Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-30 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» звернулося до суду із позовною заявою, в якій просило суд стягнути із [PERSON] заборгованість за кредитним договором №1109234 від 09.11.2023 у розмірі 23\~800 гривень 00 копійок. Крім того позивач просив суд стягнути із відповідача судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2422 гривні 40 копійок. В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що між ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» та [PERSON] 09.11.2023 укладено кредитний договір №1109234 від 09.11.2023 в електронній формі у відповідності до Закону України «Про електронну комерцію», які підписано відповідачем за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором.\~ Як вбачається з позовної заяви, відповідно до умов вищезазначеного договору кредитодавець зобов`язався передати позичальнику кредитні кошти у сумі 4000 гривень 00 копійок, зі сплатою процентів за користування кредитами і інших платежів та можливих штрафних санкцій, які передбачені кредитними договорами. Крім того, позивач вказав, що ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» свої зобов`язання за кредитними договорами виконали, перерахувавши на картковий рахунок позичальника грошові кошти у загальному розмірі 4000 гривень 00 копійок, а відповідач взяті на себе зобов`язання щодо повернення кредитних коштів за умовами кредитного договору не виконав, внаслідок чого станом у нього виникла заборгованість перед ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» за кредитним договором №1109234 від 09.11.2023 у розмірі 23800 гривень 00 копійок, яка складається із: заборгованості за кредитом в сумі 4000 гривень 00 копійок; заборгованості по відсоткам в сумі 19800 гривень 00 копійок. Також представник позивача у позовній заяві вказала, що між ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» та ТОВ «Фінансова компанія «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» укладено договір факторингу, відповідно до умов яких ТОВ «Фінансова компанія «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» набула право вимоги до відповідача [PERSON] за зазначеними вище кредитним договором. Як запевнив позивач, відповідач на день звернення до суду отримані в кредит грошові кошти не повернув та не сплатив інші платежі, передбачені умовами договору, внаслідок чого станом у нього виникла заборгованість перед ТОВ «КРЕДИТ-КАПІТАЛ», яка складається із заборгованості за кредитним договором №1109234 від 09.11.2023 у розмірі 23800 гривень 00 копійок, яка складається із: заборгованості за кредитом в сумі 4000 гривень 00 копійок; заборгованості по відсоткам в сумі 19800 гривень 00 копійок; Зазначене вище й послугувало підставою для звернення ТОВ «Фінансова компанія «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» до суду із позовом. 04 червня 2025 року суддею Коломацького районного суду Харківської області відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження за вказаним вище позовом і справу призначено до розгляду у судовому засіданні, про що постановлено відповідну ухвалу. 17 червня 2025 року представником відповідача адвокатом Пишногуб Н.О., діючою в інтересах [PERSON] , шляхом формування відповідного документа в системі «Електронний суд» до суду подано відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача, заперечуючи\~факт підписання [PERSON] кредитного договору, повністю \~заперечила проти задоволення позову та просила суд відмовити у задоволенні заявлених позивачем вимог \~з тих \~підстав, що:\~1) позивачем не надано належних і допустимих доказів того, що долучений до матеріалів справи кредитний договір (у вигляді його паперової копії), було створено в порядку визначеному Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг», а також те, що він підписувався електронним підписом уповноваженою на те особою (з можливістю ідентифікувати підписантів договору), що є обов`язковим реквізитом електронного документа; 2) матеріали справи не містять жодного належного, достатнього та допустимого доказу перерахування відповідачу суми кредитів; 3) наданий позивачем розрахунок заборгованості не є первинним документом, який підтверджують отримання відповідачем кредиту, користування ним та укладання договору на умовах, які вказані позивачем в позовній заяві, та не дозволяють зробити висновок щодо розміру заборгованості за договором. Будь-які інші процесуальні дії, як то забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо, не вчинялися. Представник позивача в судове засідання не з`явився, однак у як у позовній заяві так і у відповіді на відзив просив суд розглядати справу без участі представника ТОВ «Фінансова компанія «КРЕДИТ-КАПІТАЛ», а також зазначив про те, що позовні вимоги\~підтримує в\~повному обсязі\~і наполягає\~на задоволенні\~позову. Представник відповідача та сам відповідач в судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Водночас представником відповідача адвокатом Пишногуб Н.О. до суду подано заяву від 07 липня 2025 року (а.с. 76-77), в якій адвокат просила суд провести розгляд справи за відсутності відповідача та його представника, а також просила відмовити у задоволенні позову. Частиною 3 статті 211 ЦПК України передбачено право учасника справи заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. За загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Водночас, відповідно до частини третьої вказаної статті Кодексу якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки у судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. Згідно ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Оскільки відповідач своїм процесуальним правом участі у судовому засіданні не скористався, повноважного представника для участі у судовому засіданні не направив, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи у відсутності відповідача за наявними у справі матеріалами, що містять достатньо відомостей про права і взаємовідносини сторін. Матеріали справи свідчать про те, що всім учасникам судового процесу судом створені належні умови для доведення останніми своїх позицій, надання ними доказів, які, на їх думку, є достатніми для обґрунтування своїх вимог і заперечень, а також надано достатньо часу для підготовки до судового засідання тощо. Окрім того, судом вжито всі заходи в межах визначених чинним законодавством України повноважень, спрямованих на всебічне, повне та об`єктивне з`ясування всіх обставин справи. У зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. З`ясувавши всі фактичні обставини, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, викладених у їх відповідних заявах, об`єктивно, всебічно та повно дослідивши надані учасниками судового процесу докази, суд зазначає наступне. Так, частиною 1 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Із досліджених у судовому засіданні доказів вбачається, що 09.11.2023 між ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» та [PERSON] було укладено договір споживчого кредиту №1109234. Вказаний договір укладено за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» про надання коштів на умовах споживчого кредиту відповідач отримав кредит у розмірі 4\~000 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірах передбачених цим договором строком на 360 днів. Згідно п.1.1 укладання цього договору здійснюється сторонами за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ», доступ до якої забезпечується клієнту через Веб-сайт. Електронна ідентифікація Споживача здійснюється при вході Споживача в особистий кабінет, в порядку передбаченому\~Законом України «Про електронну комерцію», в тому числі шляхом перевірки Товариством правильності введення коду, направленого Товариством на номер мобільного телефону Споживача, вказаним при вході, та/або шляхом перевірки правильності введення пароля входу до особистого кабінету. Відповідно до п.1.5 Договору стандартна процента ставка становить 2,2% в день, знижена процентна ставка 1,76% в день. Пунктом 1.7 Договору передбачено, що орієнтована реальна річна процентна ставка на дату укладання договору за стандартною ставкою становить 47541,10 % річних; за стандартною процентною ставкою з урахуванням періоду застосування зниженої процентної ставки 32696,35% річних. Згідно п.2.1 кредит надається Товариством у безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту на банківський рахунок клієнта за реквізитами платіжної картки № [NUMBER] . Відповідно до п.2.2 Договору сума кредиту (його частина) перераховується Товариством протягом двох днів з моменту укладання цього Договору. Вказаний кредитний договір [PERSON] , підписав за допомогою електронного підпису А248. Окрім того, [PERSON] , за допомогою того ж електронного підпису, підписав додаток №1 до договору про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 1109234, яким між ним та ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» затверджено графік платежів та паспорт споживчого кредиту. 21.06.2024 між ТОВ ФК «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» та ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» укладено договір факторингу №21062024, яким ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» передав ТОВ ФК «КРЕДИТ КАПІТАЛ» права вимоги за грошовим зобов`язанням. Відповідно до акту прийому - передачі реєстру боржників за договором факторингу №21062024 від 21.06.2024 ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» передав, а ТОВ «ФК «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» прийняв реєстр боржників кількістю 9817, після чого, з урахуванням пункту 1.2 договору факторингу №21062024 від 21.06.2024, від клієнта до фактора переходять права вимоги заборгованості від боржників і фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей. З витягу реєстру боржників від 21.06.2024 вбачається, що ТОВ «ФК «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» набуло право вимоги за кредитним договором №1109234 у загальній сумі заборгованості 23800,00 грн до [PERSON] . Відповідно до наданого розрахунку заборгованості [PERSON] має заборгованість за кредитним договором №1109234 від 09.11.2023 у сумі 23800,00 грн, з яких 4000,00 грн - тіло кредиту, 19800,00 грн - відсотки. Отже, ТОВ «ФК «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» набуло право вимоги за договором про надання споживчого кредиту №1109234 від 09.11.2023 до [PERSON] . [PERSON] не був повідомлений про зміну кредитора за кредитним договором №1109234 від 09.11.2023. Відповідно до ч. 1 ст.638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Відповідно до ч.ч. 1,3 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами. Таким чином, будь-який вид договору, який укладається на підставі ЦК України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що відповідає письмовій формі правочину (ст.ст. 205, 207 ЦК України). Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року №127/33824/19. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Положеннями ст. 12 вказаного Закону визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч. 2 ст.1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Відповідно до ч.1 ст.1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату, а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Згідно з ч.1 ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє останнього від обов`язку погашення кредиту. Наведені висновки суду узгоджуються з правовою позицією, наведеною у постановах Верховного Суду від 06 лютого 2019 року у справі за № 361/2105/16-ц та від 06 лютого 2018 року у справі за № 278/1679/13-ц, від 06 лютого 2019 року у справі за № 667/11010/14-ц. Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення сторонами перед судом переконливості поданих доказів є конституційною гарантією (стаття 129 Конституції України). Відповідно до вимог статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Письмовими доказами, якими є документи, що містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (частина перша статті 95 ЦПК України). Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Виходячи з принципу змагальності сторін, закріпленого статтею 12 ЦПК України доведення умов кредитування і наявності заборгованості є обов`язком позивача. Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 18 березня 2019 року у справі № 751/861/17 (провадження № 61-28582ск18). Відповідно до частини 1 статті 13 Закону України «Про електронну комерцію», розрахунки у сфері електронної комерції здійснюються відповідно до законів України «Про платіжні послуги», «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», інших законів та нормативно-правових актів Національного банку України. Розрахунки у сфері електронної комерції можуть здійснюватися з використанням платіжних інструментів, електронних грошей, шляхом переказу коштів або оплати готівкою з дотриманням вимог законодавства щодо оформлення готівкових та безготівкових розрахунків, а також в інший спосіб, передбачений законодавством України, що регулює надання платіжних послуг. Частиною 3 статті 13 Закону України «Про електронну комерцію» продавець (виконавець, постачальник), надавач платіжних послуг, оператор платіжної системи або інша особа, яка отримала плату за товар, роботу, послугу відповідно до умов електронного договору, повинні надати покупцеві (замовнику, споживачу) електронний документ, квитанцію, товарний чи касовий чек, квиток, талон або інший документ, що підтверджує факт отримання коштів, із зазначенням дати здійснення розрахунку. Підставою бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти господарських операцій і повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо-безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблених даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи (ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність»). На підтвердження позовних вимог позивачем ТОВ «ФК «КРЕДИТ КАПІТАЛ» було надано копію договору №1109234 від 09.11.2023 про надання споживчого кредиту, копію договору факторингу, витяг з Реєстру боржників, а також розрахунок заборгованості. Зазначений розрахунок заборгованості не є документом первинного бухгалтерського обліку, а є одностороннім арифметичним розрахунком стягуваних сум, який повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку). Такий висновок щодо оцінки односторонніх документів кореспондує до висновку Великої Палати Верховного Суду в постанові від 03.07.2019 року (№342/180/17) та Верховного Суду України в постанові від 11.03.2015 року (№6-16цс15). Наявність роздрукованого розрахунку заборгованості за договором є неналежним та недостатнім доказом для задоволення позовних вимог, оскільки сам розрахунок, умови кредитування тощо, є внутрішніми документами установи та не містять відомостей, що дозволили б суду перевірити, чи видавалися кредитні кошти, на який строк, правильність нарахування відсотків позивачем. Належних та допустимих доказів на підтвердження факту перерахування відповідачу грошових коштів за кредитним договором №1109234 від 09.11.2023 суду не надано. Із врахуванням з`ясованих обставин справи на підставі досліджених доказів суд дійшов висновку про необхідність відмови у задоволенні позову.

Outcome: dismissed