Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-20 00:00:00

Заявник [PERSON] через представника Константинова О.Г. звернулась до Деснянського районного суду м. Києва із заявою про видачу обмежувального припису щодо [PERSON] у зв`язку з тим, що остання систематично вчиняє домашнє насилля щодо заявника, видати обмежувальний припис стосовно [PERSON] строком на 6 місяців, яким визначити тимчасові обмеження її прав: - заборонити [PERSON] , [INFO] , безпосередньо заходити та перебувати у кімнаті, де фактично проживає [PERSON] , [INFO] - [ADDRESS] ; - заборонити [PERSON] , [INFO] , вести листування, телефонні переговори з [PERSON] , [INFO] або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Вимоги заяви мотивовані тим, що донька [PERSON] систематично вчиняє домашнє насилля, що виражається у постійному психологічному тиску, що призводило до звернення до Деснянського УП ГУНП із заявами щодо неправомірних дій доньки по відношенню до матері, зокрема щодо численних погроз фізичною розправою, знущаннями, психологічним та фізичним насиллям. У зв`язку з вищевикладеним заявниця просить суд видати обмежувальний припис стосовно [PERSON] , [INFO] , строком на 6 (шість) місяців у вигляді заходів тимчасового обмеження прав [PERSON] , а саме заборонити останній заходити та перебувати у кімнаті, де фактично проживає [PERSON] . Протоколом автоматизованого розподілу судових справ між суддями вказана цивільна справа розприділена судді Саламон О.Б. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 07 липня 2025 року відкрито провадження. В судовому засіданні заявники та їх представник - адвокат Константинов О.Г. підтримали подану заяву, просили її задовольнити, з підстав, зазначених в ній, оскільки заінтересована особа продовжує вчиняти дії, що мають ознаки психологічного насильства, при цьому зазначили, що за мамою зареєстроване право власності на частину квартири. Інша частина належала чоловіку, після смерті якого успадкували частки її діти - донька та син. Відповідно квартира має три кімнати, найбільша з яких належала їй, а інші дві кімнати - сину та доньці. Після укладення шлюбу і народження донькою дитини, вона, як мати запропонувала свою кімнату (велику) для проживання з сімєю і, відповідно, заявник зайняла кімнату дочки, однак проживати там не має можливості, оскільки донька розпоряджається також і цією кімнатою. Диван забрала, а шафу залишила для свого користування у кімнаті, куди перейшла мама, при цьому користуватися можливості не надає. Зокрема обставновка в сім`ї психологічно напружена, донька погрожує, викрала документи щодо права власності. Заінтересована особа - [PERSON] в судовому засіданні повідомила і підтвердила, що обстановка в сім`ї дійсно напружена після повернення до квартири її брата, з яким виникають конфліктні ситуації. Не заперечувала той факт, що половина квартири належить її мамі, а по - їй та її брату, при цьому кожен з них мав визначений порядок користування квартирою, а саме найбільшою кімнатою користувалася мама, а двома іншими - вона та брат. В подальшому, після одруження і народження дитини, мама запропонувала свою кімнату обміняти з нею для більш комфортного проживання для неї і її сімї, однак шафа не поміщається у великій кімнаті і вона змушена була залишити у своїй - попередній кімнаті. Відповідно шафою користується саме вона і її сім`я. В письмових поясненнях вказала, щодо врахування інтересів дитини, яка потребує належних умов для життя, розвитку, догляду та безпеки. Дитина проживає разом з нею на законних підставах. Має в квартирі постійне місце проживання, закріплене фактичними умовами наявністю окремого місця для сну, навчання, догляду. В разі задоволення заяви про видчу обмежувального припису - це прямо зачепить інтереси малолітньої дитини, оскільки матір може буи обмежена у доступі доя житла, зміниться постіне середовище дитини, може виникнути ризик стресу, розриву стабільного побуту та емоціного навантаження. Зокрема надано відзив, у відповідності до якого зазначає, що проживає в квартирі у передбаченому законом порядку, маючи частку в порядку спадкування після смерті батька, тобто є співвлвсником. Житло є єдиним місцем проживання її та її дитини, 2021 року народження. Іншого житла не мають. Мати постійно підтримує свого сина. Зі сторони заявниці спостерігається нездатність критично сприймати реальну деструктивну поведінка сина. Підтверджує, що з заявницею іноді дійсно траплялися побутові суперечки, однак вони не носили истемного, агресивного або насильницького характеру. Заяви, які подаються не є спробою захистуц, а засобом особистого тиску, з метою обмежити право користування спільним майном. Заявниця раніше ініціювала судові процеси у сімейних, мацнових та пенсійних питаннях, включно з поділом квартири після розлучення та отриманням пенсійного забезпечення на підставі утримання з боку другого чоловіка.. Щодо звинувачень у насильстві - жодних дій, що мають ознаки фізичного, психологічного або економічного насильства, вона не вчиняла. Співіснування у квартирі має формальний характер: кожна зі сторін користується своїм особистим простором, доступом до кухні, санвузла без перешкод. Без зайвої потреби вона не заходить до кімнати матері, не порушує її територію, не втручається в її особистий простір. Усі суперечки виникають виключно чеез поведінку брата. Крім того, у квартирі зроблено повноцінний ремонт, профінансований виключно нею особисто. Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, заслухавши пояснення представників учасників, суд дійшов висновку про задоволення заяви з наступних підстав. Розділом IV глави 13 ЦПК України визначено порядок розгляду судом справ про видачу і продовження обмежувального припису. Відповідно до ч. 1 ст. 350-2 ЦПК України, заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником - у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Основним нормативно-правовим актом, яким регулюються спірні правовідносини, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» (далі по тексту - Закон). Цей Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства. Відповідно до ст. 24 Закону до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належать: 1) терміновий заборонний припис стосовно кривдника; 2) обмежувальний припис стосовно кривдника; 3) взяття на профілактичний облік кривдника та проведення з ним профілактичної роботи; 4) направлення кривдника на проходження програми для кривдників. Пунктами 6, 7 ч. 1 ст. 1 Закону передбачено, що кривдником є особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі. Обмежувальний припис стосовно кривдника це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Згідно з ч. 2, 3 ст. 26 Закону обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: - заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; - усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; - обмеження спілкування з постраждалою дитиною; - заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; - заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; -заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців. За п. 9 ч. 1ст. 1 цього ж Закону оцінка ризиків це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Відповідно до п.п. 3, 14, 17 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, гарантовано, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Важливим є те, що виходячи із змісту даного права, воно включає існування, як негативних так і позитивних обов`язків держави, які невід`ємні від реальної «поваги» до приватного та сімейного життя. (див. пункт 78 рішення Європейського Суду у справі «Мамчур проти України»). При вирішенні питання домашнього насильства, суд вважає за необхідне зазначити, що суд при оцінці даного питання, повинен переконатися, чи ґрунтується відповідна вимога на достатній доказовій базі. У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 756/3859/19 (провадження № 61-11564св19) зроблено висновок, що «враховуючи положення Закону № 2229-VIII, обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях». Відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Тлумачення наведених норм дає підстави для висновку, що тимчасове обмеження права власності кривдника з метою забезпечення безпеки постраждалої особи шляхом встановлення судом обмежувального припису у порядку, визначеному Законом № 2229-VIII, є легітимним заходом втручанняу права та свободи особи. При вирішенні питання щодо застосуванні такого заходу суд на підставі установлених обставин справи та оцінки факторів небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства має оцінити пропорційність вручання у права і свободи особи враховуючи, що ці заходи пов`язані із протиправною поведінкою такої особи. Як встановлено в судовому засіданні, заявник [PERSON] є матір`ю заінтересованої особи [PERSON] , тобто останні пов`язані родинними відносинами - є матір`ю і дочкою. [PERSON] , [INFO] (надалі-Заявник) відповідно до реєстраційного посвідчення від 21 липня 2003 року є співвласником квартири [ADDRESS] . (надалі-Квартира). Не заперечується учасниками справи той факт, що частина належить заявнику [PERSON] (матері), інші частки - по належать двом її дітям - [PERSON] та [PERSON] (оформлені в порядку спадкування після смерті батька). Квартира складається з 3 (трьох) кімнат. Відповідно, між собою визначено порядок користування жилими кімнатами. Більша кімната належала заявнику, дві менші - сину і доньці. На даний час разом із Заявником у квартирі проживає [PERSON] , [INFO] (надалі - Заінтересована особа), яка є донькою Заявника та яка тривалий час здійснює домашне насильство психологічного характера по відношеню до Заявника, яке полягає в образі Заявника, вчиненні сварок на побутовому підгрунті із Заявником, погрозах щодо життя Заявника та застосуванні фізичної сили до Заявника. Починаючи з 2024 року, Заінтересована особа вчиняє відносно Заявника домашне насильство психологічного, а інколи і фізичного характеру. Відповідно до відповіді від 03.07.2025, наданої Деснянським управлінням поліції Головного управління поліції у місті Києві, щодо ситуації що склалася у Заявника, було повідомлено наступне: "Проведеною перевіркою згідно інформаційно-комунікаційної системи «Інформаційний портал Національної поліції України» встановлено, що [PERSON] зверталась до Деснянського УП декілька разів з такими зверненнями як: ЄО № 61473 вiд 03.12.2024, ЄО № 66339 вiд 30.12.2024 про те, що 03.12.2024 о 17:54 за адресою: [ADDRESS] дочка [PERSON] погрожує фізичною розправою. Інше звернення, що дочка б"є, буянить, штовхала матір в кладовці. Дані звернення було доручено на виконання працівникам відділу дільничних офіцерів поліції, по якому була проведена перевірка, прийнято рішення та ініціатору звернення надана відповідь у встановлений законодавством строк згідно з Законом України «Про звернення громадян» Прибувши за вказаною адресою, заявниця [PERSON] повідомила, що в неї виник конфлікт із донькою [PERSON] на грунті житлового питання, а саме що донька забрала та не повертає документи на квартиру. На місці події було проведено профілактичну бесіду з обома сторонами конфлікту. Заявниця від написання заяви відмовилась. Крім цього, пізніше згідно з рапортом Управління Патрульної Поліції в місті Києві УПП інспектор Борисюк О.М. від 31.12.2024 01:05: "Прибувши за вказаною адресою, заявниця [PERSON] повідомила, що її донька [PERSON] вчиняє відносно неї домашнє насильство психологічного характеру. Відносно останньої було складено протокол серії ГП № 522468 та винесено ТЗП серії АА № 312456, відібрано заяву, складено форму оцінки ризиків. БК №№ 473860, 472252. Складений адміністративний протокол серії ГП № 522468 від 31.12.2024, який було направлено до Деснянського районного суду м. Києва для прийняття процесуального рішення, з інформуванням, що згідно зі ст. 39-1 КУпАП у разі вчинення домашнього насильства чи насильства за ознакою статі суд під час вирішення питання про накладення стягнення за адміністративне правопорушення має право одночасно вирішити питання про направлення особи, яка вчинила домашнє насильство чи насильство за ознакою статі, на проходження програми для таких осіб, передбаченої Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» чи Законом України «Про забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків». Отже перевіркою встановлено, що відповідно до ст. 10 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» працівники поліції вжили всіх вичерпних заходів щодо припинення домашнього насильства з боку [PERSON] , [INFO] , а саме за даним повідомленням склали адміністративний протокол про вчинення адміністративного правопорушення за ст. 173-2 ч.1 КУпАП, а також винесли терміновий заборонний припис стосовно кривдника. [PERSON] було постановлено на профілактичний облік ІП «Кривдник» інформаційно-комунікаційної системи «Інформаційний портал Національної поліції України» Деснянського УП ГУНП за категорією «кривдник» відповідно до Наказу МВС України № 124 від 25.02.2019 «Про затвердження Порядку взяття на профілактичний облік, проведення профілактичної роботи та зняття з профілактичного обліку кривдника уповноваженим підрозділом органу Національної поліції України». Крім того зазначено, що відносно [PERSON] проводиться профілактична робота у строки та порядку передбаченому вище-вказаного Наказу МВС України № 124 від 25.02.2019, а також відповідно до ст. 27 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Постановою Деснянського районного суду міста Києва від 21.01.2025 по справі № 754/429/25 було прийнято рішення відносно Заінтересованої особи - [PERSON] , останню було визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення за ч.1 ст. 173-2 КуПАПта притягнуто до адміністративної відповідальності. Однак, станом на сьогодні відношення Заінтересованої особи до Заявника, тобто дочки до матері, не змінилося. Як зазначено вище і зазначено заявником, за останньою зареєстроване право власності на частину квартири, інша частина належала чоловіку, після смерті якого успадкували порівну частки її діти - донька та син. Відповідно, квартира має три кімнати, найбільша з яких належала їй, а інші дві кімнати - сину та доньці. Після укладення шлюбу і народження донькою ( [PERSON] ) дитини, вона, як мати запропонувала свою кімнату (більшу) для проживання [PERSON] з сім`єю. Відповідно, заявник зайняла кімнату дочки (меншу кімнату), а донька переїхала в її кімнату (більшу), однак проживати там не має можливості, оскільки донька розпоряджається також і цією кімнатою, заходить коли заманеться, не надає особистого простору, при цьому диван забрала, шафу залишила для власного свого користування, при цьому користуватися можливості мамі не надає. Зокрема обстановка в сім`ї психологічно напружена, донька погрожує, викрала документи щодо права власності. [PERSON] в судовому засіданні повідомила і підтвердила, що обстановка в сім`ї дійсно напружена після повернення до квартири її брата, з яким виникають конфліктні ситуації. Не заперечувала той факт, що половина квартири належить її мамі, а по - їй та її брату, при цьому кожен з них мав визначений порядок користування квартирою, а саме найбільшою кімнатою користувалася мама, а двома іншими - вона та брат. В подальшому, після одруження і народження дитини, мама запропонувала свою кімнату обміняти з нею для більш комфортного проживання для неї і її сім`ї, однак шафа не поміщається у великій кімнаті і вона змушена була залишити у своїй - попередній кімнаті. Відповідно шафою користується саме вона і її сім`я, тому змушена заходити до кімнати. Заявник не знає яких протиправних дій у майбутньому очікувати від Заінтересованої особи, яка нехтує будь-яким нормальним ставленням до Заявника, що у подальшому може призвести до ще більшого погіршення психологічного здоров`я Заявника, а також не бажання заінтересованої особи змінувати свої звички та ставлення до Заявника з метою нормалізації ситуації, що склалася. Видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів і ризиків. Такого висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 21 листопада 2018 року (касаційне провадження № 61-19328св18) в результаті перегляду справи № 756/2072/18. Крім того у вказаній постанові роз`яснено, що під час розгляду питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження в майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Долучені письмові докази по справі, надані пояснення у судовому засіданні свідчать про конфліктні взаємовідносини між сторонами, можуть розцінюватись судом як домашнє насильство. З огляду на наявні у справі письмові докази суд вважає, що заявником та її представником в процесі розгляду справи доведено існування загрози вчинення [PERSON] протиправних дій у майбутньому. Суд усвідомлює, що достатньою підставою для задоволення такої заяви є існування обґрунтованого побоювання вчинення такого насильства зі сторони заінтересованої особи у майбутньому, що у цій справи доведено. Не підтверджено жодними доказами і є безпідставними твердження [PERSON] про те, що в разі задоволення заяви про видачу обмежувального припису стосовно обмеженого доступу до кімнати [PERSON] це прямо зачіпає інтереси її малолітньої дитини, 2021 року народження, оскільки мати дитини ( [PERSON] ) може бути обмежена у доступі до житла, зміниться постійне середовище дитини, може виникнути ризик стресу, розриву стабільного побуту та емоційного навантаження. Яким чином будуть порушені інтереси дитини, суду не зазначено, при цьому як встановлено в судовому засіданні, саме одна кімната, яку заявник [PERSON] звільнила для доньки - [PERSON] , має замок, який встановила [PERSON] . Тобто, кімнатою, яку має в користуванні [PERSON] має можливість доступу лише вона та її сім`я, а кімнати мами і брата мають бути без будь -яких обмежень щодо доступу. Сама ж [PERSON] у так званому відзиві зазначила про те, що мама має у власності квартири, при цьому також зазначила (пряма мова): «Співіснування у квартирі має формальний характер кожна зі сторін користується своїм особистим простором, доступом до кухні, санвузла без перешкод». Суд звертає увагу на те, що кожна із учасників процесу визнали той факт, що кожен повинен мати свій особистий простір (однак не обмежений), своє місце проживання. Як встановлено в судовому засіданні заявник обмежена у цьому праві, оскільки до кімнати, якою вона користується, має доступ не лише вона, а всі члени родини, зокрема її дочка [PERSON] безперешкодно заходить до кімнати. Мати обмінялася кімнатою і, відповідно, більшу залишила доньці, однак донька вважає, що в її кімнаті недостатньо місця для її речей, тому користується і кімнатою матері. Крім того, суд звератє увагу на те, що повага дітей до батьків є найважливішою із чеснот. І звичайний особистий простір у власній квартирі, у виділеній кімнаті для матері - це мінімум, на який заслуговує мати похилого віку. У зв`язку з вищевикладеним, суд приходить до висновку про необхідність видачі обмежувального припису відносно [PERSON] , поклавши на неї на строк 6 місяців такі обов`язки, а саме: заборонити [PERSON] безпосередньо заходити та перебувати у кімнаті, де фактично проживає [PERSON] - [ADDRESS] ; заборонити [PERSON] вести листування, телефонні переговори з [PERSON] або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Отже, суд співставляючи інтереси учасників справи, враховуючи суспільні інтереси, приходить до переконання, що є достатніми аргументи заявника для видачі обмежувального припису стосовно [PERSON] , тому заяву про видачу обмежувального припису необхідно задовольнити. З урахуванням практики Європейського Суду з прав людини, суд вважає, що вжиті завником розумні заходи для її захисту та покарання винного не надали очікуваного результату, а тому обмежувальний припис є належним та допустимим способом захисту прав заявника. В силу ч. 3 ст. 350-5 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи про обмеження припису відносяться на рахунок держави. Згідно з ч. 4 ст.350-6 ЦПК України рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє виконання.

Outcome: approved