Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-03 00:00:00

Відповідач [PERSON] дійсно не займалася вихованням свого малолітнього сина [PERSON] , [INFO] а.с.19, з жовтня 2020 р. по лютий 2025 р., в необхідній мірі не піклувалася про його життя, здоров`я, та навчання, не проявляла щодо дитини материнської турботи, хоча реально мала таку можливість. Викладене підтверджується характеристикою з Криворізької гімназії №46 Криворізької міської ради а.с.24, за якою [PERSON] вчиться в указаній гімназії з 01.09.2021 р., вихованням та навчанням дитини займалися тато [PERSON] і мачуха [PERSON] . З вересня 2024 р. хлопчик проживав з бабусею [PERSON] , яка завжди цікавилася успіхами онука і брала участь у вихованні дитини. Свідок [PERSON] підтвердила, що [PERSON] з листопада 2020 р. з п`ятирічного віку став проживати з нею і батьком, який прийняв таке рішення. В вересні 2021 р. вона повела [PERSON] до гімназії, разом з чоловіком займалися його навчанням та вихованням. За бажанням чоловіка вони хотіли, щоб вона усиновила [PERSON] . В березні 2022 р. її чоловік [PERSON] був призваний до лав Збройних Сил України, дитина продовжила проживати з нею, вона піклувалася про дитину до серпня 2024 р., коли прийшло повідомлення що [PERSON] зник безвісті. З цього часу дитина стала проживати з бабкою [PERSON] . За цей час [PERSON] періодично навідувалася до дитини, брала його на вихідні, та під час канікул, але спроб повноцінно займатися вихованням дитини, чи спроб взяти [PERSON] до себе не було. Не оказувала [PERSON] і матеріальної допомоги на дитину крім разових подарунків від її матері. Аналогічними поясненнями свідка [PERSON] , який підтвердив, що [PERSON] хотів поставити питання про позбавлення матері дитини батьківських прав, але цього не зробив з за військових дій. [PERSON] навіть після призову батька дитини на військову службу не вирішила питання щоб малолітня дитина проживала з нею, тому [PERSON] два роки проживав з [PERSON] . Вважає, що матір забрала дитину з корисних мотивів отримання державних виплат. Свідок [PERSON] - донька позивача пояснила, що [PERSON] проживаючи з її братом не піклувалася про народжену дитину. [PERSON] був постійно брудний, голодний, дитина не відвідувала дошкільний заклад, тому в листопаді 2020 р. брат забрав дитину до себе. [PERSON] проживав з батьком та [PERSON] , з бабою [PERSON] , а також з нею. З дитиною почали зайняття репетитори, логопед, дитина почала нормально харчуватись, покращився мовний запас, читання. За цей час до лютого 2025 р. [PERSON] дуже рідко бачився з матір`ю. Свідок [PERSON] мати відповідача підтвердила, що до того як [PERSON] пропав безвісті, [PERSON] проживав в родині батька, а потім баби. Донька бачилася з сином, вони купували йому одяг, а після того як [PERSON] почав скаржитися по телефону що його б`ють, вони з донькою викликали поліцію і забрали дитину від позивача. Судом в присутності педагога з`ясована думка малолітнього [PERSON] , який досяг віку 10 років, та достатнього рівня розвитку, щодо позбавлення матері батьківських прав згідно ст.171 СК України. Дитина зазначила, що тепер він проживає з мамою, вона піклується про нього, раніше проживав з [PERSON] , та по більшості з тіткою [PERSON] . Висловив свою думку щодо незгоди з позбавленням матері батьківських прав. Згідно висновку виконавчого комітету Довгинціської районної у місті ради від 21.05.2025 р., наявність якого є обов`язковим згідно ст.19 Сімейного кодексу України а.с.120-121 - орган опіки та піклування вважає юридично недоцільним позбавлення матері [PERSON] батьківських прав щодо [PERSON] , виходячи з найкращих інтересів дитини. Згідно акту обстеження умов проживання від 28.03.2025 р. а.с.124 листів міського центру соціальних служб а.с.100, 122 встановлено, що [PERSON] проживає разом з сином [PERSON] в трикімнатній квартирі по [ADDRESS] яка належить чоловіку [PERSON] , 1989 р.народження який проходить службу в Збройних Силах України. Мати не працює, але дитина забезпечена всім необхідним, має окрему кімнату, спальне місце, куточок для навчання. З відповідачем було проведено роз`яснювальну роботу щодо належного виконання своїх батьківських обов`язків, надано направлення до міського центру зайнятості. Згідно ст.ст.150, 180 Сімейного Кодексу України, батьки повинні виховувати свою дитину, піклуватися про її здоров`я, її фізичний, духовний та моральний розвиток, матеріально її утримувати. Відповідно до п.2 ч.1 ст.164 Сімейного Кодексу України, підставою для позбавлення батьківських прав є ухилення батьків від виконання ними своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до ч.1 ст.18 Конвенції ООН, батьки несуть відповідальність за виховання і розвиток дитини. Згідно п.18 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 30.03.2007 р. „Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" - позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки, з урахуванням її характеру, особи, інших конкретних обставин справи, відмовити в задоволенні позову про позбавлення батьківських прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини. Таким чином в суді доведено, що після звернення до суду з позовом, відповідач [PERSON] змінила своє ставлення до виховання сина [PERSON] , який проживає з матір`ю з лютого 2025 р. та дитина забезпечена всім необхідним. Враховуючи вказані обставини, висновок органу опіки та піклування, виходячи з найкращих інтересів дитини суд вважає за можливе відмовити в позові про позбавлення батьківських прав та встановлення опіки, не застосовуючи позбавлення батьківських прав як крайній захід. Одночасно відповідача слід попередити про необхідність зміни ставлення до виховання дитини, з встановленням контролю органу опіки та піклування за виконанням відповідачем своїх батьківських обов`язків, оскільки дослідженими доказами встановлено, що з жовтня 2020 р. по березень 2022 р. відповідач [PERSON] неналежно виконувала свої обов`язки по вихованню дитини. З березня 2022 р., коли батько дитини був призваний на військову службу, син [PERSON] , який на той час вже пішов до навчального закладу, залишився без виховання матері, тобто [PERSON] свідомо не виконувала свій материнський обов`язок по вихованню дитини на протязі майже двох років до лютого 2025 р. На підставі ст.ст.150, 164 ч.1 п.2, 180 Сімейного Кодексу України, ст.ст.12, 13, 211 ч.3, 263, 265, 272, 273, 274 ч.4, 280-282, 284 ЦПК України, суд,

Outcome: dismissed