідач просила відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що позивачем не доведено факту укладення між сторонами кредитного договору, та відповідно, що між сторонами погоджені істотні умови такого договору; до позовної заяви не додані докази на підтвердження отримання відповідачем коштів, доказів про належність електронного платіжного засобу, реквізити якого неповно зазначені у тексті договору, саме відповідачеві, як і доказів належності відповідачу номера телефону, на який надіслано цифровий ідентифікатор. Лист від ТОВ «Універсальні платіжні рішення» не може бути доказом на підтвердження перерахування коштів, оскільки у ньому відсутня інформація, яка би давала можливість ідентифікувати особу, яка, нібито, отримала кошті, також, матеріали справи не містять доказів існування будь-яких правовідносин між ТОВ «Споживчий центр» та ТОВ «Універсальні платіжні рішення». Щодо заявленої вимоги про стягнення неустойки позивач зазначила, що відповідно до Перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування, позичальник звільняється від відповідальності, визначеної ст. 625 ЦК України, а також від обов`язку сплати неустойки за прострочення виконання грошового зобов`язання. У відповіді на відзив представник відповідача [PERSON], який діє на підставі довіреності, зазначив, що кредитний договір № 07.09.2024-100002410 від 07.09.2024 укладений між сторонами в електронній формі, що відповідно до норм чинного законодавства, прирівнюється до письмової, документи, що складають кредитний договір, підписувались: стороною позивача електронним підписом, а відповідачем за допомогою одноразового ідентифікатора, який надіслано у смс-повідомленні на номер, вказаний останнім, як фінансовий - [NUMBER]. Відповідач не заперечує, що вказаний номер телефону належить йому, або що на час укладення спірних договорів він втратив вказаний засіб, що може бути підтверджено. Для підтвердження укладення кредитного договору від 07.09.2024 стороною позивача до відповіді додано «Довідку СМ Універсал», що підтверджує факт надсилання одноразових ідентифікаторів на номер телефону, який зазначений у заявці договору. Підписуючи оферту та у відповідь позичальника про прийняття пропозиції (акцепт), відповідач підтвердив, що розуміє умови, на яких укладається договір, підтвердив факт ознайомлення з його змістом та погодився на відповідні умови кредитування. Видача кредитних коштів підтверджується квитанцією № 503386604 від 07.09.2024, яка є первинним платіжним документом у розумінні Закону України «Про платіжні послуги», а відтак, належним і допустимим доказом видачі коштів відповідачу. Позивачем перераховані кошти на картковий рахунок відповідача, номер якого зазначено останнім у кредитному договорі (заявці), за допомогою Інтернет еквайрінгу - Ipay, що підтверджується квитанцією про перерахування коштів. Відповідачем при оформлення заявки зазначено повний номер картки (електронного платіжного засобу відповідача), але відповідно до п. 10 постанови Правління НБУ «Про затвердження Положення про додаткові вимоги до договорів небанківських фінансових установ про надання коштів у позику (споживчий фінансовий кредит) від 03.11.2021 № 113, п. 22 постанови Правління НБУ «Про здійснення операцій з використанням електронних платіжних засобів» від 05.11.2014 № 705, що була чинна на момент укладення кредитного договору, позивач не може зазначати та зберігати у договорах, інших документах повний номер особистого електронного платіжного засобу відповідача. Електронний платіжний засіб [NUMBER] відповідач зазначив самостійно в системі, інша інформація щодо рахунку відповідача у позивача відсутня, оскільки зазначена інформація є банківською таємницею, якою володіє виключно Банк-емітент картки. Зазначаючи у відзиві про відсутність доказів перерахування коштів, відповідач не надав суду виписки по його рахунку в банківських установах, в тому числі по рахунку [NUMBER] , який зазначений відповідачем у договорі. Якщо б під час виконання платіжної операції щодо перерахування кредитних коштів відповідачу, відомості про нього, як про належного отримувача кредиту не підтвердились, то операція із зарахування таких коштів не відбулась. Оскільки ТОВ «Споживчий центр» не є банківською установою, то не може надати первинні банківські документи, а наданий суду розрахунок є належним та допустимим доказом заборгованості та її розміру. Сторона позивача просила позовні вимоги задовольнити, розгляд справи здійснювати без участі представника позивача. У поданих до суду запереченнях відповідач зазначила, що на підтвердження укладення кредитного договору матеріали позовної заяви не містить: оферти на укладення кредитного договору, акцепту оферти, інформації про проходження позичальником ідентифікації, доказів отримання відповідачем кредитних коштів, належності електронного платіжного засобу, реквізити якого зазначені у договорі, а також номеру телефону, на який надісланий цифровий ідентифікатор, відповідачеві тощо, тобто доказів, що договір № 07.09.2024-100002410 від 07.09.2024 укладений у визначеному законодавством порядку. Відповідно до ч. 2 ст. 43 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, зобов`язані, зокрема, сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи та виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом. Частиною 3 ст. 131 ЦПК України передбачено, що у разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Оскільки сторони виклали свою позицію щодо спірних правовідносин у заявах по суті: позовній заяві, відзиві на позов, відповіді на відзив та запереченнях на відповідь на відзив, суд доходить висновку, що неявка належним чином повідомлених про дату, час і місце судового засідання, сторін не є перешкодою для розгляду справи по суті. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, суд не здійснював. У відзиві на позову заяву та у запереченнях відповідач просила витребувати у ТОВ «Споживчий Центр» виписку по їх рахунку за період з 07.09.2024. Суд, вивчивши доводи заявленого клопотання та оглянувши матеріали справи, дійшов такого висновку. Згідно з ч. 1, 2 ст. 84 ЦПК України учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений у частинах другій та третій статті 83 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї. У клопотанні повинно бути зазначено: 1) який доказ витребовується; 2) обставини, які може підтвердити цей доказ, або аргументи, які він може спростувати; 3) підстави, з яких випливає, що цей доказ має відповідна особа; 4) вжиті особою, яка подає клопотання, заходи для отримання цього доказу самостійно, докази вжиття таких заходів та (або) причини неможливості самостійного отримання цього доказу. В порушення вимог пунктів 3,4 ч. 2 ст. 84 ЦПК України у клопотанні відповідача не зазначено: підстави, з яких випливає, що цей доказ має відповідна особа; вжиті особою, яка подає клопотання, заходи для отримання цього доказу самостійно, докази вжиття таких заходів та (або) причини неможливості самостійного отримання цього доказу. Так, у відповіді на відзив сторона позивача зазначила, що оскільки ТОВ «Споживчий центр» не є банківською установою, то не може надати первинні банківські документи (виписку по рахунку). Проте, у запереченнях на відповідь на відзив відповідач знову просить витребувати у позивача виписку по їх рахунку, без зазначення підстав, з яких випливає, що позивач має такий доказ. Крім того, матеріали справи містять картку субконто контрагента [PERSON] за договором № 07.09.2024-100002410, що містить детальну інформацію про рух коштів, внесені на погашення заборгованості кошти, копія такої картки також долучена позивачем до відповіді на відзив. Суд зауважує, що відповідач [PERSON] є стороною договору № 07.09.2024-100002410 від 07.09.2024, стягнення заборгованості за яким є предметом спору, а отже, не позбавлена можливості самостійно звернутися до позивача ТОВ «Споживчий Центр» із заявою про надання їй таких документів, проте у клопотанні про витребування доказів, всупереч вимогам пункту 4 ч. 2 ст. 84 ЦПК України, не зазначено про вжиті нею заходи для отримання самостійно від позивача зазначених у клопотанні доказів; доказів вжиття таких заходів та (або) причини неможливості самостійного отримання цього доказу. У поданих до суду заявах сторони відповідача відсутні посилання на те, що відповідач номер телефону, за яким відбулася ідентифікація, та рахунок, на який перераховані кредитні кошти, їй не належить, та відповідач, маючи доступ до свого рахунку, зазначеного в договорі, мала можливість в якості доказу надати суду довідку з банку про неналежність їй картки, на яку перераховані кредитні кошти, або виписку зі свого рахунку на підтвердження надходження чи не надходження коштів від кредитора на виконання умов укладеного договору, його розміру. З огляду на викладене суд доходить висновку про відмову у задоволенні клопотання відповідача про витребування доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти них, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив такі фактичні обставини та відповідні ним правовідносини. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. За змістом ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків. В силу ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд установив, що 07.09.2024 між ТОВ «Споживчий Центр» (кредитодавець) та [PERSON] (позичальник) було підписано пропозицію про укладення кредитного договору (кредитної лінії) (оферта), заявка кредитного договору № 07.09.2024-100002410 (кредитної лінії) від 07.09.2024, відповідь позичальника про прийняття пропозиції (акцепт) кредитного договору № 07.09.2024-100002410 (кредитної лінії) від 07.09.2024, Графік платежів, інформаційне повідомлення позичальника [PERSON] (додаток до кредитного договору № 07.09.2024-100002410 (кредитної лінії) від 07.09.2024), паспорт споживчого кредиту, відповідно до яких сторони договору погодили всі істотні умови кредитування, а саме, кредитодавець зобов`язується надати кредит позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти, комісії. Кредитодавець надає позичальнику кредит на умовах його строковості, платності і поворотності. Спосіб надання позичальнику коштів у рахунок кредиту: перерахування на рахунок споживача, уключаючи використання реквізитів електронного платіжного засобу споживача: [NUMBER]. Дата надання/видачі кредиту - 07.09.2024. Сума кредиту - 26000,00 грн. Строк, на який надається кредит - 140 днів з дати його надання. Дата повернення (виплати) кредиту - 24.01.2025. Процентна ставка - фіксована у розмірі 1% за 1 день користування кредитом, яка є незмінною та застосовується протягом всього строку, на який надається кредит. Комісія, пов`язана з наданням кредиту - 15% від суми кредиту та дорівнює 3900,00 грн. Договір містить Графік платежів, відповідно до якого дати чергового платежу: 20.09.2024, 04.10.2024, 18.10.2024, 01.11.2024, 15.11.2024, 29.11.2024, 13.12.2024, 27.12.2024, 10.01.2025 по 5600,36 грн, та 24.01.2025 - 5600,28 грн; розмір платежу з комісії: 20.09.2024 на суму 1960,36 грн, 04.10.2024 на суму 1939,64 грн. Орієнтовна реальна річна процентна ставка - 6469,13%, орієнтовна загальна вартість кредиту - 56003,52 грн, загальні витрати за споживчим кредитом - 30003,52 грн. Неустойка 260,00 грн, що нараховується за кожен день невиконання/неналежного виконання кожного окремого зобов`язання незалежно від суми невиконаного/неналежно виконаного зобов`язання. Спосіб ідентифікації та верифікації споживача: отримання ідентифікаційних даних через систему BankID НБУ (а.с.14-22). Вказані документи підписані ТОВ «Споживчий кредит» електронним підписом, а відповідачем [PERSON] , окрім паспорту споживчого кредиту, за допомогою одноразового ідентифікатора Е726, а паспорт споживчого кредиту підписаний останньою за допомогою одноразового ідентифікатора А726. Позичальник підтвердила, що однозначно та безумовно приймає (акцептує) пропозицію про укладення кредитного договору (оферту), невід`ємною частиною якої є заявка до кредитного договору № 07.09.2024-100002410 від 07.09.2024. З візуальної форми послідовності дій учасників електронної комерції (кредитора та позичальника), щодо укладення електронного договору в інформаційно-телекомунікаційній системі, кредитний договір № 07.09.2024-100002410 від 07.09.2024, суд вбачає, що: 07.09.2024 о 22:09:20 ідентифікація клієнта в ІТС; 07.09.2024 о 22:13:16 - направлення клієнтом запиту (заяви) фінансовій установі щодо можливості отримання кредиту з інформацією про бажані параметри кредиту; 07.09.2024 о 22:13:17 - направлення фінансовою установою клієнту одноразового ідентифікатора; 07.09.2024 о 22:13:18 - направлення позичальнику паспорту споживчого кредиту; 07.09.2024 о 22:13:56 - направлення позичальнику Заявки, Оферти та Акцепту, які містять істотні умови кредитного договору; 07.09.2024 о 22:14:14 - підписання позичальником Акцепту одноразовим ідентифікатором та направлення його фінансовій установі; 07.09.2024 о 22:14:32 - направлення фінансовою установою клієнту підтвердження вчинення електронного правочину у формі електронного документа. Відповідно до довідки ТОВ «СМ Універсал» від 16.07.2025, за даними системи Товариства, на номер телефону [NUMBER] 07.09.2024 о 22:13:17 було доставлено SMS-повідомлення з текстом "Код підтвердження: А726 для Паспорту [NUMBER] для договору. Договір містить інформацію про анкетні дані відповідача, її місце проживання, серію, номер паспорту, дату його видачі та орган, який видав, податковий номер, номер телефону [NUMBER] , адресу електронної пошти, номер особистого електронного платіжного засобу [NUMBER]. Отже, суд встановив, що договір № 07.09.2024-100002410 (кредитної лінії) від 07.09.2024 укладений між ТОВ «Споживчий Центр» та [PERSON] в електронному вигляді із застосуванням електронного підпису одноразовим ідентифікатором «Е726» відповідно до вимог частини 6 та 8 статті 11 і статті 12 Закону України «Про електронну комерцію», що свідчить про те, що сторони досягли усіх істотних умов та уклали кредитний договір. У вказаному договорі його сторонами погоджено суму і строк кредиту, сплату відсотків за користування кредитними коштами, розмір і тип процентної ставки, розмір комісії, порядок та умови надання кредиту, порядок обчислення (нарахування) процентів тощо. Відповідач з викладеними у договорі умовами кредитування погодилася без будь-яких зауважень або застережень, на підтвердження чого проставила свій підпис. Відповідно до листа генерального директора ТОВ «Універсальні платіжні рішення» Веліканова Є. ТОВ «Споживчий Центр» від 10.06.2025 вих. № 69-1006, між ТОВ «Споживчий Центр» та ТОВ «Універсальні платіжні рішення» укладено договір на переказ коштів ФК-П-2024/01-2 від 01.04.2024, відповідно до якого було перераховано кошти на платіжну картку клієнта 07.09.2024 о 22:14:44 на суму 26000 грн, номер картки [NUMBER] , номер транзакції в системі iPay.ua - 503386604, призначення платежу: видача за договором кредиту № 07.09.2024-100002410 (а.с.8). Наявність договору про надання послуг з переказу коштів №ФК-П-2024/01-2 від 04.01.2024, укладеного між ТОВ «Споживчий Центр» та ТОВ «Універсальні платіжні рішення», підтверджується наданою стороною позивача копією цього договору. Відповідно до довідки-розрахунку про стан заборгованості за кредитним договором, заборгованість [PERSON] по кредитному договору № 07.09.2024-100002410 від 07.09.2024 складає: 25979,28 грн - основний борг, 29096,80 грн - проценти, 13000,00 грн - неустойка, разом 68076,08 грн, проценти по кредиту нараховані за період з 07.09.2024 по 24.01.2025 (а.с.9). З картки субконто контрагента [PERSON] за договором № 07.09.2024-100002410 , що містить інформацію про рух коштів, внесені на погашення заборгованості кошти, суд вбачає таке - примітки: рахунок 3771 - тіло кредиту; рахунок 376 - комісія; рахунок 373 - проценти; рахунок 6811 - аванс; дебет - нарахування; кредит - сплата. 07.09.2024 на карту [PERSON] перераховані грошові кошти у розмірі 26000,00 грн (рахунок 3771 дебет), в рахунок погашення тіла кредиту сплачено 20,72 грн (кредит), залишок по кредиту становить 25979,28 грн; за користування кредитом (рахунок 373 дебет) нараховані проценти у розмірі 36376,80 грн, в рахунок погашення процентів сплачено 7280,00 грн (3640,00 +3640,00) (дебет) , заборгованість по процентам становить 29096,80 грн; нарахована комісія (рахунок 376 дебет) у розмірі 3900,00 грн, в рахунок погашення комісії сплачено 3900,00 (1960,36 + 1939,64) (кредит), заборгованість по комісії відсутня (а.с.35-45). Зобов`язання виникають з підстав, передбачених статтею 11 ЦК України, зокрема із договорів. Відповідно до частин першої, другої статті 207 Цивільного кодексу України (надалі ЦК України), правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Статтею 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. За змістом норм ст.627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. Згідно зі статтею 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Частина 5 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. З договору № 07.09.2024-100002410 від 07.09.2024 суд вбачає, що у відповідності до вимог частини 1 статті 638 ЦК України між сторонами досягнуто згоди щодо всіх істотних умов договору, який оформлено в електронній формі з використанням одноразового ідентифікатору, і такі дії сторін відповідають приписам чинного законодавства. Оскільки цей договір укладено за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи товариства, доступ до якої забезпечується споживачу через веб-сайт або мобільний додаток, та відповідач підписав його електронним підписом одноразовим ідентифікатором, тому без отримання відповідного ідентифікатора, без здійснення входу до інформаційно-телекомунікаційної системи товариства, такий договір не був би укладений. Аналогічні висновки викладені Верховним Судом у постановах від 07 жовтня 2020 року у справі № 132/1006/19 (провадження № 61-1602св20), від 28 квітня 2021 року у справі № 234/7160/20 (провадження № 61-2903св21), від 01 листопада 2021 року у справі № 234/8084/20 (провадження № 61-2303св21), від 14 червня 2022 року у справі № 757/40395/20 (провадження № 61-16059св21), від 08 серпня 2022 року у справі № 234/7298/20 (провадження № 61-2902св21). Отже, відповідач уклав електронний договір та підписав такий у порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» (електронним підписом одноразовим ідентифікатором), а тому договір № 07.09.2024-100002410 від 07.09.2024 укладений у формі електронного документу з електронними підписами сторін між сторонами є результатом домовленості сторін і відповідає загальним засадам цивільного законодавства, встановленим ст.3 ЦК України, а також ст. 1054 ЦК України, ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», оскільки позичальник був ознайомлений з умовами кредитування, сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності і волевиявлення учасників договору було вільним. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст.1048 та ч. 1 ст.1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюється договором. Отже, припис абзацу 2 ч.1 ст.1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Відповідач належним чином не виконувала свої зобов`язання по поверненню кредиту, сплати відсотків, кредит, проценти за його користування не сплатила, порушивши умови кредитного договору, що не заперечував та визнав. Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. За змістом ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до частини 1 статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/202, затвердженим Верховною Радою України, в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб, який неодноразово продовжувався, та наразі не скасовано. Згідно з пунктом 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24.02.2022 за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Тлумачення пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України свідчить, що законодавець передбачив особливості у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань. Така особливість проявляється: 1) у періоді існування особливих правових наслідків. Таким є період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування; 2) в договорах, на які поширюються специфічні правові наслідки. Такими є договір позики, кредитний договір, договір про споживчий кредит, тобто договори, відповідно до яких позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем); 3) у встановленні спеціальних правових наслідків прострочення виконання(невиконання, часткового виконання). Такі наслідки полягають в тому, що позичальник звільняється від відповідальності, визначеної частиною 2 статті 625 ЦК, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. У разі якщо неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24.02.2022 за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Тобто в період існування особливих правових наслідків - протягом дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування, до позичальника застосовуються особливі наслідки звільнення від сплати неустойки (штрафу, пені) за прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) кредитних зобов`язань. Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 12.06.2024 у справі № 910/10901/23, який відповідно до положень частини 4 статті 263 ЦПК України, судом застосовується під час ухвалення судового рішення у подібній справі. Отже, враховуючи, що на момент укладення договору та розгляду справи на території України діє воєнний стан, кредитодавець не мав права нараховувати відповідачу неустойку (пеню), а тому у задоволенні позовної вимоги в частині стягнення неустойки у розмірі 13000,00 грн суд відмовляє. У зв`язку з викладеним, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, та стягує з відповідача на користь позивача заборгованість за договором № 07.09.2024-100002410 (кредитної лінії) від 07.09.2024 у розмірі 55076,08 грн, що складається з: 25979,28 грн - заборгованість по тілу кредиту; 29096,80 грн - заборгованість по процентам. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, №63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). При зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір у розмірі 2422,40 грн, що підтверджується матеріалами справи (а.с.1). Суд розподіляє судові витрати, відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (80,90%), та стягує з відповідача на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1959,72 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial