Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-03 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач, [PERSON] ) звернулась до суду з позовом до [PERSON] (далі - відповідач, [PERSON] ), в якому просить: - визнати недостовірною та такою, що принижує честь, гідність та ділову репутацію [PERSON] інформацію, поширену [INFO] [PERSON] на його офіційній сторінці відеохостингу «YouTube» у публікації під назвою «[INFO] » за посиланням « [INFO] », а саме: «Тогда основной пакет акций пернадлежал...[PERSON]...»; - зобов`язати [PERSON] протягом десяти днів з моменту набрання рішенням у цій справі законної сили спростувати, поширену ним інформацію відносно [PERSON] , шляхом розміщення на своїй сторінці у «YouTube» відеоролику з озвученим текстом наступного змісту: «Поширена мною інформації про те, що [PERSON] у 2020 році була співвласницею Буд девелопмент і компанії Енсо є недостовірною та такою, що не відповідає дійсності»; - судові витрати покласти на відповідача. Свої вимоги обґрунтовує тим, що народний депутат України [PERSON] активно веде офіційний верифікований канал на відеохостингу «YouTube» під назвою «[INFO]» за посиланням « [INFO] », в якому постійно викладає відеоролики зі своєю участю, в тому числі, у форматі монологів на політичні теми. [INFO] [PERSON] опублікував відеоролик під назвою « [INFO]» за посиланням « [INFO] », зміст якого порочить її честь, гідність та ділову репутацію. Зокрема, [PERSON] (на вказаному відео з 1 хв. 08 сек. до 1 хв. 26 сек.) заявив: «В 2020 году 20 году [PERSON] купил долю в строительном бизнесе Буд девелопмент и Енсо. Тогда основной пакет акций принадлежал [PERSON], [PERSON] и [PERSON] ». Під час оголошення оскаржуваної інформації на відео з`являється зображення (частина статті під назвою « [INFO] », яка розміщена на веб-сайті інтернет-видання «Економічна правда» [INFO] за посиланням: « [INFO] »), на якому зазначено: «Житло під управлінням bUd development зводять народний депутат з фракції ОПЗЖ [PERSON] , президент «Київміськбуду» [PERSON] і співвласниця Stolitsa Group [PERSON]. Про це ЕП розповіли три учасники ринку.». У оскаржуваній інформації відповідач, зазначаючи про компанію Буд девелопмент, ймовірно має на увазі Асоціацію «Будівельна група «Буд девелопмент» (код ЄДРПОУ 39599596), це вбачається з тексту статті, яка розміщена на веб-сайті інтернет-видання «Економічна правда» (за посиланням: «[INFO]»). Зазначаючи про компанію Енсо, відповідач ймовірно має на увазі Товариство з обмеженою відповідальністю «СТАНДАРТ ІНЖИНІРИНГ ГРУП» (код ЄДРПОУ 41221235), оскільки за пошуком в глобальній мережі інтернет виявлено веб-сайт будівельної компанії «Енсо» «Девелоперська компанія ENSO основним видом діяльності якої є розробка, будівництво та управління проектами у сфері житлової та комерційної нерухомості.» (посилання [INFO]); Менеджмент: [PERSON] та [PERSON] (посилання [INFO] » (за посиланням [INFO] розміщено зображення торговельної марки ENSO. За інформацією з веб-сайту Спеціальної інформаційної системи УКРНОІВІ (СІС) (посилання [INFO] заявником вказаної торговельної марки є ТОВ «СТАНДАРТ ІНЖИНІРИНГ ГРУП». Інформація, поширена відповідачем про те, що позивач у 2020 році була власницею основного пакету акцій Буд девелопмент (ймовірно Асоціації «Будівельна група «Буд девелопмент») та компанії Енсо (ймовірно Товариство з обмеженою відповідальністю «СТАНДАРТ ІНЖИНІРИНГ ГРУП») є недостовірною інформацією про позивача, яка порушує її законні права. Станом на 30 січня 2023 року вказану публікацію, розміщену на YouTube каналі «[INFO]», подивилися 314 229 осіб. Вищезазначена публікація відповідача не має обмежень щодо перегляду її змісту та є в загальному доступі. Вважає, що поширена відповідачем інформація має негативний характер, недостовірну інформацію про позивача та, відповідно, спричиняє значну шкоду її честі, гідності та діловій репутації. Зазначає, що вона - українська бізнесвумен та благодійниця, співзасновниця компанії Stolitsa Group та Благодійного фонду [PERSON] , бере активну участь у суспільному житті. Разом із дітьми та родиною заснувала [PERSON] фонд [PERSON] , який є ключовим інструментом для реалізації громадських та благодійних проєктів. З початком повномасштабної російсько-української війни [INFO] залишилася в Києві та надавала активну допомогу волонтерським організаціям в забезпеченні киян харчуванням, речами та товарами першої необхідності. Також, вона підключила усі доступні ресурси для допомоги у зведенні захисних і протитанкових споруд для оборони столиці. Фонд [PERSON] надає матеріально-технічну підтримку, зокрема, транспортом, підрозділам Збройних сил України, МВС та інших силових структур, які захищають українську державу від російської агресії. Крім того, вона багатолітній симпатик Православної церкви України (раніше -УПЦ Київського патріархату). Нагороджена церковними нагородами, зокрема, за допомогу у відновленні Михайлівського Золотоверхого собору, побудувала храм ПЦУ у селі Бережанка. Хмельницької області. Ще одним її пріоритетом є підтримка розвитку української науки. Окрім цього, вона є одним із фундаторів громадської організації «Центр захисту киян», який безкоштовно надає мешканцям Києва юридичну допомогу та організовує курси комп`ютерної грамотності. Як фундатор цієї організації виступила модератором переговорів та підписання меморандуму про добудову об`єктів збанкрутілого банку «Аркада». Активно підтримувала учасників Революції Гідності у 2013-2014 роках. На сьогодні одним із ключових завдань для себе вбачає участь у проєктах із відбудови житлового фонду та інфраструктури країни. Водночас, в оскаржуваній інформації відповідач стверджує, що вона була співвласницею Буд девелопмент (ймовірно Асоціації «Будівельна група «Буд девелопмент») та компанії Енсо і ймовірно Товариство з обмеженою відповідальністю «СТАНДАРТ ІНЖИНІРИНГ ГРУП»), разом із [PERSON] та іншими особами. Проте, вона ніколи не мала та не має спільного бізнесу та інтересів з [PERSON] , а заяви про зворотнє принижують честь, гідність та ділову її репутацію. Те, що вона не мала та не має спільного бізнесу та інтересів з [PERSON] підтверджується Витягами з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань щодо Асоціації «Будівельна група «Буд девелопмент» та ТОВ «СТАНДАРТ ІНЖИНІРИНГ ГРУП» станом на 03 грудня 2020 року та станом на [INFO], з яких вбачається, що [PERSON] не була на той момент та не є зараз співвласницею Асоціації «Будівельна група «Буд девелопмент» та ТОВ «СТАНДАРТ ІНЖИНІРИНГ ГРУП». Посилаючись на те, що поширена відповідачем оскаржувана інформація є недостовірною, не відповідає дійсності та спростовується доказами, має суто негативний характер, стосується безпосередньо позивача, направлена на приниження честі, гідності та ділової репутації позивача, не носить оціночний характер та викладена у формі фактичних тверджень, які формують у читача негативне уявлення про позивача, просила позов задовольнити. На підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи від 01 березня 2023 року матеріали справи передано головуючому судді Хайнацькому Є.С. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 23 березня 2023 року відкрито провадження у вказаній цивільній справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання у справі на 01 травня 2023 року. Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 01 травня 2023 року відкладено підготовче засідання на 24 липня 2023 року. Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 18 вересня 2023 року відкладено підготовче засідання на 13 грудня 2023 року. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 24 липня 2023 року відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача про призначення експертизи у вказаній цивільній справі та відкладено підготовче засідання на 18 вересня 2023 року. Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 18 вересня 2023 року відкладено підготовче засідання на 13 грудня 2023 року. Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 13 грудня 2023 року відкладено підготовче засідання на 20 березня 2024 року. Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 20 березня 2024 року відкладено підготовче засідання на 30 травня 2024 року. Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 30 травня 2024 року відкладено підготовче засідання на 10 вересня 2024 року. У зв`язку з зайнятістю головуючого судді в іншому судовому засіданні підготовче засідання 10 вересня 2024 року знято з розгляду та призначено на 21 листопада 2024 року. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 21 листопада 2024 року відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача про призначення експертизи у вказаній цивільній справі та відкладено підготовче засідання на 17 лютого 2025 року. У зв`язку з перебуванням головуючого судді на лікарняному підготовче засідання 17 лютого 2025 року знято з розгляду та призначено на 07 травня 2025 року. Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 07 травня 2025 року відкладено підготовче засідання на 30 травня 2025 року. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 30 травня 2025 року закінчено підготовче провадження у вказаній справі та призначено справу до судового розгляду по суті в загальному позовному провадженні на 16 липня 2025 року. 16 липня 2025 року від представника [PERSON] - адвоката Бондар Б.Є. надійшли додаткові пояснення, в яких остання просить відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Вказує, що спірне висловлювання є оціночним судженням відповідача, оскільки воно не містить фактичних даних, адже в ньому відсутні факти, які можна перевірити на їх відповідність дійсності, зокрема не зазначено, якими акціями, в якій кількості та якої конкретно юридичної особи або осіб володіла позивач, чи продавала вона такі акції, та ін. Спірне висловлювання є оціночним судженням, оскільки не відноситься до спростовної інформації, тобто істинність якої можливо перевірити. У зв`язку з зайнятістю головуючого судді в іншому судовому засіданні судове засідання, призначене на 16 липня 2025 року, знято з розгляду та призначено на 04 серпня 2025 року. 17 липня 2025 року від представника [PERSON] - Терентьєва О. Ю. надійшли пояснення, в яких останній просить їх урахувати та відмовити у позові. Вказує, що інформація про належність позивачу у 2020 році акцій обох компаній Буд Девелопмент та Енсо відповідач не надавав та не деталізував у спірному висловлюванні. 01 серпня 2025 року представник [PERSON] - адвоката Сурник В. М. подав заперечення, в яких просить залишити без розгляду подані у справі пояснення [PERSON] . В судовому засіданні представник позивача - адвокат Сурник В.М. підтримав позов та доводи, якими він обґрунтований, просив позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача - адвокат Бондар Б.Є. заперечувала щодо задоволення позовних вимог, просила у позові відмовити у повному обсязі через його необґрунтованість та недоведеність. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, вислухавши пояснення сторін, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Суд установив, що [INFO] [PERSON] опублікував відеоролик під назвою «[INFO]» за посиланням « [INFO]», в якому зазначено: «В 2020 году 20 году [PERSON] купил долю в строительном бизнесе Буд девелопмент и Енсо. Тогда основной пакет акций принадлежал [PERSON], [PERSON] и [PERSON] ». [PERSON] (на вказаному відео з 1 хв. 08 сек. до 1 хв. 26 сек.) заявив:«В 2020 году 20 году [PERSON] купил долю в строительном бизнесе Буд девелопмент и Енсо. Тогда основной пакет акций принадлежал [PERSON], [PERSON] и [PERSON] ». Відповідно до Звіту за результатами проведеної фіксації і дослідження змісту веб-сторінки у мережі Інтернет [INFO] » від [INFO] № [NUMBER], наданого Консорціумом «Український центр підтримки номерів і адрес» Дочірнього підприємства «Центр комплектації адресного простору мережі Інтернет», роздруківка файлу фіксації, що містить відображення змісту веб-сторінки, сформована о 10 год. 31 хв. Веб-сайт відео-хостингу ''YouTube" ([INFO]) фактично є багатокористувацькою платформою, користувачі якої мають технічну можливість створювати власні канали відео-контенту. Так, на веб-сайті [INFO] створено канал відео-контенту, доступний й за адресою у мережі Інтернет: [INFO] який позиціонує себе в якості офіційного YouTube-каналу Народного депутата України [PERSON]. Автентичність цієї сторінки підтверджена значком ©, який вказує, що це офіційний канал автора, виконавця, компанії або відомої особи, а також допомагає відрізняти його від інших каналів зі схожими назвами на YouTube, На цьому YouTube-каналі розміщені, зокрема, наступні ідентифікатори - Facebook-сторінка: [INFO] (автентичність останньої підтверджена синьою візиткою ©, яка означає що Facebook підтвердив справжність профілюю цієї публічної особистості); [INFO] -сторінка: [INFO] [INFO] Враховуючи викладене, власником веб-сайту: [INFO] є реєстрант доменного імені [INFO] , якщо інше не визначене умовами договору між останнім та отримувачем послуг хостингу та/або володільцем обліковогоо запису, або якщо такий договір відсутній. При цьому, власником [INFO] -каналу: [INFO] є Народний депутат України [PERSON] . Як вбачається з Витягів із Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань щодо Асоціації «Будівельна група «Буд девелопмент» та ТОВ «СТАНДАРТ ІНЖИНІРИНГ ГРУП» станом на 03 грудня 2020 року та станом на [INFO] [PERSON] не була на той момент та не є на теперішній час співвласницею Асоціації «Будівельна група «Буд девелопмент» та ТОВ «СТАНДАРТ ІНЖИНІРИНГ ГРУП». Відповідно до висновку експертів від 25 лютого 2024 року № 235/236 за результатами проведення комплексної судово психолого-лінгвістичної експертизи, проведеної Національним науковим центром «Інститут судових експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса» Міністерства юстиції України на замовлення представника позивача [PERSON] , у стенограмі відеоролика під назвою «[INFO]» за посиланням [INFO], що починається словами «В 2020 году [PERSON]...» та закінчується «...пакет акций принадлежал [PERSON], [PERSON] » міститься негативна, образлива інформація публічного характеру про [PERSON] , виражена у формі фактичного твердження про те, що вона разом із бізнес-партнерами, іншими власниками «основного пакета акций ... Буд Двелопмент и компании ЕНСО», уклала угоду з продажу частки будівельного бізнесу «Буд Двелопмент» та компанії «ЕНСО» із [PERSON] - колишнім українським проросійським політиком, який має тісні зв`язки з президентом росії [PERSON] , був одним із керівників забороненої партії «Опозиційна платформа - За життя», звинувачений в Україні у колабораціонізмі, українофобних й проросійських поглядах, у 2023 році був позбавлений громадянства України. Негативна, образлива інформація виражена лексичними засобами в такій фразі: «В 2020-м году [PERSON] купил долю в строительном бизнесе Буд Девелопмент и компании ЕНСО. Тогда основной пакет акций принадлежал [PERSON], [PERSON] и [PERSON] »; висловлювання виражено у формі фактичного твердження про те, що [PERSON] у 2020 році придбав частку в будівельному бізнесі Буд Девелопмент та компанії ЕНСО і що основний пакет акцій цього бізнесу належав [PERSON], [PERSON] та [PERSON] . Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу (далі - ЦК) України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. За оспорювання або невизнання права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи. Відповідно до частини четвертої статті 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. Кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей (частина перша статті 68 Конституції України). Статтею 201 ЦК України передбачено, що особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є, зокрема, честь, гідність і ділова репутація. Відповідно до статті 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. Згідно зі статтею 299 ЦК України фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації. Під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної істоти. З честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах суспільства, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло. А під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей під час виконання нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені) (постанови Великої Палати Верховного Суду від 07 грудня 2021 року у справі № 905/902/20, від 23 листопада 2022 року у справі № 2318/1249/2012). Фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації (частина перша статті 277 ЦК України). Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. Суду необхідно надати оцінку балансу права особи на свободу вираження поглядів та права особи на повагу до його гідності і честі, на недоторканність ділової репутації та на приватність. Підставою для втручання у право на свободу вираження поглядів, для задоволення позову про захист гідності та честі фізичної особи, ділової репутації фізичної та юридичної особи, є сукупність таких обставин: поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Одним з основних питань, яке підлягає вирішенню у цій категорії справ, є визначення характеру поширеної інформації та з`ясування, чи є вона фактичним твердженням чи оціночним судженням. Врахуванню підлягає зміст поширеної інформації, її значення для суспільної дискусії, важливість посади, яку обіймає особа, щодо якої поширена інформація, достовірність інформації, наслідки її поширення. Вирішуючи справи про захист честі, гідності та ділової репутації, суди повинні перевіряти, чи містить інформація, що стала підставою для звернення до суду, конкретні життєві обставини, фактичні твердження щодо позивача. Якщо зміст та характер досліджуваної інформації свідчить про наявність фактів, така інформація або її частина не може вважатись оціночним судженням, оскільки є не результатом суб`єктивної оцінки, а відображенням об`єктивної істини, що може бути встановлена у судовому порядку. Для того, щоб відрізнити фактичне твердження від оціночного судження, необхідно враховувати обставини справи і загальний тон висловлювань (рішення ЄСПЛ Brasilier v. France, № 71343/01, § 37, 11 квітня 2006 року; Balaskas v. Greece, № 73087/17, § 58, 05 листопада 2020 року), маючи на увазі, що твердження щодо питань, які становлять суспільний інтерес, можуть на цій підставі становити оціночні судження, а не констатацію фактів (рішення ЄСПЛ Paturel v. France, № 54968/00, § 37, 22 грудня 2005 року). Відповідно до частин першої та другої статті 22 Закону України «Про інформацію» масова інформація - інформація, що поширюється з метою її доведення до необмеженого кола осіб. Засоби масової інформації - засоби, призначені для публічного поширення друкованої або аудіовізуальної інформації. Визначення поняття «аудіовізуальна інформація» міститься у статті 1 Закону України «Про телебачення і радіомовлення», відповідно до якої аудіовізуальна інформація - будь-які сигнали, що сприймаються зоровими і слуховими рецепторами людини та ідентифікуються як повідомлення про події, факти, явища, процеси, відомості про осіб, а також коментарі (думки) про них, що передаються за допомогою зображень та звуків. При цьому згідно зі статтею 1 Закону України «Про телекомунікації» Інтернет - всесвітня інформаційна система загального доступу, яка логічно зв`язана глобальним адресним простором та базується на Інтернет-протоколі, визначеному міжнародними стандартами. Засоби масової інформації відіграють істотну роль у демократичному суспільстві. І хоча вони не можуть переступати певні межі, зокрема, щодо репутації, прав інших осіб і необхідності запобігання розголошенню конфіденційної інформації, тим не менш, їх обов`язком є передавати у спосіб, сумісний із їх обов`язками та відповідальністю, інформацію та ідеї з усіх питань суспільного інтересу, включно з тими, що стосуються правосуддя. Не тільки на них покладається завдання передавати таку інформацію та ідеї; громадськість також має право їх отримувати. Стаття 10 захищає не лише суть висвітлених ідей та інформації, але також і форму, в якій вони надаються (рішення ЄСПЛ у справі «Газета «Україна-центр» проти України» від 15 липня 2010 року). ЄСПЛ вказав, що Інтернет, як інформаційний і комунікаційний інструмент, дуже відрізняється від друкованих засобів масової інформації, особливо у тому, що стосується здатності зберігати та передавати інформацію. Електронна мережа, яка обслуговує мільярди користувачів у всьому світі, не є і потенційно не буде об`єктом такого ж регулювання та засобів контролю. Ризик завдання шкоди здійсненню та використанню прав людини і свобод, зокрема права на повагу до приватного життя, який становлять інформація з Інтернету та комунікація в ньому, є безумовно вищим, ніж ризик, який походить від преси. Відповідно до частини другої статті 30 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та їх правдивість не доводиться. Вимога довести правдивість оціночних суджень є нездійсненною і порушує право на свободу висловлення думки як таку, що є фундаментальною частиною права, яке охороняється статтею 10 Конвенції. Залежно від обставин конкретної справи, висловлювання, яке є оціночним судженням, може бути перебільшеним. Спростованою може бути інформація, яка містить відомості про події та явища (факти), яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). В будь-якому випадку це має бути інформація, істинність якої можливо перевірити, існування таких фактів не залежить від їх суб`єктивного сприйняття чи заперечення через думки і погляди особи. У справах про захист гідності, честі та ділової репутації суд повинен розмежовувати відомості, які принижують честь та гідність особи, від думок, поглядів, критичних висловлювань, ідей, оцінок, висловлених у порядку реалізації конституційного права на свободу думки і слова (постанова Верховного Суду від 20 березня 2019 року в справі № 758/14324/15-ц). Для захисту честі, гідності та ділової репутації суду необхідно чітко визначити предмет доказування в справі і яка інформація була поширена, тобто, чи є об`єктивні підстави для відповідальності за статтею 277 ЦК України. Для цього слід визначитися з діями, явищами, фактами, на які направлений матеріал, а також безпосередній чи опосередкований зв`язок мають ці дії, явища, факти з особою позивача. Тобто, чи поширена інформація від імені автора стосується безпосередньо особи позивача, чи цим самим опосередковано висвітлюються події, що стосуються позивача, у суспільному житті через призму думок автора. Це можливо зробити лише проаналізувавши весь контекст поширеної інформації, а не «вирвані» з нього фрази чи поняття. Подібний висновок викладено в постанові Верховного Суду від 19 серпня 2020 року в справі № 446/1953/16-ц. Особисте коректне трактування отриманої з інших джерел інформації в формі коментаря слід вважати оціночним судженням, а не твердженням, тому не може бути ані спростоване, ані підтверджене (схожий правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 22 травня 2019 року в справі № 757/22307/17-ц, від 02 червня 2022 року в справі № 757/55559/20-ц, від 29 березня 2023 року в справі № 201/10970/21). Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), свобода вираження поглядів є однією з важливих засад демократичного суспільства та однією з базових умов прогресу суспільства в цілому та самореалізації кожної окремої особи. Відповідно до пункту 2 статті 10 Конвенції вона стосується не тільки «інформації» чи «ідей», які сприймаються зі схваленням чи розглядаються як необразливі або нейтральні, але й тих, які можуть ображати, шокувати чи непокоїти. Саме такими є вимоги плюралізму, толерантності та широти поглядів, без яких немає «демократичного суспільства» (рішення ЄСПЛ Karpyuk and others v. Ukraine, № 30582/04, 32152/04, § 188, 06 жовтня 2015 року). Розглядаючи питання необхідності такого обмеження у демократичному суспільстві в інтересах «захисту репутації та прав інших осіб», від суду може вимагатися перевірити, чи дотримано справедливий баланс під час захисту двох цінностей, гарантованих Конвенцією, які у певних випадках можуть конфліктувати між собою, зокрема, з одного боку, свободи вираження поглядів, захищеної статтею 10 Конвенції, а з іншого - права на повагу до приватного життя, гарантованого статтею 8 Конвенції (рішення у справі «Бедат проти Швейцарії» (Bedat v. Switzerland), пункт 74). Проте для того, щоб стаття 8 Конвенції підлягала застосуванню, посягання на репутацію особи має досягнути певного рівня серйозності та бути таким, що завдає шкоди здійсненню особою свого права на повагу до приватного життя (рішення у справах «А. проти Норвегії» (A. v. Norway), заява № 28070/06, пункт 64, від 09 квітня 2009 року та «Аксель Шпрінгер АГ проти Німеччини» [ВП] (Axel Springer AG v. Germany) [GC], заява № 39954/08, пункт 83, від 07 лютого 2012 року). У своїй практиці ЄСПЛ визначив низку відповідних критеріїв, за допомогою яких урівноважуються права на свободу вираження поглядів та на повагу до приватного життя, зокрема: чи вплинула оскаржувана публікація на обговорення, яке становило суспільний інтерес; чи добросовісно діяла особа, яка висловила твердження; наскільки відомою є особа, якої стосується публікація, та що є предметом публікації; контекст, в якому були висловлені оскаржувані твердження; зміст, форма та наслідки публікації; попередня поведінка відповідної особи; метод отримання інформації та її достовірність; а також характер і тяжкість накладеного покарання (рішення у справі «Аксель Шпрінгер АГ проти Німеччини» (Axel Springer AG v. Germany), пункти 89-95, та рішення у справі «Фон Ганновер проти Німеччини (№ 2)» [ВП] (Von Hannover v. Germany (no. 2) [GC], заяви № 40660/08 і № 60641/08, пункти 108-113, ЄСПЛ, 2012). ЄСПЛ наголошував, що для того, аби втручання в право на свободу вираження поглядів було пропорційним законній меті захисту репутації інших осіб, необхідним елементом є існування об`єктивного зв`язку між оскаржуваним твердженням та особою, яка подала позов про захист честі та гідності. Простих особистих припущень чи суб`єктивного сприйняття публікації як наклепу недостатньо, аби встановити, що відповідна особа безпосередньо постраждала від публікації. В обставинах конкретної справи має існувати щось, аби змусити пересічного читача відчути, що твердження безпосередньо стосується конкретного позивача, або що він або вона були піддані критиці (рішення у справі «Куніцина проти Росії» (Kunitsyna v. Russia), заява № 9406/05, пункти 42 і 43, від 13 грудня 2016 року). Для того, щоб відрізнити фактичне твердження від оціночного судження, необхідно враховувати обставини справи і загальний тон висловлювань (рішення ЄСПЛ Brasilier v. France, № 71343/01, § 37, 11 квітня 2006 року; Balaskas v. Greece, № 73087/17, § 58, 05 листопада 2020 року), маючи на увазі, що твердження щодо питань, які становлять суспільний інтерес, можуть на цій підставі становити оціночні судження, а не констатацію фактів (рішення ЄСПЛ Paturel v. France, № 54968/00, § 37, 22 грудня 2005 року). ЄСПЛ, розглядаючи дифамаційні справи по суті, перевіряє дотримання балансу між правом, передбаченим статтею 8 (право на повагу до приватного і сімейного життя), та правом, передбаченим статтею 10 (свобода вираження поглядів) Конвенції. У таких справах необхідно враховувати дві ключові обставини: 1) ступінь суспільного інтересу до поширеної інформації і 2) ступінь публічності особи, щодо якої поширена інформація. Значний суспільний інтерес має місце тоді, коли інформація безпосередньо впливає на суспільство в значній мірі і суспільство проявляє законний інтерес до цієї інформації (рішення ЄСПЛ Sunday Times v. the United Kingdom, № 6538/74, § 66, 26 квітня 1979 року), особливо, якщо це стосується добробуту населення (рішення ЄСПЛ Barthold v. Germany, № 8734/79, § 58, 25 березня 1985 року). Відповідно до пункту 3 Рішення Конституційного Суду України від 10 квітня 2003 року № 8рп/2003 в справі про офіційне тлумачення положення частини першої статті 7 Цивільного кодексу Української РСР (справа про поширення відомостей), проблеми, пов`язані з особливостями реалізації права громадян на свободу вираження поглядів і критику стосовно дій (бездіяльності) посадових та службових осіб, неодноразово були предметом розгляду ЄСПЛ. Застосовуючи положення статті 10 Конвенції в рішеннях у справах «Нікула проти Фінляндії» від 21 березня 2002 року, «Яновський проти Польщі» від 21 січня 1999 року та інших, Суд підкреслює, що межі допустимої інформації щодо посадових та службових осіб можуть бути ширшими порівняно з межами такої ж інформації щодо звичайних громадян. У разі, якщо позивач є публічною особою, то суд, розглядаючи і вирішуючи справу про захист його гідності, честі чи ділової репутації, враховує положення Декларації Комітету Міністрів Ради Європи про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації, схваленої 12 лютого 2004 року, а також рекомендації, що містяться в Резолюції № 1165 (1998) Парламентської Асамблеї Ради Європи про право на недоторканність особистого життя. У вказаній Резолюції зазначається, що публічними фігурами є особи, які обіймають державні посади і (або) користуються державними ресурсами, а також усі ті, хто відіграє певну роль у суспільному житті (у галузі політики, економіки, мистецтва, соціальній сфері, спорті чи в будь-якій іншій галузі). Публічні особи повинні усвідомлювати, що особливий статус, який вони мають у суспільстві, автоматично збільшує рівень тиску на їхню приватність. Згідно з частинами першою-третьою статті 12, частинами першою п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частина друга статті 78 ЦПК України). Згідно з частиною першою статті 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц). Цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням балансу вірогідностей. Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри». Обґрунтовуючи підстави позову, позивачка вказує, що поширена відповідачем оспорювана інформація про те, що вона в 2020 році була власницею основного пакету акцій Буд девелопмент та компанії Енсо є недостовірною інформацією щодо неї, має негативний характер та, відповідно, спричиняє значну шкоду її честі, гідності та діловій репутації. Відповідач стверджує, що вона була співвласницею Буд девелопмент та компанії Енсо разом із [PERSON] та іншими особами. Проте вона ніколи не мала та не має спільного бізнесу та інтересів з [PERSON] , а заяви про зворотнє принижують честь, гідність та ділову її репутацію. З матеріалів справи вбачається, що [INFO] [PERSON] опублікував відеоролик під назвою «[INFO]» за посиланням « [INFO] », в якому зазначено: «В 2020 году 20 году [PERSON] купил долю в строительном бизнесе Буд девелопмент и Енсо. Тогда основной пакет акций принадлежал [PERSON], [PERSON] и [PERSON] ». Під час розгляду справи було встановлено та як вбачається з Витягів із Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань щодо Асоціації «Будівельна група «Буд девелопмент» та ТОВ «СТАНДАРТ ІНЖИНІРИНГ ГРУП» станом на 03 грудня 2020 року та станом на [INFO] [PERSON] не була на той момент та не є зараз співвласницею Асоціації «Будівельна група «Буд девелопмент» та ТОВ «СТАНДАРТ ІНЖИНІРИНГ ГРУП». Досліджуючи та надаючи оцінку поширеній відповідачем інформації, судом встановлено, що стилістика викладення та застосовані мовні обороти мають стверджувальний характер, зазначені висловлювання не є вираженням суб`єктивної думки і поглядів, а містять конкретні факти без посилання на докази, інші джерела використання, поширення, на підставі чого наявні обгрунтовані підстави вважати, що спірна публікація викладена у формі фактичних тверджень, а не оціночних суджень, які не підлягають спростуванню. Оскільки зміст і характер вищедослідженої інформації свідчить про наявність фактів, а тому така інформація є відображенням об`єктивної істини, що може бути встановлена у судовому порядку. Крім того, 01 березня 2024 року Національним науковим центром «Інститут судових експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса» Міністерства юстиції України за заявою представника позивача [PERSON] була проведена комплексна судова психолого-лінгвістична експертиза. На дослідження експертів були поставлені такі питання: 1. Чи міститься в стенограмі відеоролика під назвою «[INFO]» за посиланням [INFO], що починається словами «В 2020 году [PERSON] » та закінчується «пакет акций принадлежал [PERSON], [PERSON] и [PERSON] » інформація негативного характеру щодо особи [PERSON] ? Якщо так, то в яких саме реченнях, словах, фразах міститься така інформація? У якій формі виражена негативна інформація - у формі фактичних тверджень або оціночних суджень? висловлювання образливого характеру щодо особи [PERSON] ? Чи є висловлювання образливого характеру фактичними твердженнями або оціночними судженнями? 2. Чи є висловлювання автора відеоролика «[INFO]» [PERSON], які містяться у стенограмі зазначеного відеоролика, а саме: «В 2020 году [PERSON] купил долю в строительном бизнесе Буд девелопмент и компании Знсо. Тогда основной пакет акций принадлежал [PERSON], [PERSON] и [PERSON]» - фактичними твердженнями чи оціночними судженнями? 3. Чи є у [PERSON] зміни в емоційному стані, індивідуально- психологічних проявах, які перешкоджають активному соціальному функціонуванню його як особистості і виникли внаслідок впливу поширення негативної та образливої інформації, наявної відеоролику під назвою « [INFO] »? 4. Чи є ситуація поширення негативної та образливої інформації у відеоролику п: назвою « [INFO] » психотравмувальною для особи [PERSON] ? Якщо так, то чи завдані особі [PERSON] моральні страждання? Відповідно до висновку експертів від 25 липня 2024 року № 235/236 за результатами проведення комплексної судової психолого-лінгвістичної експертизи: 1. У стенограмі відеоролика під назвою «[INFO]» за посиланням [INFO] , що починається словами « [INFO] » та закінчується «...пакет акций принадлежал [PERSON], [PERSON] » міститься негативна, образлива інформація публічного характеру про [PERSON] , виражена у формі фактичного твердження про те, що вона разом із бізнес-партнерами, іншими власниками «основного пакета акций ... Буд Двелопмент и компании ЕНСО», уклала угоду з продажу частки будівельного бізнесу «Буд Двелопмент» та компанії «ЕНСО» із [PERSON] - колишнім українським проросійським політиком, який має тісні зв`язки з президентом росії [PERSON] , був одним із керівників забороненої партії «Опозиційна платформа - За життя», звинувачений в Україні у колабораціонізмі, українофобних й проросійських поглядах, у 2023 році був позбавлений громадянства України. Негативна, образлива інформація виражена лексичними засобами в такій фразі: «В 2020-м году [PERSON] купил долю в строительном бизнесе Буд Девелопмент и компании ЕНСО. Тогда основной пакет акций принадлежал [PERSON], [PERSON] и [PERSON] ». 2. У стенограмі відеоролика «Спільний бізнес [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] » висловлювання [PERSON] «В 2020 году [PERSON] купил долю в строительном бизнесе Буд девелопмент и компании Енсо. Тогда основной пакет акций принадлежал [PERSON], [PERSON] и [PERSON] » виражено у формі фактичного твердження про те, що [PERSON] у 2020 році придбав частку в будівельному бізнесі Буд Девелопмент та компанії ЕНСО і що основний пакет акцій цього бізнесу належав [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до частини третьої статті 102 ЦПК України висновок експерта може бути підготовлений на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи. Згідно з частиною першою статті 106 ЦПК України учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення. У висновку експерта зазначається, що висновок підготовлено для подання до суду, та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок (частина п`ята статті 106 ЦПК України). Згідно з частиною першою статті 110 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Та обставина, що вказана експертиза проведена не за ухвалою суду у розглядуваній справі, не є підставою вважати її недопустимим доказом, оскільки особи які проводили цю експертизу, є атестованим судовими експертами, обізнані та відповідно до вимог частини 7 статті 102, частини 5 статті 106 ЦПК України були попереджені про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок за статтями 384, 385 КК України, сам висновок є в достатній мірі інформативним щодо предмета доказування, а, отже, є допустимим письмовим доказом у справі, який слід оцінити у сукупності із іншими доказами у справі. Подібних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 07 лютого 2024 року у справі № 201/11458/20 (провадження № 61-7993св23). Таким чином, під час розгляду справи встановлено, що у спірних висловлюваннях, які були поширені [PERSON] в опублікованому відеоролику під назвою «[INFO] » за посиланням « [INFO] » містяться фактичні твердження про те, що [PERSON] у 2020 році придбав частку в будівельному бізнесі Буд Девелопмент та компанії ЕНСО і що основний пакет акцій цього бізнесу належав, у тому числі, [PERSON] . З огляду на встановлені судом обставини справи та з урахуванням наведених вище положень цивільного процесуального законодавства щодо оцінки поданих у справі доказів, суд дійшов висновку про те, що вищевказані висловлювання є саме фактичними твердженнями, а не оціночними судженнями, оскільки є констатацією фактів, висловлені без припущень, і ці факти можуть бути перевірені на відміну від оціночних суджень. Спірні висловлювання також не містять розмірковування та оцінки тих фактів, про які в них йдеться, а викладені як констатація фактів. Разом із тим, відповідач не надав суду доказів на підтвердження цих фактичних обставин. В свою чергу, позивачем доведено факт поширення недостовірної інформації відповідачем. Суду доведено, що внаслідок поширення цієї інформації було порушено особисті немайнові права позивача, оскільки в ній містяться відомості про події, та факти, які не відповідають дійсності. Беручи до уваги усі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що відповідачем стосовно позивача було поширено інформацію, яка не відповідає дійсності і спростовуються матеріалами справи, зазначена відповідачем інформація відносно позивача є недостовірною, твердження відповідача відносно позивача, висловлені у зазначеному відео формують негативну громадську думку, руйнують позитивний імідж та репутацію позивача, а, відтак, є такими, що порушують право позивача на повагу до його честі, гідності і ділової репутації, а тому позов підлягає задоволенню. Судові витрати відповідно до ст. 141 ЦПК України покладаються на відповідача. Відповідно до чч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума сплаченого судового збору у розмірі 2 147,20 грн.

Outcome: approved