Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-20 00:00:00

08.07.2025 року (надіслано 07.07.2025 року поза межами робочого часу суду) засобами електронного суду на адресу суду з боку представника відповідача за посадою надійшла заява про ухвалення додаткового рішення з метою розподілу витрат на правову допомогу, які були заявлені відповідачем у відзивах на усі заявлені позовні вимоги, тобто ще до судових дебатів, з урахуванням часткового задоволення позову в частині позовних вимог [PERSON] та відмови у задоволенні позовних вимог інших позивачів, у розмірі до стягнення 1008,40 грн. з [PERSON] , 4000,00 грн. - з [PERSON] та 8000,00 грн. - з [PERSON] , а також з позивачів [PERSON] та [PERSON] ще по 15000,00 грн. з кожної за проведення позивачем у справі двох економічних експертиз, як витрат, які пов`язані з розглядом справи у порядку ч.3 ст.133 та ч.2 ст.141 ЦПК України на підставі п.3 ч.1 ст.270 ЦПК України. Підставою її подання стало проголошення 02.07.2025 року скороченої частини рішення суду (повний текст складений 07.07.2025 року), в якому були вирішені питання заявлених позовних вимог, і яким позовні вимоги задоволені частково, враховуючи судові розподіл судових витрат за вимогами [PERSON] . Ухвалою судді від 09.07.2025 року вказана заява представника відповідача була призначена у судове засідання для розгляду по суті із наданням стороні позивачів часу для подання заперечень (т.2, а.с.172). Заперечення від позивачів, як і інші заяви від учасників до суду не надходили. Позивачі та їх представник у судове засідання 21.07.2025 року не прибули, про день, час та місце судового засідання повідомлялися належним чином у порядку ч.5 та ч.7 ст.272 ЦПК України (т.2, а.с.179, 182-183). Відповідач та його представниця у судове засідання не прибули, про день, час та місце судового засідання повідомлялися належним чином (т.2, а.с. 180-181, 184-185). Враховуючи не прибуття учасників справи у судове засідання в режимі відеоконференції, продовження розгляду питання відбулося без фіксування судового засідання технічним засобом на підставі ч.2 ст.247 ЦПК України. Відповідно до норм ст.270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 ЦПК України; заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення; суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення; у разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви; додаткове рішення або ухвалу про відмову в прийнятті додаткового рішення може бути оскаржено. В даній справ питання ухвалення додаткового рішення вирішується у порядку п.3 ч.1 ст.270 у взаємозв`язку із ст.137 ЦПК України. Первинно суд вирішує питання розподілу судових витрат в частині витрат на проведення експертиз №25-85/СЕЕ та №25-86/СЕЕ від 30.05.2025 року, зроблених відповідачем відносно позивачів [PERSON] та [PERSON] . Враховуючи те, що суд вказані експертизи як докази не прийняв, оскільки відповідач не провів їх у визначений строк, що було відображено в ухвалі суду від 12.05.2025 року про закриття підготовчого провадження (т.2, а.с.38-40), а згодом при розгляді справи по суті (з внесенням до протоколу судового засідання, т.2, а.с.84-89), то відсутні підстави для стягнення вказаних витрат у порядку ст.139 ЦПК України як витрат, пов`язаних з розглядом справи, оскільки вказані експертизи як докази при розгляді справи не використовувалися. Їх проведення відповідачем було здійснено на власний розсуд, а тому відповідні витрати слід залишити за відповідачем. Відносно стягнення витрат на професійну правничу допомогу у порядку ст.137 ЦПК України, то в цій частині відповідач завчасно про їх розмір повідомив суд, при поданні заяви про додаткове рішення надав суду договори на підтвердження їх понесення (т.2, а.с. 126-129) та акт прийняття вказаних послуг між відповідачем та його представницею (т.2, а.с.129-130), що для суду вказує, що такі витрати обгрунтовані в даній справі, а факт, що вони не були понесені на час подання заяви про ухвалення додаткового рішення, не є підставою аби вважати, що вони не будуть сплачені відповідачем (встановлений 30-ти денний строк з моменту підписання сторонами акту приймання-передачі послуг). При цьому визначаючи їх розмір суд вважає, що в контексті наданих послуг вони є завищеними до заявленого їх розміру, враховуючи кількість наданих послуг та те, в якій частині вони стали підставою для мотивування постановленого судом рішення. Крім цього, суд вважає, що не можуть витрати в частині відповідачки [PERSON] бути більшим, ніж витрати відносно відповідачів [PERSON] та [PERSON] , оскільки вони в даній справі були однаковими для усіх відповідачів, а тому зменшує такі витрати відносно відповідачки [PERSON] до 4000,00 грн. Відповідно до принципів співмірності та розумності вказаних витрат їх розмір суд визначає як 50% від заявлених з урахуванням самостійного зменшення витрат відносно позивачки [PERSON] . В контексті даної справи це означає, що такі витрати з позивачки [PERSON] повинні бути стягнуті у розмірі 2000,00 грн., з позивачки [PERSON] також у розмірі 2000,00 грн., а з позивача [PERSON] , враховуючи задоволення вимог відносно вказаного позивача на 25,21%, на користь відповідача з урахуванням зменшення вимог на 50%, слід стягнути 504,20 грн. При цьому взаємозаліку витрат на професійну правничу допомогу відносно стягнутих на користь та з позивача [PERSON] суд не здійснює, оскільки витрати на користь позивача [PERSON] були здійснені судом при ухваленні основного рішення від 02.07.2025 року, а витрати на користь відповідача з [PERSON] стягуються даним додатковим рішенням вже за заявою відповідача, що не перешкоджає здійснити відповідний взаємозалік позивачу [PERSON] та відповідачу на підставі відповідного договору в подальшому після набрання рішенням законної сили. Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Відповідно до ч.1 ст.137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (частина друга статті 137 ЦПК України). Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина третя статті 137 ЦПК України). Згідно ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Отже, процесуальний закон передбачає доведення розміру витрат на професійну правову допомогу шляхом подання стороною попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат, детального опису робіт (наданих послуг), а також надання доказів понесення таких витрат та їх співмірності у випадку заперечень проти їх розміру іншої сторони. Частиною 4 ст.137 ЦПК України встановлено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Таким чином, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: approved