Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-03 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд із позовом до відповідача Жовківської міської ради Львівського району Львівської області, у якому просить визнати за нею право на середню земельну частку (пай), розміром 2,70 га в умовних кадастрових гектарах, яка знаходиться в адміністративних межах колишньої Сопошинської сільської ради Жовківського району Львівської області, а на сьогоднішній день Жовківської міської ради Львівського району Львівської області, за рахунок земель запасу комунальної власності Жовківської міської ради Львівського району Львівської області. Свої позовні вимоги мотивує тим, що починаючи з 15 вересня 1979 року по 31 серпня 2024 року, а саме упродовж 45 років вона працювала вчителем у Сопошинській середній школі, яка була перейменована в Сопошинську загальноосвітню школу I-III ступенів Жовківського району Львівської області, а в подальшому перейменована на Сопошинський заклад загальної середньої освіти I-III ступенів Жовківської міської ради Львівського району Львівської області згідно рішення сесії Жовківської міської ради Львівського району Львівської області від 26 січня 2021 року № 43. Будучи вчителем, працівником освіти близько 45 (сорока п`яти) років вважала, що як й інші працівники освіти має право на земельну частку (пай) і включена в список осіб, які мають право на земельну частку пай по Сопошинській сільській раді Жовківського району Львівської області, правонаступником якої Жовківська міська рада Львівського району Львівської області. Зазначає, що у вересні 2024 році після завершення трудової діяльності звернулася в орган місцевого самоврядування, Жовківську міську раду Львівського району Львівської області, щоб отримати підтверджуючі документи на її право на земельну частку (пай), тобто сертифікат на право на середню земельну частку (пай), однак спочатку їй було повідомлено, що у зв`язку із реорганізацією в органах місцевого самоврядування, сільських радах, які увійшли в Жовківську об`єднану територіальну громаду, списки пайовиків ще не передані. В подальшому було повідомлено, що її, [PERSON] , не включено в список осіб, які мають право на середню земельну частку (пай). Тобто лише після завершення трудової діяльності, у вересні 2024 році вона дізналася про порушення свого права, навіть не припускаючи, що вона як працівник освіти зі стажем близько 45 (сорока п`яти) років можу бути не включеною в список осіб, які мають право на земельну частку (пай). Беручи до уваги те, що вона працювала в сфері освіти в Сопошинській середній школі, яка в подальшому неодноразово перейменовувалася, на сьогоднішній день перейменована на Сопошинський заклад загальної середньої освіти I-III ступенів Жовківської міської ради Львівського району Львівської області, позивач вважає, що вона як працівник закладу освіти мала та має право на земельну частку (пай) у відповідному розмірі, 2,70 га умових кадастрових гектарів, на території колишньої Сопошинської сільської ради, а на сьогоднішній день Жовківської міської ради Львівського району Львівської області. Ухвалою Жовківського районного суду Львівської області від 10 червня 2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, підготовче судове засідання призначено на 04 серпня 2025 року о 10 год. 30 хв. Позивач [PERSON] в підготовче судове засідання не з`явилася, хоча про дату, час та місце проведення такого була повідомлена належним чином, однак подала на адресу суду письмову заяву, у якій просить справу розглядати у її відсутності. Зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить такі задовольнити, не заперечує проти ухвалення заочного рішення у справі. Представник відповідача, Жовківської міської ради Львівського району Львівської області, в підготовче судове засідання не з`явився, хоча про дату, час та місце проведення такого був повідомлений належним чином, однак з Жовківської міської ради на адресу суду надійшло клопотання про розгляд справи без участі їх представника, зазначили, що не заперечують проти задоволення позовних вимог, при вирішенні справи покладаються на думку суду. А тому суд приходить до висновку про можливість розгляду справи без участі позивача, представника відповідача, які не з`явилися в підготовче судове засідання, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце проведення такого, зважаючи на подані позивачем та представником відповідача заяви про розгляд справи у їх відсутності, висловлені позиції у справі. Оскільки всі учасники справи в судове засідання не з`явилися, фіксування судового процесу відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, а відтак, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до наступного висновку. Ч. 3 ст. 200 ЦПК України встановлено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Так як відповідач фактично не заперечує проти позовних вимог, покладається при вирішенні справи на думку суду, фактично визнав позовні вимоги, суд вважає за можливе ухвалити рішення за результатами підготовчого провадження. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Ч. 1 статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що позивач [PERSON] народилася [INFO] у селі Туринка, Жовківського району Львівської області, що підтверджується викладеним у паспорті громадянина України серії [NUMBER] , який виданий Жовківським РВ УМВС України у Львівській області 03 вересня 2002 року. 25 листопада 1972 року позивач була прийнята на роботу в колгоспі ім. Я. Галана на різні роботи згідно протоколу № 15 від 25 листопада 1972 року. 31 серпня 1974 року була звільнена з роботи в колгоспі ім. Я. Галана згідно поданої заяви на підставі протоколу № 12 від 16 вересня 1974 року. 26 вересня 1974 року позивач була зарахована на І (перший) курс географічного факультету Львівського університету, навчання на якому закінчила 25 червня 1979 року і 15 серпня 1979 року була призначена на посаду вчителя географії Староскварявської восьмирічної школи на підставі наказу по Нестеровському району від 15 серпня 1979 року № 652, однак вже 15 вересня 1979 року на підставі протоколу по району № 814 від 10 вересня 1979 року була переведена з посади вчителя географії Староскварявської восьмирічної школи на цю ж посаду Сопошинської середньої школи. З 01 липня 2020 року було продовжено з нею трудові відносини на умовах строкового договору на 1 (один) рік календарний згідно наказу від 26 червня 2020 року № 15-к, в подальшому 01 липня 2021 року продовжено дію строкового трудового договору терміном на 3 (три) роки по 30 червня 2024 року згідно наказу від 02 червня 2021 року № 09-2/27-к, а 24 березня 2023 року строковий договір, укладений згідно з наказом № 15-к від 2 червня 2020 року і продовжений відповідно до наказу № 27-к від 02 червня 2021 року на виконання абзацу 3 частини 2 статті 22 Закону України «Про повну загальну середню освіту» було прийнято вважати трудовим договором, укладеним на невизначений термін з попередніми умовами оплати праці. 31 серпня 2024 року позивач була звільнена з посади вчителя географії відповідно до статті 38 Кодексу законів про працю України за власним бажанням згідно наказу № 86-к/тр від 27 серпня 2024 року. Тобто починаючи з 15 вересня 1979 року по 31 серпня 2024 року, а саме упродовж 45 років позивач працювала вчителем у Сопошинській середній школі, яка була перейменована в Сопошинську загальноосвітню школу I-III ступенів Жовківського району Львівської області, а в подальшому перейменована на Сопошинський заклад загальної середньої освіти I-III ступенів Жовківської міської ради Львівського району Львівської області згідно рішення сесії Жовківської міської ради Львівського району Львівської області від 26 січня 2021 року № 43. Викладене вище підтверджується записами з трудової книжки позивача. Частиною 3\~ст.\~8\~Закону України\~«Про добровільне\~об`єднання\~територіальних громад» визначено, що об`єднана територіальна громада є правонаступником всього майна, прав та обов`язків територіальних громад, що об`єдналися, з дня набуття повноважень сільською, селищною, міською радою, обраною такою об`єднаною територіальною громадою. У разі об`єднання всіх територіальних громад одного району в одну об`єднану територіальну громаду все майно спільної власності територіальних громад такого району є комунальною власністю об`єднаної територіальної громади, а пов`язані з таким майном права та обов`язки належать об`єднаній територіальній громаді з дня набуття повноважень сільською, селищною, міською радою, обраною такою об`єднаною територіальною громадою. Суд враховує викладене у позовній заяві про те, що у вересні 2024 році після завершення трудової діяльності позивач звернулася в орган місцевого самоврядування, Жовківську міську раду Львівського району Львівської області, щоб отримати підтверджуючі документи на її право на земельну частку (пай), тобто сертифікат на право на середню земельну частку (пай), однак спочатку їй було повідомлено, що у зв`язку із реорганізацією в органах місцевого самоврядування, сільських радах, які увійшли в Жовківську об`єднану територіальну громаду, списки пайовиків ще не передані. В подальшому було повідомлено, що її, [PERSON] , не включено в список осіб, які мають право на середню земельну частку (пай). Тобто як зазначено позивачем у позовній заяві, лише після завершення трудової діяльності, у вересні 2024 році вона дізналася про порушення її права, навіть не припускаючи, що вона як працівник освіти зі стажем близько 45 (сорока п`яти) років може бути не включеною в список осіб, які мають право на земельну частку (пай). Із відповіді Відділу № 1 Управління забезпечення реалізації державної політики у сфері земельних відносин Головного управління Держгеокадастру у Львівській області № 26/0-0.91-409/308-25 від 28 березня 2025 року вбачається, що згідно Книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) відсутній запис про реєстрацію сертифіката на право на середню частку (пай) на громадянку [PERSON] . На заяву позивача № 03-05/157 від 26 березня 2025 року, Жовківська міська рада Львівського району Львівської області листом № 07-09/820 від 31 березня 2025 року, повідомила, що інформація про включення [PERSON] у списки осіб, які мають право на земельну частку (пай) на території колишньої Сопошинської сільської ради Жовківського району Львівської області, у Жовківській міській раді відсутня. Інформація про видачу [PERSON] сертифіката на право на земельну частку (пай) у Жовківській міській раді відсутня. На території колишньої Сопошинської сільської ради Жовківського району Львівської області наявні нерозподілені земельні ділянки, які можуть бути виділенні особам, які мають право на земельну частку (пай). Суд враховує, що 27 березня 2025 року позивач звернулася із заявою у архівне управління Львівської районної державної адміністрації, звідки їй було надіслано копії розпоряджень голови Жовківської райдержадміністрації від 07 червня 2006 року № 539 та від 14 жовтня 2009 року № 785. Так із розпорядження голови Жовківської районної державної адміністрації № 539 від 07 червня 2006 року, вбачається, що було дозволено громадянам Сопошинської сільської ради звернутися у відповідні ліцензовані землевпорядні організації для складання проекту відведення земельних ділянок з розрахунку середньої земельної частки (паю) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. У додатку до даного розпорядження, а саме у списку осіб, яким передано земельні частки (паї) в натуру, позивача немає. Розпорядженням голови Жовківської районної державної адміністрації № 785 від 14 жовтня 2009 року «Про затвердження технічної документації із землеустрою», затверджено технічну документацію із землеустрою щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) громадянам Сопошинської сільської ради для ведення товарного сільськогосподарського виробництва загальною площею 234,9417 га, з них 159,3717 га ріллі та 75,57 га-кормових угідь на території Сопошинської сільської ради у відповідності з проектом, згідно з додатком. Передано земельні ділянки з розрахунку середньої земельної частки (паю) членам сільськогосподарського підприємства по Сопошинській сільській раді у власність громадянам Сопошинської сільської ради для ведення товарного сільськогосподарського виробництва у відповідності з проектом згідно з додатком. Додатком до зазначеного вище розпорядження голови Жовківської районної державної адміністрації № 785 від 14 жовтня 2009 року є список громадян, яким затверджено проект передачі у власність земельних ділянок з розрахунку середньої земельної частки (паю) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Суд констатує, що у даному списку осіб [PERSON] немає. При цьому суд враховує, що Сопошинська сільська рада Жовківського району Львівської області надала висновок від 10 грудня 1996 року, з якого вбачаться, що погоджено проект роздержавлення і приватизації земель спілки пайовиків імені Шевченка Сопошинської сільської ради, розмір середньої земельної частки складає 2,70 га, в тому числі ріллі 2,38 га. Розпорядженням голови Жовківської районної державної адміністрації № 301 від 21 квітня 1997 року, затверджено проекти роздержавлення і приватизації земель селянських спілок «Червона калина», Смерічка», «Вільна Україна», імені Шевченка, «Мрія» Волицької, Смереківської, Дев`ятирської, Сопошинської та Глинської сільських рад з розмірами середніх земельних часток (паїв) згідно з додатком. З додатку до даного розпорядження голови райдержадміністрації від 21 квітня 1997 року № 301, вбачається, розмір середньої земельної частки (паю) по Сопошинській сільській раді становив 2,70 га. Згідно із ч. 5, 6 ст. 6 Земельного кодексу України в редакції від 13.03.1992 року при обчисленні розміру середньої земельної частки, що обчислюється сільською, селищною, міською Радою народних депутатів, враховуються сільськогосподарські угіддя (у тому числі рілля), якими користуються підприємства, установи, організації та громадяни у межах території даної Ради, крім тих підприємств, установ і організацій, землі яких не підлягають приватизації. Загальний розмір обчисленої площі поділяється на кількість осіб, які працюють у сільському господарстві, пенсіонерів, які раніше працювали у сільському господарстві і проживають у сільській місцевості, а також осіб, зайнятих у соціальній сфері на селі. Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЗК України право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Особливість набуття права на земельні ділянки полягає в наявності чітко визначеної в законодавстві процедури, за якою в суб`єктів виникають повноваження щодо володіння, користування й розпорядження земельною ділянкою. Таке набуття права на земельні ділянки передбачає обов`язкове прийняття уповноваженим органом держави (органом влади чи органом місцевого самоврядування) відповідного рішення, яке є обов`язковою юридичною підставою для подальшого оформлення на неї відповідних прав. Згідно ст. 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв) право на земельну частку (пай) мають: колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку; громадяни - спадкоємці права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом- громадяни та юридичні особи України, які відповідно до законодавства України набули право на земельну частку (пай); громадяни України, евакуйовані із зони відчуження, відселені із зони безумовного (обов`язкового) або зони гарантованого добровільного відселення, а також громадяни України, що самостійно переселилися з територій, як. зазнали радіоактивного забруднення, і які на момент евакуації, відселення або самостійного переселення були членами колективних або інших сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які проживають у сільській місцевості. Згідно даної статті право особи на земельну частку (пай) може бути також встановлено в судовому порядку. Відповідно до ст.2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). Згідно ч. 1 статті 3 цього ж закону підставами для виділення земельних ділянок у натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) є рішення відповідної сільської, селищної, міської ради. Відповідно до статті 5 цього ж закону сільські, селищні, міські ради в межах їх повноважень щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості): розглядають заяви власників земельних часток (паїв) щодо виділення їм в натурі (на місцевості) земельних ділянок; приймають рішення щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості); Згідно п.п.16, 17 Перехідних положень ЗК України, громадянам - власникам земельних часток (паїв) за їх бажанням виділяються в натурі (на місцевості) земельні ділянки з видачею державних актів на право власності на землю. Сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними прав вимоги на відведення земельної частки (пай) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. Разом з цим, ст.25 та п.8 Перехідних положень ЗК України при приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій земельні ділянки передаються працівникам цих підприємств, установ та організацій, працівникам державних та комунальних закладів освіти, культури, охорони здоров`я, розташованих на території відповідної ради, а також пенсіонерам з їх числа з визначенням кожному з них земельної частки (паю). Рішення про приватизацію земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій приймають органи виконавчої влади або органи місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень за клопотанням працівників цих підприємств, установ та організацій. Відповідно до ч.3 ст.57 Закону України «Про освіту» педагогічним працівникам, які працюють у сільській місцевості і селищах міського типу, а також пенсіонерам, які раніше працювали педагогічними працівниками в таких населених пунктах і проживають у них, мають право на безоплатне одержання у власність земельної ділянки в межах земельної частки (паю) члена сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарської установи чи організації, розташованих на території відповідної ради, із земель сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарської установи чи організації, що приватизуються, або земель запасу чи резервного фонду, але не більше норм безоплатної передачі земельних ділянок громадянам, встановлених законом для ведення особистого селянського господарства. У відповідності до п. 7 Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» від 08.08.1995 року №720/95 установлено, що створюваний під час передачі земель у колективну власність резервний фонд використовується для передачі у приватну власність або надання у користування земельних ділянок переважно громадянам, зайнятим у соціальній сфері на селі. Згідно з п.5 Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» від 08.08.1995 року №720/95 видача громадянам сертифікатів на право на земельну частку (пай) єдиного в Україні зразка та їх реєстрація проводиться відповідною районною державною адміністрацією. Також, листом Державного комітету України по земельних ресурсах України «Про паювання земель колективної власності» від 18.10.2001року №14-17-2-Ко 700/5075 надано роз`яснення про те, що стосується пункту 4 ст.57 Закону України «Про освіту», яким визначено, що педагогічні працівники, які проживають у сільській місцевості, а також пенсіонери з їх числа, які раніше працювали в цих населених пунктах і проживають в них, мають право на одержання у власність земельної ділянки у розмірі середньої земельної частки, відповідно до чинного законодавства. Тобто розпаювання земель колективних сільськогосподарських підприємств (КСП) проводилось в Україні після прийняття Указу Президента України «Про невідкладні заходи щодо прискорення реформування аграрного сектора економіки» від 03.12.1999 р. № 1529/99. Порядок паювання земель був визначений Указом Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» від 08.08.1995 р. № 720/95, в п. 1 якого визначалось, що паювання земель передбачає визначення розміру земельної частки (паю) у колективній власності на землю кожного члена колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства без виділення земельних ділянок в натурі (на місцевості). Право на земельну ділянку (пай) підтверджується сертифікатом на право на земельну частку (пай) єдиного в Україні зразка (форма сертифіката затверджена Постановою КМУ від 12.10.95 р. № 801), в якому вказується розмір паю в умовних кадастрових гектарах та його вартість. Таким чином, земельний пай - це тільки право на виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) із земель, які належали КСП. Відповідно до п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 року №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» невнесення до списку осіб, які мають право на земельну частку, не може позбавити її права на земельну частку (пай). При неможливості надати такій особі земельну частку (пай) з колективної власності через відсутність необхідної для цього землі остання відповідно до п. 7 Указу Президента України від 08.08,1995року «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам, організаціям» має бути надана із земель запасу. Тобто суд враховує, що у позивача, працівника освіти немає іншого способу захисту порушених прав. Враховуючи досліджені докази, беручи до уваги встановлені судом обставини, а саме те, що позивач [PERSON] працювала в сфері освіти в Сопошинській середній школі, яка в подальшому неодноразово перейменовувалася, на сьогоднішній день перейменована на Сопошинський заклад загальної середньої освіти I-III ступенів Жовківської міської ради Львівського району Львівської області, суд приходить до висновку, що вона як працівник закладу освіти мала та має право на земельну частку (пай) у відповідному розмірі, 2,70 га умових кадастрових гектарів, на території колишньої Сопошинської сільської ради, а на сьогоднішній день Жовківської міської ради Львівського району Львівської області. Враховуючи, що в цей час передача земельних ділянок у власність громадян на території сіл, селищ, міст відноситься до повноважень відповідних рад, земельна частка (пай) відповідно до положень ст.ст. 12, 19, 25 Земельного Кодексу України та вищевикладеного має бути виділена з земель запасу комунальної власності Жовківської міської ради Львівського району Львівської області. Разом з тим слід зауважити, що на території Львівської області паювання мало особливості, пов`язані із дією регіональної Програми приватизації майна та землі в агропромисловому комплексі Львівської області прийнятої ХІ сесією Львівської обласної ради народних депутатів від 01.02.1993 року №277 та Положення про паювання і приватизацію землі в агропромисловому комплексі Львівської області, затверджене ухвалою ХIV сесії Львівської облради від 08.12.1993 №351. Регіональною програмою було визначено механізм роздержавлення землі та передачіїї у приватну власність, яка не передбачала передачі землі у колективну власність сільськогосподарським підприємствам. Враховуючи встановлені обставини та досліджені докази суд приходить до висновку, що право позивача на земельну частку (пай) підлягає захисту в судовому порядку, як наслідок позовні вимоги підлягають задоволенню. Зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що у суду є всі підстави для задоволення позовних вимог позивача.

Outcome: approved