Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-22 00:00:00

У травні 2025 року [PERSON] звернулася до Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначила, що з 23.02.2021 року перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу неповнолітніх дітей не мають. Спільне життя з відповідачем не склалось, відносини погіршились, згоди щодо розірвання шлюбу не досягли. Сторони з лютого 2025 року проживають окремо, спільного господарства не ведуть. Вважає, що подальше спільне життя і примирення є неможливим, а збереження шлюбу суперечитиме їх інтересам, тому просить суд розірвати шлюб та після розірвання шлюбу залишити їй прізвище [PERSON] . Ухвалою Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 21.05.2025 матеріали справи було передано за підсудністю до Південноукраїнського міського суду Миколаївської області. Ухвалою Південноукраїнського міського суду Миколаївської області від 18.06.2025 відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. В судове засідання позивач не з`явилася, до надіслала заяву про розгляд справи без її участі, в якій також зазначила про підтримання позовних вимог у повному обсязі та надала згоду на заочний розгляд справи. Відповідач в судове засідання не з`явився, судом належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи шляхом надсилання судових повісток рекомендованим листом з повідомленням за адресою зареєстрованого місця проживання, а також через оголошення на офіційній веб-сторінці "Судова влада України", причини неявки суду невідомі. За викладених обставин, згідно із статтею 280 ЦПК України суд вважає можливим провести заочний розгляд справи й ухвалити заочне рішення на підставі наявних у ній доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши докази в межах заявлених позовних вимог та заперечень, суд дійшов наступних висновків. З матеріалів справи вбачається, що 23.02.2021 року сторони зареєстрували шлюб в Вознесенському міськрайонному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), про що складено актовий запис №38 /а.с.4/. Від шлюбу сторони неповнолітніх дітей не мають. Сторони шлюбних відносин не підтримують з лютого 2025 року, спільне господарство не ведуть, подружнє життя сторін не склалося, примирення неможливе, згоди щодо розірвання шлюбу у добровільному порядку не досягли, про що зазначено у позовній заяві. Згідно з ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частиною 2 ст. 112 СК України визначено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Отже, вирішення питання про те, яким прізвищем іменуватися після розірвання шлюбу, є виключним правом того, хто у зв`язку із шлюбом змінив своє прізвище, позивачка просить суд залишити їй шлюбне прізвище « [PERSON] ». Згідно з ч. 3 ст. 115 СК України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. На підставі викладеного,

Outcome: approved