Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-03 00:00:00

Заявниця [PERSON] , звернулася до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Заява мотивована тим, що заявниця є рідною донькою [PERSON] , яка померла [INFO] . [PERSON] усе своє життя проживала у житловому будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Цей будинок належав [PERSON] , який після її смерті успадкувала заявниця. [PERSON] постійно проживала разом з батьками у вищевказаному будинку з 2003 року по день їхньої смерті. Після одруження [PERSON] переїхала до м. Дергачі, а приблизно з 2003 року переважно знову проживала з батьками, а 2010 року повернулась до рідного дому остаточно. На день смерті [PERSON] заявниця проживала у власному будинку за адресою: [ADDRESS] , і в силу того, що фактично усе життя проживала разом із батьками, а будинок належав їй на праві приватної власності, вважала себе такою, що прийняла спадщину за законом «автоматично». До спадкової маси входить земельна ділянка сільськогосподарського призначення кадастровий номер 6322055600:02:000:0394 площею 7,3800 га, яка розташована на території Козачолопанської селищної ради Дергачівського району Харківської області. Вказала, що [PERSON] , як представник заявниці, звернувся до нотаріуса щодо набуття спадщини [PERSON] після смерті матері [PERSON] , і отримав відповідь, що спадкова справа не заводилась з підстав неподання заяви [PERSON] у строк передбачений законом, і такою, що фактично прийняла спадщину [PERSON] не вважатиметься з підстав різного місця реєстрації проживання померлої та спадкоємиці. У зв`язку з чим для захисту прав та інтересів заявниця просить встановити факт проживання спадкоємиці разом і з спадкодавцем на момент смерті останньої і визнати [PERSON] такою, що автоматично прийняла спадщину. Ухвалою Дергачівського районого суду Харківської області відкрито провадження у справі у порядку окремого провадження провадження, призначено судове засідання. У судовому засіданні представник заявниці заяву підтримала, просила ії задовольнити у повному обсязі, з підстав викладених у ній. Заінтересована особа представник Дергачівської міської оади у судове засідання не з`явилася, надала до суду заяву, в якій проти задоволення заяви не заперечувала та просила провести судовий розгляд за відсутності представника Дергачівської міської військової адміністрації Харківського району Харківської області. Свідок [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~у судовому\~засіданні пояснив,\~що він\~є колишнім\~чоловіком заявниці\~ [PERSON] .\~Не проживає\~з нею\~з 2003\~року,\~але підтримують\~дружні стосунки,\~бо мають\~спільну доньку.\~Вказав,\~що у\~2019\~році помер\~батько [PERSON] ,\~а \~2021\~році померла\~її мати.\~Після розлучення\~з 2003\~року [PERSON] \~повернулася до\~батьків у\~ [ADDRESS] , де проживали її батьки, з того часу вона там увесь час проживала, поки селище не потрапило в окупацію. На момент смерті матері [PERSON] проживала разом з нею за адресою: [ADDRESS] . До повномасштабного вторгнення у цьому будинку, окрім [PERSON] проживали: мати, невістка, син та внук. Свідок [PERSON] , [INFO] , у судовому засіданні пояснила, що вона проживає у [ADDRESS] . Пояснила, що [PERSON] є її колишня невістка, після одруження з її сином молоді прожвивали у неї вдома за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] пішла від її сина більше 20 років тому, та повернулася до батьків у [PERSON] . Батьки [PERSON] померли, батько у 2020 році, а мати у 2021 році. На момент смерть батьків [PERSON] проживала разом з ними, вели спільний побут. Вислухавши пояснення заявника та свідків, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про задоволення позову, виходячи з наступного. Матеріали справи свідчать, що [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] , виданого 03 листопада 2021 року. Дергачівським ВДРАЦС у Харківському районі Харківської області (а.с. 8). Згідно свідоцтва про народження серія [NUMBER] від 18 травня 1972 року [PERSON] є матір`ю [PERSON] , яка народилася [INFO] (зв. бік а.с. 7). Відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯА № 626815, виданого 13 березня 2006 року, [PERSON] належить земельна ділянка пл. 7,38 га згідно розпорядження Дергачівської РДА від 19 січня 2004 року № 10, яка розташована на території Козачолопанської селищної ради Дергачівського району Харківської області (а.с. 13). [PERSON] проживала та була зареєстрована за адресою [ADDRESS] . Інших зареєстрованих осіб не значиться (а.с. 10). На час смерті [PERSON] заявниця була зареєстрована за іншою адресою, з якої знята з реєстрації 11.11.2021 року та в цей же день зареєстрована в житловому будинку [ADDRESS] (а.с. 6). Тобто на час смерті [PERSON] , яка сталася [INFO] , [PERSON] не була зареєстрована за цією адресою. Відповідно до вимог ст.ст. 12 ч. 1, 3; 13 ч. 1; 76 ч. 1; 77 ч.1; 79; 80; 81 ч. 1; 83 ч. 1; 293 ч. 1, ч. 2 п. 5; 315 ч. 2 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи, зокрема про встановлення фактів, що мають юридичне значення. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Згідно вимог\~ст.ст.\~1220\~ч.\~1;\~1221\~ч.\~1;\~1268\~ч.\~1,\~3;\~1269\~ч.\~1;\~1270\~ч.\~1\~ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Житловий будинок [ADDRESS] , в якому була зареєстрована та проживала [PERSON] , на праві власності згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом належить [PERSON] (а.с. 12). Той факт,що на час смерті [PERSON] з нею проживала [PERSON] підтверджують допитані у якості свідків [PERSON] колишнього чоловіка заявниці, та [PERSON] колишня свекруха заявниці, які пояснили, що вони достовірно знають, що [PERSON] з 2010 року проживала з матір`ю за адресою: [ADDRESS] , піклувалися одна одною. Згідно з пп. 4.10. п. 4 глави 10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року №296/5, видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, жодним строком не обмежена. Тобто спадкоємець, який прийняв спадщину, може звернутися за видачею свідоцтва протягом будь-якого часу після закінчення строку, встановленого для прийняття спадщини. Особливе значення при цьому має факт постійного проживання спадкоємця на час відкриття спадщини разом із спадкодавцем, який підтверджує фактичне прийняття спадщини і має бути доведений спадкоємцем. У такому випадку вказані обставини є підставою для звернення з позовом або заявою (в залежності від наявності або відсутності спору щодо спадкового майна) про встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не з позовом про надання додаткового строку для прийняття спадщини. Таким чином, законодавець в означеній ситуації висунув вимогу про обов`язковість і постійного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що ставить прийняття спадщини у такому випадку в залежність від факту спільного постійного проживання вказаних осіб. Підпунктом 4.11 п. 4 глави 10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України визначено, що для спадкоємця, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на момент відкриття спадщини, заява про видачу свідоцтва про право на спадщину є первинним документом, на підставі якого заводиться спадкова справа. При цьому нотаріус має виконати всі дії, які передбачені цим Порядком. У відповідності до п.п. 3.21, 3.22. глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 Цивільного кодексу, він не заявив про відмову від неї. У разі відсутності у паспорті такого спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем може бути: довідка органу реєстрації місця проживання про те, що місце проживання спадкоємця на день смерті спадкодавця було зареєстровано за однією адресою зі спадкодавцем. Згідно роз`яснень, викладених у п.п. 2, 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд про встановлення цих фактів. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку з цим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання з спадкодавцем на час відкриття спадщини. Відповідний висновок викладений у постанові Верховного суд від 12 квітня 2022 року у справі № 175/2730/20 провадження № 61-19265св21). Отже, заявником, після встановлення судом факту постійного проживання зі спадкодавцем на момент відкриття спадщини, достатньо подати нотаріусу заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину, а не заяву про прийняття спадщини (адже вона її фактично прийняла відповідно до норм ст. 1268, 1270 ЦК), тому встановлення їй судом додаткового строку на прийняття спадщини не є необхідним. Відповідний висновок викладений і в постанові Верховний Суду від 14.04.2021 р. у цивільній справі №205/2102/19-ц (провадження № 61-872св21) Згідно частини шостої статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права. У справі встановлено, що заявниця постійно проживала разом зі спадкодавицею на час відкриття спадщини, на підставі наданих доказів і показань свідків але через те, що спадкодавець був зареєстрований за іншою адресою ніж заявниця, вона не змогла підтвердити цей факт у іншому порядку, аніж в судовому, і звернулася до суду із відповідною заявою. Постановою Верховного Суду від 10 січня 2019 року у справі № 484/747/17 зроблено правовий висновок, що згідно зі статтею 2 і гону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» відсутність реєстрації місця проживання не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені частиною третьою статті 1268 ЦК України, підтверджуються іншими належними і допустимими доказами, які були надані позивачем, та оцінені судом. Касаційний цивільний суд погодився з позицією щодо встановлення факту постійного проживання позивача разом із спадкодавцем по день смерті останнього, що підтверджує наявність у позивача можливостей для вирішення його спадкових прав. Аналогічна позиція сформульована у постанові Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 404/2163/16-ц (провадження № 61-15926св18). Отже, вважаючи встановленими такі факти та відповідні їм правовідносини, заява підлягає задоволенню, адже після встановлення факту постійного проживання заявника разом із спадкодавцем на день смерті останньої, вона вважатиметься такою, що прийняла спадщину, не обмежена жодними строками для оформлення спадщини, і відповідно, може отримати свідоцтво про право на спадщину. За таких обставин, суд вважає, що заява обгрунтована та підлягає задоволенню. Під час подання заяви заявниками було сплачено судовий збір, але з урахуванням предмету заяви, відповідно до ч. 7 ст. 294 ЦПК України при ухваленні судом рішення у справі у порядку окремого провадження судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом.

Outcome: approved