Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-29 00:00:00

16.05.2024 до Тиврівського районного суду Вінницької області через свого представника адвоката Лісниченка Сергія Вікторовича звернулась [PERSON] із позовною заявою до Тиврівської селищної ради Вінницького району Вінницької області про визнання права забудовника в порядку спадкування за законом та встановлення факту, що має юридичне значення. Позовні вимоги мотивовані тим, що [INFO] в смт. Тиврів Вінницького району Вінницької області помер чоловік позивачки [PERSON] . Позивачка подала приватному нотаріусу Смоляк Л.С. заяву про прийняття спадщини. Під час оформлення спадщини нею було виявлено, що її чоловік [PERSON] відповідно до рішення виконавчого комітету Тиврівської районної ради народних депутатів № 27 від 17.03.1992 отримав дозвіл на будівництво гаража площею 24 кв.м. в [ADDRESS] без номеру. [PERSON] відповідно до діючого на той час законодавства було виготовлено будівельний паспорт на будівництво господарських будівель та розпочато будівництво гаража, але не завершено. Відповідно до технічного паспорта, виготовленого «Центром БТІ та експертної оцінки» ФОП [PERSON] 22.08.2023 незавершене будівництво має 78% готовності. Приватним нотаріусом Смоляк Л.С. 31.07.2023 було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, а саме про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на зазначений гараж, оскільки відсутні документи, які б підтверджували реєстрацію права власності. Позивачка вважає, що право забудовника, яке виникло у спадкодавця [PERSON] складає об`єм спадкових прав, які відкрилися після його смерті та успадковані нею після його смерті. Водночас, перешкодою в оформленні документів є те, що у будівельному паспорті на будівництво гаража прізвище чоловіка позивачки зазначено як « [PERSON] », тоді як в свідоцтві про смерть - « [PERSON] ». Враховуючи викладене, позивачка просить встановити факт, що будівельний паспорт на будівництво господарських будівель з доданими документами, виданий виконкомом Тиврівської районної ради народних депутатів Вінницької області на ім`я [PERSON] та зареєстрований 27.03.1992 року під № 36, належав померлому [INFO] в смт. Тиврів Вінницького району вінницької області [PERSON] , а також визнати за нею в порядку спадкування за законом після смерті її чоловіка права та обов`язки забудовника гаража. Ухвалою Тиврівського районного суду Вінницької області від 20.05.2024 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито загальне позовне провадження у даній цивільній справі, встановлено сторонам строки для подання до суду заяв по суті справи та призначено підготовче судове засідання на 19.06.2024. Ухвалою Тиврівського районного суду Вінницької області від 08.10.2024 закрито підготовче провадження у даній цивільній справі та справу призначено до судового розгляду по суті. Ухвалою Тиврівського районного суду Вінницької області від 26.06.2025 дану цивільну справу прийнято до свого розгляду суддею Патраманським І.І. та справу призначено до судового розгляду по суті на 29.07.2025. Відповідач у встановлені судом строки правом подання відзиву не скористався. Позивачка [PERSON] та її представник адвокат Лісниченко С.В. в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили їх задоволити з підстав, викладених в позовній заяві, на підставі поданих позивачем та витребуваних судом доказів. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином. Представником відповідача подано до суду заяву, відповідно до якої останній просить судовий розгляд проводити за відсутності представника відповідача, позовні вимоги визнають, не заперечують проти їх задоволення. Суд, заслухавши позивачку, її представника, дослідивши наявні у справі докази, встановив такі фактичні обставини справи. [INFO] в смт. Тиврів Вінницького району Вінницької області помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] (а.с. 4). Позивачка [PERSON] є дружиною померлого [PERSON] , що підтверджується копіями свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , свідоцтва про зміну імені серії [NUMBER] та паспорта серії [NUMBER] (а.с. 7-9, 31-32). Відповідно до матеріалів спадкової справи (а.с. 87-127) спадщину після смерті [PERSON] прийняла його дружина [PERSON] , подавши нотаріусу 15.03.2023 заяву про прийняття спадщини. Сини померлого від спадщини відмовились шляхом подачі нотаріусу відповідних заяв. Факт заведення спадкової справи та видачі свідоцтв про право на спадщину після смерті [PERSON] підтверджується відповідними витягами зі спадкового реєстру (а.с. 46-49). Згідно із рішенням виконкому Тиврівської районної ради народних депутатів Вінницької області [PERSON] , який проживає в [ADDRESS] , надано дозвіл на будівництво господарських будівель (гаражу) площею 24 кв.м. (а.с. 13). Будівельний паспорт № 36 від 27.03.1992 на будівництво гаража оформлено на ім`я [PERSON] , жителя [ADDRESS] (а.с. 14-19). Водночас, технічний паспорт на квартиру [ADDRESS] оформлено на ім`я [PERSON] (20-22). Відповідно до відомостей домової книги для прописки громадян, які проживають у буд. [ADDRESS] , прописаним за даною адресою значиться [PERSON] (23-26). Згідно із рішеннями Тиврівської селищної ради від 21.06.2022 № 2085 та від 29.09.2022 № 2113 вул. Жовтнева в смт Тиврів перейменовано на вул. Незалежності (а.с. 27-28). Відповідно до технічного паспорта від 22.08.2023, виготовленого на замовлення [PERSON] , гараж по [ADDRESS] незавершений будівництвом, готовність 78% (а.с. 10-12). Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 297/02-31 від 31.07.2023 [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на гараж, який розташований в [ADDRESS] (а.с. 4-5). Надаючи правову оцінку дослідженим доказам з точки зору належності, допустимості та достовірності кожного доказу окремо, а також достатності наявних у справі доказів у їх сукупності, застосовуючи до встановлених правовідносин норми матеріального і процесуального права, суд дійшов такого висновку. Відповідно до\~статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Частиною першою\~статті 8 Конституції України\~передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша\~статті 129 Конституції України). Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих\~Конституцією\~і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»). Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-яким не забороненим законом способом захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Статтею 15 ЦК України\~визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Отже,\~стаття 15 ЦК України\~визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до положень частини першої\~статті 2 ЦПК України\~завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Положеннями ч. 1, 2 ст. 5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Відповідно до положень ст. 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Положеннями ст. 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень статей 76 - 77 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Згідно з положеннями статей 78 - 80 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Згідно ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Частиною 1 ст. 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. \~ \~ \~ \~Згідно статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Зазначена норма узгоджується з вимогами ст. 41 Конституції України. Статтею 331 ЦК України закріплено, що право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна). Згідно зі ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно зі ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцю в момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Згідно з ч. 3 ст. 1223 ЦК України право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно ч. 1 ст. 1258, ч. 1 ст. 1261 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно ч. 1, 5 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1272, ч. 1 ст. 1273, ч. 2 ст. 1274 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Спадкоємець за законом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь будь-кого із спадкоємців за законом незалежно від черги. Згідно з ч. 1, 3 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину, а відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Враховуючи наведені норми, право на спадщину є самостійним майновим правом, яке виникає на підставі факту її прийняття та підлягає захисту в передбачений законом спосіб, і через відмову нотаріуса у видачі спадкоємцю свідоцтва про право на спадщину, не може бути захищене в інший спосіб. Згідно з пунктом 8\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», якщо будівництво здійснювалося згідно із законом, то у разі смерті забудовника до завершення будівництва його права та обов`язки як забудовника входять до складу спадщини. Якщо об`єкт будівництва не був завершений спадкодавцем чи не був прийнятий в експлуатацію, або право власності не було за ним зареєстроване, то до складу спадщини входять усі належні спадкодавцеві як забудовнику права та обов`язки, а саме: право власності на будівельні матеріали та обладнання, які були використані спадкодавцем у процесі цього будівництва; право завершити будівництво (як правонаступник спадкодавця - замінений у порядку спадкування забудовник); право передати від свого імені для прийняття в експлуатацію завершений будівництвом об`єкт; право одержати на своє ім`я свідоцтво про право власності та зареєструвати право власності. Таким чином, спадкоємець має право звернутись до суду з позовом про визнання за ним майнових прав забудовника як таких, що входять до складу спадщини. Зазначений висновок щодо застосування норм права у подібних правовідносинах наведено у постанові Верховного Суду від 01 квітня 2020 року у справі № 707/1803/16-ц (провадження № 61-1132св17). Подібні висновки Верховний Суд зробив також у постановах від 12 серпня 2019 року у справі № 607/9408/16-ц (провадження № 61-27922св18), від 28 травня 2020 року у справі № 2-2317/11 (провадження № 61-13194св18), від 4 травня 2022 року\~у справі № 372/4235/19. \~ \~ \~ \~Судом за результатом дослідження доказів у даній справі встановлено, що спадкодавець [PERSON] за життя отримав дозвіл виконавчого комітету Тиврівської районної ради народних депутатів на будівництво гаража та виготовив будівельний паспорт на його будівництво по [ADDRESS] , який зареєстровано 27.03.1992 під № 36. Водночас, у суду не виникає жодних сумнівів у тому, що будівельний паспорт виготовлений саме [PERSON] , а не будь-якою іншою особою. Відсутність м`якого знаку у прізвищі забудовника, зазначеного у будівельному паспорті, суд вважає технічною помилкою, здійсненою при перекладі прізвища забудовника з російської мови. Згідно технічного паспорта, виготовленого на замовлення [PERSON] , гараж по [ADDRESS] станом на 22.08.2023 незавершений будівництвом, готовність 78%. [PERSON] прийняла спадщину після смерті свого чоловіка, подавши у встановлений законом строк відповідну заяву нотаріусу. Під час розгляду цієї цивільної справи відповідач, Тиврівська селищна рада Вінницького району Вінницької області, позов визнала. В матеріалах справи відсутні дані про те, що задоволення позову [PERSON] може порушити права та інтереси інших осіб. Із наведеного слід дійти висновку, що позивачка має право на спадкування майнових прав спадкодавця, у тому числі прав забудовника. \~ \~ \~ \~Отже, з огляду на вищенаведені положення майнові права спадкодавця, у тому числі права забудовника, входять до складу спадщини та право особи на спадкування цих є непорушним та підлягає захисту у разі його невизнання, у зв`язку з чим позовні вимоги позивачки є обґрунтованими. Таким чином, дослідивши наявні у справи докази, враховуючи позицію відповідача про визнання позовних вимог, а також неможливість оформлення спадкового права в нотаріальному порядку, суд дійшов висновку про наявність підстав для судового захисту невизнаних прав позивачки та задоволення позовних вимог в повному обсязі. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд звертає увагу на те, що, хоча суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, проте спір у даній справі виник не з вини відповідача, а Тиврівська селищна рада набула статусу відповідача в силу вимог закону. У зв`язку з цим судові витрати слід залишити за позивачкою. На підставі викладеного,

Outcome: approved