Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-23 00:00:00

19 червня 2025 року до Київського районного суду м. Харкова надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] , в якій просить стягнути з відповідача відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо - транспортної пригоди в розмірі 19\~554,36 грн. Крім того, просить стягнути з [PERSON] судовий збір у розмірі 1211,20 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 23 липня 2024 року о 14-20 год. [PERSON] , керуючи автомобілем «Nissan Juke», д.н.з. [NUMBER] , за адресою: м. Харків, вул. Гоголя, буд. 2, рухався заднім ходом, не переконався в тому, що він не створить небезпеки чи перешкоди іншим учасникам руху та скоїв наїзд на припаркований автомобіль «Hyundai Elantra», д.н.з. [NUMBER] , який стояв позаду нього. Внаслідок даної ДТП транспортні засоби отримали пошкодження. Відповідно до постанови Київського районного суду м. Харкова від 16.09.2024 року по справі № 953/7065/24 [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП, зазначено, що ним порушено п. 10.9 Правил дорожнього руху України. Внаслідок ДТП автомобіль «Hyundai Elantra», д.н.з. [NUMBER] , власником якого є позивач, отримав механічні пошкодження з матеріальними збитками. Оскільки у [PERSON] був відсутній поліс обов`язкового страхування цивільної відповідальності, позивачем було повідомлено Моторне (транспортне) страхове бюро України (МТСБУ) про дорожньо-транспортну пригоду. За результатами технічного огляду колісного транспортного засобу, проведеного ФОП [PERSON] 09.08.2024 року, був встановлений перелік пошкоджень отриманих автомобілем Хюндай Елантра [NUMBER] в результаті ДТП, надано Звіт про оцінку вартості (розміру) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу від 07.10.2024 року № 281/24, складеного ФОП [PERSON] . На підставі даних розрахунку визначено розмір регламентної виплати МТСБУ встановлено суму страхового відшкодування в розмірі 26165,64 грн. Дані кошти були перераховані на рахунок позивача 06 лютого 2024 року, згідно з наказом від 05.02.2025 року № 3.1/3358, що підтверджується банківською квитанцією. Однак, як вбачається з Акту виконаних робіт станції технічного обслуговування ФОП [PERSON] від 12.09.2024 року № СИТО2401467 вартість ремонту пошкодженого автомобіля Хюндай Елантра [NUMBER] склала 45 720,00 грн. Отже, Позивач поніс витрати значно більші на ремонт пошкодженого автомобіля, ніж отримані страхові відшкодування, невідшкодованими залишилися 19554,36 грн. При зверненні до МТСБУ Позивачу було повідомлено, що різниця у вартості ремонту та страхових виплатах полягає в тому, що при розрахунку виплати враховується коефіцієнт фізичного зносу автомобіля, а при здійсненні ремонту деталі міняються на нові, а отже і різниця в понесених витратах підлягає стягненню саме з відповідача [PERSON] , як безпосереднього винуватця дорожньо-транспортної пригоди. Оскільки в досудовому порядку відповідач відмовляється здійснити виплату різниці між розміром суми матеріального збитку та суми сплаченого страхового відшкодування в розмірі 19 554,36 грн, він вимушений був звернутись до суду з вказаним позовом, для захисту свого порушеного права. Ухвалою суду від 14 травня 2025 року відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 30 травня 2025 року через підсистему "Електронний суд" до суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому просив в задоволенні позову відмовити повністю. 30 червня 2025 року через підсистему "Електронний суд" до суду від позивача надійшла відповідь на відзив в якій просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, просив не враховувати посилання представника відповідача викладені у відзиві. Позивач в судовому засіданні підтримав позовні вимоги в повному обсязі та просив його задовольнити, зазначив що після ознайомлення з відзивом 24 червня 2025 року в приміщенні суду, слід зазначити, що пояснення представника відповідача у відзиві, не спростовують викладені в позовній заяві доводи та аргументи, а спрямовані на введення суду в оману з метою уникнення цивільно-правової відповідальності відповідача. Твердження представника відповідача про обопільність вини, не доведено доказами та спростовується постановою Київського районного суду м. Харкова від 16.09.2024 року по справі № 953/7065/24, винуватцем ДТП, яке призвело до збитків позивача, визнано саме [PERSON] , який рухаючись заднім ходом, не переконався в тому, що він не створить небезпеки чи перешкоди іншим учасникам руху та скоїв наїзд на припаркований автомобіль Хюндай Елантра [NUMBER] . Постанова суду набрала законної сили, не була оскаржена правопорушником, що свідчить про визнання власної вини та відповідальності у скоєнні ДТП. Згідно з ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Представник відповідача сама посилається на необхідність застосування до спірних правовідносин положень ч. 1 ст. 1188 ЦК України. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Саме відповідач є винною особою, через що на підставі п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України повинен нести цивільно-правову відповідальність за завдану шкоду. Отже, згідно з постановою Київського районного суду м. Харкова від 16.09.2024 року по справі № 953/7065/24 винуватцем ДТП, яке призвело до збитків позивача, визнано саме [PERSON] . Вказана постанова не була оскаржена відповідачем, подія дорожнього руху сталася саме внаслідок наїзду автомобіля відповідача на автомобіль позивача, а не внаслідок взаємодії двох автомобілів, як хибно зазначає представник Відповідача, шкоду автомобілю завдано саме через винні дії відповідача, відсутні жодні відомості про винуватість [PERSON] у дорожньо-транспортній пригоді. Твердження представника відповідача про невідповідність невідшкодованої шкоди фактичним обставинам справи в частині пошкоджень, які на думку відповідача не пов`язані з ДТП, є лише міркуваннями, дані пошкодження мали місце та спростовуються результатами технічного огляду, які складені ФОП [PERSON] , дані твердження свідчать лише про незгоду з сумою відшкодування, доказів про це не надано. Доводи сторони відповідача є суперечливими навіть один до одного, адже спершу зазначається про те, що з відповідача має бути стягнено 50 % від різниці невідшкодованої шкоди, а в подальшому зазначається про те, що відповідач взагалі має право нічого не відшкодовувати. Все вищевикладене в сукупності свідчить про безпідставність викладених у відзиві аргументів, які не підкріплені жодними доказами та не спростовують доводи, що викладені у позовній заяві. Сума шкоди у розмірі 45 720,00 грн підтверджена: актом виконаних робіт, висновком оцінювача та платіжними документами. Страхова виплата МТСБУ склала 26 165,64 грн. Різниця в сумі 19 554,36 грн є тією частиною, яка має бути відшкодована винною особою [PERSON] . Всі пошкодження, включені до акту, є результатом саме цієї ДТП. Твердження сторони відповідача про включення зайвих витрат не підтверджені. Законодавство (ст. 1166 та 1187 ЦК України) передбачає повне відшкодування шкоди винною особою. Відповідач мав змогу бути присутнім на огляді пошкодженого авто, але не скористався цим правом. Повідомлення про огляд ТЗ Hyundai AX7005CP, що мало відбутися 09.08.2024 року о 15.00 год. по вул. Клочківська 188, м. Харків було направлено відповідачу. Незгода сторони відповідача не підтверджується жодними альтернативними висновками чи експертизами. Представник відповідача у судовому засіданні просила відмовити у задоволенні позову. Зазначила, що позовні вимоги не підлягають задоволенню виходячи з того, що наявна обоюдна вина, яка встановлена Постановою Київського районного суду м. Харкова від 16 вересня 2024 року по справі №953/7065/24, якою накладено на [PERSON] адміністративне стягнення за ст. 124 КУпАП у вигляді штрафу в дохід держави у розмірі 850 грн. Вказана постанова мотивована тим, що 23.07.2024 о 14-20 год. [PERSON] , керуючи автомобілем «Nissan Juke», д.н.з. [NUMBER] , за адресою: м. Харків, вул. Гоголя, буд. 2, рухався заднім ходом, не переконався в тому, що він не створить небезпеки чи перешкоди іншим учасникам руху та скоїв наїзд на припаркований автомобіль «Hyundai Elantra», д.н.з. [NUMBER] , який стояв припаркований позаду нього. Внаслідок даної ДТП транспортні засоби отримали пошкодження. Так, факт вчинення адміністративного правопорушення [PERSON] підтверджується доказами, що містяться в справі про адміністративне правопорушення: протоколом про адміністративне правопорушення серії АБА № 106575 від 23.07.2024, схемою місця ДТП, письмовими поясненнями [PERSON] , фактичним даними, що містяться на диску с відеозаписом. Сам по собі факт ДТП не заперечується відповідачем. Другим учасником ДТП була [PERSON] , що підтверджується матеріалами справи №953/7065/24. З постанови по справі №953/7065/24 вбачається, що судом констатовано наявність порушення в діях [PERSON] правил дорожнього руху, що [PERSON] підтвердила безпосередньо у судовому засіданні та відображено у постанові. Як вбачається із схеми ДТП, яка мала місце на перехресті вул. Гоголя та провулку Мар`яненка, автомобіль із позначкою №1 ( [NUMBER] ), на який здійснено наїзд, припаркований на самому кутку Т-подібного перехрестя. Відповідно до абзацу Ґ) пункту 15.9 Правил Дорожнього Руху, зупинка забороняється, зокрема, на перехрестях та ближче 10 м від краю перехрещуваної проїзної частини за відсутності на них пішохідного переходу, за винятком зупинки для надання переваги в русі та зупинки проти бокового проїзду на Т-подібних перехрестях, де є суцільна лінія розмітки або розділювальна смуга. Таким чином, всупереч вимогам аб.Ґ п.15.9 ПДР, автомобіль, на який здійсненої наїзд, був припаркований на самому початку перехрестя по вул. Гоголя та провулку Мар`яненка, який, у наслідок неправильної зупинки, перешкоджав руху, та унеможливив для [PERSON] завершити маневр, внаслідок чого і сталося ДТП. Внаслідок зазначеного порушення з боку водія автомобіля, на який здійснено наїзд, [PERSON] , [PERSON] не мав достатньо простору для маневру. Таким чином, наявний причинно-наслідковий зв`язок між неправильно зупиненим автомобілем та здійсненням наїзду на нього. Проте, за змістом вимог ст. 256, ч. 1 ст. 257 КУпАП питання наявності або відсутності складу адміністративного правопорушення суд вирішує лише в межах протоколу, складеного відносно конкретної особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Оскільки працівниками патрульної поліції не було складено протокол щодо порушення [PERSON] правил дорожнього руху, зокрема, аб. Ґ) пункту 15.9 Правил Дорожнього Руху, суд не може вирішити питання щодо притягнення до адміністративної відповідальності. 03.10.2024 року відповідачем направлено заяву про вчинення адміністративного правопорушення до Управління Патрульної поліції в Харківській області Департаменту Патрульної поліції. Відповіддю від 17 жовтня 2024 року №11886 41/14/03-2024 Департаментом повідомлено, що підстав для складення адміністративного протоколу відсутні через, начебто, відсутність у мотивувальній частині причинно-наслідкових зв`язків вказаної автопригоди. Однак, відповідно до постанови по справі №953/7065/24, судом констатовано, що згідно схеми місця ДТП від 23.07.2024 та пояснень [PERSON] в судовому засіданні слідує, що вказаний пункт Правил дорожнього руху [PERSON] не було дотримано. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.06.2022 у справі № 477/874/19, зазначено, що за змістом частини першої статті 614 ЦК України вина як підстава відповідальності за порушення зобов`язання - це невжиття особою всіх залежних від неї заходів для належного виконання зобов`язання, зокрема для запобігання заподіянню шкоди. В той же час, до даних правовідносин необхідно застосовувати положення саме ч.1 ст. 1188 ЦК України. Автомобіль, який стояв, є джерелом підвищеної небезпеки, тож для відшкодування шкоди володільцем джерела підвищеної небезпеки за правилами ст. 1187 ЦК України не має значення, чи використовує він таке джерело за призначенням. Визначальним є те, що відповідні потенційні шкідливі властивості такого джерела проявились і призвели до завдання шкоди іншим особам. На цьому наголосив Верховний Суд у складі об`єднаної палати Касаційного цивільного суду в постанові від 5 грудня 2022 року у справі № 214/7462/20. Відповідно до постанови по справі №953/7065/24, судом констатовано, що згідно схеми місця ДТП від 23.07.2024 та пояснень [PERSON] в судовому засіданні слідує, що аб.Ґ п.15.9 ПДР [PERSON] не було дотримано. Подія дорожнього руху сталася через взаємодію двох джерел підвищеної небезпеки. Внаслідок дій обох водіїв ( [PERSON] та [PERSON] ) завдано шкоди транспортним засобам. [PERSON] , порушуючи приписи аб.Ґ п.15.9 ПДР, не вжила всіх залежних від неї заходів для запобігання заподіянню шкоди. Враховуючи вищевикладене та встановлені обставини ДТП, порушення ПДР України учасниками події, зокрема, що [PERSON] скоїв наїзд на припаркований автомобіль «Hyundai Elantra», а [PERSON] , порушуючи приписи аб.Ґ п.15.9 ПДР, припаркувала на самому кутку Т-подібного перехрестя автомобіль, що належить позивачу, вина в ДТП є обопільною для водіїв у рівній мірі 50%, внаслідок порушення Правил Дорожнього Руху обома водіями. Як вбачається з матеріалів справи, позивач сплатив ФОП [PERSON] 45 720,00 грн., вказана сума також не визнається відповідачем у повному обсязі. В той же час, МТСБУ виплачено позивачу страхову компенсацію у розмірі 26 165,64 грн. Таким чином, різниця, нарахована позивачем, складає 19 554, 64 грн. Звертаємо увагу суду, що відповідач просить визнати наявність обопільної вини за завдання шкоди у рівній мірі 50%, а, отже, з відповідача підлягає стягненню лише половина від різниці невідшкодованої шкоди. Крім того, разом із позовною заявою надано результати технічного огляду КТЗ, складеного ФОП [PERSON] . Так, відповідно до вказаного документу, суб`єктом оціночної діяльності встановлено наступні пошкодження внаслідок ДТП: 1. Диск колеса заднього правого надрізи матеріалу (заміна); 2. Бампер задній деформація з пошкодженням ребер жорсткості та розривом матеріалу (заміна, фарбування); 3. Кришка багажника деформація, сколювання ЛФП лівої частини, сколювання ЛФП правої частини (ремонт, фарбування) 4. Перекос пройому кришки багажника, пройому лонжеронів задніх (ремонт); 5. Панель задня деформація лівої частини (ремонт, фарбування); 6. Підсилювач бампера заднього деформація, розрив матеріалу лівої частини (заміна); 7. Крило заднє ліве деформація задньої частини закритої під бампером (ремонт, фарббування); 8. Пильник панелі підлоги багажника лівий розрив матеріалу, відрив фрагменту (заміна); 9. Панель підлоги багажника деформація передньої частини (ремонт, фарбування); 10. Навіс кришки багажника правий деформація (ремонт); 11. Навіс кришки багажника лівий деформація (ремонт); 12. Крило заднє праве легкі зчісування ЛФП в районі кринки багажника (полірування). В той же час, суб`єктом оціночної діяльності вказано на пошкодження, що не пов`язані з ДТП: стійка кузова, порог кузова, задні двері (ліва), бампер задній. По-перше, законодавством України не передбачаються повноваження суб`єкта оціночної діяльності встановлювати причинно-наслідковий зв`язок між ушкодженням та дорожньо-транспортною пригодою. Відповідно до ч.1 ст.3 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», оцінка майна, майнових прав (далі - оцінка майна) - це процес визначення їх вартості на дату оцінки за процедурою, встановленою нормативно-правовими актами, зазначеними в статті 9 цього Закону (далі - нормативно-правові акти з оцінки майна), і є результатом практичної діяльності суб`єкта оціночної діяльності. Однак, як вбачається з результатів технічного огляду КТЗ, ФОП [PERSON] здійснив розмежування недоліків ТЗ які виникли внаслідок ДТП, та які виникли поза подією. По-друге, вбачається, що таке розмежування суперечить іншим матеріалам, наданим позивачем. Розрахунком розміру регламентної виплати встановлено, що причинно наслідковий зв`язок пошкодження диску колеса не підтверджено документально (відсутній в матеріалах поліції, знаходиться поза зоною основних пошкоджень). Пошкодження підлоги багажників не зафіксовані. Тобто, страховою компанією зафіксовано невідповідність технічного огляду КТЗ, ФОП [PERSON] фактичним наслідкам, що сталися внаслідок ДТП. Враховуючи викладене, вважають, що результат ТО КТЗ не може братися судом до уваги та є неналежним доказом. Позивачем здійснено ремонт частини машини, що виникли поза обставини ДТП, та яке було відремонтовано СТО, відповідач не погоджується із загальною сумою вартості ремонту пошкодженого автомобіля Hyundai Elantra д.н.з. [NUMBER] , внаслідок чого позивачем було невірно розраховано різницю, що підлягає відшкодуванню. Як вбачається з розрахунків відповідно до Акту виконаних робіт № СИТО2401467 від 12.09.2024, наданих позивачем, ним понесено витрати на ремонтні роботи автомобіля в загальному розмірі 45 720,00 грн. Вважають, що під час складання звіту №281/24 про оцінку вартості (розміру) збитків, заподіяних пошкодженням ТЗ, залученим спеціалістом ФОП [PERSON] при визначенні вартості збитків, заподіяних пошкодженням ТЗ не було встановлено причинно-наслідкового зв`язку між заподіяними пошкодженнями та необхідними ремонтними роботами. Також зазначають про те, що відповідач не був повідомлений про дату та час проведення оцінки вартості (розміру) збитків, завданих ТЗHyundai Elantra д.н.з. [NUMBER] , внаслідок чого був позбавлений можливості встановити об`єктивність дій суб`єкта оціночної діяльності. Звертають увагу на те, що при розрахунку вартості ремонтних робіт ФОП [PERSON] до виконаних робіт включено наступні роботи, які стали підставою для розрахунку різниці відшкодування з відповідача: панель підлоги багажного відділення розібрати\\зібрати у розмірі 864,00 грн; панель підлоги багажного відділення ремонт у розмірі 3 456,00 грн; відновлення геометрії задньої частини авто у розмірі 3 456,00 грн; миття автомобіля у розмірі 576,00 грн; компонування лакофарбових складових для оновлення фарбового покриву у розмірі 971,59 грн; компонування витратних матеріалів для оновлення фарбового покриву у розмірі 3 528,41 грн. Вважаємо, що вищевказані види робіт не є необхідними для відновлення пошкодженого ТЗ до технічного стану, що передувало ДТП, а є надмірним тягарем для відповідача, оскільки в разі повного задоволення позову, відповідач буде змушений сплатити вказані суми, що не знаходяться у причинно-наслідковому зв`язку між ДТП та відновлювальним ремонтом ТЗ. Згідно схеми місця ДТП від 23.07.2024 та постанови Київського районного суду м. Харкова по справі №953/7065/24 вбачається наступний характер механічних пошкоджень ТЗ Hyundai Elantra д.н.з. [NUMBER] : пошкодження заднього бамперу з лівої сторони, подряпини на задньому правому колесі. В той же час відповідно до розрахунку розміру регламентної виплати, яка належить власнику колісного ТЗ марки Hyundai Elantra д.н.з. [NUMBER] від 11.12.2024, МТСБУ прийнято рішення про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок ДТП та зазначено, що до розрахунку розміру регламентної виплати не враховано наступні ремонтні роботи: ремонт диску колеса заднього правого, оскільки не підтверджено документально причинно-наслідковий зв`язок між його пошкодженням та досліджуваною ДТП, таке пошкодження знаходиться поза зоною основних пошкоджень; пошкодження підлоги багажника, оскільки такі не зафіксовані у Звіті; нормативи відновлення геометрії задньої частини кузову; при визначенні формули для встановлення вартості відновлювального ремонту вирахувані роботи пов`язані із фарбуванням та ремонтом підлоги багажнику, минулі аварії, коефіцієнт фізичного зносу тощо. Тобто позивач був повідомлений про те, що різниця у вартості ремонту та страхових виплатах полягає не тільки в тому, що при розрахунку враховується коефіцієнт фізичного зносу автомобіля, але й той факт, що при проведенні оцінки ТЗ до відновлювального ремонту включені ремонтні роботи, які не знаходяться у причинно-наслідковому зв`язку між ДТП, вирахувані пошкодження, що пов`язані із минулими аваріями тощо. Представник відповідача не погоджується із тим, що оновлення фарбового покриву (тобто видалення та фарбування корозійних елементів автомобіля), миття авто та ремонт/фарбування підлоги багажника відноситься до майнової шкоди, що підлягає відшкодуванню відповідно до вимог чинного ЦК України. Отже, вважають, що загальна сума витрат на ремонт пошкодженого автомобіля, розрахована позивачем, у розмірі 45 720,00 грн і відповідно різниця між такою вартістю та страховими виплатами у розмірі 19 554,36 грн, є такою, що складає надмірний тягар матеріального відшкодування для відповідача та не відповідає дійсним матеріалам справи. Суд, заслухавши позиції сторін, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ч.1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Відповідно до положень ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Стаття 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч.1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Суд, дослідивши надані докази у їх сукупності, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини, що виникли між сторонами. 23 липня 2024 оку о 14-20 год. [PERSON] , керуючи автомобілем «Nissan Juke», д.н.з. [NUMBER] , за адресою: м. Харків, вул. Гоголя, буд. 2, рухався заднім ходом, не переконався в тому, що він не створить небезпеки чи перешкоди іншим учасникам руху та скоїв наїзд на припаркований автомобіль «Hyundai Elantra», д.н.з. [NUMBER] , який стояв припаркований позаду нього. Внаслідок даної ДТП транспортні засобіи отримали пошкодження. Постановою Київського районного суду м. Харкова від 16.09.2024 року по справі № 953/7065/24 [PERSON] визнано винним у порушені п. 10.9 Правил дорожнього руху України та скоєнні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУПАП, накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 850 грн. Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу позивач [PERSON] є власником автомобіля «Hyundai Elantra», д.н.з. [NUMBER] . Відповідно до полісу обов`язкового страхування ЕР 216998625 ПРАТ «СК «Універсальна» застрахована цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «Hyundai Elantra», д.н.з. [NUMBER] . На момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «Nissan Juke», д.н.з. [NUMBER] не застрахована. За результатами технічного огляду колісного транспортного засобу, проведеного ФОП [PERSON] 09.08.2024 року, встановлений перелік пошкоджень отриманих автомобілем Хюндай Елантра [NUMBER] в результаті ДТП та надано Звіт про оцінку вартості (розміру) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу від 07.10.2024 року № 281/24, відповідно до якого вартість матеріального збитку, заподіяного власнику транспортного засобу «Hyundai Elantra», д.н.з. [NUMBER] складає 36799 грн. 62 коп. (а.с.12-21). Згідно із розрахунком розміру регламентної виплати МТСБУ № 105687 від 11.12.2024 року встановлено суму страхового відшкодування в розмірі 26 165,64 грн. з вирахуванням ПДВ, на підставі розрахунку суми страхового відшкодування грошові кошти були перераховані на рахунок Позивача 06.02.2024 року. Відповідно до Акту виконаних робіт станції технічного обслуговування ФОП [PERSON] від 12.09.2024 року № СИТО2401467 вартість ремонту пошкодженого автомобіля Хюндай Елантра [NUMBER] склала 45 720,00 грн., які сплачені позивачем відповідно до чеку № 351 від 12.09.2024 року. (а.с.26-27) Отже, позивачем понесено витрати в більшому розмірі на ремонт пошкодженого автомобіля, ніж отримані від страхового відшкодування, невідшкодованими залишилися 19 554,36 грн. Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Частиною першою та другою статті 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України). Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Для настання деліктної відповідальності за статтями 1166, 1167 ЦК України необхідна наявність складу правопорушення, а саме: наявність шкоди; протиправна поведінка заподіювача шкоди; причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; вина. Відсутність хоча б одного з таких елементів виключає відповідальність за заподіяння шкоди. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві шкоди, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Для наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення: а) наявність шкоди, б) протиправна поведінка заподіювача шкоди, в) причинний зв`язок між шкодою та поведінкою заподіювача, г) вина. Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини, якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. З огляду на викладене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди, а позивач доводить наявність шкоди та її розмір. Такі правові висновки підтримуються на даний час Верховним Судом, зокрема в постанові від 25 лютого 2019 року в справі № 466/4051/15-ц. Обґрунтовуючи відзив, відповідач, зокрема, посилався на висновки Верховного Суду у справі № 477/874/19 та зазначав, що за змістом частини першої статті 614 ЦК України вина як підстава відповідальності за порушення зобов`язання - це невжиття особою всіх залежних від неї заходів для належного виконання зобов`язання, зокрема для запобігання заподіянню шкоди. В той же час, до даних правовідносин необхідно застосовувати положення саме ч.1 ст. 1188 ЦК України. Автомобіль, який стояв, є джерелом підвищеної небезпеки, тож для відшкодування шкоди володільцем джерела підвищеної небезпеки за правилами ст. 1187 ЦК України не має значення, чи використовує він таке джерело за призначенням. Визначальним є те, що відповідні потенційні шкідливі властивості такого джерела проявились і призвели до завдання шкоди іншим особам. На цьому наголосив Верховний Суд у складі об`єднаної палати Касаційного цивільного суду в постанові від 5 грудня 2022 року у справі № 214/7462/20. \~ \~ \~ \~ У постанові Верховного Суду від 29 червня 2022 року в справі № 477/874/19 зазначено, що «187. Якщо внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки було завдано шкоди іншим особам, особи, які спільно завдали шкоди, зобов`язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини (частина друга статті 1188 ЦК України). 187.1. Припис частини другої статті 1188 ЦК України застосовний за таких умов: 1) відбулася взаємодія джерел підвищеної небезпеки; 2) потерпілим від неї є інша особа, ніж власники (володільці), наприклад, транспортних засобів; 3) ці власники (володільці) завдали шкоди потерпілому спільно, тобто поведінка кожного із них була неправомірною (зокрема, у разі порушення кожним певних Правил дорожнього руху, що призвело до взаємодії джерел підвищеної небезпеки та завдання внаслідок цього шкоди третій особі). Тоді їхня вина у завданій потерпілому шкоді не має значення, і вони зобов`язані відшкодувати цю шкоду незалежно від такої вини. 187.2. За змістом частини першої статті 614 ЦК України вина як підстава відповідальності за порушення зобов`язання - це невжиття особою всіх залежних від неї заходів для належного виконання зобов`язання, зокрема для запобігання заподіянню шкоди. З огляду на це припис частини другої статті 1188 ЦК України застосовний тоді, коли поведінка кожного із власників (володільців), наприклад, транспортних засобів (унаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки яких завдана шкода третій особі) була неправомірною (зокрема, якщо кожен із них порушував правила безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, у зв`язку з чим відбулася вказана взаємодія та була завдана шкода третій особі. Встановлення неправомірності діяння кожного з цих власників (володільців) достатньо для покладення на них солідарного обов`язку з відшкодування третім особам шкоди, завданої внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки. Такий обов`язок не залежить від вини осіб, які спільно неправомірними діяннями завдали шкоди. 187.3. За змістом частини другої статті 1188 ЦК України іншою особою, якій унаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки власники (володільці), наприклад, транспортних засобів спільно завдали шкоди, є будь-яка третя особа. Вона може бути, зокрема, пішоходом або пасажиром транспортного засобу, від зіткнення із яким іншого транспортного засобу завдано шкоди. Іншою, ніж та, яка завдала шкоди, особою може бути і власник транспортного засобу, який передав право керування, а сам був пасажиром. 188. У разі якщо відповідальними за заподіяння неподільної шкоди взаємопов`язаними, сукупними діями є декілька осіб, розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за кожну з таких осіб визначається шляхом поділу розміру заподіяної шкоди на кількість таких осіб (пункт 36.3 статті 36 Закону № 1961-IV).» Між тим у даній справі Постановою Київського районного суду м. Харкова від 16 вересня 2024 року по справі №953/7065/24 накладено на [PERSON] адміністративне стягнення за ст. 124 КУпАП у вигляді штрафу в дохід держави у розмірі 850 грн. Вказана постанова мотивована тим, що 23.07.2024 о 14-20 год. [PERSON] , керуючи автомобілем «Nissan Juke», д.н.з. [NUMBER] , за адресою: м. Харків, вул. Гоголя, буд. 2, рухався заднім ходом, не переконався в тому, що він не створить небезпеки чи перешкоди іншим учасникам руху та скоїв наїзд на припаркований автомобіль «Hyundai Elantra», д.н.з. [NUMBER] , який стояв припаркований позаду нього. Внаслідок даної ДТП транспортні засоби отримали пошкодження. Так, факт вчинення адміністративного правопорушення [PERSON] підтверджується доказами, що містяться в справі про адміністративне правопорушення: протоколом про адміністративне правопорушення серії АБА № 106575 від 23.07.2024, схемою місця ДТП, письмовими поясненнями [PERSON] , фактичним даними, що містяться на диску з відеозаписом. Дані обставини не заперечується відповідачем. Постанова суду набрала законної сили. У зв`язку з зазначеним, суд дійшов до висновку, що якби [PERSON] виконав приписи п. 10.9 Правил дорожнього руху України, при русі заднім ходом, ДТП можна було уникнути, що свідчить про вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Відтак, висновки Верховного Суду у справі № 477/874/19 не можуть бути застосованими до даної справи, оскільки дії [PERSON] та їхній вплив на пошкодження транспортних засобів встановлено та проаналізовано у справі про адміністративне правопорушення. Вина [PERSON] встановлена та відповідачем не спростована, а тому на нього покладається обов`язок відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Доводи про те, що розмір відшкодування має визначатись пропорційно, з огляду на наявність вини іншого водія є безпідставні з огляду на вищенаведені мотиви та встановлення в справі про адміністративне правопорушення винуватості лише відповідача. Системний аналіз зазначених положень законодавства дає підстави для висновку, що обов`язок відшкодувати шкоду, завдану іншому володільцю джерела підвищеної небезпеки, виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Відповідно до ч. 4 ст. 81 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. За змістом ч. 8 ст. 81 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Поняття преюдиційність (преюдиціальність) судового рішення безпосередньо пов`язана з конституційними нормами про: обов`язковість судового рішення авторитет і неупередженість правосуддя. Преюдиційні обставини - це обставини, встановлені рішенням суду, що набрало законної сили. За змістом ч. 4 ст. 82 ЦПК України, учасники процесу звільнені від надання доказів на підтвердження обставин, які встановлені судом при розгляді іншої адміністративної, цивільної чи господарської справи. Правовий висновок Верховного суду у справі №320/4938/17 встановлює, що одним з основних елементів верховенства права є принцип правової визначеності, який серед іншого передбачає, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів. Установлені у прийнятих раніше судових рішеннях факти мають для суду преюдиціальний характер. Преюдиціальність означає обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили, в одній справі, для суду при розгляді інших справ (постанова КГС ВС віл 26.11.2019 по справі №922/643/19). Частиною 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав та свобод людини та практику суду як джерело права. У преамбулі та статті 6 параграфа 1 Конвенції, у рішенні Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002 року у справі за заявою №48553/99 «Совтрансавто-Холдінг» проти України», а також у рішенні Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 1999 року у справі за заявою №28342/95 «Брумареску проти Румунії» встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів, щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів (постанова КЦС ВС від 17.12.2019 по справі №641/1793/17). З урахуванням вищезазначеного, особисте тлумачення про вину, обопільну вину у ДТП обох водіїв-учасників, наявність причинно-наслідкового зв`язку не може розглядатися судом як фактичні обставини, які мали місце, з урахуванням наявності постанови суду, яка набрала законної сили, в якій встановлено, за чиєї вини відбулася ДТП, та яка взята судом до уваги при прийнятті рішення. При цьому, суд звертає увагу, що особа, яка не погоджується з ухваленим рішенням суду, не була позбавлена права на його оскарження, однак, постанова Київського районного суду м. Харкова від 16 вересня 2024 року не оскаржувалася. Згідно з пунктом 1 частини першоїстатті 1188 ЦК України, вина у завданні шкоди, є обов`язковою умовою для покладення на винну особу відповідальності за майнову шкоду, завдану внаслідок взаємодії транспортних засобів іншому учаснику дорожньо-транспортної пригоди. У постанові Верховного Суду від 04.03.2020 року у справі № 641/2795/16-ц зазначено, що непритягнення водіїв до адміністративної відповідальності за порушення Правил дорожнього руху не може бути підставою для звільнення володільця джерела підвищеної небезпеки від цивільно-правової відповідальності за завдану шкоду, оскільки вину особи в ДТП може бути підтверджено чи спростовано іншими належними доказами, зокрема, висновком судової експертизи тощо. В судовому засіданні відповідачем не було надано суду висновок експертизи за змістом якого було б встановлено причинно-наслідковий зв`язок між діями третьої особи, яка ккерувала транспортним засобом та наслідками у виді дорожньо транспортної пригоди. Суд відхиляє такі твердження відповідача, у звязку з їх недоведеністю. Вказані матеріали справи містять об`єктивну інформацію про обставини дорожньо транспортної пригоди та не викликають сумнівів у їх достовірності. Суд звертає увагу, що постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої її ухвалено. Постановою про адміністративне правопорушення було встановлено винуватість саме [PERSON] . Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому відповідно до вимог статті 1188 ЦК України, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Згідно з пунктом 1 частини другої статті 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування шкоди, потрібна наявність одночасно усіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправної поведінки, шкоди, причинного зв`язку між протиправною поведінкою заподіювача та шкодою, а також вини заподіювача шкоди. Протиправною у цивільному праві вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи. Під шкодою розуміється майнова шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права. Причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стає об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за вини заподіювача шкоди (умислу або необережності). Відсутність будь-якої з цих умов є підставою для звільнення особи від відповідальності, якщо інше не встановлено законом. Так [PERSON] як особа, яка керувала транспортним засобом «Nissan Juke», д.н.з. [NUMBER] , за адресою: м. Харків, вул. Гоголя, буд. 2, рухався заднім ходом, не переконався в тому, що він не створить небезпеки чи перешкоди іншим учасникам руху та скоїв наїзд на припаркований автомобіль «Hyundai Elantra», д.н.з. [NUMBER] , був визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП, відповідно до постанови Київського районного суду м. Харкова від 16.09.2024, щодо порушення п. 10.9 ПДР, згідно яких під час руху транспортного засобу заднім ходом водій не повинен створювати небезпеки чи перешкод іншим учасникам руху. Для забезпечення безпеки руху він у разі потреби повинен звернутися за допомогою до інших осіб. Судом встановлено прямий причинний взаємозв`язок його дій із настанням ДТП. Окрім цього, стороною відповідача не було надано жодних переконливих доводів, підтверджених відповідними доказами, які б давали суду підстави поставити під сумнів правдивість обставин, викладених в матеріалах справи. Отже, доводи про обопільність вини у вчиненні ДТП є лише припущеннями, які наявними матеріалами справи не підтверджені. Не погоджуючись з розміром відшкодування позивачу матеріальної шкоди, пов`язаної з втратою товарної вартості автомобіля, відповідачем не наведено належного обґрунтування безпідставності такого відшкодування, а лише викладено незгоду з переліком пунктів, з огляду на зазначене, суд відхиляє такі доводи. До суду відповідачем не надано висновку експерта, яким би було спростовано розмір шкоди визначений Звітом від 07.10.2024 року № 281/24 про визначення вартості матеріального збитку, відповідно до якого вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу КТЗ та не відповідність проведення виконаних робіт станції технічного обслуговування ФОП [PERSON] від 12.09.2024 року № СИТО2401467 щодо вартості ремонту пошкодженого автомобіля Хюндай Елантра [NUMBER] в розмірі 45 720,00 грн. Відповідач не надав альтернативного висновку щодо розміру шкоди, не спростував розрахунки, надані позивачем, та не заявив клопотання про призначення експертизи. Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, зокрема у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи. Дотримання цього принципу є гарантією того, що учасник справи, незалежно від рівня фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, має можливість забезпечити захист своїх прав та інтересів. З урахуванням викладеного, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає матеріальний збиток, завданий пошкодженням транспортного засобу внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у в розмірі 19 554,36 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved