Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-22 00:00:00

29.05.2025\~року\~ТОВ «Споживчий центр» в особі представника позивача Кузьменка М.В. звернулося до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, ціна позову 17 838 грн., мотивуючи\~тим,\~що\~07.05.2024\~року\~між\~ТОВ\~«Споживчий\~центр»\~та [PERSON] \~на\~умовах\~строковості,\~поворотності\~та\~оплатності\~було укладено кредитний договір № 07.05.2024-100002830 (далі Договір), шляхом підписання Заявки, що є невід`ємною частиною цього Договору. Відповідно до умов Договору позивач зобов`язався надати відповідачу кредит, а відповідач зобов`язався в порядку та на умовах, що визначені договором, повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати комісії та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені кредитним договором. Позивач свої зобов`язання за кредитним договором виконав надавши відповідачу кредит у сумі\~6 000 грн., що підтверджується квитанцією про видачу коштів від 07.05.2024 року, строком на 98 дні, з фіксованою незмінною процентною ставкою у розмірі 1,35 % за 1 день користування кредитом, яка застосовується протягом всього строку, на який надається кредит. У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за кредитним договором виникла заборгованість, яка станом на дату позовної заяви 28.05.2025 року склала 17 838 грн., в тому числі 6 000 грн. заборгованість по тілу кредиту, 7 938 грн. заборгованість по процентам, 900 грн. заборгованість за комісією та 3 000 грн. заборгованість по неустойці. Зазначену суму позивач просить стягнути на його користь з відповідача. Ухвалою суду від 05.06.2025 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження в цивільній справі та призначено справу до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Сторонам роз`яснено порядок розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження; подання відзиву, відповіді на відзив, заперечень, клопотань і доказів. Надіслано сторонам копії ухвали про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження в цивільній справі; відповідачу копію позовної заяви з додатками. 30.06.2025 року відповідач надіслав до суду відзив на позовну заяву, посилаючись на те, що він підтверджує підписання вказаного договору про надання споживчого кредиту в сумі 6\~000 грн., які він отримав на свій картковий рахунок терміном до 12.08.2024 року (98 днів) зі сплатою 1,35 % за кожний день користування кредитними коштами. Однак позивач не надав інформацію про необхідність сплати комісії за надання кредиту. Позивач окремо пред`явив вимогу до відповідача про стягнення суми прострочених платежів за комісією в сумі 900 грн. Вважає, що комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Зазначив, що в договорі не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються позивачу, а нарахування разової комісії за надання кредиту суперечить нормам ч.ч.1-2 ст. 228 ЦК України, оскільки не є платою за послуги, що об`єктивно надаються позичальнику. Враховуючи те, що фінансова установа не зазначила та не надала доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні договору, то положення про встановлення комісії у розмірі 15% від суми кредиту є нікчемними. Отже вимога позивача про стягнення з нього 900 грн. простроченої комісії за надання кредиту є необґрунтованою. На підтвердження своєї позиції послався на Закон України «Про захист прав споживачів». Крім того, вважає, що боржник звільняється від обов`язку сплати на користь кредитодавця неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення на період воєнного стану, отже неустойка, нарахована включно з 24.02.2022 року підлягає списанню кредитодавцем. За таких обставин зазначив про те, що частково визнає позов про стягнення з нього заборгованості за кредитним договором від 07.05.2024 року в сумі 13\~938 грн., яка складається з 6 000 грн. заборгованість по тілу кредиту та 7 938 грн. заборгованість по процентам. Щодо судових витрат просив відмовити в стягненні з нього витрат на правову допомогу, оскільки оплата праці найманого працівника повинна здійснюватися його роботодавцем, сам позивач вказує, що справа є малозначною, просить розглянути її у відсутність представника, тим самим підтверджує відсутність необхідності у наданні професійної правової допомоги. Просив стягнути з нього судовий збір пропорційно задоволеним вимогам, а оскільки загальна вартість кредиту складає 13\~938 грн., тобто 78,14 % від заявленої позивачем суми до стягнення, то судовий збір, що підлягатиме стягненню становитиме не 2\~422 грн. 40 к., а 1\~892 грн. 86 к. 08.07.2025\~року представник\~позивача Ларіонов\~К.О.\~подав до\~суду відповідь\~на відзив,\~в якій\~позов підтримав,\~просив задовольнити,\~мотивуючи тим,\~що комісія пов`язана із наданням послуги, а саме: перерахування Кредитодавцем коштів на рахунок, вказаний Позичальником, з використанням стороннього сервісу інтернет-еквайрингу,\~а не\~з наданням\~інформації по\~кредиту,\~як стверджує\~відповідач.\~Своїм підписом\~на договорі\~відповідач також\~підтвердив,\~що ознайомлений\~з усіма\~умовами,\~в тому\~числі,\~й порядком\~та строками\~повернення кредиту\~та сплати\~процентів,\~комісії та\~неустойки у\~разі їх\~наявності,\~розуміє та\~зобов`язується їх\~виконувати.\~Велика Палата\~Верховного Суду\~у постанові\~від 13.07.2022\~року у\~справі №\~363/1834/17\~зауважила,\~що немає\~підстав вважати\~умову конкретного\~кредитного договору про встановлення плати за управління кредитом нікчемною ані з огляду на приписи статті 21 Закону України\~«Про захист\~прав споживачів»,\~ані з\~огляду на\~приписи статті\~228\~ЦК України.\~Ця умова\~є недійсною\~як оспорювана. У спірному\~кредитному договорі\~зазначено всю\~інформацію,\~визначено ч.\~1\~ст.\~12\~Закону України\~«Про споживче\~кредитування»,\~відтак,\~він не\~є нікчемним\~в силу\~закону.\~Окрім того,\~умови спірного\~кредитного договору\~були встановлені\~у відповідності\~до чинного\~законодавства,\~зокрема нормам\~Закону України\~«Про споживче\~кредитування».\~Також,\~сторона відповідача\~не зазначила,\~яке саме\~її право,\~як споживача\~фінансової послуги,\~було обмежено\~кредитним договором.\~Отже умови\~спірного кредитного\~договору,\~в контексті\~законності,\~повинні розглядатись\~в рамках\~Закону України\~«Про споживче\~кредитування». Законом України № 3498-IX від 22.11.2023 «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» були внесені зміни до ЗУ "Про споживче кредитування", зокрема до Прикінцевих та Перехідних положень. Так відповідно до пункту 6 Прикінцевих та Перехідних положень ЗУ "Про споживче кредитування" у разі прострочення споживачем у період з 01.03.2020 року до припинення зобов`язань за договором про споживчий кредит, укладеним до тридцятого дня включно з дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг", у тому числі того, строк дії якого продовжено після набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг", споживач звільняється від відповідальності перед кредитодавцем за таке прострочення. У тому числі, але не виключно, споживач у разі допущення такого прострочення звільняється від обов`язку сплати кредитодавцю неустойки (штрафу, пені) та інших платежів, передбачених договором про споживчий кредит за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) споживачем зобов`язань за таким договором. Забороняється збільшення процентної ставки за користування кредитом з інших причин, ніж передбачені частиною четвертою статті 1056-1 ЦК України, у разі невиконання зобов`язань за договором про споживчий кредит у період, зазначений у цьому пункті. Дія положень цього пункту поширюється, у тому числі, на кредити, визначені частиною другою статті 3 цього Закону. На підставі змін, за договорами укладеними з 24.01.2024 року, кредиторам дозволено здійснювати нарахування неустойки (штрафу, пені) та інших платежів, передбачених договором про споживчий кредит за прострочення виконання зобов`язань. Кредитний договір з відповідачем був укладений 07.05.2024 року, тобто після набуття чинності змін до ЗУ "Про споживче кредитування", а тому вимога позивача про стягнення неустокий є правомірною, з огляду також на те, що нормами ЦК України врегульовано загальне питання про звільнення від сплати неустойки позичальників при отримані кредиту (позики), в той час як ЗУ "Про споживче кредитування" є спеціальною нормою, яка регулює питання щодо загальних правових та організаційних засад споживчого кредитування. Сторони, їх представники про місце, день та час розгляду справи повідомлені завчасно і належним чином. До початку розгляду справи будь-яких інших заяв, клопотань, доказів сторонами не подано. Вирішуючи справу на основі наявних письмових доказів, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги законні, обґрунтовані і підлягають повному задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що 07.05.2024\~року\~між ТОВ\~«Споживчий\~центр»\~та [PERSON] \~на\~умовах\~строковості,\~поворотності\~та\~оплатності було укладено кредитний договір № 07.05.2024-100002830 (далі Договір), шляхом підписання Заявки, що є невід`ємною частиною цього Договору. Договір складається з Пропозиції про укладення кредитного договору (оферти) від 07.05.2024 року, заявки від 07.05.2024 року та відповіді позичальника про підтвердження кредитного договору від 07.05.2024 року, які підписані сторонами та є невід`ємною частиною цього Договору. Зазначений договір підписано у порядку, визначеному ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», електронним підписом відповідача з використанням одноразового ідентифікатора. Відповідно до умов Договору позивач зобов`язався надати відповідачу кредит, а відповідач зобов`язався в порядку та на умовах, що визначені договором, повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати комісії та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені кредитним договором. Позивач свої зобов`язання за кредитним договором виконав надавши відповідачу кредит у сумі\~6 000 грн., що підтверджується квитанцією про видачу коштів від 07.05.2024 року, строком на 98 дні, з фіксованою незмінною процентною ставкою у розмірі 1,35 % за 1 день користування кредитом, яка застосовується протягом всього строку, на який надається кредит. У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за кредитним договором виникла заборгованість, яка станом на дату позовної заяви 28.05.2025 року склала 17 838 грн., в тому числі 6 000 грн. заборгованість по тілу кредиту, 7 938 грн. заборгованість по процентам, 900 грн. заборгованість за комісією та 3 000 грн. заборгованість по неустойці. Відповідач добровільно не погашає заборгованість. З будь-якими заявами відповідач до позивача не звертався, причин прострочення зобов`язання не пояснював. Відповідно до\~ст. 3 Закону України "Про електронну комерцію"\~ електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (пункт 6 частини першої\~ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»). У\~ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію"\~передбачено, порядок укладення електронного договору. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до\~Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів (ст. 12 Закону України "Про електронну комерцію"). Відповідно до\~ст.\~1054\~ЦК\~України за кредитним договором кредитодавець зобов`язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки. ТОВ «Споживчий центр» свої зобов`язання за договором виконало у повному обсязі. У свою чергу, [PERSON] не повернув своєчасно позивачу грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, процентами, що підтверджено розрахунком заборгованості за договором. Відповідно до ст.ст. 526,\~527,\~530 ЦК України\~зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. На день розгляду справи в суді зобов`язання відповідачем не виконане. В силу вимог\~ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до вимог ч.1\~ст. 612 ЦК України\~боржник вважається таким, що прострочив до виконання зобов`язання або не виконав його в строк, встановлений договором. Положенням\~ст. 610 ЦК України\~встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до вимог п.3 ч.1\~ст. 611 ЦК України\~у разі порушення зобов`язання настають правовідносини, встановлені договором, або законом. Статтею\~629 ЦК України\~встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Щодо твердження відповідача про неправомірність стягнення з нього комісії суд зазначає наступне. З матеріалів справи, зокрема, умов кредитного договору вбачається, що комісія пов`язана із наданням послуги, а саме: перерахування Кредитодавцем коштів на рахунок, вказаний Позичальником, з використанням стороннього сервісу інтернет-еквайрингу, а не з наданням інформації по кредиту, як стверджує відповідач. Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про споживче кредитування" у цьому Законі терміни вживаються в такому значенні, зокрема, загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та/або супутні послуги кредитодавця, кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб. Відповідно до ч. 2 ст. 8 Закону України "Про споживче кредитування" для цілей обчислення реальної річної процентної ставки та денної процентної ставки визначаються загальні витрати за споживчим кредитом. До загальних витрат за споживчим кредитом включаються: доходи кредитодавця у вигляді процентів; комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо; інші витрати споживача на додаткові та/або супутні послуги, які підлягають сплаті на користь кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб згідно з вимогами законодавства України та/або умовами договору про споживчий кредит (платежі за послуги кредитного посередника, страхові та податкові платежі, збори на обов`язкове державне пенсійне страхування, біржові збори, платежі за послуги державних реєстраторів, нотаріусів, інших осіб тощо). Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до пункту 1 частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Своїм підписом на договорі відповідач також підтвердив, що ознайомлений з усіма умовами, в тому числі, й порядком та строками повернення кредиту та сплати процентів, комісії та неустойки у разі їх наявності , розуміє та зобов`язується їх виконувати. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13 липня 2022 року у справі № 363/1834/17 зауважила, що немає підстав вважати умову конкретного кредитного договору про встановлення плати за управління кредитом нікчемною ані з огляду на приписи статті 21 Закону України «Про захист прав споживачів», ані з огляду на приписи статті 228 ЦК України. Ця умова є недійсною як оспорювана. Щодо застосування положень закону України Про захист прав споживачів суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 3 ст. 1054 ЦК України особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. Відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону України «Про захист прав споживачів» особливості захисту прав споживачів фінансових послуг визначаються відповідними законами. Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про споживче кредитування» законодавство про споживче кредитування в Україні ґрунтується на Конституції України і складається з цього Закону та інших нормативно-правових актів щодо надання послуг споживачам. Відповідно до ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Договір про споживчий кредит, укладений з порушенням вимог частини першої цієї статті, є нікчемним. У спірному кредитному договорі зазначено всю інформацію, визначено ч. 1 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування», відтак, він не є нікчемним в силу закону. Окрім того, умови спірного кредитного договору були встановлені у відповідності до чинного законодавства, зокрема нормам закону України «Про споживче кредитування». Також, сторона відповідача не зазначила, яке саме її право, як споживача фінансової послуги, було обмежено кредитним договором. Враховуючи вищевикладене, умови спірного кредитного договору, в контексті законності, повинні розглядатись в рамках закону України «Про споживче кредитування». Щодо неустойки суд зазначає наступне. Відповідно до ч.3 ст. 1054 ЦК України особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. Правові наслідки порушення грошового зобов`язання боржником визначені статтями 1050, 625 ЦК України, які передбачають відповідальність боржника та зобов`язують його сплати суму боргу кредитору. Відповідно до ч.1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. В той же час Законом України № 3498-IX від 22.11.2023 «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» були внесені зміни до ЗУ "Про споживче кредитування", зокрема до Прикінцевих та Перехідних положень. Так відповідно до пункту 6 Прикінцевих та Перехідних положень ЗУ "Про споживче кредитування" у разі прострочення споживачем у період з 1 березня 2020 року до припинення зобов`язань за договором про споживчий кредит, укладеним до тридцятого дня включно з дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг", у тому числі того, строк дії якого продовжено після набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг", споживач звільняється від відповідальності перед кредитодавцем за таке прострочення. У тому числі, але не виключно, споживач у разі допущення такого прострочення звільняється від обов`язку сплати кредитодавцю неустойки (штрафу, пені) та інших платежів, передбачених договором про споживчий кредит за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) споживачем зобов`язань за таким договором. Забороняється збільшення процентної ставки за користування кредитом з інших причин, ніж передбачені частиною четвертою статті 1056-1 ЦК України, у разі невиконання зобов`язань за договором про споживчий кредит у період, зазначений у цьому пункті. Дія положень цього пункту поширюється, у тому числі, на кредити, визначені частиною другою статті 3 цього Закону. На підставі змін, за договорами укладеними з 24.01.2024 року, кредиторам дозволено здійснювати нарахування неустойки (штрафу, пені) та інших платежів, передбачених договором про споживчий кредит за прострочення виконання зобов`язань. Кредитний договір з відповідачем був укладений 07.05.2024 року, тобто після набуття чинності змін до ЗУ "Про споживче кредитування", а тому вимога позивача про стягнення неустокий є правомірною, з огляду також на те, що нормами ЦК України врегульовано загальне питання про звільнення від сплати неустойки позичальників при отримані кредиту (позики), в той час як ЗУ "Про споживче кредитування" є спеціальною нормою, яка регулює питання щодо загальних правових та організаційних засад споживчого кредитування. Відповідно до умов кредитного договору, з відповідачем був укладений саме споживчий кредитний договір, тобто у кредит були отримані гроші для придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. а тому в цьому випадку мають застосовуватись саме норми ЗУ "Про споживче кредитування". Зважаючи на викладене, неустойка за прострочення відповідачем виконання зобов`язання є правомірною та підлягає стягненню. Отже судом встановлено, що відповідач належним чином не виконував взятих на себе зобов`язань згідно умов кредитного договору та порушив умови договору щодо строків сплати кредиту, у зв`язку з чим утворилася заборгованість на загальну суму 17 838 грн. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання (ст. 625 ЦК України). Таким чином, враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановлені обставини справи, суд визнає, що внаслідок невиконання відповідачем зобов`язання порушено майнові права позивача, які підлягають захисту шляхом стягнення з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором в сумі 17 838 грн. В силу вимог ст.ст.\~12,\~81 ЦПК України\~кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Щодо стягнення витрат на правову допомогу в сумі 6 000 грн, суд не вирішує дане питання при ухваленні рішення, оскільки представником позивача у позовній заяві було зазначено про подання доказів на підтвердження витрат на професійну правову допомогу протягом п`яти днів після ухвалення судового рішення відповідно до ч.8 ст. 141 ЦПК України /а.с.5/. Відповідно до\~ст. 141 ЦПК України\~з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір у розмірі 2\~422 грн. 40 к.

Outcome: approved