Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-20 00:00:00

1. Стислий виклад позицій сторін. Заяви (клопотання) учасників справи та інші процесуальні дії у справі Представник позивача Киричук Г.М. звернулася до суду з позовом, у якому просить стягнути з [PERSON] на користь АТ «ПУМБ» заборгованість у розмірі 31251,53 грн, понесені судові витрати в розмірі 2422,40 грн. Заявлені вимоги обґрунтовує тим, що 28.05.2021 між АТ «ПУМБ» та відповідачем було укладено кредитний договір № 1001883847501 та видано кредит у розмірі 20000,00 грн (далі - кредитний договір № 1001883847501 від 28.05.2021). У зв`язку із невиконанням відповідачем своїх зобов`язань заборгованість відповідача перед позивачем станом на 10.01.2025 становила 31251,23 грн (за кредитом у розмірі 17306,61 грн, за процентами в розмірі 5,22 грн, за комісією в розмірі 13939,70 грн). Ухвалою судді від 21.04.2025 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, після чого здійснено перехід до розгляду справи в порядку спрощеного провадження з викликом сторін на 23.06.2025. Судове засідання 23.06.2025 відкладено на 21.07.2025 у зв`язку з неявкою сторін. Представник позивача в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. В заявлених вимогах просила розглянути справу без її участі, проти винесення заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, відповідно до приписів ст. 128, 130-131 ЦПК України, зокрема, шляхом розміщення оголошення на веб-сайті Судової влади України. Про причини неявки суд не повідомив та не скористався своїм правом подати відзив на позовну заяву, тому в силу вимог ч. 8 ст. 178 ЦПК України суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений, не подав відзив і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи, що відповідач в судове засідання не з`явився, позивач не заперечує проти ухвалення заочного рішення у справі, суд проводить розгляд справи на підставі наявних у справі доказів з ухваленням заочного рішення, без фіксації судового засідання. 2. Встановлені судом фактичні обставини та зміст спірних правовідносин 28.05.2021 відповідач звернувся до банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву № 1001883847501 на приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (далі - Заява на приєднання до ДКБО), паспорт споживчого кредиту, підписанням яких підтвердив, що приймає публічну пропозицію АТ «ПУМБ» на укладення ДКБО, яка розміщена на сайті банку (а/с 7-9). За умовами кредитування банк видав відповідачу споживчий кредит у розмірі 20000,00 грн на строк 24 місяці, з процентною ставкою в розмірі 0,01% річних, щомісячна комісія за обслуговування кредиту становить 4,99%. До позовної заяви позивач додав заяву на приєднання до ДКБО, паспорт споживчого кредиту, публічну пропозицію АТ «ПУМБ» на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб в новій редакції, що діє з 15.03.2021 (а/с 12-17). Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором № 1001883847501 від 28.05.2021 за період з 28.05.2021 по 27.09.2022 загальний розмір заборгованості відповідача становить 31251,23 грн, з яких заборгованість за кредитом становить 17306,61 грн, заборгованість за процентами становить 5,22 грн, заборгованість за комісією становить 13939,70 грн (а/с 18; 19, на титульній стороні). З виписки по особовому рахунку за період з 28.05.2021 по 10.01.2025, платіжної інструкції від 28.05.2021 вбачається, що відповідач отримував кредитні кошти в розмірі 20000 грн від позивача (а/с 18, на зворотній стороні; а/с 19, на титульній стороні; а/с 31, на зворотній стороні), частково повертав позивачу кредит та проценти за обслуговування кредиту, що також вказує на наявність між сторонами кредитних правовідносин. 3. Мотиви, з яких виходить суд, застосовані норми права, оцінка суду. Розподіл судових витрат Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до частин першої, другої статті 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Зі змісту наданих позивачем виписки по особовому рахунку за період з 28.05.2021 по 10.01.2025, платіжної інструкції від 28.05.2021 вбачається, що відповідач отримував кредитні кошти в розмірі 20000 грн від позивача, частково погасив заборгованість за наданим кредитом та процентами за обслуговування кредиту. Відповідно до пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04.07.2018 № 75, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Аналіз зазначеної норми дає підстави дійти висновку, що виписки за картковими рахунками (по кредитному договору) є належним доказом щодо заборгованості по тілу кредиту за кредитним договором. До аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 25.05.2021 у справі № 554/4300/16-ц, від 17.12.2020 у справі № 278/2177/15-ц, від 16.09.2020 у справі № 200/5647/18 та від 28.10.2020 у справі № 760/7792/14. Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кредитні кошти в добровільному порядку позивачу не були повернуті, наявні правові підстави для стягнення з відповідача заборгованості за кредитом у розмірі 17306,61 грн. Згідно зі статтею 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з частиною 2 статті 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього кодексу. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідачем на час розгляду справи судом не представлено відомостей, що свідчили про погашення заборгованості або якими би пояснювались причини несвоєчасного погашення заборгованості за кредитним договором у добровільному порядку. Оскільки відповідач порушив зобов`язання за кредитним договором, що встановлено із наведених вище доказів, які у своїй сукупності є допустимими, належними та достатніми, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення суми процентів за користування кредитом у розмірі 5,22 грн. Суд уважає, що в задоволенні позовної вимоги про стягнення заборгованості за комісією в розмірі 13939,70 грн слід відмовити з огляду на нікчемність умов Заяви на приєднання до ДКБО, передбачених у пункті 5. Споживчий кредит (кредит) грошові кошти, що надаються споживачу (позичальникові) на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника (пункт 11 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування»). Тобто, споживчим є будь-який кредит наданий споживачу для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит (частини 1 та 2 статті 11 Закону України «Про споживче кредитування»). Умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними (частина 5 статті 12 Закону України «Про споживче кредитування»). При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина 4 статті 263 ЦПК України). У постанові Верховного Суду від 10.11.2021 у справі № 740/3852/19 зазначено, що відповідно до частини другої статті 215 ЦК України, якщо недійсність правочину встановлена законом, то визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Однак, у випадку невизнання іншою стороною такої недійсності правочину в силу закону та за наявності відповідного спору вимога про встановлення нікчемності може бути пред`явлена до суду окремо, без застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. У такому разі суд своїм рішенням не визнає правочин недійсним, а лише підтверджує його недійсність у силу закону у зв`язку з її оспоренням та невизнанням іншими особами. Такий спосіб захисту цивільних прав та інтересів, як визнання правочину недійсним, застосовується до оспорюваних правочинів. За наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та у мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину. У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06.11.2023 у справі № 204/224/21 зазначено, що згідно з частиною п`ятою статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. У постанові Верховного Суду від 31.08.2022 у справі № 202/5330/19 зазначено, що у кредитному договорі не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з частинами першою та другою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладення оспорюваного кредитного договору. За таких обставин положення пункту 1.2 та розділу 4 кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування. Заява на приєднання до ДКБО не містить конкретизованого переліку банківських послуг (додаткових та/або супутніх) кредитодавця та/або кредитного посередника, за які установлено таку комісію, а тому умови положення за пунктом 5 є нікчемними, якими передбачено комісію за обслуговування кредиту в розмірі 4,99%, оскільки вони суперечать частинам 1, 2 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування». Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково, з відповідача слід стягнути заборгованість за кредитом та процентами за користування кредитом у загальному розмірі 17311,83 грн (17306,61 грн + 5,22 грн), а в задоволенні частини позовної вимоги про стягнення заборгованості за комісією в розмірі 13939,70 грн слід відмовити. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, що становить 1332,32 грн (55% від 2422,40 грн).

Outcome: partial