Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-21 00:00:00

Позивачі - [PERSON] та [PERSON] звернулися в суд з позовом до Органу опіки та піклування Кропивницької міської ради про визнання їх батьками [PERSON] , [INFO] . Позовна заява обґрунтовується тим, що [INFO] у них народилася донька. Через різке погіршення психологічного стану (емоційна напруга, післяпологова депресія, тривога щодо майбутнього дитини під впливом воєнних дій) позивач [PERSON] 04.02.2025 року залишила дитину без документів у «Вікні життя» КНП «Міський пологовий будинок з функціями перинатального центру ІІ рівня» Кропивницької міської ради (вул. Олени Журливої, 1, мікрорайон Новомиколаївка). Про цей факт батько - [PERSON] , не був поінформований до повернення з догляду за старшою донькою. Наступного дня вони звернулися до медичного закладу, а потім до служби у справах дітей Кропивницької міської ради з проханням повернути дитину, проте отримали відмову у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують походження дитини. Наголошують, що ці обставини обґрунтовують юридичну необхідність звернення до суду з позовом про визнання материнства і батьківства та реалізацію батьківських прав у цілях захисту найкращих інтересів дитини, виходячи із норм СК України, Закону «Про охорону дитинства» та Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року. З урахуванням уточнених позовних вимог позивачі просять визнати їх батьками дитини; анулювати (припинити його дію) актового запису № 201 про народження [PERSON] , складений (зареєстрований) 19.03.2025 року Подільським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Кропивницькому Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) та зобов`язати Орган опіки та піклування Кропивницької міської ради вжити заходів для повернення дитини батькам для спільного проживання та виховання. Разом із позовною заявою 06.02.2025 року до суду надійшла заява про забезпечення зазначеного вище позову. Позивачі просили заборонити Службі у справах дітей вчиняти дії, спрямовані на реєстрацію народження дитини або вчинення інших дій, які можуть унеможливити виконання рішення суду в разі задоволення позову. Необхідність забезпечення позову була обґрунтована ризиком порушення прав позивачів та дитини у випадку передачі її до третіх осіб або державної опіки до ухвалення рішення по суті. Ухвалою суду від 20.02.2025 року позов залишено без руху та надано строку для усунення недоліків. Ухвалою суду від 25.02.2025 року позов прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 10.03.2025 року задоволено клопотання представника позивача про надання позивачам дозволу на відвідування дитини в медичному закладі, яка постановою Кропивницького апеляційного суду від 24.04.2025 року скасована. Ухвалою суду від 12.05.2025 року було призначено судову молекулярно-генетичну експертизу. Проведення експертизи було доручено експертам Кіровоградського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України (25030 м. Кропивницький вул. Вокзальна, 58). 30.06.2025 на адресу суду надійшов висновок експерта Кіровоградського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України І.В. Самофалової № СЕ-19/112-25/7742/БД та чотири спеціальних: пакети Експертної 6383715, 6383716 та 6383717 та 3096774. Ухвалою від 09.07.2025 року підготовче провадження у справі закрито, справа призначена розгляду справи по суті. В судовому засіданні позивачі [PERSON] та [PERSON] та їх представник адвокат Дубчак Л.С. позовні вимоги підтримали, посилаючись на обставини, викладені у позові та уточненнях до позову, просили позов задовольнити. Представник відповідача органу опіки та піклування в судовому засіданні позов визнав. Заслухавши думку учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Частиною 1 ст. 3 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року (ратифікована Україною 27.02.1991 року, дата набуття чинності для України 27.09.1991 року) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Статтею 125 СК України передбачено, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від матері визначається на підставі документа закладу охорони здоров`я про народження нею дитини. Якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: за заявою матері та батька дитини; за рішенням суду. Відповідно до ст. 128 СК України, за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Як зазначено у постанові Верховного Суду від 08.03.2023 року у справі № 205/5698/21 рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах реєстрації актів цивільного стану (прізвище, ім`я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено). Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі сукупності доказів. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень ЦПК України, згідно з якими жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення, він оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, [INFO] в\~ [PERSON] та\~ [PERSON] народилася\~донька [PERSON] . Актовий запис про народження [PERSON] № 73 було складено (зареєстровано) на підставі заяви її батьків (позивачів у даній справі) 29.01.2025 Подільським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Кропивницькому Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) та видано свідоцтво серія [NUMBER] від 25.01.2025 року. Судом встановлено та не оспорюється учасниками справи те, що, перебуваючи у тяжкому психологічному стані, 04.02.2025 року [PERSON] не розуміючи наслідків, залишила дитину без жодних документів у «Вікні життя» КНП «Міський пологовий будинок з функціями перинатального центру ІІ рівня» Кропивницької міської ради (вул. Олени Журливої, 1, мікрорайон Новомиколаївка). 05.02.2025 року КНП «Міська лікарня швидкої медичної допомоги Кропивницької міської ради складено акт органу внутрішніх справ України та закладу охорони здоров`я про підкинуту чи знайдену дитину та її доставку. Під час складання акту встановлено, що інформація щодо персональних даних дитини відсутня. Особу, яка підкинула дитину у «Віконце життя», не встановлено. 19.03.2025 року за рішення органу опіки та піклування на підставі частини 2 статті 135 СК України було проведено державну реєстрацію народження дитини - складено (зареєстровано) акт № 201 про реєстрацію народження [PERSON] . Дитині присвоєно прізвище, ім`я, по батькові: [PERSON] , датою народження вказано [INFO] . 25.03.2025 року згідно з рішенням Виконавчого комітету Кропивницької міської ради № 299 дитині надано статус позбавленої батьківського піклування. Предметом доказування в справах про визнання батьківства є наявність кровного споріднення між особою, яка бажає бути батьком дитини та дитиною. У разі відсутності цієї обставини суд постановлює рішення про відмову в задоволенні вимог. Судова експертиза - це дослідження на основі спеціальних знань у галузі науки, техніки, мистецтва, ремесла тощо об`єктів, явищ і процесів з метою надання висновку з питань, що є або будуть предметом судового розгляду (ст. 1 Закону України «Про судову експертизу»). Питання, вирішення яких ставляться сторонами, суд вирішує на підставі будь яких доказів про це. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень статті 89 ЦПК України 2004 року, згідно з якою жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення, він оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 103 ЦПК України суд призначає експертизу у справі за сукупністю таких умов: 1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини не можливо; 2) сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів з цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності. Як вбачається з висновку експерта Кіровоградського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру № СЕ-19/112-25/7742-БД від 25.06.2025 року [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , ймовірно є біологічними батьками [PERSON] , [INFO] . Ймовірність даної події складає 99,99999999%. Згідно зі статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя. Право дитини знати своє дійсне походження є елементом права на повагу до приватного та сімейного життя відповідно до статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини. У рішенні в справі «Пінікаріду проти Кіпра» (Phinikaridou v. Cyprus), заява № 23890/02, Європейським судом з прав людини зазначено, що народження дитини і, особливо, обставини її появи на світ, є невід`ємною частиною приватного життя дитини та згодом дорослої, гарантованої статтею 8 Конвенції (див. справу Одьєвр проти Франції [Odiіvre v. France], [Велика] Палата], скарга номер 42326/98, § 29, ЄСПЛ 2003-III). Недоторканність приватного життя передбачає можливість встановлення кожним докладної інформації про саму себе як окрему людину, і право особи на отримання даної інформації є надзвичайно важливим для особистісного розвитку зацікавленої особи (див., наприклад, справа Микулич проти Хорватії [Mikuliжv. Croatia], скарга номер 53176 /99, §§ 53-54, ЄСПЛ 2002-I і Гаскін проти Сполученого Королівства [Gaskin v. the United Kingdom], 7 липня 1989, §§ 36-37, 39, серія A, номер 160). Все вищезгадане включає право на отримання достовірних відомостей щодо значущих аспектів особистісної ідентичності, таких як особистість батьків (див. Йегги проти Швейцарії [Jaggiv. Switzerland], скарга номер 58757/00, § 25, ЕСПЛ 2006; Од`єв; 29 і Микулич [Mikuliж,], §§ 54 та 64, див. вище). У справі Шавдаров проти Болгарії [Chavdarov v. Bulgaria], рішення Європейського Суду з прав людини від 21.12.2010 року, заява № 3465/03 Європейський Суд зазначив, що Болгарія була зобов`язана забезпечити заявнику ефективну реалізацію права на «сімейне життя», і погодився з думкою про те, що зв`язок між заявником та трьома дітьми, біологічним батьком яких, за його словами, він є, дійсно, потрапляє під поняття «сімейного життя» у значенні, встановленому Конвенцією. Ухвалюючи рішення у справі «М.С. проти України» від 11.07.2017 року, Європейський суд з прав людини вказав, що при визначенні найкращих інтересів дитини у конкретній справі необхідно брати до уваги два міркування: - по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; - по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. Таким чином, судом на підставі належних, достатніх, достовірних та допустимих доказів встановлено, що позивачі є біологічними батьками [PERSON] , [INFO] , яку [PERSON] 05.02.2025 року залишено у «Вікні\~життя» КНП\~«Міський пологовий\~будинок з\~функціями перинатального\~центру ІІ\~рівня» Кропивницької\~міської ради.\~Визнання батьківства\~щодо малолітньої\~дитини забезпечує збереження її зв`язків із сім`єю, гарантує їй право на отримання достовірних відомостей щодо значущих аспектів особистісної ідентичності, таких як особистість батьків, що відповідає її найкращим інтересам. Відповідно до\~п.\~1\~ч.\~1\~ст.\~24\~Закону України\~«Про державну\~реєстрацію актів цивільного стану» актовий запис цивільного стану припиняє дію на підставі рішення суду. Відповідно до п. 15 глави 1 розділу ІІ Правил державної реєстрації актів цивільного стану, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18.10.2000 року № 52/5. внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання здійснюється відповідно до Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 12.01.2011 року № 96/5, зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 14.01.2011 року за № 55/18793. Також відповідно до п. 4.4. розділу IV Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 12.01.2011 року № 96/5, актовий запис цивільного стану може бути анульований на підставі рішення суду. Оскільки реєстрація народження [PERSON] відбулась первинно на підставі заяви обох батьків, про що складено актовий запис № 73 від 29.01.2025 Подільським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Кропивницькому Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), то суд вважає також за необхідне задовольнити позовні вимоги в частині анулювання актового запису про народження [PERSON] , складеного за рішенням органу опіки та піклування на підставі частини 2 статті 135 СК України. Також суд враховує, що Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Ці право чи інтерес суд має захистити у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 року у справі № 338/180/17 (пункт 57), від 11.09.2018 року у справі № 905/1926/16 (пункт 38), від 30.01.2019 року у справі № 569/17272/15-ц, від 04.06.2019 року у справі № 916/3156/17 (пункт 72), від 13.10.2020 року у справі № 369/10789/14-ц (пункт 7.37), від 26.01.2021 року у справі № 522/1528/15-ц (пункт 58), від 16.02.2021 року у справі № 910/2861/18 (пункт 98), від 15.06.2021 року у справі № 922/2416/17 (пункт 9.1), від 22.06.2021 року у справі № 334/3161/17 (пункт 55), від 22.06.2021 року у справі № 200/606/18 (пункт 73), від 29.06.2021 року у справі № 916/964/19 (пункт 7.3), від 31.08.2021 року у справі № 903/1030/19 (пункт 68), від 26.10.2021 року у справі № 766/20797/18 (пункт 19), від 23.11.2021 року у справі № 359/3373/16-ц (пункт 143), від 14.12.2021 року у справі № 643/21744/19 (пункт 61), від 25.01.2022 року у справі № 143/591/20 (пункт 8.31)). Крім того, коли особа звернулася до суду за захистом її порушеного, невизнаного чи оспорюваного права або інтересу, а суд позов задовольнив, виконання його рішення має настільки, наскільки це можливо, відновити стан позивача, який існував до порушення його права та інтересу, чи не допустити таке порушення. Судове рішення не має породжувати стан невизначеності у відносинах позивача з відповідачем і вимагати від них подальшого вчинення узгоджених дій для вичерпання конфлікту. Спосіб захисту права або інтересу має бути таким, щоб у позивача не виникала необхідність повторного звернення до суду (постанова Великої Палати Верховного Суду від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц). З метою дотримання найкращих інтересів малолітньої [PERSON] , [INFO] , та її якнайшвидшого возз`єднання з сім`єю, ефективного поновлення прав позивачів та дитини, суд вважає за необхідне також задовольнити позовні вимоги щодо зобов`язання органу опіки та піклування Кропивницької міської ради вжити заходів для повернення дитини батькам для спільного проживання та виховання. Згідно зі ст. 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Представник відповідача Органу опіки та піклування Кропивницької міської ради в ході підготовчого провадження позовні вимоги визнав, а відтак, оскільки визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, наявні усі підстави для ухвалення судового рішення по справі. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України суд відносить судові витрати по даній справі за рахунок позивачів.

Outcome: approved