Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-20 00:00:00

5 травня 2025 року, [PERSON] звернулася до Овідіопольського райсуду Одеської області з названим позовом, в якому просила суд, визнати неправомірними дії відповідачів щодо відмови у перерахунку цільового внеску, формулу перерахунку цільового внеску за достроково сплачені кошти, зобов?язати відповідачів здійснити перерахунок загальної суми цільового внеску з урахуванням дострокової сплати станом на 29.11.2022 р., стягнути з відповідачів на її користь надміру сплачені кошти в сумі 88328,23 грн. та судові витрати на правничу допомогу 4000 грн. і судового збору 3875,84 грн., мотивуючи це тим, що вона має право на перерахунок розміру цільового внеску за 1 кв.м відповідно до Персонального Меморандуму, асоційованого члена кооперативу щодо будівництва квартири [ADDRESS] , площею 26,79 кв.м на 1 поверсі № АВ-14-01/00014, укладеного між сторонами 26.07.2019 р. У визначений ухвалою суду від 09.05.2025 р., згідно з якою, розгляд справи проводиться в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, 15-ти денний строк з дня вручення даної ухвали та матеріалів позову з додатками в порядку ст. 178 ЦПК України, представниця відповідачів адвокат Гаврилюк Х.С. засобами «Електронного суду» 21.05.2025 р. надіслала до суду відзив на позовну заяву, в якому просила суд, відмовити у задоволенні необґрунтованого позову, вказуючи на те, що згідно Персональному Меморандумі № АВ-14-01/00014 від 26.07.2019 р., укладеного між сторонами - відповідачами виконано усі його зобов`язання перед позивачкою, про що свідчить інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 12.05.2025 №426476855, згідно якої [PERSON] 07.10.2024 зареєструвала право власності на об`єкт нерухомості - квартиру загальною площею 26.5 кв.м., за адресою [ADDRESS] , а згідно з п. 6.1. Меморандуму, після внесення асоційованим членом 100% розміру цільового внеску та інших внесків за Меморандумом, і отриманням кооперативом документа, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом Об`єкта будівництва, протягом 30-ти робочих днів кооператив зобов?язується передати асоційованому члену, наступні документи, які посвідчують виникнення у асоційованого члена прав асоційованого члена на об`єкт нерухомості, введення його в експлуатацію та являються підставою для реєстрації права власності асоційованого члена на нього, як на нерухоме майно: документ, який засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта будівництва, довідку про повну сплату внесків за Персональним Меморандумом. При чому, асоційований член зобов`язується прийняти, протягом 30-ти календарних днів з моменту надсилання кооперативом відповідного повідомлення, зазначені документи та здійснити реєстрацію свого права власності на об`єкт нерухомості, що й було зроблено позивачкою. З моменту виникнення у асоційованого члена прав асоційованого члена на об`єкт нерухомості, зобов`язання кооперативу за цим меморандумом вважаються виконаними у повному обсязі (а.с. 54-66). Дослідивши матеріали справи, надані суду відзив на позовну заяву та відповідь на відзив, суд дійшов наступних висновків. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Згідно ст.ст. 10-13 ЦПК України - суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Суд застосовує норми права інших держав у разі, коли це передбачено законом України чи міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах - не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Статтею 18 ЦПК України встановлено - судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. Обов`язковість судового рішення не позбавляє осіб, які не брали участі у справі, можливості звернутися до суду, якщо ухваленим судовим рішенням вирішено питання про їхні права, свободи чи інтереси. У відповідності до ст.ст. 76-83 ЦПК України - доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами : 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов?язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд - не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов?язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Відмова від визнання обставин приймається судом, якщо сторона, яка відмовляється, доведе, що вона визнала ці обставини внаслідок помилки, що має істотне значення, обману, насильства, погрози чи тяжкої обставини, або що обставини визнано у результаті зловмисної домовленості її представника з другою стороною. Про прийняття відмови сторони від визнання обставин суд постановляє ухвалу. У разі прийняття судом відмови сторони від визнання обставин вони доводяться в загальному порядку. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї. Відповідно до ч. 1 ст. 274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа. За змістом ч. 4 ст. 19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні. Згідно ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Суд встановив, що 26.07.2019 р. між сторонами був укладений Персональний меморандум асоційованого члена кооперативу № AB-14-01/00014 разом з графіком внесення цільового внеску до нього від 26.07.2019 р., відповідно до п.п. 2.1,2.2 якого, за своєю правовою суттю є двостороннім правочином, який визначає істотні умови взаємодії кооперативу та асоційованого члену, спрямованої на досягнення передбаченої статутом мети діяльності кооперативу та задоволення потреб асоційованого члена, який у повному обсязі вніс пай, вступний та цільовий внески. Потреби асоційованого члена задовольняються шляхом виникнення у останнього, за результатами членства у кооперативі та виконання вимог Меморандуму, права асоційованого члена, передбаченого Меморандумом. Відносини між асоційованим членом та кооперативом регулюються діючим законодавством України Меморандумом та статутом кооперативу (а.с. 10-20). Меморандум укладений сторонами з метою задоволення економічних, соціальних та інших потреб асоційованого члена шляхом виникнення у нього права асоційованого члена, передбаченого цим Меморандумом, та створення можливості зареєструвати право власності ссоційованого члена на об`єкт нерухомості у майбутньому. Згідно з п. 1 Меморандуму, об`єкт нерухомості секція 14, квартира будівельний номер [ADDRESS] поверсі Об`єкта будівництва, схема якого зазначена у Додатку №1 «Схема Об`єкта нерухомості» до Меморандуму. Вступ асоційованого члену до кооперативу здійснюється на підставі письмової заяви на ім`я голови кооперативу. Асоційований член після подачі заяви про вступ до кооперативу та підписання Меморандуму, зобов`язаний сплатити пай, вступний та цільовий внески у порядку та розмірах, визначених Меморандумом (пункт 2.3 Персонального меморандуму). Правовідносини між сторонами регулюються Законом України «Про кооперацію», укладеним між сторонами, Персональним Меморандумом та статутом відповідачів. Суд встановив, що відповідачами - виконано усі його зобов`язання перед позивачкою за ПМ № AB-14-01/00014, про що свідчить інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 12.05.2025 р. № 426476855, згідно якої [PERSON] 07.10.2024 р. зареєструвала своє право власності на об`єкт нерухомості - квартиру загальною площею 26.5 кв.м., за адресою [ADDRESS] (а.с. 61). Так, згідно з п. 6.1. Меморандуму, після внесення асоційованим членом 100% розміру цільового внеску та інших внесків за Меморандумом, і отриманням кооперативом документа, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом Об`єкта будівництва, протягом 30-ти робочих днів кооператив зобов?язується передати асоційованому члену, наступні документи, які посвідчують виникнення у асоційованого члена прав асоційованого члена на об`єкт нерухомості, введення його в експлуатацію та являються підставою для реєстрації права власності асоційованого члена на нього, як на нерухоме майно: документ, який засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта будівництва, довідку про повну сплату внесків за Персональним Меморандумом. В свою чергу, асоційований член зобов`язується прийняти, протягом 30-ти календарних днів з моменту надсилання кооперативом відповідного повідомлення, зазначені документи та здійснити реєстрацію свого права власності на об`єкт нерухомості. З моменту виникнення у асоційованого члена прав асоційованого члена на об`єкт нерухомості, зобов`язання кооперативу за цим меморандумом - вважаються виконаними у повному обсязі. Позивачка вважає, що вона має право на перерахунок розміру її Цільового внеску за ПМ на підставі п.5.7 у зв`язку з достроковим погашенням суми цільового внеску. Однак, відповідно до п. 5.7 Персонального Меморандуму у випадку, якщо асоційованим членом буде внесено цільовий внесок, визначений у п. 5.1 Меморандума у повному розмірі раніше, ніж у термін, визначений пп. 5.5.1 Меморандуму, то за заявою такого асоційованого члену, кооператив може перерахувати розмір цільового внеску за один квадратний метр та, відповідно, зменшити загальний розмір Цільового внеску. Згідно з п. 5.1 Персонального Меморандуму - пайовий внесок складає 100 грн. і підлягає внесенню на рахунок кооперативу не пізніше 26.07.2019 р. (дата укладення Меморандуму). Цільовий внесок, на момент укладення Меморандуму, дорівнює 654605,35 грн., що за домовленістю сторін еквівалентно 25695,99 дол. США, розрахованого за курсом продажу долару США, встановленого на Міжбанківському валютному ринку України, станом на останній день торгів, що передує дню укладання Меморандуму та становить 25,475 грн. Отже, суд дійшов висновку, для того, щоб позивачка мала право на перерахунок та зменшення її цільового внеску за умовами п. 5.7 Персонального Меморандуму, повинні бути одночасно такі обставини, зокрема, цільовий внесок повинен обчислюватись виходячи з курсу продажу долару США, встановленого на Міжбанківському валютному ринку України та асоційований член повинен сплатити цільовий внесок, визначений у п. 5.1 Меморандума у повному розмірі раніше, ніж у термін визначений пп. 5.5.1 Меморандуму. Як зазначає позивачка у позові і підтверджено представницею відповідачів у відзиві, цільовий внесок нею було внесено у повному розмірі за акцією відповідачів «курсова різниця» у листопаді 2022 року (у меншому розмірі, ніж визначено у п.5.1 ПМ). Таким чином, позивачка скориставшись можливістю сплатити цільовий внесок за акційним курсом долару США - втратила можливість на застосування п. 5.7 Персонального меморандуму. Водночас, відповідачі пішли на зустріч позивачці, підготувавши для неї додаткову угоду від 29.05.2024 р., яка не була підписана сторонами у зв`язку з відмовою позивачки, відповідно до якої, розмір цільового внеску було зменшено на 85,55 доларів США, що на дату, на яку планувалось підписання такої додаткової угоди, а саме 29.05.2024 р. становило за курсом 25,475 (визначеним у п.5.1) - 2179,39 грн. (а.с. 63). У відзиві зазначено, що внаслідок сплати позивачкою залишку суми її цільового внеску за акційним курсом нею фактично сплачено цільовий внесок на 109,32 дол. США - менший, ніж було передбачено Персональним Меморандумом, що вбачається з доданого позивачкою до позовної заяви листа ОК АРТ ВІЛЛЬ № 640 від 24.07.2024 р. (а.с. 24-25). У зв?язку з чим, суд вважає, що відповідачеами - не було порушено прав позивачки, яка у своєму позові перекручує обставинами справи, стверджуючи, що відповідачі відмовили їй у застосуванні пункту 5.7 Меморандуму, з наступних підстав. Посилання позивачки на те, що вищевказаним листом № 640 від 24.07.2024 р. відповідачі фактично відмовили їй у перерахунку розміру цільового внеску з посиланням на акцією «курсова різниця», і таким чином здійснилось перерахування суми цільового внеску, і так як можливо застосувати тільки один варіант на вибір, то перерахунку розміру цільового внеску відповідно до п.5.1. не можливо здійснити. Статтею 55 Конституції України передбачено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Рішенням від 01.12.2004 № 18-рп/2004 Конституційний суд України розтлумачив, що поняття «охоронюваний законом інтерес» треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загально правовим засадам. При цьому особа на власний розсуд визначає чи порушені її права, свободи чи інтереси рішеннями, дією або бездіяльністю суб`єкта владних повноважень. Водночас, задоволення відповідних вимог особи можливе лише в разі об`єктивної наявності порушення, тобто встановлення, що рішення, дія або бездіяльність протиправно породжують, змінюють або припиняють права та обов`язки саме цієї особи у сфері публічно-правових відносин. З цього слідує, що під час розгляду кожної справи суд повинен встановити чи має місце порушення прав та інтересів особи, адже без цього не можна виконати завдання судочинства. Якщо особа не довела факту порушення особисто своїх прав чи інтересів, то навіть у разі, якщо дії суб`єкта владних повноважень є протиправними, підстав для задоволення позову немає. На думку суду, у випадку, якщо б позивачка не скористалась курсовою різницею, якої вона скористалась добровільно і без примусу, та сплатила повну суму цільового внеску згідно п. 5.1 Меморандуму, у будь-якому випадку сума зменшення цільового внеску 85,55 дол. США є меншою за суму зекономлених позивачкою коштами за курсовою різницею у сумі 109,32 дол. США. При чому, позивачка сама відмовилась від підпису додаткової угоди, яка є необхідною у зв`язку з тим, що після застосування п. 5.7 Меморандуму - змінюється розмір цільового внеску у меншу сторону, а розрахунок суми, яку позивачка просить стягнути з відповідачів є безпідставною та необґрунтованою положеннями Персонального Меморандуму чи нормами чинного законодавства України, а складові формули, яку позивачка наводить у позові є хибними та застосовані позивачкою задля особистого збагачення за рахунок коштів інших членів кооперативу відповідачів. Посилання позивачки на тлумачення Міжнародного стандарту фінансової звітності 13 в даному випадку є недоречним з огляду на те, що застосовується воно для обліку балів винагороди клієнта за програмами лояльності, які : суб`єкт господарювання надає своїм клієнтам як складову операції з реалізації, наприклад продаж товарів, надання послуг або використання клієнтом активів суб`єкт господарювання; та відповідають іншим умовам відбору, і тоді клієнти в майбутньому можуть отримати товари чи послуги безоплатно або зі знижкою. Суд вважає, що в спірних правовідносинах, відповідачі не нараховували позивачці балів винагороди клієнта за програмами лояльності, як суб`єкт господарювання надає своїм клієнтам як складову операції з реалізації, враховуючи, що відповідачів ОК АРТ ВІЛЛЬ є неприбутковою організацією, яка не надає послуги, не продає товар та не дає свої активи у користування клієнтам, а здійснює свою діяльність з метою досягнення його асоційованими членами мети вступу у кооператив та умовами Персонального Меморандуму не передбачено, що при застосуванню п. 5.7. сторони керуються вказаними тлумаченнями, а відтак посилання на них позивачки є необгрунтованим. Відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлення прав споживачів, а також визначення механізму їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів, регулюються Законом України «Про захист прав споживачів», згідно п. 22 ст. 1 якого - споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Відповідно до п.п. 3,18 ст. 1 Закону, виконавець - це суб?єкт господарювання, який виконує роботи або надає послуги; продавець суб?єкт господарювання, який згідно з договором реалізує споживачеві товари або пропонує їх до реалізації, тобто регулює відносини споживача з підприємством, установою, організацією чи громадянином-підприємцем, які виготовляють та продають товари, виконують роботи і надають послуги, незалежно від форм власності та організаційних форм підприємництва. Статтею 2 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що законодавство про захист прав споживачів складається з цього Закону, Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України та інших нормативно-правових актів, що містять положення про захист прав споживачів. Правовідносини між сторонами у даній справі регулюються спеціальним законом - Законом України «Про кооперацію» а також укладеним між сторонами Персональним Меморандумом та статутом кооперативу. При цьому, предметом спору між сторонами - не є надання (споживання) послуг в розумінні Закону України «Про захист прав споживача», про що було зазначено у правовій позиції Верховного Суду у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 вересня 2020 року у справі № 369/10006/17 (провадження № 61-35777св18), в якій зроблено висновок по застосуванню частини п?ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» та вказано, що вона поширюється на договори підряду та договори про надання послуг. Відповідно прострочення зобов?язань, що виникли із договору підряду або договору про надання послуг зумовлює нарахування пені у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги) або в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення. Також, Верховний Суд у постановах від 19.05.2021 по справі №569/15105/19 та від 03.04.2024 у справі № 357/6883/22 зробив висновок, що у частині п?ятій статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення. Аналіз вказаних норм свідчить, що не є споживачем особа, яка оплачує пай на виконання договору про сплату пайових внесків та статуту кооперативу, а договір про сплату пайових внесків - не є договором про надання послуг чи підряду. Таким чином, на думку суду, Персональний Меморандум - не є договором про надання послуг чи підряду, а відтак у даній цивільній справі на спірні правовідносини не поширює свою дію Закон України «Про захист прав споживачів». Суд вважає, що позивач добровільно реалізувала своє право на економічно вигідне виконання своїх зобов`язань, шляхом використання при сплаті цільового внеску «акції по застосуванні курсової різниці», запропонованої відповідачами. З приводу тверджень позивачки про нібито відсутність попередження про втрату права на перерахунок у разі участі в «акції» чи «програмі лояльності», суд зазначає, що у позивачки в наявності її примірник Персонального Меморандуму, зі змістом якого вона ознайомлювалась при його підписанні і добровільно погодилась на його умови, поставивши свій підпис під ним. Суд критично ставиться до тверджень позивачки про те, що дії відповідачів начебто позбавили її частини майна у виді переплати в розмірі 2129,9 дол. США) з огляду на той факт, що є позивачка взагалі немає права на зазначену суму, а її розрахунок є безпідставним, так як позивачка сплачувала визначений Персональним Меморандумом розмір її цільового внеску згідно його умов. З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку про необґрунтованість і безпідставність позовних вимог, в задоволенні яких слід відмовити.

Outcome: dismissed