Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-20 00:00:00

У квітні 2025 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 01.02.2024 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики коштів, згідно з умовами якого позивач передав останній суму коштів у розмірі 1\~023 300 грн., обумовлену договором, яку [PERSON] зобов`язалася повернути до 01.03.2025 року. На підтвердження отримання від позивача коштів у вказаній сумі, відповідачка склала та власноручно підписала розписку від 01.02.2024 року. Позивач зазначає, що відповідачка [PERSON] є його матір`ю та відповідно до свідоцтва про шлюб з вересня 2008 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON] . Взяті в борг кошти були витрачені на купівлю спільної з чоловіком відповідачки квартири за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 02.02.2024 року. Отже, фактично укладений договір позики відбувся в інтересах сім`ї, а тому повернення боргу має бути в солідарному порядку в рівних частках з кожного з подружжя [PERSON] . Станом на 18.05.2025 року [PERSON] не виконує взяті на себе зобов`язання щодо повернення боргу та мирним шляхом врегулювати спір не можливо, оскільки подружжя [PERSON] розривають шлюб та ділять майно. У зв`язку з викладеним, позивач просить суд стягнути з відповідачів в солідарному порядку в рівних частках з кожного заборгованість за договором позики від 01.02.2024 року у розмірі 1\~023 300 грн. 23.04.2025 року позовна заява відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями розподілена та передана судді Волощук О.О. Ухвалою суду від 30.04.2025 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання на 21.05.2025 року. 14.05.2025 року від відповідача [PERSON] надійшла заява, в якій останній просив підготовче засідання проводити без його участі у зв`язку з тим, що він на теперішній час виконує службові обов`язки, які пов`язані з обороною України від агресії рф. Зазначив, що позовні вимоги визнає в межах 50 % суми даної заборгованості. 19.05.2025 року від відповідачки [PERSON] надійшла заява, в якій остання просить розглядати дану справу без її участі. Зазначила, що позовні вимоги визнає в повному обсязі, так як дійсно отримала від позивача кошти у розмірі 1\~023 300 грн. для придбання квартири за адресою: [ADDRESS] , про що власноручно 01.02.2024 року написала розписку. 21.05.2025 року ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 11.06.2025 року. З 09 по 13 червня 2025 року суддя Волощук О.О. проходила підвищення кваліфікації суддів місцевих загальних судів, у зв`язку з чим розгляд справи було перенесено на 01.07.2025 року. Представник позивача у судовому засіданні заявлені вимоги підтримала, просила позов задовольнити в повному обсязі. Відповідачі в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Протокольною ухвалою суд перейшов до стадії ухвалення рішення, оголошення якого призначено на 08.07.2025 року. У зв`язку з перебуванням судді у відпустці за сімейними обставинами з 07 по 11 липня 2025 року, оголошення рішення перенесено на 21.07.2025 року. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши всі докази в сукупності, суд дійшов до наступних висновків. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 16.08.2005 року матір`ю позивача [PERSON] є [PERSON] (а.с. 17). З копії актового запису про укладення шлюбу від 19.09.2008 року вбачається, що [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON] (а.с.18-19). 01.02.2024 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики коштів шляхом складання та підписання розписки. За умовами вказаного договору [PERSON] передав [PERSON] в борг кошти у розмірі 1 023 300 грн для покупки квартири по [ADDRESS] . [PERSON] зобов`язалася повернути гроші у розмірі 1 023 300 грн до 01.03.2025 року. Кошти у вказаному розмірі передані в присутності свідка [PERSON] (а.с.7). Відповідно до копії договору купівлі-продажу квартири від 02.02.2024 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] , яка діє від імені та в інтересах свого малолітнього сина [PERSON] , посвідченого приватним нотаріусом Вознесенського районного нотаріального округу Миколаївської області, зареєстровано в реєстрі за №366, [PERSON] придбала квартиру за адресою: [ADDRESS] вартістю 1\~348 088 грн. Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори. Відповідно до ст. ст. 1046, 1049 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, або позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з ч. 2 ст. 1047 ЦК України підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики унаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Відповідачем [PERSON] факт укладання між нею та позивачем договору позики від 01.02.2024 року та отримання коштів у розмірі 1 023 300 грн. для придбання квартири не заперечувався, в своїй письмовій заяві, наданій до суду, остання підтвердила вказані обставини. Також суд враховує визнання відповідачем [PERSON] позовних вимог в межах 50% суми заборгованості. Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Положення статті 60 СК України свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим зазначена презумпція може бути спростована, й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, хто її спростовує. Належність майна до об`єктів права спільної сумісної власності визначено статтею 61 СК України, згідно із частиною третьою якої якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Норма частини третьої статті 61 СК України кореспондує частині четвертій статті 65 цього Кодексу, яка передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово (частина третя статті 65 СК України). Тлумачення частини четвертої статті 65 СК України дає підстави для висновку, що той з подружжя, хто не брав безпосередньо участі в укладенні договору, стає зобов`язаною стороною (боржником), за наявності двох умов: 1) договір укладено другим із подружжя в інтересах сім`ї; 2) майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Тільки поєднання вказаних умов дозволяє кваліфікувати другого з подружжя як зобов`язану особу (боржника). Таким чином, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то цивільні права та обов`язки за цим договором виникають в обох із подружжя. Вказаний висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України висловленої у постанові від 19 червня 2013 року у справі N 6-55цс13. За таких обставин згідно з нормами сімейного законодавства умовою належності майна, яке одержане за договором, укладеним одним із подружжя до об`єктів спільної сумісної власності подружжя, є визначена законом мета укладення договору - інтереси сім`ї, а не власні, не пов`язані із сім`єю інтереси одного з подружжя. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 30 червня 2020 року в справі N638/18231/15-ц (провадження N 14-712цс19) дійшла висновку, що правовий режим спільної сумісної власності подружжя, винятки з якого прямо встановлені законом, передбачає нероздільність зобов`язань подружжя, що за своїм змістом свідчить саме про солідарний характер таких зобов`язань, незважаючи на відсутність в законі прямої вказівки на солідарну відповідальність подружжя за зобов`язаннями, що виникають з правочинів, вчинених в інтересах сім`ї. Враховуючи вищевикладене, оскільки кошти отримані відповідачем [PERSON] у борг за розпискою від 01.02.2024 року були отримані в інтересах сім`ї, тому підлягають стягненню з відповідачів солідарно. Згідно з частиною першою статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позивачем вимога про відшкодування судових витрат не заявлялася, вони покладаються на позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved