Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-21 00:00:00

В червні 2025 року позивач ТОВ «Коллект Центр» подав до суду позовну заяву до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором, в якій просить суд стягнути з відповідача на користь ТОВ «Коллект Центр» заборгованість за Договором № 4156702 від 02.09.2021 у розмірі 26\~812,50 гривень, витрати по сплаті судового збору у розмірі 2422,40 гривень та на правову допомогу у розмірі 13\~000 гривень. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 02 вересня 2021 року між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] укладено Договір № 4156702, за умовами якого сума кредиту складає 3 900 гривень, проценти за користування кредитом 1462,50 гривень, які нараховуються за ставкою 1,25 % від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом; стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5 % від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Умовами кредитного договору передбачена видача кредитних коштів позичальнику безготівково, а саме шляхом переказу коштів на картковий рахунок. Договір укладений в електронній формі в особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно-телекомунікаційній системі кредитодавця. Позикодавець зі своєї сторони належним чином виконав свої зобов`язання за договором, надавши позичальнику кредитні кошти, в порядку передбаченому умовами договору. Відповідач [PERSON] свої зобов`язання належним чином не виконує, гроші не повертає, проценти за користування кредитом не сплачує. 15.12.2021 було укладено договорі № 15/12-2021-22, відповідно до якого ТОВ «Мілоан» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 4156702. 10.03.2023 було укладено договір № 10-03/2023/01, відповідно до якого ТОВ «Вердикт Капітал» відступило на користь ТОВ «Коллект Центр» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 4156702. Таким чином, ТОВ «Коллект Центр» налічено правом вимоги до відповідача [PERSON] за договором № 4156702. Загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів та сплаті процентів з договором станом на день формування позовної заяви становить 26\~812,50 гривень, з яких: заборгованість за основним зобов`язанням (тілом кредиту) 3 900 гривень, заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги 22\~483,50 гривень, заборгованість за комісіями 429 гривень. Відтак, позивач просить стягнути з відповідача вказану суму заборгованості та судові витрати по справі. Ухвалою Чортківського районного суду від 02.07.2025 було відкрито провадження по справі, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного провадження з повідомленням (без виклику) сторін. Окрім того, відповідачу було надано строк для подання відзиву на позовну заяву. Представник відповідача\~ [PERSON] \~подав відзив\~на позовну\~заяву,\~в якому\~зазначив,\~що [PERSON] \~визнає заборгованість\~за Договором\~позики,\~яка складається\~з 3900,00\~грн.\~(заборгованість\~за кредитом/тілом\~кредиту)\~та 1462,50\~грн.\~(заборгованість\~за процентами)\~та 429.00\~грн.\~заборгованість за\~комісією.\~Право вимоги\~даної суми\~боргу у\~позичальника виникло\~з 03.10.2021,\~оскільки за\~умовами Договору\~позика була\~надана строком\~на 30\~днів з\~02.09.2021\~по 02.10.2021,\~а тому\~відповідач заявляє\~про застосування\~позовної давності\~до позовних\~вимог.\~Також вважає,\~що відсутні\~підстави для\~стягнення витрат\~на правничу\~допомогу в\~розмірі 13\~000,00\~грн.,\~ще з\~тієї підстави,\~що вони\~є значно\~завищеними,\~та не\~відповідають об`єму\~витраченого часу\~адвоката.\~А також\~не підлягає\~до задоволення\~вимога про\~стягнення судового\~збору,\~крім того\~таке стягнення\~має відбуватись\~пропорційно до\~розміру задоволення\~позовних вимог. Представник ТОВ «Коллект Центр» в судове засідання не викликався, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не викликався, представником подано відзив на позовну заяву. Дослідивши матеріали цивільної справи у їх сукупності та взаємозв`язку, суд встановив наступні обставини справи та відповідні до них правовідносини. Згідно ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст.\~13\~ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 2 статті 15\~ЦПК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною другою цієї статті визначено способи захисту цивільних прав та інтересів. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Статтею 80\~ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. За змістом ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно положень\~ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Судом встановлено, що 02 вересня 2021 року між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] укладено Договір № 4156702, за умовами якого сума кредиту складає 3 900 гривень, проценти за користування кредитом 1462,50 гривень, які нараховуються за ставкою 1,25 % від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом; стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5 % від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. 15.12.2021 було укладено договорі № 15/12-2021-22, відповідно до якого ТОВ «Мілоан» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 4156702. 10.03.2023 було укладено договір № 10-03/2023/01, відповідно до якого ТОВ «Вердикт Капітал» відступило на користь ТОВ «Коллект Центр» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 4156702. Таким чином, ТОВ «Коллект Центр» налічено правом вимоги до відповідача [PERSON] за договором № 4156702. Відповідач [PERSON] належним чином не виконує умови кредитних договорів, внаслідок чого утворилася заборгованість. Загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів та сплаті процентів з договором на день формування позовної заяви становить 26\~812,50 гривень, з яких: заборгованість за основним зобов`язанням (тілом кредиту) 3 900 гривень, заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги 22\~483,50 гривень, заборгованість за комісіями 429 гривень. Згідно\~ст. 1046 Цивільного кодексу України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч. 1\~ст. 1048 Цивільного кодексу України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до вимог ч. 2\~ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлено обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів, належних йому відповідно до\~ст. 1048 ЦК України. Згідно зі ст.ст.\~525,\~526,\~530 ЦК України, зобов`язання мають виконуватись належним чином та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається. Відповідно до ч. 1 ст.\~610, ч. 1 ст.\~612 ЦК України,\~порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідач [PERSON] визнає заборгованість за договором позики, яка складається з 3900,00 грн. (заборгованість за кредитом/тілом кредиту) та 1462.50 грн. (заборгованість за процентами) та 429.00 грн. заборгованість за комісією. Таким чином, не потребує доведення факт укладення кредитного договору, отримання кредитних коштів та користування ними відповідачем [PERSON] . Згідно зі\~статтею 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язуються надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі, відповідно до\~статті 1055 Цивільного кодексу України. Представник відповідача посилається як на підставу відмови у задоволенні позову, пропущення позивачем строку позовної давності. Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга\~статті 258 ЦК України\~передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша\~статті 261 ЦК України). Так, за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята\~статті 261 ЦК України). Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у\~статтях 252-255 ЦК України. При цьому, початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Разом з тим, суд бере до уваги, що згідно з п. 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені ст. 257 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Розділ «Прикінцеві\~та перехідні\~положення» ЦК\~України доповнено п. 12 на підставі Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», який набрав чинності 02 квітня 2020 року. Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2»з подальшими змінами, з 12 березня 2020 року до 22 травня 2020 року на всій території України встановлений карантин. Дію карантину неодноразово було продовжено на всій території України, востаннє постановою Кабінету\~Міністрів України\~від 25\~квітня 2023\~року №383 до 30 червня 2023 року. У зв`язку з військовою агресією російської федерації в Україні на усій її території введено воєнний стан указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України № 2102-IX від 24 лютого 2022 року, який неодноразово продовжувався та діє по сьогоднішній день. Відповідно до п.19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента\~України «Про\~введення воєнного\~стану в\~Україні» від\~24\~лютого 2022\~року № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. Отже, початок загального (трирічного) строку перебігу позовної давності за Договором №4156702 від 02.09.2021 почався 02.10.2021 та мав би закінчитися 02.10.2024, однак враховуючи введення карантину з 12.03.2020 та в подальшому воєнного стану 24.02.2022, строк позовної давності зупинився. З урахуванням вказаних «Прикінцевих та перехідних положень» ЦК України, а також того факту, що станом на день розгляду вказаної справи термін дії воєнного стану продовжений, суд дійшов висновку, що позивачем не пропущено строк для звернення з відповідним позовом до суду, а тому посилання представника відповідача на пропуск позивачем строку позовної давності є безпідставними. За таких обставин, враховуючи, що відповідач не виконав належним чином зобов`язання щодо погашення заборгованості за договором кредиту, укладеного між ним та ТОВ «Мілоан» в обумовлені договором строки, позивач, який отримав право вимоги до відповідача за договором факторингу, внаслідок такого порушення не позбавлений можливості отримати кредитні кошти, відсотки та витрати, пов`язані з обслуговуванням кредиту, на що він розраховував при укладенні договору. Отже, враховуючи зміст зазначених правових норм, оцінюючи належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд дійшов висновку про задоволення позову в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту та відсотками в загальній сумі 26383,50 гривень. Що стосується заборгованості по комісії в розмірі 429 гривень, суд приходить до висновку, що позивач неправомірно визначив в кредитному договорі сплату позичальником комісії. Згідно зі ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. Банкам забороняється вимагати від клієнта плати за придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи пов`язаної особи банку як обов`язкову умову надання фінансових послуг. Верховний Суд у постанові від 27.01.2021 у справі № 176/585/17 зазначив, що виходячи зі змісту вищевказаних норм, надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України є обов`язком банку, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту - це обов`язок банку (іншої фінансової установи), який отримав на те ліцензію, то така дія як надання фінансового інструменту чи моніторинг заборгованості по кредиту не є самостійною послугою, що замовляється. Оскільки надання фінансового інструменту є фактично наданням кредиту позичальнику, то така операція, як моніторинг заборгованості по кредиту, відповідає економічним потребам лише самого банку (фінансової установи) та здійснюється при реалізації прав та обов`язків за кредитним договором. Таким чином, сплата позичальником на користь банку комісії у вигляді винагороди за надання кредиту та/або за зміну умов договору є нікчемною, оскільки вказані платежі є платою, встановлення якої заборонено частиною третьою статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність». Встановлення всупереч вимогам нормативно-правових актів цих невиправданих платежів спрямоване на незаконне заволодіння грошовими коштами фізичної особи - споживача, як слабшої сторони договору, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах. Банк чи інша фінансова установа, не може стягувати з позичальника платежі за дії, які він вчиняє на власну користь (ведення кредитної справи, договору, розрахунок і облік заборгованості за кредитним договором тощо), чи за дії, які позичальник вчиняє на користь банку (наприклад, прийняття платежу від позичальника), чи за дії, що їх вчиняє кредитодавець або позичальник з метою встановлення, зміни, припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення до нього змін тощо). Інакше кажучи, банк чи інша фінансова установа, яка надає кредит неповноважні стягувати з позичальника плату (комісію) за його надання та управління кредитом, адже такі дії не становлять окрему фінансову послугу, яку б замовив позичальник (або супровідну до неї), а є наслідком реалізації прав та обов`язків банку за кредитним договором і відповідають економічним потребам лише самого банку (п.29 постанови Верховного Суду у справі № 363/1834/17). До аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постановах № 686/1696/15-ц від 09.12.2020, № 622/1148/13-ц від 09.12.2020, № 236/2227/17-ц від 09.12.2020, № 724/1391/16-ц від 25.11.2020, № 483/2022/17-ц від 11.11.2020 та інших. Щодо вимог про стягнення з [PERSON] витрат на правову допомогу, суд зазначає наступне. Процесуальними нормами встановлено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів. Обов`язковим переліком документів на підтвердження відповідних витрат, незалежно від юрисдикції спору, є: договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.); розрахунок наданих послуг з їх детальним описом; документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, тощо) (висновки, викладені Верховним Судом у постановах у справах № 821/227/17, № 726/549/19, № 810/3806/18). На підтвердження розміру понесених судових витрат на правничу допомогу в розмірі 13 000,00 грн. представником позивача надано договір про надання правової допомоги № 01-07/2024 від 01.07.2024; заявку про надання юридичної допомоги; акт про надання юридичної допомоги, згідно яких вартість наданих послуг становить 13\~000 гривень. Враховуючи обсяг та характер виконаної адвокатом роботи, складність даної справи, зважаючи на принципи реальності та співмірності судових витрат, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу у розмірі 3 000,00 грн. Враховуючи те, що позов задоволено частково - на суму 26 383,50 гривень із 26\~812,50 гривень, що становить 98,4 %, в силу\~ст. 141 ЦПК України\~із відповідача в користь позивача слід стягнути 2383,64 (98,4 % від 2422,40) гривень сплаченого судового збору пропорційно до задоволених позовних вимог.

Outcome: partial