Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-16 00:00:00

27.05.2025 ТОВ «Бізнес Позика» через систему «Електронний суд» звернулося до Деснянського районного суду м. Чернігова з позовом до [PERSON] , у якому просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором від 24.03.2024 № 492426-КС-002 про надання кредиту. Позовні вимоги мотивовані тим, що 24.03.2024 між ТОВ «Бізнес Позика» і [PERSON] укладено договір №\~492426-КС-002 про надання\~кредиту шляхом\~обміну електронними\~повідомленнями та\~підписаний у\~порядку,\~визначеному статтею\~12\~Закону України\~«Про електронну\~комерцію».\~За змістом\~договору товариство\~надало позичальниці\~кредит в\~розмірі 30000,00\~грн на\~умовах строковості,\~поворотності та\~платності,\~а клієнт\~зобов`язався повернути\~кредитні кошти\~та сплатити\~проценти за\~користування кредитом\~в порядку\~та на\~визначених договором\~умовах.\~Відповідач порушила\~взяті на\~себе зобов`язання\~з повернення\~кредиту та\~сплати процентів,\~внаслідок чого\~станом на\~14.05.2025\~утворилася заборгованість\~за кредитним\~договором у\~сумі 82\~366,82 грн. Ухвалою судді від 04.06.2025 прийнято позовну заяву до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження та відкрито провадження у справі, призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 17.07.2025; витребувано в АТ КБ «ПриватБанк» письмові докази у вигляді: відповідного рішення структурного підрозділу або посадової особи банку, чи у вигляді іншого письмового доказу, який би підтверджував або спростовував факт випуску банківської картки № [NUMBER] (та відкриття під неї відповідного банківського рахунку) на ім`я [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] ; виписок про рух коштів по рахунку, який був відкритий для обслуговування банківської картки № [NUMBER] за період з 24.03.2024 до 08.09.2024. 12.06.2025 на адресу суду надійшов відзив, у якому відповідач просить відмовити в задоволенні позову, посилаючись на відсутність доказів отримання кредитних коштів, несправедливе нарахування процентів за користування кредитом та незаконне нарахування комісії. 12.06.2025 позивач через систему «Електронний суд» подав відповідь на відзив, у якій спростовує аргументи відповідача. 20.06.2025 відповідач подала заперечення на відповідь на відзив, додатково заначивши, що процентна ставка в розмірі 2% не відповідає вимогам Закону України «Про споживче кредитування». У судове\~засідання 17.07.2025\~сторони не\~з`явилися,\~про час\~і місце\~розгляду справи\~оповіщені належним\~чином,\~про причини\~неявки суду\~не повідомили.\~Представник позивача\~в позовній\~заяві просив розглядати справу за його відсутності, дав згоду на заочний розгляд справи. За правилом частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі за текстом ЦПК України) фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Судом установлено, що 24.03.2024 між ТОВ «Бізнес Позика» та [PERSON] укладено договір про надання кредиту № 492426-КС-002 (Споживчий кредит. Електронна форма), відповідно до умов якого остання отримала від кредитодавця грошові кошти в розмірі 30000,00 грн у безготівковій формі шляхом їх перерахування на банківську картку терміном на 24 тижня зі сплатою фіксованої процентної ставки у розмірі 2,00000000 % щодня, зниженої фіксованої процентної ставки у розмірі 1,15 %, з орієнтованою реальною річною ставкою 9168,16 %, та сплатою комісії за надання кредиту в\~загальній сумі\~4500,00\~грн. Для укладення цього договору [PERSON] здійснила перехід до інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «Бізнес Позика» за посиланням в мережі Інтернет https://tpozyka.com.ua/. Цей договір підписано відповідачем з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором відповідно до Закону України «Про електронну комерцію». Підписанням цього договору позичальник підтвердила, що до укладення договору отримав від кредитодавця інформацію та документи, надання яких передбачено законодавством України, зокрема, статтею 9 Закону України «Про споживче кредитування», частиною другою статті 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», Паспорт споживчого кредиту, а також про умови договору і Правила, що розміщені на сайті кредитодавця (п. 7.3.1 договору). Позичальник ознайомлений з договором та правилами, повністю розуміє всі умови, їх зміст, суть, об`єм зобов`язань, вважає їх справедливими та погоджується неухильно дотримуватися їх та, відповідно, уклав договір з вільним волевиявленням (п. 7.4.4 договору). У договорі міститься графік платежів та розрахунок загальної вартості кредиту. Фінансова установа\~зобов`язання за\~кредитним договором\~від 24.03.2024\~виконала та\~перерахувала на\~банківську картку\~ [PERSON] \~№\~ [NUMBER] грошові кошти в сумі 30000,00 грн, про що свідчить підтвердження щодо переказу грошових коштів ТОВ «ПрофітГід» від 24.03.2024 номер платіжної інструкції e2987854-ea0c-11ee-b90a-000c29d57ed2-1. У повідомленні, сформованому ТОВ «Бізнес Позика», наведено детальний опис дій, вчинених сторонами 24.03.2024 при укладанні кредитного договору. Так, маючи намір укласти 24.03.2024 з ТОВ «Бізнес Позика» кредитний договір, [PERSON] , використовуючи номер телефона, здійснила перехід до інформаційно-телекомунікаційної системи товариства та зайшла до особистого кабінету, надавши в подальшому всю необхідну інформацію для формування товариством належної пропозиції клієнту. Товариством надано клієнту в особистому кабінеті паспорт споживчого кредиту для ознайомлення та підписання, для чого направлено на номер телефона відповідача повідомлення з одноразовим ідентифікатором UA-1944 для підписання паспорта споживчого кредиту. Після підписання паспорта споживчого кредиту клієнтом товариство направило клієнту індивідуальну оферту з відправленням в смс-повідомленні на номер телефона одноразового ідентифікатора UA-1944. Після підписання клієнтом умов оферти шляхом надсилання товариству акцепту та підписання договору одноразовим ідентифікатором товариство направило клієнту в ІТС підтвердження вчиненого електронного правочину у формі електронного документа. У паспорті споживчого кредиту наведено наступні умови кредитування: тип та мета кредиту; сума кредиту 30000,00 грн; строк кредитування 24 тижні (169\~днів); спосіб надання кредиту безготівковим шляхом; процентна ставка фіксована; розмір комісії за надання кредиту 4500,00 грн. Перед підписанням оферти [PERSON] у відповідні поля завантажила фотографію свого паспорта та РНОКПП. Умовами договору про надання кредиту № 492426-КС-002 від 24.03.2024, укладеному між ТОВ «Бізнес Позика» та [PERSON] , засвідчено, що позичальник отримує від кредитодавця грошові кошти в сумі 30000,00 грн у безготівковій формі шляхом їх перерахування на банківську картку терміном на 24\~тижня зі сплатою фіксованої процентної ставки у розмірі 2,00000000 % щодня, зниженої фіксованої процентної ставки у розмірі 1,15 %, з орієнтованою реальною річною ставкою 9168,16 %, та сплатою комісії за надання кредиту в загальній сумі 4500,00 грн. Наведений договір скріплено [PERSON] електронним підписом одноразовим ідентифікатором UA-1944. Фінансова установа зобов`язання за кредитним договором від 24.03.2024 виконала та зарахувала на банківську картку [NUMBER] грошові кошти в сумі 30000,00 грн. Успішність проведення зарахування в системі відповідних платежів підтверджується довідкою ТОВ «Платежі Онлайн», у якій зазначено, що призначенням платежу є: «Перерахування коштів [PERSON] відповідно до кредитного договору № 492426-КС-002 від 24.03.2024. Крім того, як убачається з відповіді АТ «Райффайзен Банк» від 25.06.200025 № 81-15-9/8002-БТ на запит суду, банківська картка [NUMBER] емітована на ім`я [PERSON] . Користування відповідачем кредитними коштами підтверджується наданою АТ «Райффайзен Банк» виписокю за період з 24.03.2024 по 08.09.2024. Згідно з розрахунком заборгованості, наданим позивачем, станом на 14.05.2025 за кредитним договором № 492426-КС-002 від 24.03.2024 утворилася заборгованість у розмірі 82366,82 грн, з яких: заборгованість за кредитом 13209,92 грн; заборгованість за відсотками 68630,10 грн, заборгованість по комісії 526,80 грн. Звернувшись з позовом про стягнення заборгованості, ТОВ «Бізнес Позика» посилалося на невиконання позичальником умов кредитного договору щодо повернення у встановлений строк грошових коштів та сплати відсотків. Статтею 15 Цивільного кодексу\~України (далі\~ ЦК\~України) визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист цивільного інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені частиною другою статті 16 ЦК України. За правилами частини першої статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (частина перша статті 638 ЦК України). Згідно з положеннями частини другої статті 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. За змістом частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст.\~1055 ЦК України). Статтею 3 Закону України «Про електрону комерцію» (далі Закон) визначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Згідно зі статтею 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Відповідно до статті 12 Закону, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: 1) електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до ЗУ «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; 2) електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; 3) аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Наведене відповідає позиції Верховного Суду, сформованій у постановах від 12.01.2021 у справі № 524/5556/19 та від 10.06.2021 у справі № 234/7159/20. За правилами частин першої, другої статті 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Згідно з пунктом 12 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» одноразовий ідентифікатор це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. За приписами статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розробляє підприємець. Оскільки умови договорів приєднання розробляються підприємцем, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку з чим підприємець має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статті 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Приписами статей 525, 526 ЦК України встановлено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. За положеннями статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Приписами статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Проаналізувавши наведені норми та обставини справи, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог ТОВ «Бізнес Позика» про стягнення заборгованості за кредитним договором. За матеріалами справи встановлено, що [PERSON] , маючи намір отримати в позику грошові кошти, ідентифікувала себе в інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «Бізнес Позика» та пройшла реєстрацію на веб-сторінці товариства. Під час здійснення реєстрації відповідач створила особистий кабінет та надала всі особисті дані (ПІБ, дані паспорта, дату та рік народження, РНОКПП, номер мобільного телефона, електронну пошту, місце реєстрації), чим фактично надала згоду на обробку персональних даних. Для безпосереднього оформлення кредиту відповідач обрала бажану суму кредиту, строк кредитування, самостійно внесла номер банківської картки та підтвердила, що ознайомлена з Правилами надання грошових коштів у позику. Після прийняття позичальником умов кредитного договору 24.03.2024 ТОВ\~«Бізнес Позика» уклало з [PERSON] кредитний договір, який підписано останньою відповідно до вимог частин шостої, восьмої статті 11, статті 12 Закону України «Про електронну комерцію», а саме, за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором, який надсилався на особистий телефонний номер [PERSON] . На спростування вказаних обставин відповідачем доказів не подано. Верховний Суд у постанові від 12.01.2021 у справі № 524/5556/19 дійшов висновку, що електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і літер, або тільки цифр, або тільки літер, яку заявник отримує за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту) вказується особа, яка створила замовлення. Оспорюваний договір про надання фінансового кредиту підписано позивачкою за допомогою одноразового пароля-ідентифікатора, тобто укладення між сторонами спірного правочину підтверджено належними та допустимими доказами. Із наданого позивачем алгоритму укладення кредитного договору вбачається, що без ознайомлення з правилами надання споживчих кредитів ТОВ «Бізнес Позика» подальше укладення електронного договору кредиту на сайті є неможливим. Отже, заповненням анкети-заяви відповідач підтвердила прийняття відповідних умов надання кредиту, а також засвідчила, що вона повідомлена кредитодавцем у встановленій законом формі про всі умови, повідомлення про які є необхідним відповідно до вимог чинного законодавства України. Відповідна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 02.11.2021 у справі № 243/6552/20, від 16.12.2020 у справі № 561/77/19, від 12.06.2021 у справі № 524/5556/19 та від 10.06.2021 у справі № 234/7159/20. Оскільки [PERSON] вважається ознайомленою з умовами кредитного договору в порядку, передбаченому частиною п`ятою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію», тобто до моменту підписання кредитного договору, суд уважає, що відповідач повністю ознайомлена з його порядком укладення та підписання, про що свідчать виконані останньою фактичні дії в ІТС, а також використання нею електронного підпису одноразового ідентифікатору. На підставі вищевикладеного, приймаючи до уваги той факт, що відповідач користувалася наданими кредитором коштами, не виконуючи зобов`язань за кредитним договором № 492426-КС-002\~від 24.03.2024 щодо своєчасного повернення позивачеві наданих грошових коштів суд вважає, що позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню. Позивач, пред`явивши вимогу про стягнення заборгованості, просив, у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його вартості, зокрема заборгованість за нарахованими відсотками. Відповідно до частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Договір про споживчий кредит, укладений з порушенням вимог частини першої цієї статті, є нікчемним. Стаття 8 Закону України «Про споживче кредитування», якою передбачено, що максимальний розмір\~денної процентної\~ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %, була доповнена частиною п`ятою згідно із Законом № 3498-IX від 22.11.2023. Закон України від 22.11.2023 № 3498-ХІ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» набрав чинності 24.12.2023. Згідно з частиною п`ятої статті 94 Конституції України закон набирає чинності через десять днів з дня його офіційного оприлюднення, якщо інше не передбачено самим законом, але не раніше дня його опублікування. Ураховуючи, що самим Законом України від 22.11.2023 № 3498-ХІ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» передбачено те, що він набирає чинності 24.12.2023, а кредитний договір було укладено 22.02.2024, тобто після набрання чинності цим Законом, до спірних правовідносин підлягає застосуванню частина п`ята статті 8 Закону України «Про споживче кредитування». Також суд\~ураховує,\~що пунктом\~17\~Прикінцевих та\~Перехідних положень\~Закону «Про\~споживче кредитування»\~передбачено,\~що тимчасово,\~протягом 240\~днів з\~дня набрання\~чинності Законом\~України «Про\~внесення змін\~до деяких\~законів України\~щодо удосконалення\~державного регулювання\~ринків фінансових\~послуг»,\~що максимальний\~розмір денної\~процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5; протягом наступних 120 днів - 1,5 %. Перехідні положення законопроекту застосовуються, у разі якщо потрібно врегулювати відносини, пов`язані з переходом від існуючого правового регулювання до бажаного, того, яке має запроваджуватися з прийняттям нового закону. При цьому перехідні положення повинні узгоджуватися з приписами прикінцевих положень, що стосуються особливостей набрання чинності законом чи окремими його нормами. Норми тимчасового та локального характеру, якщо вони присутні в законі, також включаються до перехідних положень законопроекту. Частиною другою розділу 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» установлено, що дія пункту 5 розділу І цього Закону поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом. Кредитний договір № 492426-КС-002 укладено 24.03.2024, тобто після внесення змін до Закону України «Про споживче кредитування», а тому умова договору щодо встановлення денної процентної ставки на рівні 2,5%, яка застосовується позивачем з 24.03.2024 по 14.05.2025, є нікчемною в силу положень частини п`ятої статті 8 та частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Із урахуванням викладеного, загальна сума процентів за користування кредитом становить 12\~510,00 грн: 30\~000,00 грн (сума кредиту) х 1% х 417 календарних днів = 12\~510,00 грн. Як убачається з розрахунку заборгованості, відповідач сплатила по відсотках 14\~709,68 грн, а відтак переплата кредиторові коштів за процентами складає 2\~199,68 грн, що підлягає зарахуванню до тіла кредиту. Умовами п. 2.5. договору № 492426-КС-002 від 24.03.2024 передбачено комісію за надання кредиту у сумі 4 500 грн. Відповідно до пункту 4 частини першої статті Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. За приписами частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Таким чином, Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за надання кредиту. На виконання вимог, у тому числі зазначених вище норм Закону України «Про споживче кредитування», Правління Національного банку України постановою від 08.06.2017 № 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі - Правила про споживчий кредит). Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність, постанову Правління Національного банку України від 10.05.2007 № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту». Відповідно до пункту 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, -щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил. Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил про споживчий кредит). Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, уключаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту. Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог Закону України "Про споживче кредитування" та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлення у договорі споживчого кредиту комісії за надання кредиту. Аналізуючи умови договору № 492426-КС-002 від 24.03.2024 та Правила надання споживчих кредитів ТОВ «Бізнес Позика», суд доходить висновку про правомірність дій товариства щодо нарахування комісії у сумі 526,80 грн, оскільки укладеним між сторонами кредитним договором передбачено нарахування комісії за надання кредиту та включено суму нарахувань по комісії до графіку платежів, а Правилами надання споживчих кредитів передбачено, що до загальних витрат за кредитом включаються доходи кредитодавця у вигляді процентів, комісії, інших обов`язкових платежів. Зазначене узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.07.2022 у справі № 496/3134/19. За таких обставин, загальна сума заборгованості за кредитним договором №\~492426-КС-002 від 24.03.2024 становить 28\~327,12 грн (30\~000,00 грн - 2\~199,68\~грн + 526,80 грн), а тому позов підлягає частковому задоволенню. Також, відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача належить стягнути витрати по сплаті судового збору пропорційно до розміру задоволених вимог у сумі 823,48 грн. Ураховуючи викладене,

Outcome: partial