Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-04 00:00:00

У лютому 2024 року, до Комунарського районного суду м. Запоріжжя надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] , третя особа - Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що з 2007 року він перебував у шлюбі з відповідачем, [PERSON] , в якому в них народився син [PERSON] , [INFO] . Заочним рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 25.09.2015 року шлюб між сторонами було розірвано та син залишився проживати з батьком. В червні 2022 року позивач разом з сином переїхав до м.Києва, що підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи. Заочним рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 10.07.2015 року з [PERSON] стягнуто на користь позивача аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] частки з усіх видів її доходів, але неменше 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 29.05.2015 року до досягнення дитиною повноліття. Аліменти відповідач не сплачує та станом на час звернення до суду із позовом має заборгованість в сумі 180459,76 грн. Відповідач ніяким чином не піклується про дитину, не проявляє заінтересованості в її подальшій долі, не цікавиться успіхами сина, станом здоров`я, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчанням, підготовкою до самостійного життя, зокрема - не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, не спілкується з дитиною. Відповідач, не має будь-якого спілкування з дитиною та позбавила її будь-якого зв`язку з нею. Вищезазначені обставини, на думку позивача, у відповідності з ст. 164 Сімейного кодексу України є підставою для позбавлення відповідача батьківських прав, у зв`язку з чим він звернувся із вказаним позовом. Ухвалою суду відкрито провадження по справі, призначено підготовче судове засідання на 25 червня 2024 року. Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 25 червня 2024 року цивільну справі № 333/1598/24 передано на розгляд Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області на підставі п. 1 ч.1 ст. 31 ЦПК України, для розгляду за підсудністю. Ухвалою Самарівського (до перейменування - Новомосковського) районного суду Дніпропетровської області суду від 25 липня 2024 року прийнято справу до свого провадження. Ухвалою суду від 28 січня 2025 року відмовлено у прийняті визнання відповідачем [PERSON] позову [PERSON] про позбавлення її батьківських прав. Також ухвалою суду від 28 січня 2025 року, задоволено клопотання представника позивача, викликати в судове засідання для допиту свідка [PERSON] , підготовче засідання закрито та призначено цивільну справу до судового розгляду. Позивач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити, надавши пояснення, аналогічні викладені письмово у позові. Представник позивача, адвокат Волошина О. В., у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити, надавши пояснення, аналогічні викладені письмово у позові. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, засобами поштового зв`язку, подала заяву про розгляд справи за її відсутності, у якій зазначила, що позовні вимоги позивача визнає та просить їх задовольнити, тому суд вважає можливим провести розгляд справи за її відсутності. Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, був повідомлений своєчасно, належним чином, надав до суду заяву про розгляд справи за відсутності представника, просив врахувати наданий висновок від 11 жовтня 2024 року за № 103-8455. Суд, заслухавши пояснення позивача, його представника, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи та подані сторонами докази, дійшов до наступних висновків. Сторони є батьками неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження від 23 серпня 2007 року серії [NUMBER] (актовий запис № 75 від 23 серпня 2007 року) та витягом з державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища, щодо укладання 18 червня 2007 року шлюбу між сторонами (актовий запис № 20 від 18 червня 2007 року). [PERSON] має зареєстроване місце проживання в [ADDRESS] . На час розгляду справи, [PERSON] та неповнолітній [PERSON] є внутрішньо переміщеними особами та фактично проживають у [ADDRESS] , що підтверджується довідками про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 20 червня 2022 року та від 22 жовтня 2022 року. Заочним рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Луганської області від 25 вересня 2015 року у справі № 320/4807/15ц, яке набрало законної сили 23 жовтня 2015 року, шлюб між сторонами розірвано. Також заочним рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Луганської області від 10 липня 2015 року у справі № 320/4806/15 ц, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина - [PERSON] , [INFO] , в розмірі частки з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня звернення до суду, а саме 29 травня 2015 року і до досягнення дитиною повноліття. Згідно з загальнодоступними відомостями автоматизованої системи виконавчого провадження, в провадженні відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Запорізькій області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) перебуває виконавче провадження ВП [NUMBER] відкрите 16 березня 2016 року. Як установлено з наданого органом державної виконавчої служби розрахунку, боржник [PERSON] має заборгованість зі сплати аліментів станом на січень 2024 року в розмірі 180459,76 грн. Згідно з довідкою від 30 листопада 2023 року за №м 01-18/378, виданою середньою загальноосвітньою школою І-ІІІ ступенів № 258 м. Київ, мати [PERSON] до школи не з`являлась, життям дитини в 2022-2023 році не цікавилась, батьківські зібрання не відвідувала. Всі питання вчитель вирішував з батьком [PERSON] . Відповідно до довідки від 05 грудня 2023 року, виданої Київським професійним ліцеєм транспорту, [PERSON] є учнем Київського професійного ліцею транспорту з 01 вересня 2023 року та навчається на І курсі денного відділення. [PERSON] відповідно до довідки форми 5 від 01 серпня 2024 року № 1082 перебуває на військовій службі у військовій частині [NUMBER] з 03.07.2024 року. Відповідно до висновку органу опіки та піклування Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації від 11 жовтня 2024, доцільно позбавити батьківських прав [PERSON] відносно її неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Допитаний, за його згоди, у судовому засіданні як свідок позивач [PERSON] пояснив, що з 2014 року він займається вихованням сина самостійно, оскільки мати пішла з сім`ї, коли сину було 6 років. Син з початку сумував за матір`ю, а потім став її забувати. До початку повномасштабного вторгнення, син проживав разом з ним за адресою: [ADDRESS] . З 2022 року він разом з сином проживає у м. Києві. [PERSON] неодноразово намагався зв`язатися з відповідачем щодо причин залишення сім`ї, в подальшому неодноразово писав, щоб вона поспілкувалась із сином та привітала його з днем народження, проте остання не відповідала. Весь цей час, протягом навчання сина в школі, відповідач з сином не спілкувалась, будь-якої участі в вихованні дитини не приймала, не цікавилась життям сина, будь-якої матеріальної допомоги не надавала. Жодних контактів з відповідачем позивач не має, лише після звернення до суду дізнався про її місце проживання на цей час. Зазначив, що звернення із позовом про позбавлення відповідача батьківських прав через такий проміжок часу з моменту залишення відповідачем сім`ї обумовлено необхідністю припинення будь-яких зв`язків з сином. Свідок [PERSON] , [INFO] , у судовому засіданні пояснила, що є матір`ю позивача, а неповнолітній [PERSON] є її онуком. Зазначила, що з 2014 року їй стало відомо зі слів [PERSON] , що відповідач залишила сім`ю та маленького сина, [PERSON] . Вона намагалась зв`язатись із відповідачем, проте на дзвінки остання не відповідала. Відповідач не бере участі у вихованні сина [PERSON] , проживає окремо, вихованням, утриманням та розвитком дитини займається позивач. У судовому засіданні, в режимі відеоконференцзв`язку було з`ясовано думку неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , який пояснив, що востаннє бачив мати, коли йому було 6 років. Ним опікується батько, стосунки між ними нормальні, з мамою він жодного разу не спілкувався. Мати не цікавиться його життям, не спілкується з ним, не дзвонить, не вітає зі святами. Зазначив, що не впевнений, що може одразу впізнати мати, бо не бачив її багато років, про що повідомив на комісії органу опіки та піклування. Якщо б мати з`явилась в його житті, то він не знає як бути, бо вона незнайома для нього людина, що вона є, що її немає. Оцінюючи доводи позивача про неналежне виконання відповідачем батьківських обов`язків суд враховує наступне. Позивач [PERSON] та неповнолітній син [PERSON] , є внутрішньо переміщеними особами, та проживають за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до ст. 19 СК України, при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Так, 11 жовтня 2024 органом опіки та піклування Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації складено висновок, у якому вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно її неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Суд зазначає, що висновок органу опіки та піклування містить мотиви його прийняття, посилання на обставини справи, норми законодавства, якими керувався орган опіки та піклування та не суперечить інтересам дитини, тому із зазначеним висновком суд погоджується. Так, у висновку опіки та піклування Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, серед іншого зазначено, що неповнолітній [PERSON] проживає з батьком, [PERSON] , [PERSON] не займається вихованням дитини з 2015 року, здоров`ям сина не цікавиться, не бере участі у фізичному, духовному та моральному розвитку, матеріально не допомагає. Серед іншого зазначає, що [PERSON] на засіданні комісії з питань захисту прав дитини не була присутня, хоча була запрошена належним чином, засобами телефонного зв`язку повідомила, що вона не може бути присутня та не заперечує щодо позбавлення її батьківських прав відносно неповнолітнього сина [PERSON] . Оцінюючи наявність підстав для позбавлення відповідача батьківських прав суд керується наступними нормами права. Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ст.11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Згідно з ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Як встановлено у ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Звертаючись до суду з позовом про позбавлення батьківських прав, позивач, як на підставу позову, посилався на ухилення відповідача від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до ст. 9 Конвенції про права дитини, дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (п.п. 94-102. рішення ЄСПЛ у справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року (заява №10383/09). Європейський суд з прав людини зазначив у рішенні у справі «Нойлінґер та Шурук проти Швейцарії» (Neulingerand Shuruk v. Switzerland), (заява № 41615/07, ЄСПЛ 2010 року), що інтерес дитини складається з двох аспектів. З одного боку цей інтерес вимагає, що зв`язки дитини з її сім`єю мають бути збережені, за винятком випадків, коли сім`я виявилася особливо непридатною. Звідси випливає, що сімейні зв`язки можуть бути розірвані лише у виняткових випадках, та що необхідно зробити все, щоб зберегти особисті відносини та, якщо і коли це можливо, «відновити» сім`ю. Відповідно до п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення та позбавлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідність харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Згідно з ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України Відповідно до частин першої, другої статті 3 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року (Конвенція ООН про права дитини) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. З матеріалів справи судом не встановлено жодних намагань відповідача виховувати дитину, а зазначені у висновку органу опіки та піклування обставини свідчать про фактичне самоусунення відповідача від виконання батьківських обов`язків по вихованню дитини. Таким чином, повно і всебічно з`ясувавши всі обставини справи, дослідивши та оцінивши наявні докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про доведення позивачем обставини, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків, а тому наявні достатні правові підстави для задоволення позовних вимог про позбавлення батьківських прав. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір у розмірі 1211,20 гривень підлягає до стягнення з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved