Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-30 00:00:00

Представниця позивача Шабатин Н.А. через систему «Електронний суд» звернулась до Пустомитівського районного суду Львівської області з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором № 05.09.2022-100000163 від 05.09.2022 року у розмірі 17\~909,99 грн та судові витрати. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 05.09.2022 року між ТОВ «Споживчий центр» та відповідачем було укладено кредитний договір (оферта) № 05.09.2022-100000163. Відповідно до умов договору позичальнику надано кредит у розмірі 9\~000,00 грн. строком на 70 днів із встановленою датою повернення 13.11.2024 року. Процентна ставка фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 1,2 % за 1 день користування кредитом, яка застосовується протягом всього строку, на який надається кредит. Комісія, пов`язана з наданням кредиту 15% від суми кредиту та дорівнює 1350,00 грн. 05.09.2022 року позивачем надано відповідачу кредит у розмірі 9\~000,00 грн, чим ТОВ «Споживчий центр» свої зобов`язання за договором виконало у повному обсязі. В свою чергу відповідач свої зобов`язання за договором належним чином не виконує, у зв`язку з чим, станом на 27.11.2022 року, у останнього утворилась заборгованість у розмірі 17 909,99 грн., що складається з заборгованості по тілу кредиту у розмірі 9\~000,00 грн., по процентам у розмірі 7 559,00 грн. та комісії у розмірі 1350,00 грн., чим порушуються права та інтереси ТОВ «Споживчий центр». З врахуванням вищенаведеного просить позов задовольнити. Ухвалою Пустомитівського районного\~суду Львівської\~області від\~27.03.2025 року дану справу передано за підсудністю на розгляд Залізничному районному суду м. Львова. У зв`язку\~з наведеним\~вище,\~справу було\~передано для\~автоматизованого розподілу.\~У відповідності\~до вимог\~ст.\~33\~ЦПК України,\~автоматизованою системою\~документообігу суду\~11.04.2025\~року було\~визначено суддю\~Постигач О.Б.\~для розгляду\~вказаної справи. Ухвалою судді Залізничного районного суду м. Львова від 14.04.2025 року відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення /виклику/ сторін. Відповідачці встановлено п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву. 16.04.2025 року від відповідача [PERSON] на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому він не погодився з позовними вимогами, виклавши мотиви своєї незгоди. У відзиві відповідач зазначив на відсутність доказів укладення спірного договору, оскільки надані до суду примірники договору, графіка платежів та паспорта споживчого кредиту не містять його підпису, що, на його думку, унеможливлює встановлення факту ознайомлення з умовами кредитування. Додана до позову Довідка-розрахунок про стан заборгованості за кредитним договором № 05.09.2022-100000163 від 05.09.2022 року не підтверджує ні факт отримання кредиту, ні умови кредитування, ні суму заборгованості за кредитом, оскільки зазначений доказ не є підтвердженням виконаних банківських операцій та повністю залежить від волевиявлення кредитора. Тобто, урахуванням вищевказаного, відповідач вважає, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами, що він уклав кредитний договір № 05.09.2022-100000163 та отримав кошти в сумі 9\~000,00 грн. Також вказує про те, що позивачем не надано розрахунку, з якого можна було б встановити, за які періоди нараховано проценти, а з доданої до позову Довідки-розрахунку про стан заборгованості це встановити неможливо.\~Крім того, відповідач вказує на несправедливість умов договору в частині нарахування відсотків, розмір яких перевищує суму основного зобов`язання (тіло кредиту), а також висловлює незгоду із доведеністю суми заборгованості та правомірністю нарахування комісії за обслуговування кредиту. Просить у задоволенні позову відмовити повністю. 25.04.2025 року від представниці позивача Шабатин Н.А. через систему «Електронний суд» надійшла відповідь на відзив, у якій\~вона заперечила доводи відповідача. Вказала, що ТОВ «Споживчий центр» є фінансовою установою та здійснює свою діяльність відповідно до Законів України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», «Про електронну комерцію», навела відповідне правове обґрунтування. Зазначила, що 05.09.2022 року [PERSON] за допомогою одноразового пароля-ідентифікатора на веб-сайті ТОВ «Споживчий центр», який відповідач отримав на свій мобільний номер телефону [NUMBER] , підписано (акцептовано) пропозицію про укладення кредитного договору (оферти), заявку на отримання кредиту, паспорт споживчого кредиту, підтверджено укладення кредитного договору та отримано на його рахунок кошти у розмірі 9 000,00 грн. Таким чином, кредитний договір (оферти) № 05.09.2022-100000163 від 05.09.2022 року укладено відповідно до Закону України «Про електронну комерцію». Істотні умови договору, такі як сума кредиту, строк, процентна ставка та відповідальність за невиконання/неналежне виконання зобов`язання погоджено в Заявці до Договору, яка містить електронний підпис відповідача одноразовим ідентифікатором, а отже твердження відповідача, що умови договору не погоджені жодним документом, що містить його підпис, не відповідає дійсності. Позовні вимоги підтримала. Крім цього, просила витребувати у АТ КБ «ПриватБанк» письмові докази, що становлять банківську таємницю, для належного встановлення факту отримання відповідачем кредитним коштів. 05.05.2025 року від відповідача [PERSON] на адресу суду надійшли заперечення на відповідь на відзив, у яких він виклав свої доводи, аналогічні викладеним у відзиві на позовну заяву. Клопотання представниці позивача про витребування доказів просив залишити без розгляду. Ухвалою судді Залізничного районного суду м. Львова від 06.05.2025 року задоволено клопотання представниці позивача про витребування доказів. 07.07.2025 року на адресу суду надійшли документи, витребувані ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 06.05.2025 року у АТ КБ «ПриватБанк». Клопотань від жодної із сторін про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін до суду не надходило, тому відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними в справі матеріалами. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши справу в порядку спрощеного провадження, без повідомлення сторін, оцінивши подані докази, дослідивши наявні матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Фактичні обставини справи, встановлені судом Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 05.09.2022 року між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] укладено кредитний договір (оферта) № 05.09.2022-100000163, шляхом підписання відповідачем заявки, що є невід`ємною частиною договору, електронним підписом одноразовим ідентифікатором «Q448», який було відправлено на фінансовий номер 0960945727, указаний відповідачем/а.с.17-21/. Крім цього, відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором «N714», який було відправлено на фінансовий номер 0960945727, підписано Підтвердження укладення кредитного договору /а.с.21-22/. Відповідно до умов Договору позичальнику надано кредит у розмірі 9 000,00 грн. строком на 70 днів. Датою повернення (виплати) кредиту вказано 13.11.2022 року\~(п. 2-4 Заявки кредитного договору, п. 2-4 Акцепту). У заявці, Пропозиції та Акцепті сторони узгодили наступні умови: - реквізити належного позичальнику електронного платіжного засобу для надання коштів 4149-49ХХ-ХХХХ-1132\~/а.с.20/; - фінансовий номер телефону відповідача [NUMBER] , на який відправлено СМС для укладення Договору\~/а.с.19, 21/; - дату надання (видачі) кредиту 05.09.2022 року (п. 1 Заявки, п. 1 Акцепту)\~/а.с.20/; - суму кредиту 9 000,00 грн. /а.с.20/; - строк кредитування 70 днів, з дати його надання /а.с.20/; - дату повернення 13.11.2022 року /а.с.20/; - процентну ставку фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 1,2 % за 1 день користування кредитом, яка застосовується протягом всього строку, на який надається кредит /а.с.20/; - комісію, пов`язану з наданням кредиту 15% від суми кредиту та дорівнює 1350,00 грн. /а.с.20/; - Графік платежів з визначенням кількості платежів та суми по кредиту\~/а.с.22/. Згідно п. 3.1. Договору за цим договором кредитодавець зобов`язується надати кредит позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти, комісію. Відповідно до п. 4.1. Договору кредитодавець надає позичальнику кредит на умовах його строковості, платності і поворотності. Спосіб надання позичальнику коштів у рахунок кредиту: банківський рахунок споживача. Днем надання кредиту вважається: списання відповідної суми коштів з рахунку кредитодавця, а днем погашення кредиту/сплати платежу - день надходження коштів у касу кредитодавця готівкою або зарахування на поточний рахунок кредитодавця, що підтверджується випискою з поточного рахунку кредитодавця. У випадку, якщо дата ініціювання платіжної операції з надання кредиту не співпадає з датою завершення цієї платіжної операції з надання кредиту, днем/датою надання кредиту є дата ініціювання цієї платіжної операції, якщо платіжна операція була завершена (навіть у випадку її завершення в пізнішу дату). Неможливість завершення ініційованої кредитодавцем платіжної операції з надання кредиту не з вини кредитодавця є скасувальною обставиною та призводить до припинення прав і обов`язків сторін за даним договором, включаючи обов`язок кредитодавця з надання кредиту. Неможливість видачі кредиту готівкою у зв`язку з нез`явленням позичальника для її отримання у дату надання/видачі кредиту, зазначену в заявці, є скасувальною обставиною та призводить до припинення прав і обов`язків сторін за даним договором, включаючи обов`язок кредитодавця з надання кредиту. У випадку настання вказаних скасувальних обставин даний договір є розірваним та припиненим з дати надання/видачі кредиту, зазначеної в заявці у випадку перерахування коштів позичальником на поточний рахунок кредитодавця, позичальник зобов`язаний забезпечити надходження коштів на останній день строку сплати платежу (п. 4.3. Договору). Відповідно до п. 6.1. Договору позичальник зобов`язався використати кредит на зазначені в договорі цілі, що не суперечать чинному законодавству України і забезпечити своєчасне повернення кредиту та процентів шляхом внесення в касу кредитодавця готівкою або перерахування на рахунок кредитодавця в такі терміни: а) повернення кредиту, сплата процентів - у терміни та строки, вказані у заявці, яка є невід`ємною частиною даної оферти; б) неустойка, яка може бути нарахована кредитодавцем за несвоєчасне виконання зобов`язань за цим договором, - негайно, з моменту пред`явлення кредитодавцем вимоги (усної чи письмової) про нарахування таких санкцій. Відповідно до п. 11.9. Договору позичальник підтверджує, що вказаний ним при реєстрації номер телефону належить виключно позичальнику, не переданий та не буде переданий у користування та/або володіння та/або розпорядження будь-яким особам, саме цей номер телефону використовується та буде використовуватись позичальником при виконанні умов даного договору, вчиненні будь-яких операцій за ним. Комісія, пов`язана з наданням кредиту (надалі «Комісія») 15% від суми кредиту та дорівнює 1350,00 грн. Розраховується шляхом множення суми кредиту (база розрахунку) на розмір комісії у відсотковому значенні. Нараховується кредитором та обліковується в день видачі кредиту (п. 9 Заявки кредитного договору та Акцепту). Згідно п. 10.1. Договору цей договір набирає чинності з дати отримання кредитодавцем у інформаційній системі кредитодавця від позичальника відповіді про прийняття пропозиції (акцепт), підписаної одноразовим ідентифікатором, отриманим позичальником від кредитодавця на номер телефону позичальника, вказаний при реєстрації у інформаційній системі кредитодавця. Пунктом 11 Заявки та Акцепту визначено умови пролонгації. Зокрема, пролонгація строку, на який надається кредит, здійснюється позичальником на підставі звернення до кредитодавця в паперовій формі або в електронній формі із застосуванням одноразового ідентифікатора кожного разу під час реалізації позичальником такого права та шляхом сплати ним процентів за черговий період без сплати чергової частини суми кредиту, що продовжує строк, на який надається кредит, на ще один черговий період, за який сплачуються проценти, розраховані шляхом множення кредиту (залишку кредиту) на кількість днів користування кредитом/залишком кредиту в цьому черговому періоді та на процентну ставку. Проценти. розраховані вищевказаним способом за черговий період, сплачуються не пізніше останнього дня чергового періоду. Максимальна кількість пролонгацій 5 шт. Ініціювання позичальником пролонгації строку, на який надається Кредит відбувається без змін укладеного договору. Відповідно до п. 12 Заявки та Акцепту протягом строку дії договору тарифи та комісії за фінансовою послугою залишаються незмінними. Кредитодавець не надає додаткових та/або супутніх послуг. У заявці міститься положення про те, що позичальник розуміє, що підписує та укладає кредитний договір на вказаних у заявці умовах, підписуючи даний акцепт одноразовим ідентифікатором (код з смс-повідомлення). Для підписання та укладення договору слід було поставити електронний підпис мишкою та ввести код з смс-повідомлення, яке було надіслано на номер 0960945727 /а.с.21/. Відповідно до паспорта споживчого кредиту, підписаного відповідачем, з використанням одноразового ідентифікатора «Q448» та проставленням електронного підпису мишкою: загальні витрати за кредитом 6\~798,82 грн.; орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача за весь строк користування кредитом (у тому числі тіло кредиту, відсотки, комісії та інші платежі) 15\~798,82 грн. /а.с.14-15/. Згідно квитанції, сформованої 05.09.2022 року о 07:52, через систему платежів LiqPay, № ID платежу 2074279653, на банківську картку [NUMBER] здійснено перерахунок 9 000,00 грн. за договором № 05.09.2022-100000163 /а.с.23/. З відповіді АТ КБ «Приватбанк» вбачається, що 05.09.2022 року на банківську карту [NUMBER] транзакція грошової суми у розмірі 9\~000,00 грн. з коментарем «viplata kredit TOV SPOZhIVChCENTR» за договором № 05.09.2022-100000163 успішно виконана /а.с.110/. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Згідно ст. 12 ЗУ «Про електронну комерцію», електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання,- в тому числі електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (пункт 12 частини першої статті 3 Закону № 675-VIII). У ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому ЦК України та ГК України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному у ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним у ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Відповідно до ст. 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Аналізуючи положення\~вищевказаного законодавства,\~вбачається,\~що з\~урахуванням особливостей\~кредитного договору\~№ 05.09.2022-100000163\~від 05.09.2022\~року,\~його укладання\~в електронному\~вигляді через\~інформаційно-комунікаційну\~систему позивача\~можливе за\~допомогою електронного\~цифрового підпису\~відповідача лише\~за умови\~використання засобу\~електронного цифрового\~підпису усіма\~сторонами цього\~правочину.В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Згідно інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ТОВ «Споживчий центр» є фінансовою установою, основний вид діяльності - 64.92 інші види кредитування /а.с.9/. Згідно досліджених матеріалів справи, відповідач [PERSON] пройшов реєстрацію в інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «Споживчий центр», отримавши відповідний цифровий пароль на номер свого мобільного телефону, що свідчить, про те що він ознайомився з Правилами (примірним договором) та іншою наданою інформацією. Для оформлення кредиту та коштів відповідач обрав бажану суму кредиту та строк кредитування; ознайомився з текстом договорів, що пропонувалися для укладання. Правилами, інформацією, зазначеною в ст. 12 ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансовий послуг» та іншою необхідною інформацією, шляхом перенаправления (відсилання) до них/неї, що повністю відповідає ч. 5 ст. 11 ЗУ «Про електронну комерцію», про що відповідач поставив відповідну відмітку в електронній системі Товариства, після чого створив заявку на отримання коштів згідно обраних ним умов. Крім цього, акцептувавши Договорів позичальник підтвердив, що йому надані та він отримав інформацію, зазначену в ч. 2 ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансовий послуг» https://sgroshi.com.ua/ua/rozknitta-informacii,\~паспорт споживчого\~кредиту відповідно\~до Закону України «Про споживче кредитування», графік платежів з переліком складових загальної вартості кредиту відповідно до Правил розрахунку небанківськими фінансовими установами України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, примірник цього, договору /а.с.20/. Договір, укладений між сторонами в електронній формі, має силу договору, який укладений в письмовій формі та підписаний сторонами, які узгодили всі умови, так як без проходження реєстрації та отримання одноразового ідентифікатора (коду, що відповідно до домовленості є електронним підписом позичальника, який використовується ним як аналог власноручного підпису), без здійснення входу відповідачем на веб-сайт за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитні договори між відповідачем [PERSON] та позивачем не було б укладено. Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09.09.2020 року у справі № 732/670/19, від 23.03.2020 року у справі № 404/502/18, від 07.10.2020 року у справі № 127/33824/19. Такі ж висновки щодо правомірності укладання сторонами кредитного договору в електронній формі та його відповідність вимогам закону, в тому числі Закону України «Про електронну комерцію», містять постанови Верховного Суду від 12 січня 2021 року у справі №524/5556/19 та від 10 червня 2021 року у справі № 234/7159/20. Враховуючи вищевикладене, суд відхиляє доводи відповідача щодо відсутності його підпису на договорі та необізнаності з його умовами, оскільки з матеріалів справи вбачається, що у кредитному договорі визначено істотні умови, характерні для такого виду зобов`язань, зокрема: суму кредиту, дату його видачі, строк користування коштами, розмір процентної ставки та інші умови кредитування. Договір підписано за допомогою одноразового ідентифікатора «Q448», що, відповідно до закону, є належним підтвердженням волевиявлення сторони та підставою для виникнення прав і обов`язків, передбачених умовами договору. Отже, судом встановлено, що відповідач не виконав належним чином взяті на себе зобов`язання за кредитним договором, суму отриманих від позивача грошових коштів не повернув, тому позов у частині стягнення з відповідача на користь позивача тіла кредиту у розмірі 9 000,00 грн. підлягає задоволенню. Разом з тим, не підлягають задоволенню позовні вимоги у частині стягнення з відповідача на користь позивача відсотків у розмірі 7\~559,99 грн. з огляду на таке. За змістом ст. ст. 626,\~628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Порядок та підстави нарахування відсотків за користування чужими грошовими коштами, зокрема кредитними коштами банку, передбачені ст. ст. 1048 та 1056-1 ЦК України. Частиною 1 ст. 1048 ЦК України встановлено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Статтею 1056-1 ЦК України встановлено, що процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено кредитодавцем в односторонньому порядку. Умова договору щодо права кредитодавця змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження №14-10цс18) зазначено, що «відповідно до ч. 1 ст.1048 та ч. 1 ст. 1054 ЦК України\~кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абз.2 ч. 1 ст. 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання». У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.04.2023 року у справі №910/4518/16 зазначається, що: - проценти відповідно до ст. 1048 ЦК України сплачуються не за сам лише факт отримання позичальником кредиту, а за «користування кредитом» (тобто за можливість позичальника за плату правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу) (пункт 81); Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. За правилами ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частиною 1 ст. 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги у частині стягнення заборгованості за процентами, у тому числі їх розмір і порядок нарахування, посилався на довідку-розрахунок та на графік платежів, який є частиною договору. Суд зауважує, що як вбачається з матеріалів справи, зокрема з підписаного відповідачем Договору № № 05.09.2022-100000163, між сторонами у належній формі було погоджено розмір процентної ставки за користування кредитом. Відповідно до графіку платежів зазначеного в заявці до кредитного договору відповідач [PERSON] повинен був сплатити 6\~960,80 грн. процентів за користування кредитом /а.с.22/. Водночас з довідки-розрахунку про стан заборгованості за кредитним договором № 05.09.2022-100000163 від 05.09.2022 року вбачається, що заборгованість [PERSON] за процентами складає 7\~559,99 грн., що не узгоджується з графіком платежів /а.с.26/. У матеріалах справи відсутній розрахунок заборгованості, який дозволив би перевірити правильність нарахування відсотків а також, зробити висновок, що заборгованість виникла саме внаслідок порушення відповідачем умов кредитного договору, та неможливо встановити, які саме умови спірного договору порушені відповідачем. Така невідповідність у сумах не дозволяє суду встановити правильність нарахування процентів. Крім того, відсутня виписка по кредитному рахунку, що є первинним документом та підтверджує наявність заборгованості за відсотками. У постанові від 09 лютого 2023 року у справі № 464/3214/16 Верховний Суд виснував, що по своїй суті розрахунок заборгованості не є доказом (зокрема письмовим) у розумінні статей\~76,\~95 ЦПК України, а є результатом вчинення арифметичних дій стороною, зокрема, позикодавцем, з метою визначення суми боргу з урахуванням умов договору, періоду користування кредитними коштами тощо, з яким суд може погодитись або ж навести свій розрахунок, виконуючи обов`язок щодо визначення належної до стягнення суми заборгованості. За змістом ст. ст.\~12,\~81 ЦПК України\~кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому випадку, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі ухвалити рішення по справі на користь протилежної сторони. Отже, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі, а не суду. Доведення позивачем умов кредитування і наявності заборгованості є обов`язком позивача, виходячи з принципу змагальності сторін, закріпленого\~ст. 12 ЦПК України. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Львівського апеляційного суду від 20.01.2025 року у справі № 455/245/24, Верховного Суду від 18.03.2019 року в справі № 61-28582ск18. Оскільки представницею позивача не надано суду розрахунок заборгованості за нарахованими відсотками, що позбавило суд можливості перевірити законність їх нарахування у заявленому розмірі, а у межах наявних у матеріалах справи доказів не є можливим встановити відповідність нарахованих відсотків за користування кредитом у сумі 7\~559,99 грн., їх реальному використанню та погашенню, відтак суд дійшов висновку, що в цій частині позову слід відмовити. Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача комісії, пов`язаної з наданням кредиту за договором № 05.09.2022-100000163 від 05.09.2022 року у сумі 1350,00 грн. суд зазначає наступне. Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця для отримання, обслуговування та повернення кредиту. Згідно з ч. 2 ст. 8 цього Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і повернення кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахункове-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Згідно з ч.ч. 1, 2, 5, 7 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Якщо до положення вносяться зміни, такі зміни вважаються чинними з моменту їх внесення. Відповідно до ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Разом із тим, згідно постанови Касаційного Цивільного Суду у складі Верховного Суду від 20.07.2022 у справі № 343/557/15-ц, продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Умови договору про сплату позичальником на користь банку винагороди за надання фінансового інструменту, відсотків за дострокове погашення кредиту та винагороди за проведення додаткового моніторингу, тобто за дії, які банк здійснює на власну користь, що є несправедливим, суперечить принципу добросовісності, є наслідком істотного дисбалансу договірних прав і обов`язків на погіршення становища споживача, за своєю природою є дискримінаційним та таким, що суперечить моральним засадам суспільства. Отже, за висновками Верховного Суду несправедливими є положення договору про споживчий кредит, який містить умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту, і це є підставою для визнання таких положень недійсними. Крім того, у п. 25 постанови Верховного Суду у справі № 363/1834/17 зауважено, що сторони не можуть у договорі визначати взаємні права й обов`язки у спосіб, який суперечить існуючому публічному порядку, порушує положення\~Конституції України, не відповідає передбаченим\~статтею 3 ЦК України\~загальним засадам цивільного законодавства, що обмежують свободу договору, зокрема справедливості, добросовісності, розумності (пункт 6 частини першої вказаної статті). Домовленість сторін договору про врегулювання відносин усупереч існуючим у законодавстві обмеженням не спричиняє встановлення відповідного права та/або обов`язку, як і його зміни та припинення. Тому підписання договору не означає безспірності його умов, якщо вони суперечать законодавчим обмеженням (див. близькі за змістом висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 1 червня 2021 року у справі № 910/12876/19 (пункти 7.6-7.10)). Банкам забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи пов`язаної особи банку як обов`язкову умову надання банківських послуг (частина третя статті 55 Закону № 2121-Ш), однією із яких є розміщення залучених у вклади (депозити), у тому числі на поточні рахунки, коштів та банківських металів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик (пункт 3 частини третьої статті 47 цього Закону), зокрема надання споживчого кредиту. Тому банк не може стягувати з позичальника платежі за дії, які він вчиняє на власну користь (ведення кредитної справи, договору, розрахунок і облік заборгованості за кредитним договором тощо), чи за дії, які позичальник вчиняє на користь банку (наприклад, прийняття платежу від позичальника), чи за дії, що їх вчиняє банк або позичальник з метою встановлення, зміни, припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення до нього змін тощо). Інакше кажучи, банк неповноважний стягувати з позичальника плату (комісію) за управління кредитом, адже такі дії не становлять банківську послугу, яку замовив позичальник (або супровідну до неї), а є наслідком реалізації прав та обов`язків банку за кредитним договором і відповідають економічним потребам лише самого банку (п. 29 постанови у справі № 363/1834/17). Умови договору про сплату позичальником на користь банку винагороди за надання фінансового інструменту, відсотків за дострокове погашення кредиту та винагороди за проведення додаткового моніторингу, тобто за дії, які банк здійснює на власну користь, що є несправедливим, суперечить принципу добросовісності, є наслідком істотного дисбалансу договірних прав і обов`язків на погіршення становища споживача, за своєю природою є дискримінаційним та таким, що суперечить моральним засадам суспільства. Подібні правові висновки викладено у постановах Верховного Суду, від 21 квітня 2021 року в справі № 677/1535/15, від 21 липня 2021 року в справі № 751/4015/15, від 15 грудня 2021 року в справі № 209/789/15, від 12 квітня 2022 року в справі № 640/14229/15 та від 20 липня 2022 року у справі № 343/557/15-ц. У постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі № 202/5330/19 зазначено, що «у кредитному договорі не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з частинами першою та другою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладення оспорюваного кредитного договору. За таких обставин положення пункту 1.2 та розділу 4 кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Враховуючи наведене, положення п. 12 Заявки та Акцепту, які є невід`ємною частиною Договору щодо обов`язку [PERSON] сплачувати комісію, пов`язану з наданням кредиту в розмірі 15% у сумі 1 350,00 грн. є нікчемним відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 11, ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування». Зазначене узгоджується із висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 10 січня 2024 року в справі 727/5461/23, від 09 жовтня 2024 року в справі 582/202/22. Щодо розподілу судових витрат Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При зверненні до суду позивачем сплачено 2\~422,40 грн. судового збору /а.с.1/. Позовні вимоги задоволені частково в розмірі 9\~000,00 грн., що становить 50,3% (9\~000,00 х 100 % : 17\~909,99), а тому судовий збір у пропорційному розмірі 1\~218,46 грн. потрібно покласти на відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: partial