Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-04 00:00:00

06 травня 2025 року до суду надійшла позовна заява Управління (служби) у справах дітей Чернігівської міської ради до [PERSON] про відібрання малолітньої дитини: [PERSON] без позбавлення її батьківських прав. Позов обґрунтовано тим, що відповідач не виконує своїх батьківських обов`язків щодо належного виховання та утримання своєї дитини, що є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання, а тому є підстави для відібрання дитини у матері без позбавлення її батьківських прав. Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 07 травня 2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження; визначено сторонам строк для подачі заяв по суті справи. Відповідач відзив на позов не подала. Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 29 травня 2025 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. У судовому засіданні представник Управління (служби) у справах дітей Чернігівської міської ради позов підтримав та просив суд його задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явилась, про час та місце його проведення повідомлялася у встановленому законом порядку, заяв чи клопотань до суду не подала. Представник Чернігівського міського центру соціальних служб у судовому засіданні позов підтримала та просила його задовольнити, оскільки це буде відповідати якнайкращим інтересам дитини. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам статті 280 ЦПК України. Заслухавши пояснення учасників справи та дослідивши матеріали справи, суд встановив таке. [PERSON] є матір`ю малолітньої [PERSON] , [INFO] (а.с. 5). Згідно інформації з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження, відомості про батька [PERSON] , [INFO] записані відповідно до ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України (за вказівкою матері) (а.с. 6). Згідно довідки Управління адміністративних послуг ЧМР № 2048 від 31.03.20255, [PERSON] разом зі своєю дитиною [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] (а.с. 13). З позовної заяви вбачається, що [PERSON] притягувалась до адміністративної відповідальності за невиконання батьківських обов`язків, вчинення домашнього насильства та злісну непокору законному розпорядженню, або вимозі поліцейського, члена громадського формування з охорони громадського порядку. Також, відповідач понад десять років ніде не працює і влаштовуватися на роботу не збирається, ніяких соціальних виплат не отримує. Як пояснив у судовому засіданні представник позивача, [PERSON] разом з дитиною вже тривалий час перебувають під наглядом суб`єктів соціальної роботи з причин ухилення матір`ю від виконання батьківських обов`язків, а саме не створення дитині належних умов проживання, розвитку та навчання, а також залишення дитини без нагляду. Крім того, представник позивача у судовому засіданні зазначив, що з відповідачем неодноразово проводили профілактичні бесіди, під час яких вона попереджалася про відповідальність за життя та здоров`я дитини, а також про наслідки неналежного ставлення до виконання батьківських обов`язків. На контакт з суб`єктами соціальної роботи [PERSON] йти відмовлялась, на зауваження не реагувала. За інформацією баби дитини, [PERSON] , відповідач жебракує, не забезпечує дитину повноцінним харчуванням відповідно віку, годує лише овочами та фруктами в сирому необробленому вигляді, які знаходить на смітнику. У кімнаті де проживає відповідач та її донька [PERSON] , в будь-яку пору року постійно відкрите вікно та балкон. Дитина не має власного спального місця, спить разом з матір`ю, постільна білизна майже відсутня, простирадло, яким вони вкриваються під час сну дуже брудне. В помешканні затхлий неприємний запах. 17.03.2025 Чернігівське районне управління поліції ГУНП в Чернігівській області внесло подання директору Чернігівського міського центру соціальної служби для сім`ї та молоді щодо усунення причин та умов, що призводять до вчинення дітьми кримінальних та адміністративних правопорушень. У поданні зазначено, що в ході проведення перевірки було встановлено, що [PERSON] поводила себе емоційно, закриваючи міжкімнатні двері розбила їх. Зі слів заявниці, [PERSON] , її донька [PERSON] перебуває на обліку лікаря-психіатра більш ніж 20 років, з приводу хвороби не лікується. В помешканні було виявлено дитину [PERSON] , [INFO] , яка мала занедбаний зовнішній вигляд. Зі слів заявниці, [PERSON] жебракує, погано годує дитину, остання в школі не навчається. Згідно листа Комунального некомерційного підприємства «Сімейна поліклініка» Чернігівської міської ради № 01-12/260 від 28.03.2025 Декларація з дитиною [PERSON] , [INFO] , яка проживає за адресою: [ADDRESS] , укладена в КНП «Сімейна поліклініка» ЧМР з лікарем-педіатром Пономаренко Н.Г., 07.05.2018. Мати про здоров`я дитини не піклується, останній візит до лікаря 30.07.2021. На обліку у вузьких спеціалістів [PERSON] не перебуває, хронічних захворювань немає. За консультацією до лікарів мати не звертається, рекомендації лікарів не виконує (а.с. 7). Відповідно до акту Органу внутрішніх справ України та закладу охорони здоров`я про підкинуту чи знайдену дитину та доставку від 26 березня 2025 року, до Комунального некомерційного підприємства «Чернігівська обласна» дитяча лікарня» Чернігівської обласної ради, працівниками поліції було поміщено малолітню [PERSON] , [INFO] (а.с. 9). Листом № 1097 від 04.04.2025 Чернігівський міський центр соціальних служб (ЧМЦСС) повідомив, що [PERSON] , матір двох малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Проживає з власними батьками в державній квартирі за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] перебуває в полі зору ЧМЦСС з 2022 року у зв`язку з проблемою систематичного насильства жінки по відношенню до власних батьків, [PERSON] та [PERSON] . [PERSON] відмовилася сама та змушувала дітей відмовитися від м`ясних виробів, перейти лише на овочі та фрукти, випрошуючи їх на базарах або біля церкви. [PERSON] категорично проти державної освіти. Як результат, син та донька в школу не ходять (а.с. 11). Питання щодо доцільності відібрання дітей від матері без позбавлення її батьківських прав розглядалось на засіданні комісії з питань захисту прав дитини. Рішенням Виконавчого комітету Чернігівської міської ради № 187 від 17 квітня 2025 року було затверджено висновок про доцільність відібрання дитини у [PERSON] без позбавлення батьківських прав (а.с. 31, 32). Відповідно до частини 2, частини 5 статті 150\~Сімейного кодексу\~України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, моральний та духовний розвиток. Згідно ч. 1 ст. 170, Сімейного кодексу України, суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5, частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. Згідно з частинами першою, другою статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. У статті 7\~СК України визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків. Отже, суд має виходити з того, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у рішенні від\~16\~липня 2015\~року у\~справі «Мамчур\~проти України»\~(заява\~№ 10383/09) зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним. У рішенні ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти\~України» суд наголосив, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Наведене узгоджується з правовим висновком щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, викладеним Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц, провадження № 14-327цс18. Згідно з пунктом 20 статті 4\~Закону України\~«Про органи\~і служби\~у справах\~дітей та\~спеціальні установи\~для дітей» служби у справах дітей представляють у разі необхідності інтереси дітей у судах. Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з частиною першою статті 76\~ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України). Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Оскільки ухилення відповідача від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, створення нею небезпечних умов для життя, здоров`я і морального виховання дитини є повністю доведеним, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову та відібрання дитини у відповідача з передачею їх Управлінню (службі) у справах дітей Чернігівської міської ради для вирішення питання про подальше влаштування. Враховуючи викладене,

Outcome: approved