Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-22 00:00:00

4 жовтня 2024р. до суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про стягнення трьох відсотків річних та інфляційного збільшення боргу, у зв`язку з несвоєчасним виконанням судового рішення - вироку Святошинського районного суду міста Києва у справі №759/27380/21 за обвинуваченням [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення за частиною 1 статті 190 та ч. 2 статті 190 КК України. Позивач у позовній заяви зазначає, що у межах кримінального провадження ним як потерпілим було заявлено цивільний позов. Вироком Святошинського району суду міста Києва від 1 лютого 2022р. на користь позивача [PERSON] з відповідача [PERSON] було стягнуто на відшкодування матеріальної шкоди 43039,98 грн. та на відшкодування моральної шкоди 15000 грн. Як зазначає позивач у позовній заяві, після набрання 4 березня 2022р. вироком законної сили, він отримав виконавчий лист про стягнення суми на відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 43039,98 грн. та пред`явив даний виконавчий лист до виконавчої служби Солом`янського ВДВС в м.Києві. Звертаючись з даним позовом 4 жовтня 2024р. до суду, позивач у позовній заяві зазначив, що відповідач не здійснив жодної виплати у межах виконавчого провадження. Зважаючи на це, позивач обґрунтував необхідність притягнення відповідача [PERSON] до відповідальності за невиконання грошового зобов`язання відповідно до статті 625 ЦК України, відповідно до якої боржник як такий, що прострочив виконання грошового зобов`язання, зобов`язаний сплатити борг з урахуванням індексу інфляції та 3 % річних. Позивач зазначив, що сума заборгованості станом на день звернення до суду становить 43039,98 грн.. Посилаючись на те, що грошове зобов`язання відповідач не виконав та є таким, що прострочив виконання грошового зобов`язання, позивач звернувся до суду з даним позовом, у якому просив стягнути на його користь 3 % річних у розмірі 868,38 грн., які нарахував на загальну суму заборгованості 43039,98 грн. за 246 днів за період з 1 лютого 2024р. (дата судового рішення) до 1 лютого 2024 року (таку кінцеву дату обрав позивач), а також просив стягнути інфляційне збільшення боргу на загальну суму 43039,98 грн., які нарахував за період з лютого 2024р. по серпень 2024р. включно, а всього на суму 1 922,85 грн. інфляційного збільшення боргу. Ухвалою судді Подільського районного суду міста Києва від 7 жовтня 2024р. було відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін. 13 листопада 2024р. від позивача [PERSON] надійшла Заява про збільшення позовних вимог. Підстави звернення до суду та обґрунтування позовних вимог позивач не змінював, а лише у даній заяві навів нові розрахунки суми 3% річних та інфляційного збільшення боргу, збільшивши період нарахування 3% річних до 25 листопада 2024р., а інфляційного збільшення боргу - по жовтень 2024р. включно. Просив стягнути 3 418,76 грн. інфляційного збільшення боргу, 1 055,47 грн. як 3% річних, а також 210,00 грн. витрат за роздрукування документів (а.с.41-42). 11 грудня 2024р. від представника відповідача - адвоката Панченко Алли Віталіївни надійшов Відзив на позовну заяву. Заперечуючи проти задоволення позовних вимог, представник відповідача звертала увагу суду на те, що позивач надав суду недостовірні відомості, стверджуючи, що після набрання вказаним вироком законної сили відповідач до цього часу не сплатив на його користь жодних коштів. Водночас такі твердження не відповідають дійсності, оскільки у 2023 році відповідач перерахував позивачу на наданий ним картковий рахунок кошти в загальному розмірі 17000 грн. (двома платежами: 15000 грн. та 2000 грн.) Дані обставини підтверджуються листуванням між Позивачем та Відповідачем через месенджер Viber. Крім того 09.11.2024 року відповідач через платіжний термінал №1056061 (ВПС «Фінансовий світ») перерахував на картковий рахунок Позивача кошти в загальній сумі 10000 грн. (двома платежами, кожен по 5000 грн.), що підтверджується Квитанцією до платіжної інструкції №20036-1056061-59250 та Квитанцією до платіжної інструкції №20033-1056061-54922. Підсумовуючи викладене, представник відповідача у Відзиві зазначила, що на момент пред`явлення позову у справі №758/12546/24 борг [PERSON] перед позивачем становив 26039 грн. 98 коп. (43 039, 98 - 17000), а на момент подачі [PERSON] заяви про збільшення позовних вимог - 16039 грн. 98 коп. (26039,98 - 10000). У зв`язку з вищевикладеним, представник відповідача звертала увагу суду на те, що проведений позивачем розрахунок інфляційних втрат за період з лютого по жовтень 2024 року та 3% річних за період з 01.02.2024 року по 25.11.2024 року є необґрунтованим. Натомість, виходячи з дійсного розміру заборгованості, сума інфляційних втрат має становити 2068,41 грн., а 3% річних - 624,26 грн., про що надала власний розрахунок. В подальшому, отримавши Відзив на позовну заяву, позивач [PERSON] ще неодноразово подавав Заяви про збільшення позовних вимог, зокрема 17 січня 2025р., 21 січня 2025 року, 15 квітня 2025р., 16 травня 2025р.. Суд прийняв до розгляду позовні вимоги у збільшеному розмірі в редакції Заяви про збільшення позовних вимог від 15 квітня 2025р. (а.с.110-113). У прийнятті до розгляду Заяви про збільшення позовних вимог в редакції від 16 травня 2025р. було відмовлено протокольною ухвалою від 20 травня 2025р., зважаючи на те, що розгляд справи по суті вже було розпочато. Відтак, враховуючи первісну редакцію Позовної заяви, яка надійшла до суду 4 жовтня 2024р. та Заяви про збільшення позовних вимог, яка надійшла до суду 15 квітня 2025р., позивач [PERSON] просив стягнути з відповідача [PERSON] : - інфляційне збільшення боргу 6114,60 грн., яке нарахував за період з лютого 2024 р. по 3 квітня 2025 року, - 3% річних - 1463,95 грн., які нарахував за період з 1 лютого 2024р. по 12 квітня 2025р. як міру відповідальності за невиконання грошового зобов`язання щодо відшкодування 43039,98 грн. матеріальних збитків, стягнутих на користь позивача вироком Святошинського районного суду міста Києва від 1 лютого 2022р.. При цьому, позивач нараховував інфляційне збільшення боргу: - за період з лютого 2024р. по листопад 2024р. від суми 43039,98 грн.; - за період грудень 2024, січень 2025 р. - нараховував інфляційне збільшення боргу від суми 40420,50 грн.; - за період лютий, березень 2025р. - від суми 33 170,06 грн. (а.с.110-113). При цьому, позивач 3% річних нараховував: - за період з 1 лютого 2024р. по 5 грудня 2024р., тобто за 309 днів, від суми 43 039,98 грн; - за період з 6 грудня 2024р. по 29 січня 2025р., тобто за 55 днів, від суми боргу 40420,50 грн.; - за період з 30 січня 2025р. по 3 квітня 2025р., тобто за 64 дні, від суми боргу 32 420,50 грн.; - за період з 4 квітня 2025р. по 12 квітня 2025р., тобто за 9 днів, з суми 27 520,50 грн. (а.с.110-113). У прийнятті вимоги про стягнення з відповідача 380,00 грн. витрат, понесених на роздрукування документів, протокольною ухвалою від 20 травня 2025р. було відмовлено, адже така вимога не заявлялася у первісні редакції позовної заяви та підстави їх стягнення відмінні від підстав, з яких заявлено вимоги про відшкодування 3% річних та інфляційного збільшення боргу як міри відповідальності за невиконання грошового зобов`язання. У судовому засіданні 20 травня 2025р. позивач [PERSON] вимоги позовної заяви підтримав. Пояснив суду, що на підставі вироку Святошинського районного суду міста Києва від 1 лютого 2022р. було видано 2 виконавчі листи - про стягнення 43 039,98 грн. на відшкодування матеріальних збитків та про стягнення 15000 грн. на відшкодування моральної шкоди. Також позивач повідомив, що рішенням Подільського районного суду міста Києва від 3 квітня 2024р. на його користь з [PERSON] стягнуто 12817,74 грн. інфляційних втрат, нарахованих на суму 43039,98 грн. за період з квітня 2022р. по січень 2024р. включно, а також 2 562,78 грн. як 3% річних за період з квітня 2022р. по 31 січня 2024р..(а.с.99-102). На підставі даного судового рішення позивач також отримав виконавчий лист та пред`явив його до виконання. Повідомив суду, що відповідач [PERSON] здійснює погашення заборгованості за виконавчими листами не через органи державної виконавчої служби, а шляхом зарахування коштів на картковий рахунок позивача. Потім позивач [PERSON] з власної ініціативи повідомляє державних виконавців, в провадженні яких перебувають виконавчі листи, про надходження на його рахунок певних сум. Зокрема, повідомив, що виконавче провадження про стягнення 15000,00 грн. вже закінчене, у зв`язку з повною сплатою боргу. У судовому засіданні 20 травня 2025р. відповідач [PERSON] просив відмовити у задоволенні позову, посилаючись на безпідставність вимог позивача. Вказував на те, що постійно здійснював платежі на погашення заборгованості по вироку Святошинського районного суду міста Києва від 1 лютого 2022 р. як щодо сплати 15000 грн. на відшкодування моральної шкоди так і щодо сплати 43 039,98 грн. на відшкодування матеріальних збитків. На момент, коли позивач вирішив звернутися до суду з даним позовом, за підрахунками відповідача, заборгованість перед [PERSON] щодо компенсації йому матеріальних збитків залишалося орієнтовно 2000,00 грн., заборгованість щодо компенсації моральної шкоди вже була погашена. Погашення заборгованості здійснювалося [PERSON] шляхом здійснення грошових переказів на картковий рахунок [PERSON] .. Попри це, як зазначив [PERSON] , [PERSON] вирішив збагатитися за рахунок відповідача, приховав факт отримання грошових коштів від відповідача, на власний розсуд вирішив зараховувати отримані від [PERSON] грошові кошти на його банківський рахунок як нібито погашення заборгованості за рішенням Подільського районного суду міста Києва від 3 квітня 2024р.. В той же час, у свідомості [PERSON] залишалася домовленість про те, що платежі будуть враховуватися на погашення боргу за вироком суду. У судовому засіданні 20 травня 2025 року судом було запропоновано сторонам провести спільну звірку, врахувати усі здійснені [PERSON] платежі, адже такі здійснювалися не через органи державної виконавчої служби, а безпосередньо на картковий рахунок позивача, здійснити повний розрахунок заборгованості за вироком суду, що могло мати наслідком закриття провадження у зв`язку з відсутністю спору. У судове засідання 23 липня 2025 року відповідач [PERSON] не з`явився. У судовому засіданні 23 липня 2025р. позивач [PERSON] повідомив суду, що 20 липня 2025р. отримав від [PERSON] 17150,00 грн. та 343,00 грн. на свій картковий рахунок. Також [PERSON] підтвердив суду, що не повідомляв орган державної виконавчої служби про отримані платежі від [PERSON] , а тому, у виконавчому провадженні про стягнення матеріальних збитків у розмірі 43 039,98 грн. ще значиться заборгованість 17472,50 грн. Отримана інформація від [PERSON] стала підставою для відмови в задоволенні клопотання про витребування з органу державної виконавчої служби відомостей про стан виконавчого провадження, враховуючи, що погашення заборгованості здійснюється не через рахунок виконавчої служби, а безпосередньо на рахунок позивача, з подальшим повідомленням позивачем органу виконавчої служби про отримання грошових коштів від боржника [PERSON] . З метою повного з`ясування обставин справи, суд під технічний запис судового засідання попросив позивача [PERSON] повідомити усі суми отриманих від відповідача [PERSON] грошових коштів. [PERSON] у судовому засіданні 23.07.2025 р. повідомив про отримання: 15 вересня 2023р. - суму 3 100 грн.; 7 січня 2024р. - суму 200 грн.; 8 січня 2023р. - суму 4 800 грн.; 9 січня 2024р. - суму 4 900 грн.; 15 січня 2024р. - суму 2000 грн.; 6 листопада 2024р. - суму 5000 грн.; 9 листопада 2024р. - суму 5000,00 грн.; 3 грудня 2024р. - суму 5000 грн.; 5 грудня 2024р. - суму 3000 грн.; 29 січня 2025р. - суму 8000 грн.; 3 квітня 2025р. - суму 4 900 грн.; 24 квітня 2025р. - суму 4 900 грн.; 1 травня 2025р. - суму 4 998 грн.; 1 травня 2025р. - суму 195 грн.; 20 липня 2025р. - суму 17150 грн.; 20 липня 2025р. - суму 343 грн. При цьому, як вбачається із заяв [PERSON] про збільшення позовних вимог, [PERSON] на власний розсуд визначав на погашення заборгованості за яким виконавчим листом та за яким судовим рішенням він зараховує у власних розрахунках отримані від [PERSON] кошти. Підтвердженням даних обставин, наприклад, є зазначена позиція позивача (а.с.112) про те, що отримавши 5 грудня 2024р. суму 3000 грн., він вважав що 380,52 грн. пішло на погашення боргу по справі №758/9517/23 (це рішення Подільського району суду міста Києва від 3 квітня 2024р. про стягнення 3% річних та інфляційного збільшення боргу, у зв`язку з несвоєчасним погашенням заборгованості за вироком суду), а 2619,48 грн. пішло на погашення матеріальної компенсації (ймовірно позивач мав на увазі - на погашення заборгованості за вироком суду). Незважаючи на отримання від [PERSON] зазначених сум, у судовому засіданні 23 липня 2025 року [PERSON] наполягав на тому, що з [PERSON] необхідно стягнути інфляційне збільшення боргу 6114,60 грн. та 3% річних у сумі 1463,95 грн., у зв`язку з несвоєчасним погашенням заборгованості за вироком суду. Заслухавши пояснення позивача та відповідача (надані в судовому засіданні 20.05.2025), дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, зважаючи на таке. Судом встановлено, що вироком Святошинського району суду міста Києва від 1 лютого 2022р. на користь позивача [PERSON] з відповідача [PERSON] було стягнуто на відшкодування матеріальної шкоди 43039,98 грн. та на відшкодування моральної шкоди 15000 грн. Після набрання 4 березня 2022р. вироком законної сили, [PERSON] отримав виконавчі листи про стягнення суми на відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 43039,98 грн. та на відшкодування моральної шкоди у розмірі 15000 грн., які пред`явив до примусового виконання до органу державної виконавчої служби Солом`янського ВДВС в м.Києві. Боржник [PERSON] погашав заборгованість частинами, шляхом перерахування коштів на особистий рахунок [PERSON] . Звертаючись до суду з даним позовом, [PERSON] посилався на те, що боржник [PERSON] здійснював погашення заборгованості частинами, а тому є таким, що прострочив виконання грошового зобов`язання, та повинен сплатити [PERSON] інфляційне збільшення боргу та 3 % річних. Суд звертає увагу на те, що на момент звернення до суду, відомостей про існування ще якихось боргових зобов`язань [PERSON] перед [PERSON] , окрім як вироку суду, не повідомлялося. Вимоги [PERSON] стосувалися виключно нарахування 3 % річних та інфляційного збільшення боргу на суму заборгованості 43039,98 грн. за період з лютого 2024 року. В подальшому, позивач збільшував позовні вимоги, тим самим збільшуючи період нарахування 3% та інфляційного збільшення боргу до 12 квітня 2025 року (а.с.110-113). Попри те, що підставами звернення до суду було невиконання грошового зобов`язання щодо виплати 43039,98 грн., позивач [PERSON] намагався в межах даної цивільної справи №758/12546/24 стягнути з [PERSON] також нарахування, у зв`язку з невиконанням рішення Подільського районного суду м.Києві від 03.04.2024 р. Позивач також доводив суду, що суд не повинен враховувати отримані від [PERSON] кошти як виплати по вироку суду, а повинен зараховувати їх так, ніби [PERSON] виконував рішення Подільського районного суду міста Києва від 3 квітня 2024р.. З метою дотримання рівних прав учасників, головуючим суддею роз`яснювалося позивачу [PERSON] про те, що суд розглядає справу виключно в межах заявлених позовних вимог та не може вважати доведеною ту обставину, що [PERSON] не здійснював платежі за вироком суду, а в першу чергу, як вважає [PERSON] , виконував рішення Подільського районного суду міста Києва від 3 квітня 2024р., про яке взагалі суду стало відомо лише 25 лютого 2025р., коли справа №758/12546/24 з жовтня 2024 року вже перебувала на розгляді в суді (а.с.99-102). Виходячи з принципу диспозитивності, беручи до уваги, що первісна редакція позовної заяви стосувалася нарахування інфляційного збільшення боргу та 3% річних саме на суму 43039,98 грн., стягнуту вироком суду на відшкодування матеріальних збитків, суд розглядає дану цивільну справу №758/12546/24 в контексті того, чи є обґрунтованими вимоги позивача про стягнення з відповідача 3% річних та інфляційного збільшення боргу, нарахованих відповідно до статті 625 ЦК України, на суму боргу 43039,98 грн. з урахуванням платежів від [PERSON] , про здійснення яких повідомив [PERSON] . Так, встановлено, що [PERSON] після отримання від [PERSON] грошових коштів 15 вересня 2023 р. у розмірі 3100 грн., 7 січня 2024р. у розмірі 200 грн., 8 січня 2024 р. у розмірі 4 800 грн., 9 січня 2024р. - у розмірі 4 900 грн., 15 січня 2024р. у розмірі 2000 грн., а всього на суму 15000,00 грн., звернувся до державного виконавця та ініціював питання про закриття виконавчого провадження. Постановою про закінчення виконавчого провадження №69424792 від 26.02.2024 виконавче провадження з примусового виконання вироку Святошинського районного суду міста Києва від 01.02.2022 щодо стягнення 15000,00 грн. моральної шкоди було закінчене (а.с.115). Подальші платежі, які здійснював [PERSON] суд вважає такими, що здійснювалися на погашення заборгованості за вироком суду щодо відшкодування майнових збитків у розмірі 43039,98 грн. Протилежний підхід суперечитиме принципу диспозитивності, заперечується самим відповідачем [PERSON] , буде нелогічним, зважаючи на те, що Подільський районний суд міста Києва ухвалив рішення від 3 квітня 2024р. про стягнення нарахувань за статтею 625 ЦК України у заочному порядку, тобто [PERSON] міг і не знати про стягнення з нього заочним рішенням Подільського районного суду міста Києва 12 817,74 грн. та 2562,78 грн. Позивач заявляє позовні вимоги про нарахування виплат по ст.625 ЦК України з 1 лютого 2024 року. 6 листопада 2024р. відбулося часткове погашення боргу у розмірі 5000 грн. Відтак, у період з 1 лютого 2024р. по 5 листопада 2024р., тобто впродовж 279 днів, загальний розмір заборгованості відповідача перед позивачем становив 43039,98 грн., а з 6 листопада 2024 року - 38039,98 грн.. 9 листопада 2024р. відбулося часткове погашення боргу у розмірі 5000 грн. Відтак, у період з 6 листопада 2024 року по 8 листопада 2024 року, тобто впродовж 3 днів, загальний розмір заборгованості відповідача перед позивачем становив 38039,98 грн., а з 9 листопада 2024 року - 33039,98 грн. 3 грудня 2024р. відбулося часткове погашення боргу у розмірі 5000 грн. Відтак, у період з 9 листопада 2024 року по 2 грудня 2024 року, тобто впродовж 24 днів, загальний розмір заборгованості відповідача перед позивачем становив 33039,98 грн., а з 3 грудня 2024 року - 28039,98 грн. 5 грудня 2024р. відбулося часткове погашення боргу у розмірі 3000 грн. Відтак, у період з 3 грудня 2024 року по 4 грудня 2024 року, тобто впродовж 2 днів, загальний розмір заборгованості відповідача перед позивачем становив 28039,98 грн., а з 5 грудня 2024 року - 25039,98 грн. 29 січня 2025р. відбулося часткове погашення боргу у розмірі 8000 грн. Відтак, у період з 5 грудня 2024 року по 28 січня 2025 року, тобто впродовж 55 днів, загальний розмір заборгованості відповідача перед позивачем становив 25039,98 грн., а з 29 січня 2025 року - 17039,98 грн. 3 квітня 2025р. відбулося часткове погашення боргу у розмірі 4900 грн. Відтак, у період з 29 січня 2025 року по 2 квітня 2025 року, тобто впродовж 64 днів, загальний розмір заборгованості відповідача перед позивачем становив 17039,98 грн., а з 3 квітня 2025 року - 12139,98 грн. Позовні вимоги заявлені станом на 12.04.2025. Тому розрахунок нарахувань за ст. 625 ЦК України здійснюється станом на цю дату. У період з 3 квітня 2025 року по 12 квітня 2025 року, тобто впродовж 10 днів, загальний розмір заборгованості відповідача перед позивачем становив 12139,98 грн. Для повноти судового розгляду суд також зазначає, що 24 квітня 2025р. відбулося часткове погашення боргу у розмірі 4900 грн. Відтак, з 24 квітня 2025 року загальний розмір заборгованості відповідача перед позивачем становив 7239,98 грн. 1 травня 2025р. відбулося часткове погашення боргу у розмірі 4998 грн. та 195 грн. Відтак, з 1 травня 2025 року загальний розмір заборгованості відповідача перед позивачем по погашенню заборгованості по вироку суду становив 2046,98 грн. У судовому засіданні 20 травня 2025 року відповідач [PERSON] повідомляв суду, що за його розрахунками він винен позивачу орієнтовно 2000,00 грн., щоб погасити всю заборгованість за вироком суду. Таке твердження відповідача доводиться розрахунками, які суд провів самостійно. В подальшому [PERSON] перерахував [PERSON] 20 липня 2025р. - суму 17150 грн. та 343,00 грн., адже сторони намагалися домовлялися у судовому засіданні 20 травня 2025 р. про мирне врегулювання та погашення усіх боргів. [PERSON] мав намір внести платежі, в тому числі, щоб погасити заборгованість на виконання рішення Подільського районного суду міста Києва від 3 квітня 2024р. та більше не мати відносин з [PERSON] . Оскільки у судовому засіданні 23 липня 2025 року [PERSON] не відмовився від позовних вимог, підтримав заявлені позовні вимоги, суд проводить розрахунки 3% річних та інфляційного збільшення боргу з урахуванням періодичного погашення заборгованості [PERSON] та станом на 12 квітня 2025р. (дата згідно останньої редакції Заяви про збільшення позовних вимог, яка була прийнята судом). На заборгованість 43039,98 грн., яка періодично зменшувалася, позивачем нараховано 3% річних та інфляційне збільшення боргу відповідно до статті 625 ЦК України. Так, відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно частини 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосування норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Так, Велика Палата Верховного Суду у постанові №910/10156/17 від 10 квітня 2018р. вказала, що норми статті 625 ЦК України поширюється на всі види грошових зобов`язань. За змістом ст.ст. 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях, що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. У постанові Верховного Суду від 31 липня 2024р. суд зазначив, що після рішення суду договірні правовідносини сторін трансформувалися у зобов`язальні, пов`язані із стягненням грошових коштів на підставі рішення суду, невиконання якого зумовлює застосування положень частини другої статті 625 ЦК України. Відповідно, 3 % річних нараховується і на присудження судові витрати. 3% річних розраховується за такою формулою: сума заборгованості х 3% х кількість днів : 365 : 100 ПеріодСума боргуКількість днів прострочкиРозмір 3% річних 01.02.2024- 05.11.202443 039,98 грн.279986,97 грн. 06.11.2024- 08.11.202438039,98 грн.39,38 грн. 09.11.2024- 02.12.202433039,98 грн.2465,17 грн. 03.12.2024- 04.12.202428039,98 грн.24,60 грн. 05.12.2024- 28.01.202525039,98 грн.55113,19 грн. 29.01.2025 02.04.202517039,98 грн.6489,63 грн. 03.04.2025 12.04.202512139,98 грн.10 9,98 грн. Отже, сума 3% річних від суми заборгованості 43 039,98 грн., яка періодично зменшувалася, за період з 01.02.2024 по 12.04.2025 р. становить 1278,92 грн. Нарахування інфляційних втрат здійснюється окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається із суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення, починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) спостерігалася інфляція. При цьому до розрахунку мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто відбулося дефляція) (постанова Верховного Суду від 05.07.2019 у справі № 905/600/18). Сума боргу, внесена за період з 1 до 15 числа включно відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо суму внесено з 16 до 31 числа місяця, то розрахунок починається з наступного місяця. За аналогією, якщо погашення заборгованості відбулося з 1 по 15 число включно відповідного місяця - інфляційна складова розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 до 31 числа місяця - інфляційна складова розраховується з урахуванням цього місяця. Отже, якщо період прострочення виконання грошового зобов`язання складає неповний місяць, то інфляційна складова враховується або не враховується в залежності від математичного округлення періоду прострочення у неповному місяці. Методику розрахунку інфляційних втрат за неповний місяць прострочення виконання грошового зобов`язання доцільно відобразити, виходячи з математичного підходу до округлення днів у календарному місяці, упродовж якого мало місце прострочення, а саме: -час прострочення у неповному місяці більше півмісяця (> 15 днів) = 1 (один) місяць, тому за такий неповний місяць нараховується індекс інфляції на суму боргу; -час прострочення у неповному місяці менше або дорівнює половині місяця (від 1, включно з 15 днями) = 0 (нуль), тому за такий неповний місяць інфляційна складова боргу не враховується. Отже, з урахуванням правових позицій, якщо період прострочення виконання грошового зобов`язання складає неповний місяць, що також має місце у даній справі, що розглядається, інфляційна складова за певний місяць враховується або не враховується в залежності від математичного округлення періоду прострочення у неповному місяці (час прострочення у неповному місяці більше 15 днів - за такий неповний місяць нараховується індекс інфляції на суму боргу; час прострочення у неповному місяці менше або дорівнює половині місяця (15 днів) - за такий неповний місяць інфляційна складова боргу не враховується). ПеріодМісяці, які беруться для розрахунку Індекс інфляціїСума боргуРозмір інфляції 01.02.2024- 05.11.2024лютий 2024 - жовтень 2024100,30 (лютий 2024): 100 х 100,50 (березень 2024):100 х 100,20 (квітень 2024):100 х 100,60 (травень 2024):100 х 102,20 (червень 2024):100 х 100 (липень 2024):100 х 100,60 (серпень 2024):100 х 101,50 (вересень 2024):100 х 101,80 (жовтень 2024):100 43 039,98 грн. 3418,76 грн. 06.11.2024- 08.11.2024не враховується 38039,98 грн. 09.11.2024- 02.12.2024листопад 2024101,9 (листопад 2024):10033039,98 грн.627,75 грн. 03.12.2024- 04.12.2024не враховується 28039,98 грн. 05.12.2024- 28.01.2025грудень 2024- січень 2025101,4 (грудень 2024):100 х 101,2 (січень 2025):10025039,98 грн.655,25 грн. 29.01.2025 02.04.2025лютий 2025- березень 2025100,8 (лютий 2025):100 х 101,5(березень 2025):10017039,98 грн.393,96 грн. 03.04.2025 12.04.2025не враховується 12139,98 грн. Отже, загальний розмір інфляційного збільшення боргу 43 039,98 грн., який періодично зменшувався, за період лютий 2024- березень 2025 р. становить 5095,72 грн. Відтак, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог [PERSON] щодо нарахування 3% річних у розмірі 1278,92 грн. та 5095,72 грн. інфляційного збільшення боргу, а всього - 6374,64 грн. При цьому, вирішуючи питання, чи можуть такі суми бути стягнуті даним судовим рішенням, суд виходить з такого. [PERSON] після спірного періоду (після 12 квітня 2025р.) здійснив платежі: 24 квітня 2025р. - 4900 грн. 1 травня 2025р. - 4998 грн. 1 травня 2025 - 195 грн. 20 липня 2025р. 17150 грн. 20 липня 2025 р. - 343,00 грн. Судом вище вже були наведені розрахунки, згідно яких станом на 1 травня 2025 року після платежів у цей день загальний розмір заборгованості відповідача перед позивачем по погашенню заборгованості по вироку суду становив 2046,98 грн. Станом на день ухвалення даного судового рішення [PERSON] після 1 травня 2025 року сплатив [PERSON] суму 17493,00 грн. Такої суми вистачає на покриття боргу : -2046,98 грн. - остаточний розрахунок за борг 43039,98 грн., стягнутий вироком Святошинського районного суду м.Києва від 01.02.2022; - 15380,52 грн.- остаточний розрахунок за борг за рішенням Подільського районного суду м. Києва від 03.04.2025; -65,50 грн. -переплата. Отже, з урахуванням тих обставин, що суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог на суму 6374,64 грн., а відповідач під час розгляду справи здійснював платежі та сплатив на 65,50 грн. більше, ніж потрібно було, щоб «закрити» усі борги перед [PERSON] за вироком та судовим рішенням, суд вважає за можливе стягнути 6309,14 грн. Це сума нарахувань 3% річних та інфляційного збільшення боргу на суму 43039,98 грн., яка не була сплачена своєчасно та є мірою відповідальності за несвоєчасно виконане грошове зобов`язання. Відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1211,20 грн. На підставі статей 526-530, 625 ЦК України,

Outcome: partial