Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-28 00:00:00

[PERSON] через свого представника\~ адвоката Куріловича\~С.О. звернувся до суду із позовом до Чигиринської міської ради про визнання права власності на частку житлового будинку із відповідною частиною надвірних господарсько-побутових будівель і споруд. В обґрунтування поданого позову зазначив, що 07.12.2004 у період перебування в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] ними за спільні кошти на підставі договору купівлі-продажу був придбаний житловий будинок [ADDRESS] . На зворотній сторінці вказаного договору міститься відмітка про його згоду на купівлю житлового будинку дружиною. Згідно з договором купівлі-продажу покупцем і титульним власником зазначена [PERSON] . [INFO] дружина позивача померла, тому через неможливість оформлення своїх спадкових прав він звернувся до суду із позовом про визнання права власності на частку житлового будинку із відповідною частиною надвірних господарсько-побутових будівель і споруд в порядку спадкування за законом, який був судом задоволений. Після цього позивач звернувся до державного реєстратора з метою реєстрації свого права власності на даний будинок, на що йому реєстратор відмовив, оскільки покупцем будинку, а отже і власницею майна, є [PERSON] . Вказана відмова винесена незважаючи на те, що будинок був придбаний під час перебування у шлюбі за спільні кошти подружжя, а відтак є спільною сумісною власністю. Позивач позбавлений можливості в позасудовому порядку реалізувати своє майнове право, а тому просить визнати за ним право власності на частку житлового будинку із відповідною частиною надвірних господарсько-побутових будівель і споруд за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою Чигиринського районного суду Черкаської області від 30.06.2025 провадження у справі викрито за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. У підготовчому судовому засіданні представник позивача - адвокат Курілович С. О. позов підтримав у повному обсязі та просив суд його задовольнити. Представниця відповідача - за довіреністю Романюк В. С. у підготовчому засіданні визнала позовні вимоги у повному обсязі та проти задоволення позову не заперечувала. Відтак суд, на виконання вимог статті 206 ЦПК України перевірив відсутність обмежень у представниці відповідача на визнання позову та роз`яснив сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, дійшов висновку про наявність підстав для ухвалення рішення у підготовчого засіданні, що відповідає положенням ч. 3 ст. 200 ЦПК України. Заслухавши учасників, дослідивши матеріали справи, судом установлено таке. Частина 1 статті 55 Конституції України містить загальну норму, яка передбачає право кожного звернутися до суду, якщо його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації, або мають місце інші порушення прав та свобод. Частиною 1 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. \~ \~ \~ \~Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників (ч. 1 ст. 82 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (ч. 1 ст. 317 ЦК України). Підстави набуття права власності регламентовані статтею 328 Цивільного кодексу України, відповідно до якої право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. Під час розгляду справи судом установлено, що позивач відповідно до свідоцтва про одруження серії [NUMBER] , виданого Ленінським відділом ЗАГС м. Одеси, актовий запис № 556, з 21.05.1971 перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] (а.с. 10). [INFO] [PERSON] померла, про що свідчить свідоцтво про смерть серії [NUMBER] від 13.12.2019, видане Чигиринським районним відділом ДРАЦС Головного територіального управління юстиції у Черкаській області, актовий запис № 307 (а.с. 11). За час перебування у шлюбі позивач та [PERSON] придбали житловий будинок з надвірними спорудами за адресою: [ADDRESS] , про що свідчить договір купівлі-продажу жилого будинку від 07.12.2004, посвідчений виконуючою обов`язки державного нотаріуса Чигиринської державної нотаріальної контори Зуєвою Н. В. (а.с. 8). На зворотному боці вказаного договору наявна заява позивача у справі [PERSON] про згоду на придбання його дружиною житлового будинку з надвірними спорудами за адресою: [ADDRESS] . Договір купівлі-продажу жилого будинку від 07.12.2004 був зареєстрований у Чигиринському виробничому підрозділі Черкаського обласного об`єднаного бюро технічної інвентаризації, реєстраційний номер 7901778, що підтверджується відповідним витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 6759679 від 17.03.2005 та витягом про реєстрацію в Державному реєстрі правочинів № 431981 від 07.12.2004 (а.с. 9). Водночас, як передбачено ч. 1 ст. 60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Згідно з ч. 1 ст. 63 Сімейного кодексу України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Як передбачено ч. 1 ст. 70 Сімейного кодексу України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Судом також установлено, що заочним рішенням Чигиринського районного суду Черкаської області від 31.03.2025 у справі № 708/1508/24 за [PERSON] визнано право власності в порядку спадкування за законом на частку житлового будинку із надвірними господарсько-побутовими будівлями і спорудами, що розташовані за адресою: [ADDRESS] після померлої [INFO] [PERSON] (а.с. 12-17). За наведених обставин позивач, відповідно до положень статті 60 Сімейного кодексу України, є власником частки вказаного житлового будинку із надвірними господарсько-побутовими будівлями і спорудами, що є підставою для реєстрації за позивачем, як співвласником домоволодіння, права власності у Державному реєстрі речових прав на вказане нерухоме майно. Натомість, відповідно до рішення № 79509466 від 19.06.2025 за наслідками розгляду заяви [PERSON] державним реєстратором було відмовлено у реєстрації права власності на належну йому частку житлового будинку із надвірними господарсько-побутовими будівлями і спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS] , у зв`язку із тим, що подані документи не відповідають вимогам, встановленим Законом, а саме договір купівлі-продажу будинку № 2186 від 07.12.2004 виданий на ім`я [PERSON] , за якою зареєстровано право власності на об`єкт нерухомого майна, тому заява про державну реєстрацію подана неналежною особою (а.с. 18). Положеннями статей 15, 16 ЦК України, статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Зі змісту частини другої статті 16 ЦК України вбачається, що способом захисту цивільних прав та інтересів, зокрема, може бути визнання права. З урахуванням наведеного суд дійшов висновку, що позивач у визначеному законом порядку набув право спільної часткової власності на житловий будинок, є його співвласником на момент розгляду справи судом, проте не має можливості в позасудовому порядку зареєструвати своє право власності на вказане нерухоме майно через реєстрацію об`єкта нерухомого майна за [PERSON] , що є підставою для визнання за [PERSON] права власності на належну йому частку у спільному сумісному майні подружжя. На підставі викладеного,

Outcome: approved