Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-30 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. 1.1. Позивач, комунальне підприємство «ХАРКІВСЬКІ ТЕПЛОВІМЕРЕЖІ» (далі - КП «ХТМ»), звернувся до суду з позовом, яким просить стягнути з відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] солідарно на свою користь заборгованість у розмірі 87496,87 грн, яка утворилася внаслідок неповної та несвоєчасної оплати послуг з теплопостачання та гарячої води за період з 01.09.2019 по 31.01.2022. Також, позивач просить вирішити питання розподілу судових витрат шляхом стягнення з відповідачів на свою користь суму сплаченого судового збору у розмірі 2684,00 грн. 1.2. У відзиві\~на позов\~представник відповідача\~ [PERSON] \~-\~адвокат Болоховцев\~Є.О.\~зазначає,\~що позовні вимоги КП «ХТМ» в частині солідарного стягнення з [PERSON] заборгованості за послуги з теплопостачання та гарячої води за період з 01.09.2019 по 31.01.2022 у розмірі 87496,87 грн є незаконними та необґрунтованими, з огляду на наступне. Так, згідно п. 5 ст. 1 Закону України від 09.11.2017 № 2189-VIII «Про житлово-комунальні послуги» (далі - Закон № 2189-VIII) житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг. У відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону № 2189-VIII до житлово-комунальних послуг належать комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, управління побутовими відходами. Відповідно до п. 6 ст. 1 Закону № 2189-VIII індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги. Згідно ч. 1 ст. 9 Закону № 2189-VIII споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Виходячи з аналізу вказаних норм, а також враховуючи висновки щодо застосування норм права, викладених у постанові ВП ВС від 07.07.2020 у справі № 712/8916/17, представник позивача зазначає, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. У той же час, відповідно до статті 319 ЦК України власникові належать право володіння, користування та розпорядження своїм майном, власність зобов`язує. Згідно статті 322 ЦК України, саме власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. ВС у постанові від 10.12.2018 у справі № 638/11034/15-ц дійшов висновку, що власник квартири зобов`язаний нести витрати з її утримання, у тому числі оплачувати комунальні послуги, незалежно від того, проживає він у належній йому квартирі чи ні, якщо він в установленому порядку не відмовився від надання таких послуг. У відповідності до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна 6-кімнатна квартира за адресою: [ADDRESS] , належить на праві спільної сумісної власності таким громадянам: [PERSON] (у розмірі 1/5 частини квартири), з 20.12.2002 на підставі договору купівлі-продажу; [PERSON] (у розмірі 1/5 частини квартири), з 20.12.2002 на підставі договору купівлі-продажу; [PERSON] (у розмірі 3/5 частин квартири), з 13.05.2012 на підставі договору дарування. [PERSON] не є і не була співвласницею квартири за адресою: [ADDRESS] . Вона з 26.03.2003 (у 4-річному віці) своїми батьками була зареєстрована у цій квартирі, але починаючи з листопаду 2017 року, за вказаною адресою не мешкає і фактично не споживає житлово-комунальні послуги, що підтверджується показами свідка [PERSON] . Станом на сьогодні [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Таким чином, починаючи з листопада 2017 року, [PERSON] не є споживачем житлово-комунальних послуг за адресою: [ADDRESS] , у розумінні Закону № 2189-VIII. Також, представник відповідача зазначає, що позивачем не надано суду належних і допустимих доказів того, що [PERSON] у період з 01.09.2019 по 31.01.2022 отримувала від КП «ХТМ» послуги з теплопостачання та гарячої води. Крім того, відповідно до положень ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, про що зазначено у статті 257 ЦК України. Як убачається із позовної заяви, позивач просить стягнути з відповідачів заборгованість за послуги з теплопостачання та гарячої води за період з 01.09.2019 по 31.01.2022, втім позовна заява подана до суду 22.05.2023, тобто поза межами строку позовної давності. Право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову. Враховуючі строки позовної давності, представник відповідача зазначає, що позивач при зверненні до суду має право вимагати стягнення суми заборгованості тільки у межах трирічної давності. За наведених обставин, представник відповідача просить відмовити у задоволенні позовних вимог КП "ХТМ" в частині солідарного стягнення з [PERSON] на користь підприємства заборгованості за послуги з теплопостачання та гарячої води за період з 01.09.2019 по 31.01.2022 у розмірі 87496,87 грн. Також, представник відповідача просить вирішити питання розподілу судових витрату у справі шляхом стягнення з КП "ХТМ" на користь [PERSON] витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 15000,00 грн. У відповіді на відзив представник позива КП "ХТМ" Вірютіна О.В. вказує, що при складанні позовної заяви позивач керувався вимогами ч. 3 ст. 9 Закону № 2189-VIII, згідно якої, дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг. Так, відповідач [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Інші відомості щодо зміни місця реєстрації відповідача відсутні. Відтак, [PERSON] є належним відповідачем у даній справі. Враховуючи, що відповідачі оплату за надані послуги сплачують не регулярно, до оплати призначалась одна сума, а сплачувалась, або менша, або більша сума, та строк позовної давності за період з 12.03.2017 закінчувався 12.03.2020, а також те, що на всій території України запроваджено карантин до 30.06.2023, а під час дії карантину строки, визначені статтею 257 ЦК України, продовжуються на строк дії такого карантину, та враховуючи введений в країні воєнний стан, строк позовної давності переривався та не був пропущений. З огляду на вищевикладене, представник позивача вважає, що позовні вимоги КП "ХТМ" є обґрунтованими та такими, що відповідають нормам цивільного законодавства, а отже підлягають задоволенню в повному обсязі. Процесуальні дії у справі. Ухвалою судді Київського районного суду м. Харкова від 25.05.2023 прийнято до розгляду та\~відкрито провадження у справі, розгляд якої постановлено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Заочним рішенням Київського районного суду м. Харкова від 25.07.2023 позовні вимоги КП "ХТМ" задоволені, стягнуто солідарно з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на користь КП "ХТМ" заборгованість за послуги з теплопостачання та гарячої води за період з 01.09.2019 по 31.01.2022 у розмірі 87496,87 грн. Також, вирішено питання розподілу судових витрат у справі. Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 08.05.2025 заочне рішення Київського районного суду м. Харкова від 25.07.2023 скасовано, та цивільну\~справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. У судове засідання представник КП «ХТМ» Вірютіна О.В., належним чином повідомлена про дату, час і місце судового засідання, не з`явилася, надавши суду заяву з проханням розглядати справу за її відсутністю. У судове засідання відповідачі [PERSON] , [PERSON] , належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, не з`явилися, про причини неявки суду не повідомили, заяв про відкладення розгляду справи не надали, правом надання відзиву на позовну заяву не скористались. У судове засідання відповідач [PERSON] , а також її представник - адвокат Болоховцев Є.О., належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, не з`явилися, надавши суду заяву з проханням слухати справу за їх відсутністю. Враховуючи неявку в судове засідання всіх учасників справи, відповідно до положень ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Мотиви, з яких виходив суд, застосовані норми права та висновки суду. За приписами ч. 1\~ст. 2 ЦПК України\~завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 13\~ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивач у справі КП «ХТМ» на підставі рішення виконавчого комітету Харківської міської ради від 23.12.1998 № 1407 (із змінами, внесеними рішенням від 30.09.2003 № 946), є виконавцем послуг з централізованого теплопостачання та підігріву гарячої води у житловому фонді комунальної власності територіальної громади м. Харкова. КП "ХТМ" надає послуги з централізованого опалення та гаря\-чого водопостачання, згідно Закону України № 1875-1V від 24.06.2004 " Про житлово-комунальні послуги " за період до 01.05.2019, з 01.05.2019 Закону України № 2189-VII від 09.11.2017 " Про житлово-комунальні послуги", Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 № 630, Правил надання послуги з постачання теплової енергії і типових договорів про надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 № 830, Правил надання послуги з постачання гарячої води та типових договорів про надання послуги з постачання гарячої води, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 11.12.2019 № 1182, що регулюють відносини між виконавцем послуги та споживачами, що отримують ці послуги. Згідно з п. 5 ст. 20 Закону України № 1875-1V від 24.06.2004 "Про житлово-комунальні послуги" та п.п. 18, 30 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 № 630, п. 35 Правил надання послуги з постачання теплової енергії і типових договорів про надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 № 830, споживач зобов`язаний оплачувати послуги з централізованого опалення та гарячої води у строки, встановлені договором або законом; розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць; плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк. Відповідно до ст. 20-21 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 № 630 плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документу або відповідно до умов договору на встановлення засобів обліку. У разі відсутності обліку води і теплової енергії плата за надані послуги справляється згідно з установленими нормативами спо\-живання на підставі платіжного документа відповідно до умов договору на встановлення засобів обліку. Судом установлено, що відповідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна 6-кімнатна квартира за адресою: [ADDRESS] , належить на праві спільної сумісної власності таким громадянам: [PERSON] (у розмірі 1/5 частини квартири), з 20.12.2002 на підставі договору купівлі-продажу; [PERSON] (у розмірі 1/5 частини квартири), з 20.12.2002 на підставі договору купівлі-продажу; [PERSON] (у розмірі 3/5 частин квартири), з 13.05.2012 на підставі договору дарування. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] зареєстровані за цією адресою, відповідач [PERSON] , [INFO] , - з 26.03.2023. Внаслідок неповної\~та несвоєчасної\~оплати відповідачами\~послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води за період з 01.09.2019 по 31.01.2022, утворилася заборгованість у розмірі 87496,87 грн., що підтверджується відомістю про нарахування та оплату послуг. Преамбулою Закону № 2189-VIII унормовано, що відносини, які виникають у процесі надання та споживання житлово-комунальних послуг врегульовані положеннями\~цього Закону. Відповідно до ч.ч. 1 та 3 ст. 2 Закону № 2189-VIII предметом регулювання цього Закону є відносини, що виникають у процесі надання споживачам послуг з управління багатоквартирним будинком, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення та управління побутовими відходами, а також відносини, що виникають у процесі надання послуг з постачання та розподілу електричної енергії і природного газу споживачам у житлових, садибних, садових, дачних будинках. Норми цього Закону застосовуються з урахуванням особливостей, встановлених законами, що регулюють відносини у сферах постачання та розподілу електричної енергії і природного газу, постачання теплової енергії, централізованого постачання гарячої води, централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, управління побутовими відходами. За визначенням термінів, наведеним у частині 1\~статті 1 Закону № 2189-VIII: (2) виконавець комунальної послуги - суб`єкт господарювання, що надає комунальну послугу споживачу відповідно до умов договору; (5) житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг; (13) споживач житлово-комунальних послуг (далі - споживач) - індивідуальний або колективний споживач. Відповідно до п. 2 ч. 1\~ст. 5 Закону № 2189-VIII\~до житлово-комунальних послуг належать комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, управління побутовими відходами. Учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є, окрім іншого, споживачі (індивідуальні та колективні) та виконавці комунальних послуг (п.п. 1, 3 ч. 1\~ст. 6 Закону № 2189-VIII). Пунктом 1) ч. 1\~ст. 7 Закону № 2189-VIII\~передбачено право споживача на отримання вчасно та відповідної якості житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо кореспондує визначений п. 5) ч. 2\~ст. 7 цього Закону\~обов`язок споживача оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Відповідно до ч. 1\~ст. 9 Закону № 2189-VIII\~споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг (ч. 3 ст. 9 Закону № 2189-VIII). З урахуванням тієї обставини, що відповідач [PERSON] є дієздатною особою, яка зареєстрована у житлі споживачів (власників квартири [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] ) за адресою: [ADDRESS] , вона, у розумінні положень ч. 3 ст. 9 Закону №\~2189-VIII,\~вважається такою,\~що користується\~на рівні\~зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несе солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг, у тому числі за послуги з централізованого теплопостачання та підігріву гарячої води. Доказів зворотного суду не надано. За наведеного, суд не приймає до уваги доводи сторони відповідача [PERSON] про те, що вимоги позову КП "ХТМ" про стягнення з останньої солідарно заборгованості за надані послуги не підлягають задоволенню з підстав того, що починаючи з листопада 2017 року, [PERSON] не є споживачем житлово-комунальних послуг за адресою: [ADDRESS] . З приводу того, що позивачем подано даний позов поза межами строку позовної давності, суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності - загальну і спеціальну, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна давність. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу позовної давності пов`язаний з певними юридичними фактами та їх оцінкою управомоченою особою. Так, за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України). У зобов`язаннях, в яких строк виконання не встановлено або визначено моментом вимоги кредитора, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. Для обчислення позовної давності визначені загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст.ст. 252-255 ЦК України. При цьому, початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права за позовом, тобто можливість реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Оскільки заборгованість за житлово-комунальні послуги нараховувались позивачем щомісяця, то перебіг загальної позовної давності слід відраховувати від кожного щомісячного платежу. Зокрема, у постанові Верховного Суду України від 27.04.2016 у справі № 3-269гс16 зазначено, що до дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, з урахуванням конкретних обставин справи, можуть належати: визнання пред`явленої претензії; зміна договору, з якої вбачається, що боржник визнає існування боргу, а так само прохання боржника про таку зміну договору; письмове прохання відстрочити сплату боргу; підписання уповноваженою на це посадовою особою боржника разом з кредитором акта звірки взаєморозрахунків, який підтверджує наявність заборгованості в сумі, щодо якої виник спір; письмове звернення боржника до кредитора щодо гарантування сплати суми боргу; часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій. Згідно частини першої статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. З тлумачення цієї норми слідує, що вона пов`язує переривання позовної давності з будь-якими активними діями зобов`язаного суб`єкта (боржника). При цьому, не виключається й випадку коли переривання перебігу позовної давності буде відбуватися внаслідок визнання боргу, що здійснюється іншими суб`єктами, якщо на це була виражена воля боржника. Тобто, коли боржник виражає свою згодою чи уповноважує на це відповідного іншого суб`єкта (дана позиція викладена у постанові Верховного Суду від 14.02.2018 у справі № 161/15679/15-ц). Такий же висновок зроблений і Верховним Судом України, зокрема, у постанові від 08.11.2017 у справі № 6-2891цс16 вказано, що «відповідно до частин першої, третьої статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку; після переривання перебіг позовної давності починається заново. Правила переривання перебігу позовної давності застосовуються судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, чи підтверджують факт такого переривання. До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, можуть з урахуванням конкретних обставин справи належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій. Вчинення боржником дій з виконання зобов`язання вважається таким, що перериває перебіг позовної давності лише за умови, якщо такі дії здійснено самим боржником або за його згодою чи дорученням уповноваженою на це особою". Як установлено судовим розглядом, заборгованість відповідачів утворилася за період з 01.09.2019 по 31.01.2022. В цей період відповідачами здійснювались часткові платежі заборгованості. Здійснення відповідачами даних платежів є підставою, передбаченою ч. 1 ст. 264 ЦК України, для переривання перебігу позовної давності. Крім того, постановою Кабінету Міністрів України № 211 від 11.03.2020 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-СоV-2" (зі змінами), з метою запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19 з 12.03.2020 на всій території України встановлено карантин, який продовжений до 30.04.2023 відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 09.12.2020 № 1236 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 23.12.2023 № 1423) "Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-СоV-2" (зі змінами). Згідно із Законом України № 540-ІХ від 30.03.2020 "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" розділ "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України доповнено пунктами 12-14. Цими нормами, які набрали чинності 02.04.2020, передбачено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 (із змінами і доповненнями) "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2", установлено з 12.03.2020 на всій території України карантин. Постановою Кабінету Міністрів України "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої корона вірусом SARS-CoV-2" від 11.03.2020 № 211 карантин встановлено з 12.03.2020 до 22.05.2020 на всій території України. Постановою Кабінету Міністрів України від 20.05.2020 № 392 "Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2", карантин установлено з 22.05.2020 по 31.07.2020. Постановою Кабінету Міністрів України від 22.07.2020 № 641 "Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2", карантин установлено з 01.08.2020 по 31.12.2020. Постановою Кабінету Міністрів України "Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з мстою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" від 09.12.2020 № 1236 установлено з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої корона вірусом SARS-CoV-2", з 19.12.2020 по 31.03.2022 на території України карантин, продовживши дію карантину, встановленого постановами Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" від 20.05.2020 № 392 "Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-I9, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" та від 22.07.2020 № 641 "Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2". Постановою Кабінету Міністрів України від 09.12.2020 № 1236 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 23.12.2023 № 1423) на території України карантин продовжено до 30.04.2023. Постановою Кабінету Міністрів України від 27.04.2023 № 383 на території України карантин продовжено до 30.06.2023. Тобто, карантин в Україні безперервно встановлено з 12.03.2020 до 30.06.2023. Також, відповідно до пункту 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257- 259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії. Статтею 64 Конституції України передбачена можливість введення в Україні воєнного або надзвичайного стану. При цьому можуть встановлюватися певні обмеження прав і свобод людини із зазначенням строку дії цих обмежень. Згідно зі статтею 1 Закону України від 12.05.2015 № 389-VIII «Про правовий режим воєнного стану» воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності. З 24.02.2022 в Україні діє воєнний стан, підставами якого є Указ Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затверджений Законом України від 24.02.2022 "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" (із наступними змінами). З огляду на викладене, суд доходить висновку, що строк позовної давності у спірних правовідносинах переривався та не був пропущений, відтак позовні вимоги КП "ХТМ" є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі. Матеріали справи означених висновків суду не спростовують. При цьому, суд враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (№ 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (№ 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; пункт 29). Судові витрати. За приписами ч. 1\~ст. 133 ЦПК України\~судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 3\~ст. 141 ЦПК України\~при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, окрім іншого, чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З урахуванням задоволення позовних вимог КП «ХТМ» у повному обсязі, здійснюючи розподіл судових витрат у справі, що розглядається, суд вважає можливим відшкодувати позивачу понесені судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2684,00 грн., стягнувши їх з відповідачів у рівних частках. Витрати на професійну правничу допомогу на користь [PERSON] у розмірі 15000,00 грн відшкодуванню не підлягають. На підставі викладеного і

Outcome: approved