Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-30 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог У червні 2025 року до Березівського районного суду Одеської області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «ЕЙС» (далі ТОВ «ФК «ЕЙС») до [PERSON] про стягнення заборгованості. Позовна заява мотивована тим, що 22 вересня 2023 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] було укладено кредитний договір №968873556 у формі електронного документа з використанням електронного підпису. Договір підписаний відповідачем за допомогою одноразового ідентифікатора RZNG-6589. 28 листопада 2018 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено Договір факторингу № 28/1118-01, до якого неодноразово укладалися додаткові угоди, відповідно до якого до ТОВ «Таліон Плюс», перейшло право грошової вимоги за кредитним договором №968873556 від 22 вересня 2023 року. 31 липня 2024 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» укладено Договір факторингу №31/0724-01, відповідно до якого до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс», перейшло право грошової вимоги за кредитним договором №968873556 від 22 вересня 2023 року. 29 травня 2025 року між ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ «ФК «ЕЙС» укладено Договір факторингу №29/05/25-Е, відповідно до якого до ТОВ «ФК «ЕЙС», перейшло право грошової вимоги за кредитним договором №968873556 від 22 вересня 2023 року. Таким чином, у [PERSON] виникла заборгованість перед ТОВ «ФК «ЕЙС» за кредитним договором №968873556 від 22 вересня 2023 року в розмірі 28537,20 грн., яка складається з наступного: 6000,00 грн. - заборгованість по тілу кредиту; 22537,20 грн. - заборгованість по несплаченим відсотків за користування кредитом. Ураховуючи наведене, ТОВ «ФК «ЕЙС» просить суд стягнути з [PERSON] на користь товариства заборгованість за кредитним договором №968873556 від 22 вересня 2023 року у розмірі 28537,20\~грн.,\~яка складається\~з наступного:\~6000,00\~грн.\~-\~заборгованість по\~тілу кредиту;\~22537,20\~грн.\~-\~заборгованість по\~несплаченим відсотків\~за користування\~кредитомта витрати на професійну правничу допомогу в сумі 7000,00 грн. Процесуальні дії суду Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30 червня 2025 року справа передана для розгляду судді Рябчун А.В. Згідно відповіді №1533643 від 01 липня 2025 року з Єдиного державного демографічного реєстру відповідач [PERSON] , [INFO] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою суду від 01 липня 2025 року було відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду в судове засідання та задоволено клопотання ТОВ «ФК «ЕЙС» про витребування доказів. 17 липня 2025 року слухання справи відкладено на 31 липня 2025 року у зв`язку з неявкою сторін. 21 липня 2025 року на адресу суду надійшла витребовувана інформація. Представник позивача у судове засідання не з`явився, при цьому в позовній заяві просить проводити розгляд даної справи без його участі за наявними у справі матеріалами, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судові засідання не з`явився, хоча про час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином в розумінні вимог пункту 4 частини 8 статті 128 ЦПК України, про причини неявки суд не повідомив. У зв`язку з неявкою позивача та відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання, ненаданням відповідачем відзиву на позов, судом застосовано відповідно до статті 280 ЦПК України заочний розгляд справи. Фіксування судового процесу технічними засобами не проводилося у відповідності до частини 2 статті 247 ЦПК України у зв`язку з розглядом справи за відсутності осіб, які беруть участь у справі. Відзив на позовну заяву відповідач не надав. Фактичні обставини справи Судом встановлено, що 22 вересня 2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] укладено кредитний договір №968873556, у формі електронного документа з використанням електронного підпису, відповідно до умов якого Товариство передало відповідачу грошові кошти в розмірі 6000,00 грн., які відповідач зобов`язався повернути та сплатити комісію за надання кредиту, проценти за користування кредитом у термін встановлений договором. За вказаним договором кредитодавець зобов`язався надати позичальникові кредит у вигляді кредитної лінії в розмірі кредитного ліміту на суму 6000,00 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом відповідно до умов, зазначених у цьому договорі та додатках до нього та Правилах надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога». Таким чином, судом встановлено факт укладання договору між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] , а також отримання кредитних коштів в день та час і на період, вказаний позивачем. Згідно з заявкою на отримання грошових коштів в кредит від 22 вересня 2023 року, номер карти №5375-41ХХ-ХХХХ-5857 був указаний відповідачем як рахунок для отримання кредитних коштів. З платіжного доручення ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» від 22 вересня 2023 року вбачається, що 22 вересня 2023 року на карту № [NUMBER] було зараховано 6000,00 грн., призначення платежу: згідно договору №968873556 року, [PERSON] , код 3426901519, для зарахування на платіжну картку № [NUMBER] , без ПДВ. Безготівкове зарахування Moneyveo SFD Visa Transfer. Факт зарахування суми кредиту у розмірі 6000,00 грн. на карту 5375-41ХХ-ХХХХ-5857 підтверджується довідкою ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» від 23 травня 2025 року. Згідно з випискою з особового рахунка, наданої ТОВ «ФК «ЕЙС» за кредитним договором №968873556 від 22 вересня 2023 року, станом на 05 червня 2025 року заборгованість за вказаним договором не погашена і складає 28537,20 грн, з яких: прострочена заборгованість за сумою кредиту 6000,00 грн., прострочена заборгованість за процентами 22537,20 грн. Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором №968873556 від 22 вересня 2023 року, заборгованість [PERSON] становить 28537,20 грн, з яких: прострочена заборгованість за сумою кредиту 6000,00 грн., прострочена заборгованість за процентами 22537,20 грн. 28 листопада 2018 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено Договір факторингу № 28/1118-01, до якого неодноразово укладалися додаткові угоди, відповідно до якого до ТОВ «Таліон Плюс», перейшло право грошової вимоги за кредитним договором №968873556 від 22 вересня 2023 року. 31 липня 2024 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» укладено Договір факторингу №31/0724-01, відповідно до якого до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс», перейшло право грошової вимоги за кредитним договором №968873556 від 22 вересня 2023 року. 29 травня 2025 року між ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ «ФК «ЕЙС» укладено Договір факторингу №29/05/25-Е, відповідно до якого до ТОВ «ФК «ЕЙС», перейшло право грошової вимоги за кредитним договором №968873556 від 22 вересня 2023 року. Таким чином, у [PERSON] виникла заборгованість перед ТОВ «ФК «ЕЙС» за кредитним договором №968873556 від 22 вересня 2023 року в розмірі 28537,20 грн., яка складається з наступного: 6000,00 грн. - заборгованість по тілу кредиту; 22537,20 грн. - заборгованість по несплаченим відсотків за користування кредитом. Мотиви, з яких виходить суд та застосовані норми права. Однією із загальних засад цивільного законодавства, зокрема, є свобода договору, що стверджується пунктом 3 частини 1 статті 3 ЦК України. Статтею 627 ЦК України закріплений принцип свободи договору, згідно якого сторони вільні в укладені договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності і справедливості. Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення закону щодо договору позики, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина 1 статті 626 ЦК України). Згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до статті 530 ЦК України зобов`язання підлягає виконанню у строк встановлений договором. Визначення поняття зобов`язання міститься у частині 1 статті 509 ЦК України. Відповідно до цієї норми зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Таке визначення розкриває сутність зобов`язання як правового зв`язку між двома суб`єктами (сторонами), відповідно до якого на одну сторону покладено обов`язок вчинити певну дію (певні дії) чи утриматись від її (їх) здійснення; іншій стороні зобов`язання надано право, що кореспондує обов`язку першої. Обов`язками боржника та правами кредитора вичерпується зміст зобов`язання (стаття 510 ЦК України). Згідно положень статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За статтею 3 Закону України «Про електрону комерцію» електронний договір є домовленістю двох або більше сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформленою в електронній формі. Відповідно до частини 3 статті 11 Закону України «Про електрону комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Ці правила є публічною пропозицією (офертою), у розумінні статей 641, 644 ЦК України, на укладення договору кредиту, та визначають порядок і умови кредитування, права і обов`язки сторін, іншу інформацію, необхідну для укладення договору. Електронний договір та всі додаткові угоди до нього, підписані електронними підписами одноразовими ідентифікаторами, за правовими наслідками прирівнюються до договорів, укладених у письмовій формі, та мають таку саму юридичну силу для сторін, як документи, складені на паперових носіях та скріплені власноручними підписами сторін. Відповідно до частини 5 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію», пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: - електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; - електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; - аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів (ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію»). Верховний Суд у складі колегії суддів першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 524/5556/19 від 12 січня 2021 року дійшов висновку: «Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі. Якщо є електронна форма договору, то і підписувати його потрібно електронним підписом. Не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Судом встановлено, що 22 вересня 2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] укладено кредитний договір №968873556, у формі електронного документа з використанням електронного підпису. Відповідно до умов якого Товариство передало відповідачу грошові кошти в розмірі 6000,00 грн. [PERSON] заповнив необхідні дані про себе, після чого заповнив та підписав електронним підписом одноразовим ідентифікатором та відправив заявку про надання кредиту в сумі 6000,00 грн. Обставини підписання відповідачем кредитного договору, перерахування кредитором коштів підтверджено наявними у матеріалах справи документами, які дослідженні судом під час ухвалення судового рішення. Також вказані обставини не заперечувалися відповідачкою під час судового розгляду. Позивачем доведено факт виконання кредитором кредитного договору та факт невиконання відповідачем зобов`язань за кредитним договором у сумі 28537,20 грн, з яких: прострочена заборгованість за сумою кредиту 6000,00 грн., прострочена заборгованість за процентами 22537,20 грн., що підтверджено детальним розрахунком заборгованості [PERSON] та іншими доказами у справі. Судом враховано, що у матеріалах справи наявний розрахунок заборгованості, поданий позивачем, при цьому відповідач не надав заперечень з приводу вказаного розрахунку, свого розрахунку не подав. З огляду на зазначене, суд вважає поданий позивачем розрахунок заборгованості належним доказом, оскільки такий не спростовано відповідачем. У постанові Верховного Суду від 03 грудня 2024 року у справі № 487/6342/18 (провадження № 61-2433св24) зазначено, що обираючи варіант добросовісної поведінки, боржник зобов`язаний піклуватися про те, щоб його юридично значимі вчинки були економічно обґрунтованими. Також поведінка боржника повинна відповідати критеріям розумності, що передбачає, що кожне зобов`язання, яке правомірно виникло, повинно бути виконано належним чином, а тому кожний кредитор вправі розраховувати, що усі існуючі перед ним зобов`язання за звичайних умов будуть належним чином та своєчасно виконані. Доброчесний боржник повинен мати на меті добросовісне виконання усіх своїх зобов`язань, а в разі неможливості такого виконання - надати справедливе та своєчасне задоволення (сатисфакцію) прав та правомірних інтересів кредитора. Враховуючи, що відповідачка взяті на себе зобов`язання за договором не виконує, доказів на спростування вказаних обставин суду надано не було, на день винесення судом рішення, жодного доказу оплати відповідачем на рахунок позивача заборгованості в повному обсязі чи її частини за вищевказаним кредитом, суду не надано, позов підлягає задоволенню. Відповідно до частини 1 статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі статтею 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Встановлено, що 28 листопада 2018 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено Договір факторингу № 28/1118-01, до якого неодноразово укладалися додаткові угоди, відповідно до якого до ТОВ «Таліон Плюс», перейшло право грошової вимоги за кредитним договором №968873556 від 22 вересня 2023 року. 31 липня 2024 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» укладено Договір факторингу №31/0724-01, відповідно до якого до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс», перейшло право грошової вимоги за кредитним договором №968873556 від 22 вересня 2023 року. 29 травня 2025 року між ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ «ФК «ЕЙС» укладено Договір факторингу №29/05/25-Е, відповідно до якого до ТОВ «ФК «ЕЙС», перейшло право грошової вимоги за кредитним договором №968873556 від 22 вересня 2023 року. Згідно зі статтею 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Пунктом 1 частини 1 статті 512, статтею 514, частиною 1 статті 516 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що позивач, як новий кредитор за кредитним договором, набув право вимоги до відповідача, відповідач свої зобов`язання за кредитним договором не виконав, а тому, з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість відповідача за кредитним договором, задовольнивши позов в повному обсязі. Відповідно до частин 1, 5, 6 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до частин 2, 3 статті 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна стороні повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Щодо розподілу судових витрат Згідно із статтею 133 ЦПК судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать і витрати на професійну правничу допомогу. За змістом статті 141 ЦПК судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Ураховуючи зазначене, з відповідача [PERSON] на користь ТОВ «ФК «ЕЙС» підлягає стягненню судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 2 422,40 грн., сплачений відповідно до квитанції від 26 червня 2025 року. Крім того, ТОВ «ФК «ЕЙС» подало заяву про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 7 000 грн. При вирішенні питання що стягнення правничої допомоги суд виходить з наступного. Відповідно до частин 1-5 статті 137 ЦК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Відповідно до частин 3, 4 статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до частини 8 статті 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Витрати на професійну правничу допомогу належать до витрат, пов`язаних з розглядом справи (стаття 133 ЦПК України). Відповідно до статті 137 ЦПК України зазначені витрати несуть сторони, крім випадків, надання правничої допомоги за рахунок держави. За частиною другою статті 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаними адвокатом роботами (наданими послугами); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. З аналізу частини третьої статті 141 ЦПК України можна виділити такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Позивачем на підтвердження надання правничої допомоги надано: копію договору №29/05/25-01 від 29 травня 2025 року про надання правничої допомоги, укладеного з Адвокатський об`єднанням «Тараненко і партнери», копію протоколу погодження вартості послуг до Договору про надання правничої допомоги, копію додаткової угоди №25770747020 до договору №29/05/25-01 від 29 травня 2025 року про надання правничої допомоги, копію акту приймання-передачі наданих послуг від 05 червня 2025 року на суму 7 000, 00 грн., копію довіреності від 29 травня 2025 року, копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю. Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial