Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-28 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із заявою про встановлення факту народження дитини жіночої статі [PERSON] , дата народження - [INFO] , місце народження - місто Сімферополь, Автономної Республіки Крим, у матері [PERSON] , дата народження [INFO] , громадянство - громадянка України, у батька [PERSON] , дата народження - [INFO] , громадянство - громадянин України. В обґрунтування вимог заяви зазначено, що [INFO] в м. Сімферополь, Автономна Республіка Крим народилась онука заявника - [PERSON] . Факт народження дитини підтверджується медичною довідкою про народження №Р-01868 від 21.05.2025, відповідно до якої матір`ю дитини вказана [PERSON] , батьком - [PERSON] та відомостями акушерського стаціонару про породіллювід 03.05.2025, відповідно до яких [PERSON] [INFO] народила дитину жіночої статі. Зазначено, що проведення державної реєстрації народження дитини та отримання свідоцтва про народження у відділі державної реєстрації актів цивільного стану є неможливим, оскільки факт народження дитини відбувся на тимчасово окупованій території України, на якій неможливо отримати медичний документ, який може бути прийнятий відділом ДРАЦС для проведення державної реєстрації народження відповідно до статті 13 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану». Встановлення факту народження необхідне заявнику для державної реєстрації народження дитини та отримання свідоцтва про народження встановленого законодавством України зразка. Ухвалою судді від 28.07.2025 прийнято заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, справу визначено розглядати за правилами окремого провадження. Судове засідання призначено на 29.07.2025. У судовому засіданні заявник [PERSON] вимоги заяви підтримала у повному обсязі, просила такі задовольнити. Пояснила, що її син [PERSON] та невістка [PERSON] постійно проживають в м. Сімферополь Автономної Республіки Крим. [INFO] у них народилася дочка [PERSON] . З огляду на те, що документи, які підтверджують народження дитини, видані органами, що діють на тимчасово окупованій території, неможливо провести державну реєстрацію народження в органі ДРАЦС та отримати свідоцтво про народження дитини встановленого законодавством України зразка. Відтак вона змушена звернутися до суду для встановлення факту народження дитини на тимчасово окупованій території України. Представник заінтересованої особи - Козівського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Тернопільському районі Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції у судове засідання не з`явився, у листі від 28.07.2025 розгляд справи просив провести без його участі. Заінтересовані особи: [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не з`явилися, подали заяви від 25.07.2025, у яких вимоги заяви [PERSON] підтримали повністю, не заперечували щодо встановлення факту народження [PERSON] [INFO] на тимчасово окупованій території України - м. Сімферополь, Автономної Республіки Крим та розгляд заяви просили проводити без їх участі. Заслухавши пояснення заявника, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення заяви по суті, суд дійшов висновку, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до пункту 5 частини другої статті 293 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно з пунктом 7 частини першої статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження. Статтею 317 ЦПК України встановлені особливості провадження у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України. За нормами цієї статті заява про встановлення факту народження особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, може бути подана батьками або одним з них, їхніми представниками, членами сім`ї, опікуном, піклувальником, особою, яка утримує та виховує дитину, або іншими законними представниками дитини до будь-якого місцевого суду України, що здійснює правосуддя, незалежно від місця проживання (перебування) заявника. Відповідно до частини другої статті 258 Сімейного кодексу України баба і дід мають право звернутися за захистом прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх та повнолітніх непрацездатних внуків до органу опіки та піклування або до суду без спеціальних на те повноважень. Згідно з положеннями Конвенції про права дитини від 20.11.1989, ратифікованої постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27.02.1991, дитина має бути зареєстрована одразу ж після народження і з моменту народження має право на ім`я і набуття громадянства, а також, наскільки це можливо, право знати своїх батьків і право на їх піклування. Держави-учасниці забезпечують здійснення цих прав згідно з їх національним законодавством та виконання їх зобов`язань за відповідними міжнародними документами у цій галузі, зокрема, у випадку, коли б інакше дитина не мала громадянства. За правилами статті 7 Закону України «Про громадянство України» особа, батьки або один з батьків якої на момент її народження були громадянами України, є громадянином України. Особа, яка має право на набуття громадянства України за народженням, є громадянином України з моменту народження. Державній реєстрації підлягають народження фізичної особи та її походження, громадянство, шлюб, розірвання шлюбу у випадках, передбачених законом, зміна імені, смерть. Реєстрація актів цивільного стану провадиться відповідно до закону. Народження фізичної особи та її походження, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, шлюб, розірвання шлюбу, зміна імені, смерть підлягають обов`язковому внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян в органах юстиції в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України (частини третя, четверта статті 49 Цивільного кодексу України). Відповідно до статті 13 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація народження дитини проводиться з одночасним визначенням її походження та присвоєнням їй прізвища, власного імені та по батькові. Державна реєстрація народження дитини проводиться за письмовою або усною заявою батьків чи одного з них за місцем її народження або за місцем проживання батьків або за заявою, поданою в електронній формі. Підставою для проведення державної реєстрації народження дитини є визначені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я документи, що підтверджують факт народження. Форма та порядок видачі документів про народження, на підставі яких здійснюється державна реєстрація народження, встановлена наказом Міністерства охорони здоров`я України № 545 від 08.08.2006 «Про впорядкування ведення медичної документації, яка засвідчує випадки народження і смерті». Відповідно до положень вказаного наказу для забезпечення реєстрації народження дитини в органах реєстрації актів цивільного стану заклад охорони здоров`я видає «Медичне свідоцтво про народження», форма № 103/о. У разі народження дитини поза закладом охорони здоров`я при державній реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану факт народження дитини підтверджується медичною довідкою про перебування дитини під наглядом лікувального закладу (форма № 103-1/о). Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] є матір`ю [PERSON] та бабусею [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] від 28.10.1994 (а.с. 8). За відомостями паспорта громадянина України № [NUMBER] , виданого 20.01.2020, орган, що видав 6118, [PERSON] , [INFO] є громадянином України. Згідно Витягу з Реєстру територіальної громади №2024/007243596 від 20.06.2024 [PERSON] з 20.10.2015 зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с. 13, 14). Відповідно до паспорта громадянина України серія [NUMBER] , виданого Ірпінським МВ Управління ДМС України в Київській області 18.11.2016, [PERSON] , [INFO] , є громадянкою України. Згідно Витягу з Реєстру територіальної громади №2024/007244099 від 20.06.2024, [PERSON] з 19.09.2018 зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 15-17, 19). [PERSON] та [PERSON] з 11.06.2016 перебувають у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія [NUMBER] від 11.06.2016 (а.с. 9). Як вбачається з довідки про народження серії [NUMBER] від 21.05.2025, виданої Відділом реєстрації народження м. Сімферополя Департаменту запису актів цивільного стану Міністерства юстиції Республіки Крим, [PERSON] народилась [INFO] в м. Сімферополь, Республіка Крим. Батьками зазначені [PERSON] та [PERSON] (а.с. 10). Згідно відомостей акушерського стаціонару про породіллю встановлено, що [PERSON] , [INFO] , [INFO] народила дитину жіночої статі (а.с. 11). У листі від 28.07.2025 Козівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Тернопільському районі Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції повідомлено суд про відсутність актового запису про народження дитини жіночої статі [PERSON] , дата народження - [INFO] . Відповідно до частин другої, третьої статті 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків, крім документів, що підтверджують факт народження, смерті, реєстрації (розірвання) шлюбу особи на тимчасово окупованій території, які додаються до заяви про державну реєстрацію відповідного акта цивільного стану. Так, згідно з абзацом 1 частини першої статті 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» тимчасово окупована Російською Федерацією територія України є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» для цілей цього Закону тимчасово окупованою територією визначається сухопутна територія тимчасово окупованих Російською Федерацією територій України, водні об`єкти або їх частини, що знаходяться на цих територіях. Адміністративна межа між тимчасово окупованою територією та іншою територією України визначається Кабінетом Міністрів України (абзац 1 частини другої статті 3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України»). Згідно з частиною другою статті 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», датою початку тимчасової окупації Автономної Республіки Крим та міста Севастополя є 20 лютого 2014 року. Таким чином, м. Сімферополь Автономної Республіки Крим станом на 29.04.2025 було тимчасово окупованою територією України відповідно до пункту 1 частини першої статті 3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» та в порядку статті 1 цього Закону воно є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України. У Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави-члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів». Зазначений висновок враховано також Європейським судом з прав людини у справах «Лоізіду проти Туречини» (Loizidou v. Turkey, рішення від 18 грудня 1996 року), «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, рішення від 10 травня 2001 року), «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, рішення від 23 лютого 2016 року). Визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті, зокрема, щодо народження дитини, з метою захисту прав громадян України, не легітимізує таку владу та не надає автоматичної дійсності таким актам. Такі дії зумовлені тим, що держава має вживати заходів щодо ефективного захисту прав громадян на своїй території, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої держави. При наданні оцінки, зокрема, свідоцтву про народження дитини, довідці медичного характеру, як доказам, потрібно враховувати, що хоча такі документи не є юридично дійсними, але вони можуть підтверджувати, що певна установа, яка не діє відповідно до українського законодавства, але de facto існує на тимчасово окупованій території зафіксувала факт народження дитини. Правова оцінка документам, поданим заявником на підтвердження факту народження на тимчасово окупованій території України, зокрема, документам, виданим органами та установами самопроголошених утворень, розташованими на окупованій території України, надається судом цивільної юрисдикції в сукупності з іншими доказами під час розгляду заяви про встановлення факту народження на тимчасово окупованій території України в порядку статті 317 ЦПК України, а не органами державної реєстрації актів цивільного стану. Саме рішення суду про встановлення такого факту є підставою для державної реєстрації народження та для внесення відомостей про батьків дитини відділом державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення суду. Як вбачається з матеріалів справи, реєстрація народження дитини в органах реєстрації актів цивільного стану за законодавством України не проводилась. При цьому судом встановлено, що заявник позбавлена можливості в позасудовому порядку зареєструвати народження дитини, оскільки її народження відбулося на тимчасово окупованій території України. Встановлення факту народження необхідне заявнику для державної реєстрації народження дитини [PERSON] у визначеному порядку державним органом України та для отримання свідоцтва про народження встановленого законодавством України зразка. Відповідно до абзацу 5 частини четвертої статті 13 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» за відсутності документа закладу охорони здоров`я або медичної консультаційної комісії, що підтверджує факт народження, підставою для проведення державної реєстрації актів цивільного стану є рішення суду про встановлення факту народження. З урахуванням викладеного факт народження дитини [PERSON] , [INFO] , на тимчасово окупованій території Українм в м. Сімферополь, Автономна Республіка Крим, Україна, матір`ю якої є громадянка України [PERSON] , [INFO] , батьком якої є громадянин України [PERSON] , [INFO] , знайшов своє підтвердження у ході розгляду заяви, вказаний факт має для заявника юридичне значення та іншого порядку, ніж судового, встановлення даного факту немає. За таких підстав, дослідивши наявні у справі докази, оцінивши їх кожний окремо та взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, беручи до уваги неможливість встановлення даного юридичного факту в позасудовому порядку, суд дійшов висновку, що заява [PERSON] про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України є обґрунтованою та підлягає задоволенню. Відповідно до вимог статті 317, пункту 8 частини першої статті 430 ЦПК України рішення суду про встановлення факту народження підлягає негайному виконанню.

Outcome: approved