Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-03 00:00:00

23 вересня 2024 року [PERSON] звернувся до Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області з позовом, предметом якого є: позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно малолітньої [PERSON] , [INFO] . Свої вимоги позивач обґрунтував тим, що відповідачка є матір`ю малолітньої [PERSON] , яка проживає разом з ним. Відповідачка, будучи матір`ю дитини, не займається її вихованням, нехтує своїми батьківськими обов`язками, не піклується та не дбає про неї, у зв`язку із чим він змушений звернутися до суду. Позивач та його представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити. Позивач пояснив, що він є батьком [PERSON] , 2011 року народження, яка останні 11 років проживає з ним. Відповідачка, будучи матір`ю дитини, перестала проживати з ними, коли дитині ще не було 2 років. Весь цей час відповідачка не спілкувалася з дитиною, а у 2014 році написала відмову від дитини. Тоді ж позивач почав збирати документи для позбавлення матері дитини батьківських прав, але це питання постало гостро у зв`язку із неможливістю зареєструвати місце проживання дитини або виїхати за кордон. Крім того, саме він опікувався здоров`ям дитини, яка перебувала на стаціонарному лікуванні, а також всіма питаннями, пов`язаними з навчанням та розвитком доньки. Відповідачка у судове засідання не з`явилася, про причини не явки суд не повідомила, про час та місце судового засідання повідомлена належним чином, заяв/клопотань до суду не направила. Представник третьої особи органу опіки та піклування виконавчого комітету Миколаївської міської ради, про позбавлення батьківських прав, у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином, про причини не явки суд не повідомив, надав висновок про недоцільність позбавлення відповідачки батьківських прав підтримує. Заслухавши пояснення позивача та думку дитини, допитавши свідків, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , та відповідачка [PERSON] , [INFO] , є батьками [PERSON] ,\~ [INFO] (а.с. 16). За змістом характеристики Миколаївського професійного ліцею будівництва та сфери послуг № 267 від 15 липня 2014 року, відповідачка [PERSON] характеризується з негативної сторони по відношенню до навчання. Також, у характеристиці міститься запис про наявність у відповідачки малолітньої дитини, яка з нею не проживає (а.с. 20). Довідками дошкільного навчального закладу № 65 Миколаївської міської ради за 2015, 2016, 2018 роки підтверджується факт виховання та утримання позивачем його доньки [PERSON] . При цьому, мати дитини її вихованням та утримання не займається (а.с. 28-31 ). За змістом довідок Миколаївського ліцею № 28 Миколаївської міської ради, [PERSON] відвідує батьківські збори та цікавиться успішністю його доньки [PERSON] , яка навчається у зазначеному навчальному закладі. Мати дівчинки, контакту із класним керівником не підтримує та не цікавиться навчанням дитини (а.с. 32, 33). За змістом довідки дитячої інфекційної лікарні, у період з 05 по 13 червня 2014 року [PERSON] перебував у лікарні у зв`язку із доглядом за дитиною (а.с. 27). Відповідно до акту від 16 вересня 2024 року, [PERSON] постійно проживає зі своїм батьком [PERSON] та дружиною останнього. Вихованням та утримання дитини займається батько дитини, а мати дитини долею дитини не цікавиться та вихованням не займається (а.с. 34). Згідно зі службовою відміткою державного реєстратора від 04 липня 2024 року у заяві на видачу інформації про зареєстроване місце проживання особи, [PERSON] зареєстрованого місця проживання не має (а.с. 24-25). Допитана у судовому засіданні в якості свідка [PERSON] , яка є бабусею дитини, пояснила, що востаннє бачила відповідачку приблизно 13 років назад. Один раз відповідачка приходила до дитячого садочка. Крім того, до досягнення дитиною 2,5 років позивач на вихідні привозив дитину до матері. Пізніше відповідачка відмовилася від дитини, посилаючись на відсутність грошей та неможливість її утримувати. Дитина має теплі стосунки з дружиною свого батька, вважає її матір`ю. Свідок [PERSON] , яка є дружиною позивача, пояснила, що останні сім років вони проживають разом. За цей час вона ніколи не бачила відповідачку. Коли вони познайомилися, [PERSON] було 5 років. Дитина називає її мамою. Про свою біологічну матір дитина згадувала один раз, коли їй було 11 років, оскільки хотіла дізнатися, чому вона її залишила. Допитана в якості свідка у судовому засіданні [PERSON] , яка була вчителькою англійської мови та класним керівником [PERSON] , пояснила, що знає дитину з першого класу, однак за весь період навчання спілкувалася виключно з батьком. Останній відвідував батьківські збори та був на зв`язку із викладачами. Заслухавши думку малолітньої [PERSON] , суд встановив, що вона розуміє, що позбавлення її матері батьківських прав перериває їх зв`язок, який, на думку дитини, є лише формальним. Так, їй відомо, що її мати має інших дітей, якими опікується, тоді як з нею при зустрічі на ринку навіть не привіталася. Жодних дзвінків або візитів від матері ніколи не було. Дитина пояснила, що бажає мати повноцінну родину і вважає [PERSON] (дружину батька) своєю матір`ю. Наведені вище докази у своїй сукупності свідчать про те, що відповідачка, будучи матір`ю малолітньої дитини, не приділяє уваги її вихованню та утриманню, матеріально не забезпечує, долею та життям не цікавиться, дитину не відвідує, дитина проживає з батьком щонайменше з 2014 року. На підтвердження факту відсутності зацікавленості відповідачки у вихованні, утриманні та забезпеченні здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, суд враховує наявність нотаріально завіреної заяви відповідачки про згоду на позбавлення її батьківських прав від 2014 року, яка хоча і є за своєю суттю неправозгідною та суперечить моральним засадам суспільства, однак у сукупності з іншими доказами свідчить про ухилення відповідачки від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. Відповідно до статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до частини першої, другої статті 12\~Закону України\~«Про охорону\~дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини (частина друга статті 15 Закону України «Про охорону дитинства»). Відповідно до пункту 2 частини першої статті 164\~СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона/він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Тлумачення наведених положень статті 164\~СК України свідчить, що ухилення від виконання обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і у сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. За змістом висновку органу опіки та піклування, позбавлення відповідачки батьківських прав відносно дитини є недоцільним через відсутність доказів злісного ухилення матері від виконання батьківських обов`язків (а.с. 143). З урахуванням викладеного, а також того, що відповідачка заперечень проти позову не надала, жодного разу до суду не з`явилася, хоча особисто отримала судові повістки про виклик до суду, а також враховуючи, що наведені вище докази у своїй сукупності доводять той факт, що відповідачка фактично втратила зв`язок зі своєю дитиною, не цікавиться долею доньки та не піклується про неї, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову та позбавлення її батьківських прав на підставі п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України. Відповідно до частини 2 статті 166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку утримувати дитину. Частина 3 статті 166 СК України містить імперативну норму, згідно з якою при задоволенні позову про позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Відповідно до ст. 182 СК України, при визначені розміру аліментів, суд враховує, стан здоров`я та матеріальне становище дитини. Враховуючи викладені правові норми, а також ту обставину, що позивач від аліментів не відмовився, а також не визначив та не обґрунтував розмір аліментів, що мають стягуватися з відповідачки, суд стягує аліменти на утримання дитини у розмірі від доходів відповідачки, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, які, виходячи з положень ст. 79 СК України, слід присудити з дня пред`явлення позову. За змістом п. 1 ч. 1 ст.\~367\~ЦПК України рішення суду в частині стягнення аліментів підлягає негайному виконанню в межах суми платежу за один місяць. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд враховує, що позивачем було сплачено судовий збір в розмірі 969 грн 00 коп., а також його було звільнено від сплати судового збору при зверненні до суду з цим позовом за вимогу про стягнення аліментів. Відтак, сума судового збору в розмірі 1 211 грн 20 коп., відповідно до ст. 141 ЦПК України, підлягає стягненню з відповідачки в дохід держави, а 969 грн 00 коп. - на користь позивача (за вимогу про позбавлення батьківських прав). На підставі викладеного,

Outcome: approved