Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-17 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до Придніпровського районного суду м. Черкаси із позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей. В обґрунтування позову вказує, що 16.05.2009 року між нею та відповідачем [PERSON] був укладений шлюб, який зареєстрований виконкомом Ясинівської сільської ради Олександрійського району Кіровоградської області, актовий запис №02. Від даного шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Діти проживають спільно з позивачкою та повністю знаходяться на її утриманні та вихованні, оскільки сторонам в добровільному порядку не вдалось домовитись щодо надання відповідачем матеріальної допомоги на утримання їх дітей. Тому, позивачка просить стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання їх неповнолітніх дітей в розмірі 1/3 частки з усіх видів його доходу (заробітку). Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 16.06.2025 року відкрито провадження у справі та визначено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. В судове засідання позивачка [PERSON] не з`явилась, при цьому, в прохальній частині позовних вимог, просила суд розглянути справу без її участі, та одночасно вказала, що на задоволенні позовних вимог вона наполягає. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] про стягнення з нього аліментів на утримання неповнолітніх дітей визнав та не заперечував проти їх задоволення. Заслухавши пояснення відповідача [PERSON] та, дослідивши наявні в матеріалах справи докази та оцінивши їх у сукупності, судом встановлені наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Статтею 24 СК України визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. За приписами ч. 3 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Згідно зі ст. 110 СК, один з подружжя має право пред`явити до суду позов про розірвання шлюбу. Відповідно до ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в своїй постанові № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Частиною 4 ст. 206 ЦПК України передбачено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. В судовому засіданні встановлено, що відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , 16.05.2009 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений шлюб, зареєстрований виконкомом Ясинівської сільської ради Олександрійського району Кіровоградської області, актовий запис №02 /а.с. 14/. Від даного\~шлюбу сторони\~мають двох\~неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , батьком яких є відповідач [PERSON] , а матір`ю позивачка [PERSON] , що стверджується відповідними свідоцтвами про народження дитини: серії [NUMBER] від 01.12.2016 року та серії [NUMBER] від 27.01.2010 року /а.с. 15-16/. Також в судовому засіданні встановлено, що неповнолітні [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , проживають разом зі своєю матір`ю позивачкою [PERSON] та перебувають на її утриманні. Відповідно до вимог ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей. Згідно з частинами 1-3 ст. 181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Статтею 182 СК України (в ред., що діє з 08.07.2017 року) визначено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначаються судом. При визначенні розміру аліментів враховуються такі доходи платника аліментів як: основна заробітна плата, усі види доплат і надбавок до заробітної плати, премії та винагороди, пенсії, стипендії, допомоги по безробіттю, дивіденди та інші доходи, що передбачені Постановою Кабінету Міністрів України від 26.02.1993 року № 146 «Про перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб». Відповідач є працездатним, офіційно працює та отримує стабільний дохід у вигляді заробітної плати, на утриманні інших осіб не має. Зазначені вище обставини визнаються сторонами і суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин та добровільності їх визнання, а тому на підставі ч. 1 ст. 82 ЦПК України суд вважає їх доведеними. Оскільки в добровільному порядку сторони не змогли врегулювати питання щодо порядку та розміру сплати аліментів на утримання неповнолітніх дітей, то позивачка звернулась до суду із зазначеним позовом. Таким чином, між сторонами склалися правовідносини, внаслідок яких виник спір щодо порядку забезпечення утримання неповнолітніх дітей, який регулюється нормами Сімейного кодексу України (далі СК) та інших нормативно-правових актів. Оскільки в судовому засіданні встановлено, що батько неповнолітніх: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] - відповідач [PERSON] має можливість та зобов`язаний утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття, а також враховуючи, що відповідач в судовому засіданні не заперечував проти стягнення з нього на користь позивачки [PERSON] аліментів на утримання їх неповнолітніх дітей, суд приходить до висновку про задоволення позову [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей в повному обсязі. Відповідно до положень ч. 1 ст. 191 СК аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви, а відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Позовна заява надійшла до суду 13.06.2025р., а отже саме з цієї дати слід призначити стягнення аліментів з відповідача на користь позивачки та допустити рішення суду до негайного виконання в межах суми платежу за один місяць. За таких обставин позов підлягає до задоволення в повному обсязі. Вирішуючи питання про судові витрати, суд звертає увагу на наступне. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Предметом позову були вимоги про стягнення аліментів, що за своєю сутністю відносяться до вимог майнового характеру, а отже за розгляд таких вимог відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 176 ЦПК України та ст. 4 Закону України «Про судовий збір» підлягає сплаті судовий збір в розмірі одного відсотку ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Оскільки позов підлягає до задоволення, а позивачка звільнена від сплати судового збору на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», то, відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір в розмірі 1 211,20 грн. підлягає стягненню з відповідача в дохід держави.

Outcome: approved