Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-17 00:00:00

05 березня 2025 року позивач АТ «Сенс Банк» звернулося до суду із позовною заявою до відповідача - [PERSON] , в якій прохає стягнути заборгованість за кредитним договором № 631900014 від 15 листопада 2021 року, у сумі 50514 гривень 31 копійка, яка складається з заборгованості: за тілом кредиту у сумі 28968 гривень 77 копійок, відсотків за користування кредитом у сумі 18 гривень 07 копійок, простроченого тіла кредиту у сумі 19394 гривні 21 копійка, відсотків за прострочену заборгованість у сумі 2133 гривні 26 копійок (а. с. 1-4 та на звороті). В обґрунтування позовних вимог вказано, що 15 листопада 2021 року між АТ «Альфа Банк» та відповідачем було укладено угоду про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії № 631900014. Відповідно до умов Кредитного договору позивач взяв на себе зобов`язання надати відповідачу кредит, а відповідач зобов`язався в порядку та на умовах, визначених кредитним договором повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати комісію та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені кредитним договором. 12 серпня 2022 року загальними зборами акціонерів АТ «Альфа-Банк» затверджено рішення про зміну найменування АТ «Альфа-Банк» на АТ «Сенс Банк», запис про зміну найменування позивача внесено до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 30 листопада 2022 року. Позивач виконав взяті на себе зобов`язання, однак, відповідач взяті на себе зобов`язання щодо повернення кредитних коштів належним чином не виконував, у зв`язку з чим виникла заборгованість у сумі 50514 гривень 31 копійка, яка відповідачем не погашена. Тому прохає суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № 631900014 від 15 листопада 2021 року, у сумі 50514 гривень 31 копійка, яка складається з заборгованості: за тілом кредиту у сумі 28968 гривень 77 копійок, відсотків за користування кредитом у сумі 18 гривень 07 копійок, простроченого тіла кредиту у сумі 19394 гривні 21 копійка, відсотків за прострочену заборгованість у сумі 2133 гривні 26 копійок разом із судовими витратами по справі у сумі 3028 гривень. Ухвалою суду від 10 березня 2025 року у справі відкрито спрощене позовне провадження без виклику сторін (а. с. 46), копія якої надіслана сторонам за вихідним № 5839/25-вих/2/204/2072/25 від 10 березня 2025 року (а. с. 47). 21 березня 2025 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву від представника відповідача - адвоката Смірнова А.А. (а. с. 55-58 та на звороті), в якому прохав залишити позовну заяву без задоволення. В обґрунтування відзиву зазначає, що передумовою для виникнення у позичальника обов`язку повернути кредитні кошти та сплатити проценти за користування ними має бути встановлений факт отримання і використання кредитних коштів відповідачем. Матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що позивачем було ідентифіковано особу, вказаний номер телефону належить відповідачу та є його фінансовим номером, позивачем не надано суду разом з позовом пропозиції відповідача на укладення Угоди про обслуговування Кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії, також не надано Оферти на укладення цієї угоди, не надано Договору про банківське обслуговування фізичних осіб в АТ «Альфа-Банк», не надано акцепту пропозиції на її укладення, паспорту споживчого кредиту за вищевказаним кредитним договором, анкети-заяви [PERSON] про акцепт Публічної пропозиції АТ «Альфа Банк» на укладення Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб у АТ «Альфа Банк», зважаючи на те, що вказані документи останнім не надано а тому позивачем не доведено того, що спірний договір укладався з відповідачам, а відтак останній повинен нести обов`язок щодо його виконання, у зв`язку з чим позов не підлягає задоволенню. 23 березня 2025 року на адресу суду надійшли доповнення до відзиву від представника відповідача - адвоката Смірнова А.А. (а. с. 49-50), в яких вказує, що 22 березня 2025 року до АТ "Сен Банк" було повторно направлення адвокатський запит від 15 березня 2025 року № 15-03 щодо надання документів разом із нотаріально засвідченою згодою [PERSON] про розголошення його банківської таємниці. Відповідь АТ "Сенс Банк" від 21 березня 2025 року щодо відмови в наданні інформації адвокату Смірнову А.А. через відсутність згоди [PERSON] про розголошення інформації щодо нього адвоката Смірнова А. А. є неправомірною, оскільки адвокат Смірнов А.А. вже звертався протягом 2024 року із адвокатськими запитами в інтересах [PERSON] , із доданням нотаріально засвідченої письмової згоди від [PERSON] щодо розголошення банківської таємниці. Ухвалою суду від 28 березня 2025 року витребувано від позивача належним чином засвідчені копії документів (а. с. 75 та на звороті). 28 березня 2025 року судом направлено на адресу позивача ухвалу суду від 28 березня 2025 року про витребування доказів (а. с.76). 14 травня 2025 року на адресу суду, на виконання вимог ухвали суду від 28 березня 2025 року, надійшла заява представником позивача - адвоката Рудницького Ю.І. (а. с. 80 та на звороті), якою долучено до матеріалів справи документи. Витребувані судом копії документів позивачем суду не надано. Станом на дату розгляду справи позивачем відповіді на відзив не надано, а також клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін, учасниками справи не подавались, тому суд вирішує справу за наявними матеріалами, на підставі вимог ч. 8 ст. 178 ЦПК України. Відповідно до вимог ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Дослідивши матеріали справи, перевіривши фактичні обставини справи письмовими доказами, суд доходить висновку про залишення позовних вимог без задоволення, з огляду на наступне. Судом встановлено, що 15 листопада 2021 року від імені [PERSON] одноразовим ідентифікатором підписано паспорт споживчого кредиту (а. с. 32-33). Згідно з довідкою про ідентифікацію (а. с. 129) убачається, що позивач ідентифікував відповідача за одноразовим ідентифікатором, який був надісланий на номер телефону [NUMBER] . АТ «Альфа Банк» прийняв пропозицію відповідача на укладення Угоди про обслуговування Кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії, яка є невід`ємною частиною Договору про банківське обслуговування фізичних осіб в АТ «Альфа Банк», укладеного між банком та клієнтом (а. с. 33 на звороті -34 та на звороті). Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором № 631900014 від 15 листопада 2021 року (а. с. 38), за відповідачем рахується заборгованість у сумі 50514 гривень 31 копійка, яка складається з заборгованості: за тілом кредиту у сумі 28968 гривень 77 копійок, відсотків за користування кредитом у сумі 18 гривень 07 копійок, простроченого тіла кредиту у сумі 19394 гривні 21 копійка, відсотків за прострочену заборгованість у сумі 2339 гривень 59 копійок. З виписки по рахунку відкритого на ім`я відповідача за кредитною картою World Debit Mastercard за період з 15 листопада 2021 року по 28 лютого 2023 року (а. с. 7-14) убачається, що встановлений ліміт кредиту становить - 40557 гривень, витрачено - 161676 гривень, всього надходжень - 8930 гривень, поточна сума заборгованості на кінцеву дату виписки - 50514 гривень 31 копійка. Згідно з вимогами ст. ст. 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до вимог ст. ст. 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Нормами ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Приписами п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України визначено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори. Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 ст. 14 ЦК України, цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Вимогами ч. 2 ст. 207 ЦК України, встановлено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно з вимогами ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Положеннями ст. 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів цього виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до вимог статті 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з вимогами ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів. Отже, передумовою для виникнення у позичальника обов`язку повернути кредитні кошти та сплатити проценти за користування ними має бути встановлений факт отримання і використання кредитних коштів відповідачем. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі. На підтвердження того, що між банком і відповідачем було укладено договір про надання кредиту № 631900014 від 15 листопада 2021 року, позивачем надано в якості письмового доказу: підписаний 15 листопада 2021 року від імені [PERSON] одноразовим паспорт споживчого кредиту (а. с. 32-33) та Пропозицію на укладення угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії (а. с. 33 на звороті -34 та на звороті), яка прийнята банком, але не приймається до уваги судом та вважається неналежним доказом у справі, з огляду на наступне. Так, по-перше, вказана Пропозиція не містить підпису відповідача, навіть одноразовим ідентифікатором), по-друге, в ній зазначено, що АТ «Альфа Банк» прийняв пропозицію відповідача на укладення Угоди про обслуговування Кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії, однак така пропозиція відповідача в матеріалах справи відсутня; по-третє, у даній Пропозиції зазначено, що вона направлена відповідачу у спосіб, обраний останнім у Оферті на укладення цієї угоди, натомість остання (Оферта) банком суду не надана так само, як і не наданий Договір про банківське обслуговування фізичних осіб в АТ «Альфа-Банк», який є невід`ємною частиною цієї пропозиції. Крім того, суд зазначає про те, що позивачем не надано суду і Угоди про обслуговування Кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії, і акцепту пропозиції на її укладення, і анкети-заяви [PERSON] про акцепт Публічної пропозиції АТ «Альфа Банк» на укладення Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб у АТ «Альфа Банк». Більш того, суд зауважує, що вказані документи не надані банком суду навіть на ухвалу суду від 28 березня 2025 року про їх витребування, натомість останнім навіть не було надано жодного письмового пояснення суду. Також, суд зазначає про те, що з виписки по рахунку з кредитною карткою World Debit Mastercard (а. с. 7-14) убачається, що відповідачу наче б то було видано картку World Debit Mastercard [NUMBER] , однак матеріали справи не містять жодних доказів на підтвердження факту видачі цієї картки відповідачу та дати її вручення, повідомлення йому пін-коду, строку дії картки саме за цим позовом та наданим розрахунком заборгованості. Крім того, суд зазначає, що не зрозуміло, яким чином позивач ідентифікував та верифікував відповідача, оскільки ані копії паспорту, ані копії РНОКПП відповідача, ані доказів проходження останнім відеоверифікація/BankID/КЕП/ДІЯ, останнім суду не надано. Більш того, не зрозуміло, яким чином позивач ідентифікував відповідача за номером телефону [NUMBER] , як про те вказано у довідці про ідентифікацію (а. с. 29), оскільки відомості від мобільного оператора про те, що вказаний номер телефону належить на умовах контракту саме відповідачу, позивачем суду не надано, так само як і не надано доказів того, що вказаний номер телефону є фінансовим номером відповідача. Також суд вважає за необхідне зазначити, що у наданому розрахунку заборгованості за кредитним договором, датою надання кредиту вказана 15 грудня 2021 року, в той час як в інших наданих документах вказана дата 15 листопада 2021 року, також даний розрахунок не містить підпису відповідальної особи. З огляду на викладене, враховуючи те, що матеріали справи не містять жодних доказів на підтвердження того, що позивачем, по-перше було ідентифіковано та верифіковано відповідача перед укладенням договору; по-друге, що договір був підписаний саме відповідачем шляхом введення одноразового ідентифікатора, який ним отримано в смс-повідомленні на начебто його номер телефону; по-третє, що такий номер телефону належить відповідачу та є його фінансовим номером; беручи до уваги те, що позивачем не надано суду разом з позовом ані пропозиції відповідача на укладення Угоди про обслуговування Кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії, ані Оферти на укладення цієї угоди, ані Договору про банківське обслуговування фізичних осіб в АТ «Альфа-Банк», який є невід`ємною частиною цієї пропозиції, ані акцепту пропозиції на її укладення, ані анкети-заяви [PERSON] про акцепт Публічної пропозиції АТ «Альфа Банк» на укладення Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб у АТ «Альфа Банк», зважаючи на те, що вказані документи останнім не надано і на виконання вимог ухвали суду про їх витребування, суд доходить переконливого висновку про те, що позивачем не доведено належними, достатніми та допустимими доказами того, що спірний договір укладався з відповідачам, а відтак останній повинен нести обов`язок щодо його виконання, у зв`язку з чим позовні вимоги не підлягають задоволенню. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних с у передбачених цим Кодексом випадках. Приписами ч. 1 ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до положень ч. ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно з вимогами ст. ст. 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Приписами ч. 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Нормами ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Оцінюючи у сукупності усі інші доводи сторін, наведені ними в обґрунтування своїх вимог або заперечень, суд до уваги їх не бере, оскільки вони не відносяться до предмета спору та є явно необґрунтованими. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим, ухваленим відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, має відповідати завданню цивільного судочинства. Разом з тим, суд вважає за необхідне зазначити про те, що стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі. Отже, при ухваленні рішення по суті, суд повинен вживати всіх заходів задля того, щоб судове рішення було не лише законним, але й справедливим. Європейський суд з прав людини вказав у своєму рішенні «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року вказав на те, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed