Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-30 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , третя особа Орган опіки та піклування в особі Адмінітрації Амур-Нижньодніпровського району Дніпровської міської ради про визначення місця проживання та встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини в якому просив визначити місце проживання доньки, [PERSON] , [INFO] , з батьком [PERSON] та встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини, [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування позову посилалась на те, що 19.07.2013 року між позивачем та відповідачкою було укладено шлюб. Від шлюбу сторони мають спільну доньку, [PERSON] , [INFO] . Сімейне життя сторін не склалось тому шлюбні відносини були припинені, сторони почали проживати окремо. 22 січня 2019 року шлюб між позивачем та відповідачкою розірвано рішенням Амур-нижньодніпровського районного суду міста Дніпра. Рішенням суду не було визначено місце проживання дитини з одним з батьків. З кінця листопада 2019 року і до теперішнього часу дитина - [PERSON] проживає разом із батьком - [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується рішенням виконавчого комітету Амур-Нижньодніпровської районної у м.Дніпрі ради від 19.06.2020 року №102/5. У рішенні виконавчого комітету зазначено, що після винесення попереднього рішення про визнання місця проживання з матір`ю, дитина залишилась проживати разом з батьком. Також відповідно до акту обстеження умов проживання від 24.12.2019 року спеціалістами кправління служби у справах дітей Амур-Нижньодніпровської районної у м.Дніпрі ради, встановлено, що батьком за місцем проживання дитини за адресою: [ADDRESS] , створені всі належні умови для проживання та повноцінного розвитку дитини. У рішенні також йдеться про те що мати [PERSON] рекомендації комісії щодо влаштування на роботу не взяла, легального джерела доходу не має, участі у вихованні дитини не приймає. На данний час дитина продовжує проживати за адресою: [ADDRESS] разом із батьком - [PERSON] , бабусею - [PERSON] та дідусем [PERSON] які працевлаштовані та також активно приймають участь у вихованні та утриманні дитини. Враховуючи вищевикладене, позивач просить суд визначити місце проживання доньки, [PERSON] , [INFO] , з батьком [PERSON] та встановити факт самостійного виховання та утримання [PERSON] своєї малолітньо доньки [PERSON] . Ухвалою від 17 січня 2025 року відкрито провадження по справі та визначено проводити розгляд справи за правилами загального позовного провадження. 24 червня 2025 року від Голови адміністрації Амур-Нижньодніпровського району Дніпровської міської ради Руслана Вишневецького надійшов висновок органу опіки та піклування адміністрації Амур-Нижньодніпровського району Дніпровської міської ради щодо розв`язання спору "Про визначення місця проживання [PERSON] , [INFO] разом з батьком» у якому визначено за доцільне визначити місце проживання дитини [PERSON] , [INFO] , разом з батьком [PERSON] , 1983 року народження. Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпра від 24 червня 2025 року закрито підготовче судове засідання та призначено до розгляду справи по суті. 31 липня 2025 року справу розглянуто по суті з ухваленням рішення. Позивач в судове засідання не з`явився, був належним чином повідомлений про дату час та місце розгляду справи, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, просив задовольнити заявлені вимоги та підтримав позов в повному обсязі. Відповідачка в судове засідання не з`явилась, була повідомлена належним чином про дату час та місце розгляду справи, жодних заяв до суду не надавала. Представник третьої особи Адміністрація Амур-Нижньодніпровського району Дніпровської міської ради у судовому засідання підтримала висновки надані органом опіки та піклування адміністрації Амур-Нижньодніпровського району Дніпровської міської ради та просила ухвалити рішення в інтересах дитини. Суд, перевіривши матеріали справи та доводи, викладені в позовній заяві, доходить таких висновків. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 81 ЦПК України). Частиною 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Судом встановлено, що позивач та відповідачка перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 22 січня 2019 року (а.с.13-14). Від шлюбу сторони мають спільну доньку, [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження Серії [NUMBER] (а.с. 15). Будь-який сімейний спір стосовно дитини має вирішуватися з урахуванням та якнайкращим забезпеченням інтересів дитини. Відповідно до статей 3, 18 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція про права дитини), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Статтями 12-15 цієї Конвенції визначено право дитини висловлювати свою думку (право бути почутою). На рівні внутрішнього законодавства України принцип урахування найкращих інтересів дитини викладно у пункті 8 статті 7 СК України та у статті 11 Закону України «Про охорону дитинства», згідно з положеннями яких регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини; предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів дитини. Однією із загальних засад регулювання сімейних відносин є рівність прав та обов`язків жінки і чоловіка (частина шоста статті 7 СК України). Це принципове положення конкретизовано у статті 141 СК України щодо жінки та чоловіка як матері та батька дитини. Виходячи зі змісту частини другої статті 141 СК України, та обставина, що шлюб між батьками розірвано або один з них проживає окремо від дитини, не впливає на обсяг батьківських прав та обов`язків. Стаття 12 Закону України «Про охорону дитинства» конкретизує, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і треба прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до частини четвертої статті 29 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Зазначена норма Закону кореспондується з нормою ст.160 СК України, відповідно до норм якої місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Декларація прав дитини від 20.11.1959 містить принцип 6, за яким дитина може бути розлучена з матір`ю лише у винятковій ситуації. У рішенні Європейського Суду з прав людини від 18 грудня 2008 року № 39948/06 у справі «Савіни проти України» викладена позиція про те, що дитина може бути розлучена з матір`ю у виняткових випадках. Конвенція про права дитини, виходячи із рівності прав матері та батька, у пункті 1 статті 9 проголосила правило, за яким дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Частиною 2 ст. 150 СК України передбачено, що, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно ч. 4 ст. 150 СК України, батьки зобов`язані поважати дитину. Відповідно до ст. 153 СК України, мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Частиною 2 ст. 155 СК України передбачено, що батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Законодавством України закріплено обов`язок того із батьків, який проживає окремо, брати участь у вихованні дитини, окрім того, законодавством зобов`язано батьків вирішувати всі питання виховання дитини спільно (ст. 157 СК України ). Відповідно до статті 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. У рішенні ЄСПЛ від 11 липня 2017 року у справі "М.С. проти України", заява N 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі потрібно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною;по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76). У параграфі 54 рішення ЄСПЛ "Хант проти України" від 07 грудня 2006 року, заява N 31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що рівність прав батьків стосовно дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й першорядно повинні бути визначені й враховані інтереси дитини з урахуванням об`єктивних обставин спору. Норми міжнародного права та національне законодавство не містять положень, які б наділяли одного з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. При визначенні місця проживання дитини судам потрібно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору. Отже, під час розгляду справ щодо визначення місця проживання дитини суди передусім повинні враховувати інтереси самої дитини, оцінюючи сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. При оцінці та визначенні найкращих інтересів дитини підлягають врахуванню наступні базові елементи: (а) погляди дитини, (б) індивідуальність дитини, (в) збереження сімейного оточення і підтримання відносин, (г) піклування, захист і безпека дитини, (ґ) вразливе положення, (д) право дитини на здоров`я, (е) право дитини на освіту (постанова Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 04 серпня 2021 року у справі N 654/4307/19 (провадження N 61-19210св20). Система правосуддя прислухається до дітей, серйозно ставиться до їх думок і має гарантувати захист прав дитини. Дитина, яка внутрішнім законодавством визнається такою, що має достатній рівень розуміння, під час розгляду судовим органом справи, що стосується її, наділяється правами: отримувати всю відповідну інформацію; отримувати консультацію та мати можливість висловлювати свої думки; клопотати про призначення спеціального представника під час розгляду судовим органом справ, бути поінформованою про можливі наслідки реалізації своїх думок та про можливі наслідки будь-якого рішення (статті 3, 4 Європейської конвенції про здійснення прав дітей 1996 року). Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Разом з тим, згода дитини на проживання з одним з батьків не повинна бути абсолютною для суду, якщо така згода не буде відповідати інтересам дитини (стаття 12 Конвенції про права дитини, стаття 171 СК України, стаття 14 Закону України "Про охорону дитинства"). Думка дитини може бути висловлена у письмових доказах (висновках органів опіки та піклування, спеціалістів тощо); електронних доказах (відео-, аудіоматеріалах); висновках психологічної експертизи; показаннях самої дитини, присутньої в залі судового засідання або з використанням режиму відеоконференції. У пункті 67 Загального коментаря N 14 від 29 травня 2013 року Комітет ООН з прав дитини зазначив, що в інтересах дитини доцільно виходити зі спільної батьківської відповідальності. Приймаючи рішення в інтересах дитини, суддя має враховувати право дитини мати і зберігати стосунки з обома батьками. У Резолюції "Рівність і спільна батьківська відповідальність" від 02 жовтня 2015 року N 2079 Парламентська Асамблея Ради Європи підкреслила необхідність поваги органів влади держав-членів до права батьків нести спільну відповідальність, забезпечивши, щоб сімейне право передбачало у разі роздільного проживання батьків або розірвання шлюбу можливість спільної опіки над дітьми в їх найкращих інтересах на основі взаємної згоди між батьками (пункт 2). Крім того, Парламентська Асамблея Ради Європи звернула увагу, що розвиток спільної батьківської відповідальності допомагає подолати гендерні стереотипи щодо ролей, які нібито призначаються жінкам і чоловікам у сім`ї, і є очевидним відображенням соціологічних змін, які відбулися за останні п`ятдесят років в організації приватної та сімейної сфер (пункт 4). Спільне батьківство слід сприймати як координацію між дорослими у їхніх батьківських ролях і здатність підтримувати та допомагати один одному, воно сприяє покращенню співпраці між батьками та зменшенню ризику потенційних суперечок, оскільки така модель вільна від тягаря переможець-переможений. Водночас труднощі, пов`язані із спільною опікою, належать до початкового періоду адаптації, і завдяки тривалому контакту батьків ці труднощі поступово зникають. Спільна фізична опіка сприяє відкритому спілкуванню між батьками, мінімізації конфліктів та розчарувань, приносить користь стосункам матір-дитина і батько-дитина. Під час вирішення питання щодо можливості встановлення спільної фізичної опіки, суди, окрім загальних обставин, мають також враховувати: бажання кожного з батьків, щоб дитина проживала разом з ним, згоду на участь у її вихованні та піклуванні; наявність у обох батьків сталих відносин з дитиною та бажання останньої спілкуватися з обома батьками; відсутність обставин, зазначених у частині другій статті 161 СК України, а також інших обставин, що можуть становити загрозу інтересам дитини; наявність у кожного з батьків часу та можливості, що дозволяє належним чином опікуватися дитиною; місце проживання кожного з батьків, що знаходиться не далеко від звичайного місця проживання дитини (сформованих місць життєвих інтересів дитини) тощо. Малолітній донці сторін [PERSON] , [INFO] , на теперішній час виповнилося 9 років. Згідно висновку органу опіки та піклування адміністрації Амур-Нижньодніпровського району Дніпровської міської ради щодо розв`язання спору "Про визначення місця проживання [PERSON] , [INFO] » №4/5-376 від 20.06.2025 року, рекомендовано визначити місце проживання дитини [PERSON] , [INFO] , разом з батьком [PERSON] (а.с.74-76). Встановлено, малолітній дитині - [PERSON] , [INFO] , на час розгляду справи виповнилося 9 років, його батьки проживають окремо і не можуть дійти згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина. Встановлено та підтверджено що малолітня [PERSON] , [INFO] , проживає з батьком. Батько дитини проживає за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою виданою Об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку «ЯНТАРЬ 40» №18 від 30 жовтня 2024 року (а.с.16). Відповідно до Акту оцінки потреб сім`ї/особи №295 від 26.11.2019 року дитина має все необхідне для розвитку, є активною дитиною, охоче спілкувалась із спеціалістами, має підтримку близьких родичів, стан квартири задовільний, дитина має окремий диван, місце для гри. (а.с.18-20). Відповідно до акта складеного 01.02.2020 року головою об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «ЯНТАРЬ 40» малолітня дитина [PERSON] проживає з серпня місяця 2019 року разом з батьком за адресою: [ADDRESS] разом зі своїм батьком [PERSON] та його батьками, дитина доглянута, батько займається вихованням, розвитком дитини та лікуванням, в квартирі батьком створені всі необхідні умови для проживання малолітньої дитини. (а.с.26). Встановлено, що батьком дитини створені належні умови для проживання дитини, бажає займатися вихованням малолітньої доньки, дбає про її фізичний та духовний розвиток, стан здоров`я. З огляду на зазначене, є необхідність в частковому задоволенні позовних вимог. Розподіл судових витрат визначено відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України.

Outcome: partial