Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-17 00:00:00

11 червня 2025 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів на своє утримання до досягнення дитиною трирічного віку, посилаючись на те що, вона перебуває в шлюбі з відповідачем, за час якого у них народилася спільна дитина дочка [PERSON] , [INFO] . Позивачка перебуває у відпустці по догляду за дитиною до трьохрічного віку, а відповідач матеріальної допомоги на утримання дружини до досягнення дочкою трирічного віку в добровільному порядку не надає. Відповідач працездатний і в змозі надавати кошти на утримання дружини до досягнення дитиною трьохрічного віку, тому позивачка просила стягувати з нього аліменти на своє особисте утримання до досягнення дитиною трьох річного віку в розмірі 1/4 (однієї четвертої) частини усіх видів заробітку (доходу), починаючи з дня подання позовної заяви і до досягнення донькою [PERSON] , [INFO] , трирічного віку. В підготовче судове засідання позивачка [PERSON] будучи належним чином повідомленою про день, час та місце розгляду справи не з`явилася (а.с. 17, 19), заяв про відкладення розгляду справи чи про розгляд справи за її відсутності до суду не подавала. Відповідач [PERSON] будучи належним чином повідомленим про день, час та місце розгляду справи в підготовче судове засідання не з`явився (а.с. 18), подав до суду заява з проханням провести підготовче судове засідання за його відсутності, позовні вимоги позивача визнає в повному обсязі та не заперечує проти їх задоволення (а.с. 20). Суд, дослідивши письмові докази по справі, приходить до висновку про наявність законних підстав для ухвалення рішення про задоволення позову у підготовчому судовому засіданні відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України, зазначаючи, що визнання позову відповідачем не суперечить закону. Судом встановлено, що позивачка та відповідач перебувають у зареєстрованому шлюбі з 22 червня 2024 року, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Миргородському районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, актовий запис № 27 (а.с. 3). Від даного шлюбу сторони мають спільну дитину дочку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Миргородському районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, актовий запис № 23 (а.с. 4). Статтею 48 Конституції України гарантовано право кожного на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім`ї, що включає достатнє харчування, одяг, житло. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 75 Сімейного кодексу України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Відповідно до ч. 1 ст. 80 СК України аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 2, 4, 6 ст. 84 Сімейного кодексу України\~дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу. Таким чином, необхідною умовою утримання дружини, з якою проживає дитина, є можливість чоловіка надавати матеріальну допомогу. Сімейним законодавством право дружини-матері на утриманні від чоловіка-батька до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов`язковим, оскільки право на аліменти належить дружині-матері незалежно від цієї обставини. Зі змісту позовної заяви вбачається, що позивачка не працює, інших джерел доходів не має, тому потребує матеріальної допомоги з боку відповідача. У зв`язку з доглядом за дитиною, якій менше трьох років, позивачка не має змоги працювати і утримувати себе. В добровільному порядку питання щодо утримання дружини позивач та відповідач не вирішили. Частиною 1 ст. 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Виходячи з принципу справедливості, розумності та з урахуванням потреб дружини, можливостей відповідача, суд приходить до висновку про задоволення позову та стягнення з відповідача аліментів на утримання дружини в розмірі 1/4 частини всіх його заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дитиною трьох років. Аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви (ч. 1\~ст. 79 СК України). Суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць (п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України). Таким чином, суд приходить до висновку про звернення до негайного виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Згідно з ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а в разі якщо домовленості про укладення мирової угоди, відмову позивача від позову або визнання позову відповідачем досягнуто сторонами за результатами проведення медіації - 60 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Зважаючи на\~те,\~що позовні\~вимоги суд\~задовольняє повністю,\~то з\~відповідача у\~відповідності до\~ст.\~141\~ЦПК України\~підлягають стягненню\~судові витрати\~в розмірі\~50\~відсотків в\~сумі 605,60\~гривень. На підставі викладеного,

Outcome: approved