Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-27 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з вищевказаною позовною заявою, яка обґрунтована тим, що «29.09.2007 він зареєстрував шлюб з відповідачем [PERSON] 26.06.2013 шлюб між ними було розірвано. Під час шлюбу спільною працею вони придбали таке майно: земельну ділянку розміром 0,0977 га, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, що розташована в [ADDRESS] , вартістю 25000 грн, згідно з договором купівлі-продажу від 07.06.2012, яка зареєстрована в управлінні Держкомзему в поземельній книзі 18.06.2012 за реєстровим номером 0520655900020070394382. 24.07.2012 вони отримали дозвіл на початок виконання будівельних робіт житлового будинку з належними до нього господарськими будівлями та спорудами. Під час спільного проживання вони побудували такі приміщення: мансарда літ. «м/А» незавершена будівництвом, готовністю 50%; ганок, криниця №1; вигрібна яма №2; огорожа №3; хвіртка №4; ворота №5; огорожа №6; колодязь інженерних мереж №7, вартістю 116355 грн. Після розірвання шлюбу вони домовилися розділити спільно нажите майно добровільно та відповідач пообіцяла, що буде згодна на грошову компенсацію, але до цього часу постійно уникає будь-якого спілкування з ним. Угоди про добровільний поділ майна, що є спільною власністю подружжя, між ними не досягнуто. В липні 2013 року він заселився в незавершене будівництво, розпочав внутрішні і зовнішні роботи, в 2014 році самостійно побудував житловий будинок літ. «А», тамбур літ. «а», сарай літ. «Б», погріб «п/Б», навіс «б», вигрібну яму №8 та постійно проживає в будинку до даного часу. Тому просить ухвалити рішення, яким встановити, що земельна ділянка площею 0,0977 га, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, що розташована в [ADDRESS] , зареєстрована на ім?я [PERSON] відповідно до договору купівлі-продажу від 07.06.2012, і будівельні матеріали, які були використанні в процесі будівництві та існують у вигляді незавершеного домоволодіння; мансарда незавершеного будівництвом готовністю 50% під літерою «м/А»; ганок; криниця №1; вигрібна яма №2; огорожа №3; хвіртка №4; ворота №5; огорожа №6; колодязь інженерних мереж, є спільною власністю подружжя; здійснити поділ спільного майна та визнати за ним право власності на 1/2 частину земельної ділянки та на 1/2 будівельних матеріалів, які були використані в процесі незавершеного будівництва». Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.05.2016, головуючим суддею з розгляду цивільної справи № 128/2072/16-ц визначено суддю Ганкіну І.А. Вінницький районний суд Вінницької області ухвалою судді від 26.05.2016 відкрив провадження у справі та призначив судове засідання. Вінницький районний суд Вінницької області ухвалою від 02.08.2016 прийняв зміни до позову [PERSON] про розподіл спільно нажитого майна, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, в частині зазначення прізвища відповідача з [PERSON] на [PERSON] . Вінницький районний суд Вінницької області ухвалою від 02.08.2016 залучив до участі у справі в якості третьої особи на стороні відповідача без самостійних вимог [PERSON] . Вінницький районний суд Вінницької області ухвалою від 30.08.2016 провадження у справі за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, - [PERSON] , про розподіл спільно нажитого майна, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, зупинив до розгляду справи № 133/431/15-ц в Апеляційному суді Вінницької області. Вінницький районний суд Вінницької області ухвалою судді від 04.11.2016 поновив провадження та призначив справу до розгляду. Вінницький районний суд Вінницької області ухвалою від 26.12.2016 провадження у справі за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, - [PERSON] , про розподіл спільно нажитого майна, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, зупинив до розгляду справи № 133/431/15-ц у Вищому спеціалізованому суді України з розгляду цивільних і кримінальних справ. Вінницький районний суд Вінницької області ухвалою судді від 18.11.2019 поновив провадження та призначив справу до розгляду. Вінницький районний суд Вінницької області ухвалою від 06.02.2020 провадження у справі за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, - [PERSON] , про розподіл спільно нажитого майна, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, зупинив до розгляду справи № 133/431/15-ц у Верховному Суді. Вінницький районний суд Вінницької області ухвалою судді від 19.10.2021 поновив провадження та призначив справу до розгляду. 19.11.2021 позивач [PERSON] подав позовну заяву (про збільшення позовних вимог), яка обґрунтована тим, що «після ознайомлення з матеріалами даної цивільної справи стало відомо, що 11.10.2013 [PERSON] замовила та отримала технічний паспорт на житловий будинок б/н в [ADDRESS] , відповідно до якого, до складу житлового будинку входять: житловий будинок «А» незавершене будівництво готовністю 97%, веранда «а» незавершене будівництво готовністю 99%, ганок, криниця №1, вигрібна яма №2, огорожа №3-6. З доданої до позовної заяви Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб?єкта убачається, що за [PERSON] було зареєстровано право власності на незавершене будівництво готовністю 97% за адресою: [ADDRESS] , земельна ділянка з кадастровим номером 0520655900:02:007:0394, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). З відповідачем він перебував у зареєстрованому шлюбі з 29.09.2007, який було розірвано 26.06.2013. Під час шлюбу за спільні кошти в сумі 25000,00 грн було придбано земельну ділянку площею 0,0977 га, кадастровий номер 0520655900:02:007:0394, цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована в [ADDRESS] . 24.07.2012 вони отримали дозвіл на початок виконання будівельних робіт щодо будівництва індивідуального житлового будинку з мансардним поверхом та господарськими будівлями. В період перебування в зареєстрованому шлюбі за спільні кошти було побудовано стіни житлового будинку, встановлено вікна та двері на першому поверсі, недобудована мансарда (готовність 50%), збудовано ганок, криницю, вигрібну яму, огорожі, хвіртку, ворота, колодязь інженерних мереж, вартістю 116355 грн. Той факт, що земельна ділянка придбана, а житловий будинок частково побудований в період перебування в зареєстрованому шлюбі та спільного проживання за спільні кошти, підтверджується довідками АТ «Укрсиббанк» від 20.09.2021 №59-1-14/33-390 і №59-1-14/33-391 та додатками 1 до довідок і виписками за особистими рахунками. Після розірвання шлюбу в липні 2013 року він заселився в незавершене будівництво і розпочав внутрішні та зовнішні роботи, в 2014 році самостійно добудував житловий будинок під літерою «Д», тамбур «а», сарай «Б», погріб «п/Б», навіс «б», вигрібну яму №8, постійно проживає в даному будинку до даного часу, проводить поточні ремонти, підтримує його в належному стані. Після розірвання шлюбу у них була домовленість про розподіл спільного сумісного майна в добровільному порядку, однак до даного часу питання поділу майна не вирішено, згоди про добровільний поділ майна, що є спільною власністю подружжя, між ними не досягнуто. Навпаки, відповідач звернулась до суду з позовом про усунення перешкод в користуванні будинком шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, та його примусове виселення, обгрунтовуючи позовні вимоги тим, що вона є повним власником житлового будинку (незавершеного будівництва готовність 97%), який розташований за адресою: [ADDRESS] на земельній ділянці з кадастровим номером 0520655900:02:007:0394. Оскільки земельна ділянка та частково житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами були придбані в період шлюбу за спільні кошти, вони є спільною сумісною власністю подружжя, і він відповідно до вимог закону має право на 1/2 частку вказаного майна. Його частка в незавершеному будівництвом житловому будинку (готовністю 97%) є більшою, ніж 50%, оскільки після розірвання шлюбу він самостійно за власні кошти добудував житловий будинок під літерою «А», тамбур «а», сарай «Б», погріб «п/Б», навіс «б», вигрібну яму №8, однак він не бажає збільшувати свою частку у спільній сумісній власності подружжя. Таким чином, він має право власності на 1/2 частку земельної ділянки площею 0,0977 га, кадастровий номер 0520655900:02:007:0394, цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована в [ADDRESS] , та на 1/2 частку незавершеного будівництва готовністю 97%, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Тому просить поділити спільне сумісне майно подружжя та виділити йому на праві власності 1/2 ідеальну частку земельної ділянки площею 0,0977 га, кадастровий номер 0520655900:02:007:0394, цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована в [ADDRESS] , та 1/2 ідеальну частку незавершеного будівництва житлового будинку готовністю 97%, розташованого за адресою: [ADDRESS] ». 21.07.2022 відповідач [PERSON] подала письмові пояснення, які обґрунтовані тим, що «вона є повним власником житлового будинку (незавершеного будівництва готовність 97%), який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , на земельній ділянці з кадастровим номером 0520655900:02:007:0394. Вона перебувала в шлюбі з [PERSON] з 29.09.2007 до 26.06.2013. 28.05.2012 вона взяла у борг у [PERSON] під розписку грошові кошти в розмірі 20000 доларів США для придбання земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] . 05.07.2012 між ними також був укладений в письмовій формі договір позики на суму 10000 доларів США, на підставі якого вона взяла борг у [PERSON] для будівництва будинку. Грошові кошти вона повинна була повернути за першою вимогою кредитора [PERSON] . На вимогу [PERSON] про повернення грошових коштів по боргових розписках вона грошові кошти не повернула (на той момент), а тому [PERSON] звернувся до Козятинського міськрайонного суду Вінницької області та просив стягнути з неї борг у розмірі 239775 грн, що станом на 01.08.2012 еквівалентно 30000 доларів США. Козятинський міськрайонний суд Вінницької області рішенням від 24.03.2015 (справа № 133/431/15-ц) позов задовольнив. В подальшому ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 13.09.2016 рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 24.03.2015 за апеляційною скаргою [PERSON] залишено без змін. Постановою Верховного Суду від 26.09.2018 в задоволенні касаційної скарги [PERSON] на ухвалу Апеляційного суду Вінницької області від 13.09.2016 та рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 24.03.2015 відмовлено. Вже перебуваючи в іншому шлюбі з [PERSON] , рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 24.03.2015 було виконане повністю. Вона сплатила за рахунок власних грошових коштів [PERSON] борг у розмірі 30000 доларів США, про що свідчить нотаріально посвідчена заява [PERSON] від 12.10.2019 про отримання даних коштів та нотаріально посвідчена заява [PERSON] (чоловіка) від 12.10.2019 про його згоду надати дружині кошти на сплату нею суми боргу в розмірі 30000 доларів США [PERSON] 24.12.2012 лише вона отримала дозвіл на початок виконання будівельних робіт щодо будівництва індивідуального житлового будинку з мансардним поверхом та господарськими будівлями за адресою: [ADDRESS] . Таким чином, вона придбала земельну ділянку та будівельні матеріали, хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти, а тому дане майно належить їй на праві приватної власності та не підлягає поділу. Позивач надав до суду ряд виписок за особистими рахунками та дві довідки №59-1-14/33-459 і №59-1-14/33-460, проте у них не зазначено цільове призначення коштів, які були б перераховуванні з банківської картки позивача для будівництва стіни житлового будинку, встановлення вікон, дверей на першому поверсі, збудування ганку, криниці, вигрібної ями, огорожі, хвіртки, воріт, колодязя інженерних мереж (вартістю 116335 грн), про що він зазначає у тексті позовної заяви. Крім того, у виписках із банківських карток №26003102576201 та №26004102576200 взагалі відсутні відомості щодо перерахування грошових коштів для придбання земельної ділянки та купівлі будівельних матеріалів для побудови житлового будинку. Отже, позивач надав неналежні документи до суду щодо придбання земельної ділянки та побудови житлового будинку частково за спільні кошти в період зареєстрованого шлюбу колишнього подружжя. Тому просить відмовити у задоволенні позовних вимог». Вінницький районний суд Вінницької області ухвалою від 29.08.2022 прийняв до провадження збільшення позовних вимог за позовом [PERSON] до [PERSON] , за участю третьої особи на стороні відповідача без самостійних вимог - [PERSON] про розподіл спільно нажитого майна, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, в редакції від 19.11.2021; витребував з КП «Вінницьке ООБТІ» для огляду в судовому засіданні матеріали інвентаризаційної справи №3445 на садибний (індивідуальний) житловий будинок б/н в [ADDRESS] . 05.09.2022 на виконання вимог ухвали Вінницького районного суду Вінницької області від 29.08.2022 КП «ВООБТІ» надало інвентаризаційну/реєстраційну справу №3558 (3445) на об`єкт нерухомого майна, що розташований за адресою: [ADDRESS] . 08.11.2022 відповідач [PERSON] подала додаткові письмові пояснення, які мотивовані тим, що «вона є повним власником житлового будинку (незавершеного будівництва готовність 97%), який розташований за адресою: [ADDRESS] , на земельній ділянці з кадастровим номером 0520655900:02:007:0394. Крім того, власність на землю та будинок, саме [PERSON] підтверджується такими документами: зведеним актом вартості будівель та споруд від 11.10.2013; технічним описом господарських споруд від 11.10.2013; технічним паспортом б/н від 11.10.2013; повідомленням про початок будівельних робіт від 24.07.2012; будівельним паспортом № [NUMBER] , який був виданий на ім?я [PERSON] ; Державним актом про право власності на земельну ділянку від 01.06.2012; договором купівлі-продажу земельної ділянки №573 від 07.06.2012, виданого на ім?я [PERSON] ; витягом з Державного земельного кадастру на земельну ділянку від 20.03.2014; зведеним актом вартості будівель та споруд від 01.04.2016. Крім того, саме нею було проведено первинну технічну інвентаризацію об`єкту незавершеного будівництва, а також вона уклала договір по проведенню первинної технічної інвентаризації об`єкта незавершеного будівництва №2010 від 09.10.2013. Позивач безпідставно підписав ряд документів, які містяться в матеріалах інвентаризаційної справи №3558 від 2013 року, оскільки жодного відношення до будинку та земельної ділянки він не має. Крім того, в інвентаризаційній справі №3558 міститься лист Стрижавської селищної ради №865 від 17.07.2015, у якому зазначено, що виконавчий комітет Стрижавської селищної ради не має права присвоїти поштову адресу на земельній ділянці за адресою: [ADDRESS] , що ще раз підтверджує факт того, що відповідач жодного відношення до земельної ділянки не має. Отже, у позивача відсутні належні докази щодо придбання земельної ділянки та побудови житлового будинку за спільні кошти в період зареєстрованого шлюбу колишнього подружжя. Тому просить відмовити у задоволенні позовних вимог». На підставі розпорядження керівника апарату Вінницького районного суду Вінницької області щодо проведення повторного автоматизованого розподілу справи №90/24 від 03.04.2024 головуючий суддя Вінницького районного суду Вінницької області Ганкіна І.А., відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, у цивільній справі № 128/2072/16-ц замінена на головуючого суддю Вінницького районного суду Вінницької області Карпінську Ю.Ф. Вінницький районний суд Вінницької області ухвалою судді від 08.04.2024 прийняв до провадження цивільну справу за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, - [PERSON] , про розподіл спільно нажитого майна, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, та повторно призначив судовий розгляд справи по суті. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] - адвокат Байдак В.Г. суду зазначив, що після ознайомлення з матеріалами даної цивільної справи стало відомо, що 11.10.2013 [PERSON] замовила та отримала технічний паспорт на житловий будинок б/н в [ADDRESS] , відповідно до якого, до складу житлового будинку входять: житловий будинок «А» незавершене будівництво готовністю 97%, веранда «а» незавершене будівництво готовністю 99%, ганок, криниця №1, вигрібна яма №2, огорожа №3-6. З доданої до позовної заяви Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно убачається, що за [PERSON] було зареєстровано право власності на незавершене будівництво готовністю 97% за адресою: [ADDRESS] , земельна ділянка з кадастровим номером 0520655900:02:007:0394, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). З відповідачем [PERSON] перебував у зареєстрованому шлюбі з 29.09.2007, який було розірвано 26.06.2013. Під час шлюбу за спільні кошти у розмірі 25000 грн було придбано земельну ділянку площею 0,0977 га, кадастровий номер 0520655900:02:007:0394, цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована в [ADDRESS] . 24.07.2012 вони отримали дозвіл на початок виконання будівельних робіт щодо будівництва індивідуального житлового будинку з мансардним поверхом та господарськими будівлями. В період перебування в зареєстрованому шлюбі за спільні кошти було побудовано стіни житлового будинку, встановлено вікна та двері на першому поверсі, недобудована мансарда (готовність 50%), збудовано ганок, криницю, вигрібну яму, огорожі, хвіртку, ворота, колодязь інженерних мереж, вартістю 116355 грн. Той факт, що земельна ділянка придбана, а житловий будинок частково побудований в період перебування в зареєстрованому шлюбі та спільного проживання за спільні кошти, підтверджується довідками АТ «Укрсиббанк» від 20.09.2021 №59-1-14/33-390 і №59-1-14/33-391 та додатками 1 до довідок і виписками за особистими рахунками. Після розірвання шлюбу в липні 2013 року [PERSON] заселився в незавершене будівництво, розпочав внутрішні та зовнішні роботи, в 2014 році самостійно добудував житловий будинок під літерою «Д», тамбур «а», сарай «Б», погріб «п/Б», навіс «б», вигрібну яму №8, постійно проживає у вказаному будинку до теперішнього часу, проводить поточні ремонти, підтримує його в належному стані. Після розірвання шлюбу у позивача з відповідачем була домовленість про розподіл спільного сумісного майна в добровільному порядку, однак до цього часу питання поділу майна не вирішено, згоди про добровільний поділ майна, що є спільною власністю подружжя, між ними не досягнуто. Навпаки, відповідач звернулась до суду з позовом про усунення перешкод в користуванні будинком шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, та примусове виселення [PERSON] , обгрунтовуючи позовні вимоги тим, що вона є повним власником житлового будинку (незавершеного будівництва готовність 97%), який розташований за адресою: [ADDRESS] на земельній ділянці з кадастровим номером 0520655900:02:007:0394. Оскільки земельна ділянка та частково житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами були придбані в період шлюбу за спільні кошти, вони є спільною сумісною власністю подружжя, і позивач відповідно до вимог закону має право на 1/2 частку вказаного майна. Його частка в незавершеному будівництвом житловому будинку (готовністю 97%) є більшою, ніж 50%, оскільки після розірвання шлюбу позивач самостійно за власні кошти добудував житловий будинок під літерою «А», тамбур «а», сарай «Б», погріб «п/Б», навіс «б», вигрібну яму №8, однак позивач не бажає збільшувати свою частку у спільній сумісній власності подружжя. Таким чином, він має право на 1/2 спільного майна подружжя. Тому просить поділити спільне сумісне майно подружжя та виділити йому на праві власності 1/2 ідеальну частку земельної ділянки та 1/2 ідеальну частку незавершеного будівництва житлового будинку готовністю 97%, розташованого за адресою: [ADDRESS] . З іншими позовами про поділ майна подружжя позивач [PERSON] не звертався. Розгляд даної справи неодноразово зупинявся, оскільки подавалися апеляційні та касаційні скарги на рішення інших судів, які мали значення для даної справи. Під час розгляду справи в Козятинському міськрайонному суді Вінницької області було встановлено, що відповідачу надавалися в борг кошти, рішенням ухвалено стягнути кошти з відповідача. На даний час позивач також проживає в будинку за адресою: [ADDRESS] . Представник відповідача [PERSON] та третьої особи [PERSON] - адвокат Лунегов О.О. в судовому засіданні зазначив, що [PERSON] є єдиним власником житлового будинку (незавершеного будівництва готовність 97%), який розташований за адресою: [ADDRESS] , на земельній ділянці з кадастровим номером 0520655900:02:007:0394. [PERSON] дійсно перебувала в шлюбі з [PERSON] з 29.09.2007 до 26.06.2013. 28.05.2012 [PERSON] взяла у борг у [PERSON] під розписку грошові кошти в розмірі 20000 доларів США для придбання земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] . 05.07.2012 між ними також був укладений в письмовій формі договір позики на суму 10000 доларів США, на підставі якого вона взяла борг у [PERSON] для будівництва будинку. Грошові кошти [PERSON] повинна була повернути за першою вимогою кредитора [PERSON] . На вимогу [PERSON] про повернення грошових коштів по боргових розписках вона грошові кошти не повернула (на той момент), а тому [PERSON] звернувся до Козятинського міськрайонного суду Вінницької області та просив стягнути з неї борг у розмірі 239775 грн, що станом на 01.08.2012 еквівалентно 30000 доларів США. Козятинський міськрайонний суд Вінницької області рішенням від 24.03.2015 (справа № 133/431/15-ц) позов задовольнив. В подальшому ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 13.09.2016 рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 24.03.2015 за апеляційною скаргою [PERSON] залишено без змін. Постановою Верховного Суду від 26.09.2018 в задоволенні касаційної скарги [PERSON] на ухвалу Апеляційного суду Вінницької області від 13.09.2016 та рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 24.03.2015 відмовлено. [PERSON] сплатила за рахунок власних грошових коштів [PERSON] борг у розмірі 30000 доларів США, про що свідчить нотаріально посвідчена заява [PERSON] від 12.10.2019 про отримання даних коштів та нотаріально посвідчена заява [PERSON] від 12.10.2019 про його згоду надати дружині кошти на сплату нею суми боргу в розмірі 30000 доларів США [PERSON] . 24.12.2012 лише [PERSON] отримала дозвіл на початок виконання будівельних робіт щодо будівництва індивідуального житлового будинку з мансардним поверхом та господарськими будівлями. Крім того, належність [PERSON] будинку, крім іншого, підтверджується документами, які містяться в матеріалах інвентаризаційної справи. Таким чином, [PERSON] придбала земельну ділянку та житловий будинок (незавершеного будівництва готовність 97%), хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти, а тому дане майно належить їй на праві приватної власності та не підлягає поділу. Позивач надав до суду ряд виписок за особистими рахунками та дві довідки №59-1-14/33-459 і №59-1-14/33-460, проте у них не зазначено цільове призначення коштів, які були б перераховані з банківської картки позивача для будівництва стіни житлового будинку, встановлення вікон, дверей на першому поверсі, збудування ганку, криниці, вигрібної ями, огорожі, хвіртки, воріт, колодязя інженерних мереж (вартістю 116335 грн), про що він зазначає у тексті позовної заяви. Крім того, у виписках із банківських карток №26003102576201 та №26004102576200 взагалі відсутні відомості щодо перерахування грошових коштів для придбання земельної ділянки та купівлі будівельних матеріалів для побудови житлового будинку. Позивач безпідставно підписав ряд документів, які містяться в матеріалах інвентаризаційної справи №3558 від 2013 року, оскільки жодного відношення до будинку та земельної ділянки він не має. Крім того, в інвентаризаційній справі №3558 міститься лист Стрижавської селищної ради №865 від 17.07.2015, у якому зазначено, що виконавчий комітет Стрижавської селищної ради не має права присвоїти поштову адресу на земельній ділянці за адресою: [ADDRESS] , що ще раз підтверджує факт того, що відповідач жодного відношення до земельної ділянки не має. Отже, у позивача відсутні належні докази щодо придбання земельної ділянки та побудови житлового будинку, за спільні кошти в період зареєстрованого шлюбу колишнього подружжя. Тому просить відмовити у задоволенні позовних вимог. Земельна ділянка дійсно придбана в період шлюбу [PERSON] та [PERSON] за 25000 грн. Будинок будувався, коли сторони були в шлюбі. У судовому засіданні під час судових дебатів представник відповідача [PERSON] та третьої особи [PERSON] - адвокат Лунегов О.О. просив звернути увагу на те, що сторона позивача зазначили ціну позову у розмірі 70786 грн, однак у матеріалах справи відсутній звіт про оцінку спірного майна: земельної ділянки та будівельних матеріалів. Приблизно у грудні 2021 року представник позивача подавав заяву про уточнення позовних вимог, яка ухвалою суду була прийнята до розгляду, однак позовні вимоги не можуть бути уточнені. Крім того, зазначив усе те, що виклав письмово та подав до суду у виді «письмові пояснення». Позивач [PERSON] та його представник - адвокат Байдак В.Г. у судове засідання на судові дебати не з`явилися, хоч у встановленому законом порядку повідомлялися про дату, час та місце розгляду справи. Однак представник позивача [PERSON] - адвокат Байдак В.Г. попередньо подав до суду письмовий виступ в дебатах, в якому, крім іншого, просив судове засідання проводити за його відсутності та за відсутності позивача. Заслухавши учасників справи, оглянувши письмові докази у справі та надавши їм належну правову оцінку, врахувавши виступи в судових дебатах, подані учасниками справи у письмовому вигляді, суд дійшов такого висновку. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом установлено, що 29.09.2007 [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 29.09.2007 (т. 1 а.с. 8). 26.06.2013 розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] від 26.06.2013 (т. 1 а.с. 9). Згідно з копією договору купівлі-продажу земельної ділянки від 07.06.2012, [PERSON] (продавець) та [PERSON] (покупець) уклали цей договір про те, що продавець передав у власність, а покупець прийняв земельну ділянку та сплатив за неї обговорену в п. 2.1 суму; кадастровий номер земельної ділянки 0520655900:02:007:0394; місце розташування - [ADDRESS] ; цільове призначення земельної ділянки - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд; згідно з даними витягу в Поземельної книги про земельну ділянку, виданого Управлінням Держкомзему у Вінницькому районі Вінницької області 06.06.2012 за №000270121252012, кількісна характеристика (експлікація земель) всієї земельної ділянки складає 0,0977 га; за домовленістю сторін продаж земельної ділянки вчиняється за узгодженою сторонами ціною, що становить 25000,00 грн, які покупець сплатив продавцеві віч-на-віч до підписання цього договору; покупець купує земельну ділянку в спільну сумісну власність, згода чоловіка на купівлю викладена в заяві, що посвідчена приватним нотаріусом Вінницького РНО Марунько О.Г. 07.06.2012 за №572 (т. 1 а.с. 10). За замовленням [PERSON] у 2012 році було сформовано будівельний паспорт № [NUMBER] на будівництво житлового будинку, господарських будівель та споруд в [ADDRESS] на земельні ділянці з кадастровим номером 0520655900:02:007:0394, що підтверджується копією будівельного паспорту № [NUMBER] (т. 1 а.с. 12-25). Відповідно до копії повідомлення про початок виконання будівельних робіт/про зміну даних у повідомленні про початок виконання будівельних робіт від 24.07.2012, [PERSON] повідомляє начальника інспекції державного архітектурно-будівельного контрою у Вінницькій області про початок виконання будівельних робіт від 24 липня 2012 року щодо будівництва індивідуального житлового будинку з мансардним поверхом та господарськими будівлями в [ADDRESS] , згідно з будівельним паспортом № [NUMBER] , виданим відділом містобудування та архітектури Вінницької районної державної адміністрації 17.07.2012, загальна площа 93,1 кв.м (т. 1 а.с. 11). Згідно з копіями розписок від 07.07.2012 та від 13.07.2012, сусіди [PERSON] та [PERSON] надають дозвіл своїй сусідці [PERSON] побудувати будинок та господарську будівлю (т. 1 а.с. 29, 30). Відповідно до акту обстеження матеріально-побутових умов від 26.04.2016 за адресою: [ADDRESS] , зі слів сусідів у будинку в [ADDRESS] проживає [PERSON] з липня 2013 року (т. 1 а.с. 31). З копії технічного паспорту від 01.04.2016 на садибний (індивідуальний) житловий будинок убачається, що за адресою: [ADDRESS] розташовані: житловий будинок літ. «А» площею 53,6 кв.м, рік побудови - 2014; мансарда незавершена будівництвом готовністю 50% літ. «м/А» площею 53,6 кв.м, рік побудови - 2012; тамбур літ. «а» площею 4,5 кв.м, рік побудови - 2014; ганок площею 4,7 кв.м, рік побудови - 2012; сарай літ. «Б» площею 44,3 кв.м, рік побудови - 2014; погріб літ. «п/Б» площею 6,5 кв.м, рік побудови - 2014; навіс літ. «б» площею 14,2 кв.м, рік побудови - 2014; криниця №1, рік побудови - 2012; вигрібна яма №2, рік побудови - 2012; огорожа №3, рік побудови - 2012; хвіртка №4, рік побудови - 2012; ворота №5, рік побудови - 2012; огорожа №6, рік побудови - 2012; колодязь інженерних мереж №7, рік побудови - 2012; вигрібна яма №8, рік побудови - 2014; інвентаризаційна вартість будинку, господарських будівель та споруд - 399233,00 грн (т. 1 а.с. 32-37). Згідно з актом обстеження матеріально-побутових умов від 26.04.2016 за адресою: [ADDRESS] , при перевірці матеріально-побутових умов комісією у складі депутата [PERSON] та сусідів [PERSON] , [PERSON] встановлено: «У [ADDRESS] у 2012 році було розпочато будівництво житлового будинку [PERSON] та його дружиною. Спільно з дружиною побудовано коробку будинку, покрівля, криниця та каналізація. В липні 2013 року [PERSON] поселився в незавершене будівництво і розпочав внутрішні та зовнішні роботи без дружини самостійно. А саме: облаштував ванну кімнату, кухню, вітальню. Встановив меблі та побутову техніку. А також встановив твердопаливне парове опалення. Збудував погріб, сарай, вигрібну яму, а також весь цей час обробляє земельну ділянку»; висновок комісії: «Дійсно, зі слів сусідів [PERSON] розпочав спільно будівництво з дружиною. А потім у 2013 році заселився у будинок після розлучення та розпочав самостійно внутрішні та зовнішні роботи» (т. 1 а.с. 57). Відповідно до копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 13.12.2013, [PERSON] та [PERSON] 13.12.2013 зареєстрували шлюб (т. 1 а.с. 61). Козятинський міськрайонний суд Вінницької області рішенням від 24.03.2015 (справа № 133/431/15-ц) ухвалив стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість у розмірі 239775 грн, що еквівалентно 30000 доларів США згідно з офіційним курсом НБУ станом на 05.07.2012, відповідно до розписок від 28 травня 2012 року та від 05 липня 2012 року, що підтверджується копією такого рішення (т. 1 а.с. 110). Апеляційний суд Вінницької області ухвалою від 13.09.2016 (справа № 133/431/15-ц) відхилив апеляційну скаргу [PERSON] ; рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 24 березня 2015 року у цій справі залишив без змін (т. 1 а.с. 111-112). Верховний Суд постановою від 26.09.2018 (справа № 133/431/15-ц) постановив залишити без задоволення касаційну скаргу [PERSON] ; рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 24.03.2015 та ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 13.09.2016 залишив без змін (т. 1 а.с. 113-116). Верховний Суд постановою від 16.03.2021 (справа № 133/2718/18) касаційну скаргу представника [PERSON] - адвоката Коваль Т.Д. на постанову Вінницького апеляційного суду від 23.10.2019 залишив без задоволення; постанову Вінницького апеляційного суду від 23.10.2019 залишив без змін (т. 1 а.с. 148-155). Згідно з копією інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 26.01.2021, незавершене будівництво готовністю 97%, розташоване за адресою: [ADDRESS] , на земельній ділянці з кадастровим номером 0520655900:02:007:0394, на праві приватної власності зареєстроване за [PERSON] (т. 1 а.с. 175). Відповідно до довідки від 18.11.2021 №59-1-14/33-459 та додатку 1 до довідки, в АТ «УКРСИББАНК» клієнт [PERSON] має поточний рахунок № [NUMBER] , за яким в період з 01.07.2012 до 31.12.2014 проводились дебетові та кредитові операції на загальну суму 3987940,00 грн, перелік яких надається у додатку 1 (т. 1 а.с. 181, 182). З копії виписки за особовим рахунком [NUMBER] убачається, що з 01.07.2012 до 31.12.2014 [PERSON] проводилися операції з коштами (т. 1 а.с. 184-225). Відповідно до довідки від 18.11.2021 №59-1-14/33-460 та додатку 1 до довідки, в АТ «УКРСИББАНК» клієнт [PERSON] має поточний рахунок № [NUMBER] , за яким в період з 01.07.2012 до 31.12.2014 проводились дебетові та кредитові операції на загальну суму 1174821,56 грн, перелік яких надається у додатку 1 (т. 1 а.с. 226, 227). З копії виписки за особовим рахунком [NUMBER] убачається, що з 01.07.2012 до 31.12.2014 [PERSON] проводилися операції з коштами (т. 1 а.с. 228-242). Згідно з копією витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 20.03.2014, земельна ділянка площею 0,0977 га, з кадастровим номером 0520655900:02:007:0394, розташована в [ADDRESS] , цільове призначення - 02.01 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), на праві приватної власності зареєстрована за [PERSON] (т. 2 а.с. 41-42). У заяві від 12.10.2019, посвідченій приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Лукашенко В.Б., [PERSON] повідомляє, що він отримав від [PERSON] суму боргу 30000 доларів США, яку по рішенню Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 24.03.2015 (справа № 133/431/15-ц), відповідно до розписок від 28.05.2012 та 05.07.2015, було стягнуто з [PERSON] ; жодних претензій до [PERSON] він не має, що підтверджується копією такої заяви (т. 2 а.с. 59). У заяві від 12.10.2019, посвідченій приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Лукашенко В.Б., [PERSON] дає свою згоду дружині [PERSON] , на сплату нею суми боргу 30000 доларів США, яку по рішенню Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 24.03.2015 (справа № 133/431/15-ц), відповідно до розписок від 28.05.2012 та 05.07.2015, було стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] , що підтверджується копією такої заяви (т. 2 а.с. 60). Відповідно до ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно зі ст. 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. У частині першій статті 69 СК України визначено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Законодавцем визначено, що право на поділ майна, яке перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення (частина перша статті 71 СК України). Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та статтею 372 ЦК України. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 57 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто. Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними за час шлюбу. Разом з тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі у судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 24.05.2017 (справа № 6-843цс17) та постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.11.2018 (справа № 372/504/17). Отже, на майно, набуте за час шлюбу, діє презумпція виникнення права спільної сумісної власності подружжя, а визнання такого майна особистою приватною власністю дружини чи чоловіка потребує доведенню. У статті 68 СК України закріплено, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до ЦК України. Наведені правові висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.11.2018 (справа № 372/504/17). Верховний Суд у постанові від 09.07.2021 (справа № 161/8116/19) зазначив, що якщо майно придбано під час шлюбу, то реєстрація прав на нього (транспортний засіб, житловий будинок чи іншу нерухомість) лише на ім`я одного із подружжя не спростовує презумпцію належності його до спільної сумісної власності подружжя. Установлено, що 29.09.2007 [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб. 07.06.2012 між [PERSON] (продавець) та [PERSON] (покупець) укладено договір купівлі-продажу, за яким продавець передав у власність, а покупець прийняв земельну ділянку з кадастровим номером 0520655900:02:007:0394, розташовану в [ADDRESS] , цільове призначення земельної ділянки - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, та сплатила за неї обговорену в п. 2.1 суму (25000 грн). У подальшому за замовленням [PERSON] у 2012 році було сформовано будівельний паспорт № [NUMBER] на будівництво житлового будинку, господарських будівель та споруд в [ADDRESS] на земельні ділянці з кадастровим номером 0520655900:02:007:0394. 24.07.2012 [PERSON] повідомила начальника інспекції державного архітектурно-будівельного контрою у Вінницькій області про початок виконання будівельних робіт щодо будівництва індивідуального житлового будинку з мансардним поверхом та господарськими будівлями в [ADDRESS] , згідно з будівельним паспортом № [NUMBER] , виданим відділом містобудування та архітектури Вінницької районної державної адміністрації 17.07.2012, загальна площа 93,1 кв.м. 26.06.2013 розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] . З копії технічного паспорту від 01.04.2016 на садибний (індивідуальний) житловий будинок убачається, що за адресою: [ADDRESS] розташовані: житловий будинок літ. «А» площею 53,6 кв.м, рік побудови - 2014; мансарда незавершена будівництвом готовністю 50% літ. «м/А» площею 53,6 кв.м, рік побудови - 2012; тамбур літ. «а» площею 4,5 кв.м, рік побудови - 2014; ганок площею 4,7 кв.м, рік побудови - 2012; сарай літ. «Б» площею 44,3 кв.м, рік побудови - 2014; погріб літ. «п/Б» площею 6,5 кв.м, рік побудови - 2014; навіс літ. «б» площею 14,2 кв.м, рік побудови - 2014; криниця №1, рік побудови - 2012; вигрібна яма №2, рік побудови - 2012; огорожа №3, рік побудови - 2012; хвіртка №4, рік побудови - 2012; ворота №5, рік побудови - 2012; огорожа №6, рік побудови - 2012; колодязь інженерних мереж №7, рік побудови - 2012; вигрібна яма №8, рік побудови - 2014; інвентаризаційна вартість будинку, господарських будівель та споруд - 399233,00 грн. Позивач [PERSON] , звертаючись до суду із вказаним позовом, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, просить поділити спільне сумісне майно подружжя та виділити йому на праві власності 1/2 ідеальну частку земельної ділянки площею 0,0977 га, кадастровий номер 0520655900:02:007:0394, цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована в [ADDRESS] , та 1/2 ідеальну частку незавершеного будівництва житлового будинку готовністю 97%, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Варто зауважити, що під час розгляду даної справи позивач [PERSON] не звертався до суду із заявою «про уточнення позовних вимог», про що стороною відповідача було зазначено у судовому засіданні. Подана до суду 19.11.2021 представником позивача [PERSON] - адвокатом Байдаком В.Г. «позовна заява (про збільшення позовних вимог)» Вінницьким районним судом Вінницької області ухвалою від 29.08.2022 (у складі судді Ганкіної І.А.) прийнята до провадження. Водночас відповідач [PERSON] , не погоджуючись із такими вимогами позивача, вказує на те, що «вона є повним власником житлового будинку (незавершеного будівництва готовністю 97%), який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , на земельній ділянці з кадастровим номером 0520655900:02:007:0394. 28.05.2012 вона взяла у борг у [PERSON] під розписку грошові кошти в розмірі 20000 доларів США для придбання земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] . 05.07.2012 між ними також був укладений в письмовій формі договір позики на суму 10000 доларів США, на підставі якого вона взяла борг у [PERSON] для будівництва будинку. Вказані кошти вона повернула після розірвання шлюбу з [PERSON] . Вважає, що вона придбала земельну ділянку та житловий будинок - об`єкт незавершеного будівництва (готовністю 97%), хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти, а тому дане майно належить їй на праві приватної власності та не підлягає поділу». Отже, у даному випадку сторона відповідача спростовує презумпцію виникнення права спільної сумісної власності подружжя. За змістом частини третьої статті 61 СК України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч. 4 ст. 65 СК України, договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого із подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Виходячи зі змісту статей 60, 65 СК України, при поділі майна подружжя враховуються також борги подружжя за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Отже, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то цивільні права та обов`язки за цим договором виникають в обох із подружжя, а тому якщо боргові зобов`язання підтверджуються наявними у справі доказами, такі боргові зобов`язання повинні ураховуватися при поділі майна подружжя. Подібні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.06.2020 (справа № 638/18231/15-ц). Виконання кредитних зобов`язань, які виникли у обох з подружжя, за рахунок особистих коштів одного з них (у тому числі і частково) може бути підставою для вимог до іншого подружжя, в тому числі і за правилами статті 544 ЦК України. Так, відповідно до статті 544 ЦК України, боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього. Якщо один із солідарних боржників не сплатив частку, належну солідарному боржникові, який у повному обсязі виконав солідарний обов`язок, несплачене припадає на кожного з решти солідарних боржників у рівній частці. Зазначена компенсація може бути стягнута лише у разі погашення за особисті кошти кредитної заборгованості, що узгоджується з правовими висновками Верховного Суду України, викладеним у постанові від 07.09.2016 (справа № 6-801цс16) та в постанові Верховного Суду від 06.06.2018 (справа № 712/6574/16-ц). Установлено, що Козятинський міськрайонний суд Вінницької області рішенням від 24.03.2015 (справа № 133/431/15-ц) ухвалив стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість у розмірі 239775 грн, що еквівалентно 30000 доларів США згідно з офіційним курсом НБУ станом на 05.07.2012, відповідно до розписок від 28 травня 2012 року та від 05 липня 2012 року. У заяві від 12.10.2019, посвідченій приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Лукашенко В.Б., [PERSON] повідомляє, що він отримав від [PERSON] суму боргу 30000 доларів США, яку по рішенні Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 24.03.2015 (справа № 133/431/15-ц), відповідно до розписок від 28.05.2012 та 05.07.2015, було стягнуто з [PERSON] ; жодних претензій до [PERSON] він не має. Слід зазначити, що у матеріалах даної цивільної справи відсутні докази, які б свідчили про придбання будь-якого майна за кошти, передані за договорами позики від 28.05.2012 та від 05.07.2012, укладеними між [PERSON] та [PERSON] . Сам по собі факт зазначення у розписці про ціль позики, безумовно, не свідчить про те, що позика була витрачена на придбання спірного майна та про обізнаність позивача про існування такої позики. Вказане узгоджується із позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 24.11.2021 (справа № 675/347/18-ц). Крім того, із наявних у матеріалах справи судових рішень у справі № 133/431/15-ц убачається, що позивач [PERSON] під час апеляційного та касаційного оскарження рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 24.03.2015 вказував про відсутність його згоди на позику боргових сум, як другого з подружжя. Водночас Верховний Суд у постанові від 26.09.2018 у справі № 133/431/15-ц вказав, що «посилання заявника на те, що оскаржуваним судовим рішенням порушуються його права на частку у майні, що є спільною власністю подружжя, також не можуть бути прийняті до уваги, з огляду на те, що суди при вирішенні спору не встановлювали обставини придбання будь-якого майна за кошти, передані за договором позики, укладеними між [PERSON] та [PERSON] . Вказані обставини підлягають доказуванню та встановленню у порядку, визначеному цивільним процесуальним законодавством». Судові рішення у справі № 133/431/15-ц не містять висновків про те, що грошові кошти за договорами позики, укладеними між [PERSON] та [PERSON] , були витрачені останньою на придбання спірного майна, як і не містять висновків, що [PERSON] було відомо про існування позики. У даному випадку стороною відповідача не доведено, що договори позики були укладені в інтересах сім`ї. Заінтересована особа може довести, що майно придбане нею у шлюбі, але за її особисті кошти. У цьому разі презумпція права спільної сумісної власності на це майно буде спростована. Якщо ж заява одного з подружжя про те, що річ була куплена за її особисті кошти, не буде належним чином підтверджена, презумпція права спільної сумісної власності подружжя залишиться непохитною. Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц). У цивільних справах суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує на довіру. Судом установлено, що спірну земельну ділянку площею 0,0977 га, кадастровий номер 0520655900:02:007:0394, цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована в [ADDRESS] , було придбано відповідачем [PERSON] 07.06.2012, тобто під час шлюбу з [PERSON] , за 25000 грн, що підтверджується наданою копією договору купівлі-продажу від 07.06.2012, а в борг у [PERSON] відповідач взяла на придбання земельної ділянки кошти у розмірі 20000 доларів. Вказаний факт не доводить тих обставин, що відповідач брала в борг кошти в сумі 20000 доларів на придбання саме земельної ділянки площею 0,0977 га, кадастровий номер 0520655900:02:007:0394, цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована в [ADDRESS] , так і не доводить тих обставин, що дана земельна ділянка була придбана відповідачем за особисті кошти. У зв`язку із зазначеним вище відсутні підстави для спростування презумпції права спільної сумісної власності подружжя та відступлення від засад рівності часток у спільному майні подружжя. Установивши, що спірне нерухоме майно сторони набули у власність під час перебування у зареєстрованому шлюбі, відповідач [PERSON] не спростувала презумпцію спільності права власності подружжя, суд доходить висновку про наявність правових підстав для вирішення питання його поділу. Земельна ділянка площею 0,0977 га, кадастровий номер 0520655900:02:007:0394, цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована у [ADDRESS] , на праві приватної власності зареєстрована за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу №573 від 07.06.2012, тобто під час шлюбу з [PERSON] . Таким чином, відповідно до ст. 60 СК України, таке нерухоме майно є спільною сумісною власністю подружжя, оскільки реєстрація прав на майно лише на ім`я одного із подружжя не спростовує належності його до спільної сумісної власності подружжя. Згідно з ч. 1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб (частина четверта статті 65 СК України). Відповідно до частин першої, другої та четвертої статті 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Згідно зі ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється, або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Відповідно до ст. 372 ЦК України, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Тому, виходячи із загального принципу рівності часток подружжя у спільному майні, [PERSON] та [PERSON] належить по 1/2 частці земельної ділянки площею 0,0977 га, кадастровий номер 0520655900:02:007:0394, цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована у [ADDRESS] . Отже, вимогу позивача про визнання за ним права власності на 1/2 частку земельної ділянки площею 0,0977 га, кадастровий номер 0520655900:02:007:0394, цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована у [ADDRESS] , слід задовольнити. Також установлено, що на вищевказаній земельній ділянці сторони під час шлюбу у липні 2012 року розпочали будівництво житлового будинку, що підтверджується копією повідомлення про початок виконання будівельних робіт/про зміну даних у повідомленні про початок виконання будівельних робіт від 24.07.2012. Згідно з копією інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 26.01.2021, незавершене будівництво готовністю 97%, розташоване за адресою: [ADDRESS] , на земельній ділянці з кадастровим номером 0520655900:02:007:0394, на праві приватної власності зареєстроване за [PERSON] . Поділ житлового будинку (з технічної точки зору) - технічна можливість поділу в натурі житлового будинку у відповідності до часток співвласників (або близьких до цих часток) з облаштуванням у частинах будинку, що виділяються співвласникам, окремих ізольованих як мінімум однокімнатних квартир, у відповідності до вимог нормативних документів. Набуття права власності на об`єкти незавершеного будівництва визначено у статті 331 ЦК України. За змістом частини другої цієї статті, право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна). Відповідно до вимог статей 328 та 329 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. За змістом зазначених норм матеріального права до прийняття новоствореного нерухомого майна до експлуатації та його державної реєстрації право власності на це новостворене нерухоме майно як об`єкт цивільного обороту не виникає, у такому випадку особа є власником лише матеріалів, обладнання, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна). У разі неможливості поділу незакінченого будівництвом будинку суд може визнати право за сторонами спору на будівельні матеріали і конструктивні елементи будинку або з урахуванням конкретних обставин залишити його одній зі сторін, а іншій присудити компенсацію. Визнаючи при цьому право власності на матеріали чи обладнання, суд у своєму рішенні має зазначити (назвати) ці матеріали чи обладнання. До подібних правових висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду в постанові від 12.04.2023 (справа № 511/2303/19), а також Верховний Суд у постановах від 28.02.2023 (справа № 466/6895/19), від 14.06.2023 (справа № 753/1631/20). Правовий аналіз наведених норм матеріального права дозволяє дійти висновку про те, що об`єкт незавершеного будівництва, зведений за час шлюбу, може бути визнаний об`єктом права спільної сумісної власності подружжя із визначенням часток, якщо ступінь готовності об`єкта незавершеного будівництва дає можливість визначити окремі частини, що підлягають виділу та довести його будівництво до завершення. Введення об`єкта в експлуатацію - це завершальний етап зведення об`єкта, що дозволяє отримати право власності і надає можливість підключення до інженерних мереж (обов`язкових для його повноцінного функціонування). Готовим до введення в експлуатацію вважається об`єкт архітектури або інженерна споруда, щодо якого закінчені всі роботи (будівельно-монтажні, оздоблювальні, пуско-налагоджувальні) і підготовлена (оформлена) належним чином вся виконавча документація. Водночас у статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (державна реєстрація прав) - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. За змістом наведеної норми права державна реєстрація прав не є підставою набуття права власності, а є лише засвідченням державою вже набутого особою права власності, що унеможливлює ототожнення факту набуття права власності з фактом його державної реєстрації. При дослідженні судом обставин існування в особи права власності необхідним є перш за все встановлення підстави, на якій особа набула таке право, оскільки сама по собі державна реєстрація прав не є підставою виникнення права власності, такої підстави закон не передбачає (постанови Верховного Суду від 03.06.2020 у справі № 363/4852/17 та від 17.01.2024 у справі № 522/3999/23). Таким чином, введення будинку в експлуатацію - це вимога закону, як і державна реєстрація, що необхідна для юридичного оформлення права власності на цей об`єкт нерухомості. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, що мають значення для вирішення справи. Згідно з ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. У частині другій статті 78 ЦПК України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Сторони зобов`язані визначити коло фактів, на які вони можуть посилатися як на підставу своїх вимог і заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення (частина перша статті 81 ЦПК України). Доказування по цивільній справі, як і судове рішення, не може ґрунтуватися на припущеннях. Обов`язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог та заперечень. Недоведеність обставин, на наявності яких наполягає позивач, - є підставою для відмови у позові; а у разі, якщо на тому наполягає відповідач, - для відхилення його заперечень проти позову (постанова Верховного Суду від 22.04.2021 по справі № 707/2882/19). У випадку невиконання учасником справи його обов`язку із доведення відповідних обставин необхідними доказами, такий учасник має усвідомлювати, що несе ризик відповідних наслідків, зокрема, відмови у задоволенні позовних вимог у зв`язку із їх недоведеністю. В постановах Верховного Суду від 08.08.2019 у справі №450/1686/17 та від 15.07.2019 у справі №235/499/17 зазначено, що аналіз наведених норм процесуального та матеріального права дає підставу вважати, що кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. Суд не може вийти за межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставу та предмет позову. У матеріалах даної справи відсутні відомості про прийняття до експлуатації спірного житлового будинку (об`єкта незавершеного будівництва), розташованого у [ADDRESS] . Відтак, зазначений об`єкт не має юридичного статусу нерухомого майна та вважається незавершеним будівництвом нерухомим майном. Слід зазначити, що у певних випадках, враховуючи ступінь готовності об`єкта незавершеного будівництва, можливості визначити окремі частини і за умови можливості довести до кінця будівництво об`єкта незавершеного будівництва, такий об`єкт може бути поділений між подружжям з визначенням часток кожного на такий об`єкт. У постанові від 03.12.2018 (справа № 525/511/16-ц) Верховний Суд вказував, що за позовом дружини, членів сім?ї забудовника, які спільно будували будинок, а також спадкоємців, суд має право здійснити поділ об?єкта незавершеного будівництва, якщо враховуючи ступінь його готовності, можна визначити окремі частини, що підлягають виділу, і технічно можливо довести до кінця будівництво зазначеними особами. Отже, об?єкт незавершеного будівництва може бути поділеним між подружжям до моменту введення його в експлуатацію, якщо його будівництво завершене або майже завершене, тобто коли можна побачити, що це є саме нерухомим майном, а не грудою будівельних матеріалів. Іншою умовою для поділу такого майна є можливість його поділу. Якщо об?єкт незавершеного будівництва не може бути поділеним між подружжям, то подружжя може поділити будівельні матеріали і конструктивні елементи будинку або залишити такі матеріали одній зі сторін, а іншій присудити грошову компенсацію. Враховуючи, що спірний будинок (незавершене будівництво) не введений в експлуатацію, а судову будівельно-технічну експертизу відносно спірного об`єкта не було проведено, що унеможливлює встановити ступінь готовності незавершеного будівництва станом на даний час, його вартість, точний період будівництва, не встановлено, чи можливо довести до кінця будівництво та провести його поділ. До прийняття новоствореного нерухомого майна до експлуатації та його державної реєстрації право власності на це новостворене нерухоме майно як об`єкт цивільного обороту не виникає, що унеможливлює його поділ. Вказане узгоджується із висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 22.05.2024 (справа № 369/14186/17). Крім того, матеріали справ не містять доказів, що будівництво спірного об`єкта нерухомості здійснювалося за особисті кошти відповідача [PERSON] . Також у матеріалах даної справи відсутні докази щодо матеріалів обладнання, які були використані в процесі будівництва спірного житлового будинку, у зв`язку з чим суд не може визнати право за сторонами спору на будівельні матеріали і конструктивні елементи будинку. Тому позовна вимога щодо визнання за позивачем [PERSON] 1/2 ідеальної частки незавершеного будівництва житлового будинку готовністю 97%, розташованого за адресою: [ADDRESS] , задоволенню не підлягає. Отже, враховуючи зазначені вище обставини, суд доходить висновку, що позовні вимоги [PERSON] слід задовольнити частково, а саме: в порядку поділу спільного майна подружжя визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частку земельної ділянки площею 0,0977 га, кадастровий номер 0520655900:02:007:0394, цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована у [ADDRESS] , а іншу 1/2 частку земельної ділянки площею 0,0977 га, кадастровий номер 0520655900:02:007:0394, цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована у [ADDRESS] , залишити у власності [PERSON] ; решту позовних вимог залишити без задоволення. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10.02.2010, заява № 4909/04).

Outcome: partial