Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-20 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] в інтересах малолітньої дитини: [PERSON] , третя особа: Служба у справах дітей Виконавчого комітету Лисянської селищної ради та просить позбавити відповідачку батьківських прав щодо малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] . Позовні вимоги мотивовані тим, що має на своєму утриманні онуку [PERSON] , [INFO] . Батько дитини є її син [PERSON] , [INFO] , який перебуває в офіційному шлюбі з [PERSON] , [INFO] . Проте, сімейні відносини між її сином та відповідачкою не склалися через діаметрально протилежні характери, погляд на життя, фізичну та психологічну несумісність, що призводило до безпричинних сварок та скандалів, тому її син змінив місце проживання та переїхав у с. Дашуківка Звенигородського району Черкаської області влітку 2016 року. Згодом, відповідачка зателефонувала її сину та її , щоб забрали дитину оскільки вона їй не потрібна. У листопаді 2016 року відповідачка власноруч віддала дитину її сину разом з оригіналом свідоцтва про народження. Син вступив до лав ЗСУ, вона стала доглядати за дитиною, розділяючи обов`язки по догляду за дитиною та перебуває на її повному утриманні. [PERSON] усунулася від виконання своїх батьківських обов`язків, участі у житті та вихованні дитини не бере взагалі, не цікавиться її здоров`ям та розвитком , матеріально не допомагає. Будь-яких перешкод для виконання відповідачкою своїх обов`язків вона не чинила. На підставі викладеного, просить позбавити відповідача батьківських прав щодо малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] та стягнути з відповідача аліменти на її утримання в розмірі частки з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку з дня подачі заяви до повноліття дитини. Позивачка в судовому засіданні позов підтримала та просила його задовольнити. Відповідачка в судове засідання не з`явилася, про судовий розгляд повідомлена на сайті судової влади України. Треті особи в судове засідання не з`явились, про розгляд справи повідомлені належним чином. В матеріалах справи наявна заява начальника служби у справах дітей Кам`янської міської ради про розгляд справи без представника служби у справах дітей. Заслухавши пояснення позивача та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягаю частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] народилася [INFO] і її батьками є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 16.02.2016 року. Згідно висновку Служби у справах дітей виконавчого комітету Лисянської селищної ради від 30 квітня 2025 року №96, служба вважає за доцільним позбавити батьківських прав громадянку [PERSON] , [INFO] , щодо малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Відповідно до рішення Служби у справах дітей виконавчого комітету Лисянської селищної ради від 30 квітня 2025 року №97, призначено [PERSON] , [INFO] , тимчасовим опікуном малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Згідно акту обстеження умов проживання №24/1 від 28.03.2025 року за дитиною доглядає баба з 8-місячного віку. Дитина про матір не згадує взагалі. Стосунки між бабою та дитиною дружні. Відповідно до довідки закладку дошкільної освіти ясла -садок «Малятко від 13.03.2025 року №7 за період відвідування дитини закладу - [PERSON] проживала з бабою [PERSON] , приводила та забирала дитину із ЗДО «Малятко» баба. Вихованням дитини займається баба. Мати за період перебування дитини в закладі,жодного разу не приходила на зв`язок не виходила. У вихованні дитини [PERSON] мати участі не брала. Відповідно до ч.3 ст.51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частинами першою, другою статті 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Стаття 9 Конвенції покладає на держави-учасниці обов`язок забезпечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й,у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків. Згідно ст.18 ЗУ «Про охорону дитинства»держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку. У справі «Хант проти України» від 07.12.2006 ЄСПЛ наголосив, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54). Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки. У справі «Мамчур проти України» від 16.07.2015 ЄСПЛ зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. При цьому основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні інтересів дитини в кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків з сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною, а також в інтересах дитини є забезпечення її розвитку в безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. Також у ст.7 СК України визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених КонституцієюУкраїни, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно із частинами 2 та 4 статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Статтею 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини (про що стверджує позивач у цій справі); 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Тобто, перелік підстав позбавлення батьківських прав є вичерпним. Пунктами 15, 16, 18 постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» судам роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті споріднення з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. За положенням частини 6 статі 19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування (про доцільність чи недоцільність позбавлення батьківських прав), якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Висновок виконавчого комітету має рекомендаційний характер. Частиною 1 статті 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частини 6 цієї ж статі - доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Верховний Суду справі№459/3411/18в постанові від 29.09.2021 вказав, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Суд на перше місце ставить «якнайкращі інтереси дитини», оцінка яких включає знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, правові наслідки позбавлення батьківських прав визначеностаттею 166 СК України. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращий бік неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків. Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним. У відповідності до ст. 150 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства" на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Пунктом 2 частини 164 Сімейного Кодексу України передбачено, що підставою для позбавлення батьків або одного з них батьківських прав, може бути ухилення останніх від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей, засудження за вчинення умисного злочину щодо дитини. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Пунктом 15 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" від 30 березня 2007 року позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують , та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьком обов`язків по вихованню, а також встановити, що батько чи мати ухиляється від їх виконання свідомо, тобто, що він систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки. Позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними. Жодної з цих обставин на час розгляду судом справи та ухвалення судового рішення не встановлено. Беззаперечні докази винної поведінки та свідомого нехтування своїми обов`язками відповідачкою, які б свідчили про злісне ухилення ним від виховання своєї дитини і як наслідок необхідність застосування крайнього заходу у вигляді позбавлення батьківських прав, у матеріалах справи відсутні. Нестабільна участь матері в житті дитини через проживання на відстані та неможливість спілкування не може бути підставою для позбавлення батьківських прав, на що вказує також ВС у своїй постанові від 09 жовтня 2024 року у справі №755/17233/16-ц. Приймаючи до уваги, що згідно висновку служби у справах дітей виконавчого комітету Лисянської селищної ради від 30 квітня 2025 року №96 про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо дитини [PERSON] , що судом не встановлено фактів умисного його ухилення від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини, вчинення нею будь-якого негативного психологічного тиску на свою дитину, спричинення їй будь-якої моральної чи фізичної шкоди, то суд не знаходить достатніх підстав, передбачених ст. 164 СК України для позбавлення її батьківських прав, у зв`язку із чим у задоволенні позовних вимог слід відмовити за безпідставністю. Щодо вимоги про стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] з якою проживає дитина аліменти на утримання дитини [PERSON] [INFO] в розмірі частини усіх видів доходу, але не менше п`ятдесяти відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, суд зазначає наступне. Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 16.02.2016 року [PERSON] народився [INFO] і її батьками є [PERSON] та [PERSON] . Згідно ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Статтями 181, 183 СК України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідач не надала суду доказів того, що є підстави для звільнення її від обов`язку утримувати дитину. Відповідач також не надала доказів того, що розмір аліментів, які з неї просить стягнути позивач, є завеликим. За таких обставин, суд вважає можливим задовольнити позов, стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку, доходу щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 08.05. 2025 року і до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Виходячи з викладеного та

Outcome: partial