Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-31 00:00:00

До Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області надійшов позов від Комунального підприємства "Тепломережа" до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за послуги постачання теплової енергії. В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що Комунальне підприємство «Тепломережа», як теплопостачальна організація, надає послуги з виробництва, транспортування та реалізації теплової енергії підприємствам, установам, організаціям та громадянам - мешканцям багатоквартирних будинків м. Корсуня-Шевченківського у відповідності до Закону України «Про житлово-комунальні послуги», Закону України «Про теплопостачання», «Правил надання послуги з постачання теплової енергії і типових договорів про надання послуги з постачання теплової енергії», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 №830, інших актів законодавства. Постачання теплової енергії на потреби опалення у багатоквартирні будинки Корсунь-Шевченківської міської територіальної громади КП «Тепломережа» здійснює щорічно на підставі рішень виконавчого комітету Корсунь-Шевченківської міської ради про початок та кінець опалювального сезону, а з 08.11.2021 - на підставі типового індивідуального договору про надання послуги з постачання теплової енергії від 01.10.2021 (далі - Індивідуальний договір), який є публічним договором приєднання та опублікований 08.10.2021 на офіційному сайті Корсунь-Шевченківської міської громади в мережі Інтернет. Постачання теплової енергії до квартири відповідачів за адресою [ADDRESS] , здійснювалось КП «Тепломережа» через загальну внутрішньобудинкову систему централізованого опалення. На зазначену адресу заявником відкритий особовий рахунок №\~ [NUMBER] на [PERSON] . Власниками квартири [ADDRESS] з 2011 року на праві приватної спільної часткової власності у рівних частках по 1/8 є наступні особи: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . У цій квартирі зареєстровані [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Відповідачам щомісяця направлялись рахунки на оплату наданих послуг. Проте, оплата до 2019 року була неповною та несвоєчасною, а з 2019 року - взагалі відсутня. Станом на 01.01.2016 у відповідачів була наявна заборгованість перед КП «Тепломережа» у розмірі 2 656,21 грн, яка утворилася в минулі роки. За період з 01.01.2016 до 01.02.2025 ними спожито теплової енергії на загальну суму 148 082,47 грн, з яких частково сплачено, у тому числі за рахунок пільги, 24 997,78 грн. Унаслідок несплати (неповної та несвоєчасної оплати) отриманих послуг у відповідачів наявна заборгованість перед заявником (КП «Тепломережа») за спожиту теплову енергію станом на 01.02.2025 у розмірі 125 740,90 грн, з яких у зазначений період (з 01.01.2016 до 01.02.2025 ) - 123 084,69 грн (125 740,90 грн -2 656,21 грн). Позивач просить стягнути на свою користь солідарно з відповідачів заборгованість у розмірі 123 084,69 грн за послуги з постачання теплової енергії за період з 01.01.2016 до 01.02.2025, судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 3028,00 грн, 80 грн за отримання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Ухвалою суду від 25.03.2025 відмовлено у відкритті провадження в частині позовних вимог Комунального підприємства "Тепломережа" до [PERSON] про стягнення заборгованості за послуги постачання теплової енергії у зв`язку зі смертю вказаної особи. Прийнято до розгляду позовну заяву Комунального підприємства "Тепломережа" до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за послуги постачання теплової енергії та відкрито провадження у справі. Постановлено здійснювати розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Відповідач [PERSON] 08.07.2025 через "Укрпошту" подала відзвив на позовну заяву, який назвала "Заперечення на позовну заяву". При цьому з матеріалів справи вбачається, що ухвалу суду про відкриття провадження [PERSON] отримала у суді 19.06.2026. У вказаній ухвалі відповідачам судом було визначено строк на подання відзиву -протягом п`ятнадцяти днів з дня одержання копії ухвали про відкриття провадження. Отже,\~відповідач [PERSON] \~подала до\~суду відзив поза межами визначених ухвалою суду від 25.03.2025 процесуальних строків. При цьому відповідач в порядку ч. 2 ст. 127 ЦПК України з клопотанням про продовження пропущеного строку до суду не зверталася, тому суд на підставі ч. 2 ст. 126 ЦПК України не розглядає указаний відзив та відповідно до ч. 8 ст. 83 ЦПК України не бере до розгляду долучені до відповіді на відзив докази. Відповідач [PERSON] також направила до суду заяву про застосування строків позовної давності, посилаючись на те що з позовом до суду про стягнення заборгованості за період з 01.01.2016 до 01.02.2025 позивач звернувся лише у 2025 році, тобто зі спливом трирічного строку позовної давності, передбаченого ст. 257 ЦК України. Учасники справи були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав. Щодо застосування строків позовної давності заявив про відсутність для цього підстав, оскільки такі строки були зупинені з весни 2020 року у зв`язку з карантином через КОВІД-2019, а потім у зв`язку із введенням в країні воєнного стану. Звернув увагу, що дозвіл на від`єднання квартири від мережі теплопостачання відповідачі отримали лише у квітні 2025 року, однак дійсно від`єдналися раніше самовільно, про що складено відповідний акт. Наполягав, що самостійне від`єднання від мережі не звільняє відповідачів від оплати послуг теплопостачання. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] у судовому засідання позов не визнали у повному обсязі. За позицією сторони відповідача від мережі теплопостачання їхня квартира була від`єднана 18.08.2022 саме працівниками КП "Тепломережа". Таке від`єднання відбувалося у підвальному приміщення шляхом перекриття труб, які постачали тепло до кількох квартир. Доступу до цього підвального приміщення у відповідачів не було. Про від`єднання квартири від мережі вони дізналися майже одразу, однак через те, що мали заборгованість, вони не скаржилися щодо цього факту. Натомість купили собі радіатори обігріву та таким чином забезпечили обігрів власної квартири. Відповідач [PERSON] заявила про застосування строків позовної давності. Такі заяву підтримали інші відповідачі. Також присутні у судовому засіданні відповідачі повідомили, що відповідач [PERSON] перебуває за кордоном з 2022 року, відповідач [PERSON] перебуває у складі ЗСУ, відповіач [PERSON] є сином відповідачки [PERSON] та перебуває у м. Черкаси, з`явитися до суду не може. Відповідач [PERSON] з 1997 року у квартирі не проживає, є громадянкою Угорщини. Відповідачі повідомили, що їхня позиція у справі узгоджена з усіма іншими відповідачми, які обізнані про дату, час та місце проведення судового засідання. Присутні у судовому засіданні учасники справи не заперечували щодо проведення розгляду справи за такої явки. Дослідивши наявні у справі докази, заслухавши позиції сторін, суд встановив такі обставини. Відповідно до Типового індивідуального договору про надання послуги з постачання теплової енергії від 01.10.2021 цей договір є публічним договором приєднання, який встановлює порядок та умови надання послуги з постачання теплової енергії для потреб опалення або на індивідуальний тепловий пункт для потреб опалення та приготування гарячої води (далі - послуга) індивідуальному споживачу (далі - споживач). Згідно з п. 2 Договору він набирає чинності через 30 днів з моменту розміщення на сайті Корсунь-Шевченківської міської ради. Відповідно до п. 4 фактом приєднання споживача до умов договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які свідчать про його бажання укласти договір, зокрема надання виконавцю підписаної заяви-приєднання, сплата рахунка за надану послугу, факт отримання послуги. Згідно з п. 5 Договору предметом договору є зобов`язання виконавця надавати споживачу послугу відповідної якості, а споживач зобов`язаний своєчасно та у повному обсязі оплачувати надану послугу. Обсяг спожитої споживачем послуги визначається як частина обсягу теплової енергії, спожитої у будинку для потреб опалення та складається з обсягу теплової енергії на опалення приміщення споживача безпосередньо; на опалення місць загального користування і допоміжних приміщень будинку; на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення. Пунктом 31 визначено, що вартістю послуги є встановлений відповідно до законодавства тариф на теплову енергію. Розмір тарифу зазначається на офіційному веб-сайті Корсунь-Шевченківської міської ради. Відповідно до п. 32 плата за абонентське обслуговування нараховується щомісяця. Споживач здійснює оплату за цим Договором щомісяця не пізніше останнього дня місяця, що настає за розрахунковим періодом, що є граничним строком внесення плати за спожиту послугу. Згідно з Інформаційною довідкою №412572946 від 11.02.2025 з Реєстру прав власності на нерухоме майно власниками квартири [ADDRESS] (на цей час Ярослава Мудрого) на підставі свідоцтва про право власності [NUMBER] від 14.12.2010 є [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Розмір частки власності кожного з указаних співвласників - 1/8. Довідкою Виконавчого комітету Корсунь-Шевченківської міської ради від 11.02.2025 № 01-40/932 підтверджується що за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Згідно з наданою позивачем довідкою-розрахунком загальна сума боргу відповідачів за спожиту теплову енергію по квартирі [ADDRESS] станом на 19.02.2025 становить 125 740,90 грн. Убачається, що станом на 01.01.2016 сума боргу становила 2656,21 грн. Відповідачі до листопада 2018 періодично сплачували позивачу за послуги теплопостачання. Загальна сума оплати становить: оплата споживачем 7900,00 грн, оплата за рахунок пільги - 8197,78 грн. Відповідно до Акта від 15.04.2025, складеного постійно діючою комісією по перевірці стану системи опалення будинків КП "Тепломережа", встановлено самовільне відключення квартири [ADDRESS] від мереж центрального опалення. Згідно з довідками військової частини [NUMBER] Міністерства оборони України та Довідкою про обставини травми від 11.11.2024 № 182/13422 солдат [PERSON] з 01.08.2024 по теперішній час перебуває на військовій службі за призовом під час мобілізації; у період з 04.11.2024 до 04.11.2024 брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України у зв`зку з військовою агресією Російської Федерації проти України, 11.11.2024 отримав травму. Відповідач [PERSON] надала суду довідку від 09.05.2025 за підписом голови ОСББ "Ярослава, 113", згідно з якою квартиру [ADDRESS] було від`єднано від теплопостачання 18.08.2022. З того часу [PERSON] не користується послугою теплопостачання. Надану відповідачкою [PERSON] платіжну інструкцію від 12.05.2025 на суму 1814,41 грн суд не бере до увагу, так як згідно із цим документом нею було сплачено за період квітень 2025 року за електроенергію, що не стосується обставин цієї справи. Також не має відношення до справи Акт про відключення квартири [ADDRESS] від внутрішньобудинкових мереж центрального опалення, так як він складений стосовно іншої квартири. Позивач надав суду копію заяви відповідачки [PERSON] від 11.04.2025, адресовану директору КП "Тепломережа", у якій [PERSON] просить відключити її квартиру від центральної системи опалення. Згідно з Дозволом від 11.04.2025 № 01-37/2033 Міжвідомча комісія по розгляду питань щодо відключення споживачів від мереж центрального опалення і гарячого водопостачання на підставі звернення [PERSON] надала дозвіл на переобладнання внутрішньо будинкової системи опалення під індивідуальне опалення квартири [ADDRESS] . Між сторонами у справі виникли спірні правовідносини по наданню, з одного боку та споживанню з іншого боку комунальних послуг по теплопостачанню, які врегульовано ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», Закону України «Про теплопостачання», Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та положенням ЦК України. Відповідно до вимог ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Згідно із ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ст. 641 ЦК України пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Пропозицією укласти договір є, зокрема, документи (інформація), розміщені у відкритому доступі в мережі Інтернет, які містять істотні умови договору і пропозицію укласти договір на зазначених умовах з кожним, хто звернеться, незалежно від наявності в таких документах (інформації) електронного підпису. Згідно із ч. 2 ст. 642 ЦК України якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом. Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. Згідно із ч. 2 ст. 12 Закону України «Про житлово-комунальніпослуги» договори про надання житлово-комунальних послуг укладаються відповідно до типових або примірних договорів, затверджених Кабінетом Міністрів України або іншими уповноваженими законом державними органами відповідно до закону. Договори про надання комунальних послуг можуть затверджуватися окремо для різних моделей організації договірних відносин (індивідуальний договір, індивідуальний договір з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем,колективний договір) та для різних категорій споживачів (індивідуальний споживач(співвласник багатоквартирного будинку, власник будівлі, у тому числі власник індивідуального садибного житлового будинку),колективний споживач). Відповідно до ч. 5 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» у разі якщо співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали з виконавцем комунальної послуги відповідний договір (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і послуг з постачання та розподілу електричної енергії), з ними укладається індивідуальний договір про надання комунальної послуги, що є публічним договором приєднання. Такі договори вважаються укладеними, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному вебсайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця послуги співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем комунальної послуги. При цьому розміщується повідомлення про місце опублікування тексту договору у загальнодоступних місцях на інформаційних стендах та/або рахунках на оплату послуг. У разі укладення публічних договорів приєднання про надання комунальних послуг виконавці комунальних послуг розміщують вимоги до якості відповідних послуг згідно із законодавством та іншу необхідну інформацію для кожного багатоквартирного будинку окремо на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на власному веб-сайті. При цьому розміщується повідомлення про місце опублікування таких вимог у загальнодоступних місцях на інформаційних стендах та/або рахунках на оплату послуг. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг, само собою, не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними (правовий висновок Верховного Суду України, викладений у постанові від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15, а також у постановах Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 751/3840/15-ц та від 07 липня 2020 року у справі № 712/8916/17). Судом встановлено, що в матеріалах справи відсутні докази того, що співвласники багатоквартирного будинку, в якому розташована квартира відповідачів, приймали рішення про вибір моделі договірних відносин або уклали відповідний договір з виконавцем комунальної послуги. Отже, суд дійшов висновку, що відповідачі, не відмовляючись від отримання послуги, яка надається позивачем, приєдналися до Типового індивідуального договору про надання послуги з постачання теплової енергії від 01.10.2021. Суд відхиляє доводи відповідачів про те, що квартира відповідачів відключена від мережі теплопостачання 18.08.2022, а тому зобов`язання відповідачів щодо сплати коштів за надані послуги відсутнє. Питання відключення від мереж централізованого опалення та гарячого водопостачання житлових будинків на момент існування спірних правовідносин регулювалося Порядком відключення споживачів від мереж (систем) централізованого опалення (теплопостачання) та постачання гарячої води, затвердженим наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України 26.07.2019 № 169 (далі Порядок). Порядок відокремлення (відключення) власників квартир та нежитлових приміщень багатоквартирних будинків від ЦО та ГВП врегульовано розділом ІІІ Порядку, згідно з яким Власники квартир та нежитлових приміщень багатоквартирного будинку, приєднаного до ЦО та ГВП, мають право відокремити (відключити) свою квартиру чи нежитлове приміщення від ЦО та ГВП у разі, якщо на день набрання чинності Законом України «Про житлово-комунальні послуги» не менше як половина квартир та нежитлових приміщень цього будинку відокремлена (відключена) від ЦО та ГВП, та влаштувати систему індивідуального теплопостачання (опалення та/або гарячого водопостачання) у такій квартирі чи нежитловому приміщенні. Для відокремлення (відключення) від ЦО та ГВП власник квартири чи нежитлового приміщення багатоквартирного будинку звертається до органу місцевого самоврядування з письмовою заявою в довільній формі із зазначенням причини відокремлення (відключення) та подає інформацію про намір влаштування системи індивідуального теплопостачання (опалення та/або гарячого водопостачання) такої квартири чи нежитлового приміщення. Заява про відокремлення (відключення) квартири чи нежитлового приміщення багатоквартирного будинку від ЦО та ГВП передається на розгляд Комісії. Комісія на найближчому засіданні розглядає заяву про відокремлення (відключення) квартири чи нежитлового приміщення від ЦО та ГВП за участю заявника або його уповноваженого представника. Комісія надає заявникові рекомендації щодо можливих варіантів влаштування системи індивідуального теплопостачання (опалення та/або гарячого водопостачання) у такій квартирі чи нежитловому приміщенні та щодо збору вихідних даних і технічних умов для виготовлення відповідної проєктної документації. Витяг із протоколу Комісії з результатами розгляду звернення надається заявникові протягом десяти робочих днів. Для відокремлення (відключення) квартири чи нежитлового приміщення власник забезпечує розроблення проєкту відокремлення (відключення) квартири чи нежитлового приміщення від ЦО та ГВП, який виготовляється відповідно до державних будівельних норм і правил та має забезпечити ізоляцію транзитних стояків, а також, у разі потреби, перенесення транзитних стояків. За потреби, власник забезпечує виготовлення проєкту встановлення системи індивідуального теплопостачання (опалення та/або гарячого водопостачання) у такій квартирі чи нежитловому приміщенні, виготовленого відповідно до державних будівельних норм і правил. Усі витрати, пов`язані з відокремленням (відключенням) квартири чи нежитлового приміщення від ЦО та ГВП, здійснюються за рахунок власника. Після завершення робіт з відокремлення (відключення) квартири чи нежитлового приміщення від ЦО та ГВП складається акт про відокремлення (відключення) квартири/нежитлового приміщення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води (додаток 3) - по одному примірнику для власника, представника виконавця комунальної послуги з постачання теплової енергії, представника виконавця комунальної послуги з постачання гарячої води, виконавця робіт з обслуговування внутрішньобудинкових систем теплопостачання, виконавця робіт з обслуговування внутрішньобудинкових систем постачання гарячої води, а також для іншого суб`єкта господарювання у разі залучення його власником для виконання робіт з відокремлення (відключення) відповідно до пункту 9 цього розділу. Такий акт підписується присутніми під час відокремлення (відключення) власником квартири чи нежитлового приміщення і представником виконавця комунальної послуги з постачання теплової енергії, представником виконавця комунальної послуги з постачання гарячої води, представником виконавця робіт з обслуговування внутрішньобудинкових систем теплопостачання, представником виконавця робіт з обслуговування внутрішньобудинкових систем постачання гарячої води, а також іншим суб`єктом господарювання у разі залучення його власником для виконання робіт з відокремлення (відключення) відповідно до пункту 9 цього розділу. Після підписання акта виконавець відповідної комунальної послуги повідомляє власника про перегляд умов або розірвання договору про надання послуги. Отже, відключення споживачів від мережі централізованого опалення відбувається у встановленому порядку. Судом встановлено, що відповідачами не дотримано визначеної Порядком процедури та не надано до суду акта встановленої форми. Надана відповідачкою [PERSON] довідка голови ОСББ "Ярослава, 113" про від`єднання квартири від мережі теплопостачання не може підмінювати акт встановленої форми, що затверджений Порядком та не свідчить про правомірність відключення квартири, співвласником якої є відповідачка від мереже централізованого опалювання. Всі відповідачі є власниками квартири [ADDRESS] та зареєстровані у ній, крім [PERSON] , місце реєстрації якої суду установити не вдалося. Щодо солідарного стягнення заборгованості за послуги з постачання теплової енергії, то вимогами п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальну послуги» передбачено, що споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Відповідно до ч. 3 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг. Щодо заяви відповідача [PERSON] про застосування строків позовної давності. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Цивільним кодексом України визначено два види строків позовної давності: а) загальний; б) спеціальні. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Загальні строки позовної давності є абстрактними, поширюються на всі цивільні правовідносини, за винятком тих, щодо яких законом встановлений інший строк або які взагалі виведені з-під дії строків позовної давності. Загальний строк позовної давності складає три роки і не залежить від суб`єктного складу правовідносин (стаття 257 ЦК України). Спеціальна позовна давність визначена статтею 258 ЦК України. Як свідчать матеріали справи, датою звернення КП "Тепломережа" з позовною заявою у цій справі є 21.01.2025, а період нарахування заборгованості становить 01.01.2016 до 01.02.2025. Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин. Строк карантину неодноразово продовжувався. Запроваджено обмежувальні заходи щодо протидії поширенню коронавірусу COVID-19, які безпосередньо впливають на виконання державою своєї соціальної, економічної, правозахисної функцій, введено певні обмеження прав та свобод людини і громадянина. Законом України від 17 березня 2020 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» введення карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, віднесено до форс-мажорних обставин (частина друга статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати»). Законом України від 30 березня 2020 (02.04.2020) року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 12 наступного змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину». У пункті 12 розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у редакції Закону України від 30 березня 2020 року перелічені всі статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності. І всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19). Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.06.2023 № 651 на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 відмінено з 24 години 00 хвилин 30.06.2023. Інститут позовної давності має на меті, зокрема, гарантувати правову визначеність, забезпечення захисту порушених прав, притягнення до відповідальності. Також він стимулює уповноважену особу до активних дій щодо реалізації належного їй права під загрозою його втрати, запобігає несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу. Рівність і недискримінація є одними із основних принципів реалізації прав людини. Виходячи із взаємозв`язку норм права, які були прийняті органом законодавчої влади в Україні під час дії карантину, введеного Урядом України у зв`язку із поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), цілей, з метою яких ці норми впроваджені, а також з метою недопущення безпідставного звуження прав учасників цивільних правовідносин, колегія суддів дійшла висновку, що пункт 12 Перехідних і прикінцевих положень ЦК України щодо продовження під час карантину строків загальної і спеціальної позовної давності, передбачених статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, підлягає застосуванню і у тому випадку, коли тривалість строку позовної давності, визначена законом, була збільшена за домовленістю сторін на підставі статті 259 ЦК України. Зазначений висновок викладений у постанові Верховного Суду від 07 вересня 2022 року у справі №679/1136/21. Разом з тим, 24 лютого 2022 року указом Президента України № 64/2022, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено воєнний стан на всій території України, який в подальшому було неодноразово продовжено та який триває до теперішнього часу. Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» №2120-ІХ від 15.03.2022 року розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено пунктом 19, відповідно до якого «У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681,728, 786,1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії». Отже, строк позовної давності за вимогою про стягнення заборгованості за теплопостачання в силу приписів пункту 19 Розділу «Прикінцевіта перехідні положення» Цивільногокодексу України продовжено на строк дії воєнного стану. Заяву відповідача [PERSON] про застосування позовної давності слід задовольнити частково за період з 01.01.2016 до 12.03.2017. За період з 01.01.2016 до 12.03.2017 позивачем нараховано відповідачам за послуги теплопостачання 12626,68 грн. Отже, з огляду на вищевикладені приписи законодавства суд дійшов висновку про стягнення з відповідача в межах строку позовної давності за період з 12.03.2017 до 01.02.2025 заборгованості за послуги теплопостачання у розмірі 110 458,01 грн (123 084,69 грн -12 626,68 грн). Відповідно до ч. 1, 2\~ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем сплачено судовий збір у розмірі 3028,00 грн, позов задовольняється на 89,74%. Отже суд стягує з відповідачів по 388,19 грн з кожного (2717,33 грн : 7 позивачів), так як солідарне стягшнення судового збору не передбачено законодавством. 80,00 грн за отримання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно не належить до судових витрат, а тому ці кошти суд не стягує з відповідачів. На підставі статей\~525,\~627-629,\~1054 ЦК України\~та

Outcome: partial