Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-16 00:00:00

06 лютого 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ», в особі представника адвоката Городніщевої Єлизавети Олегівни звернулося до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якому просило суд: - стягнути з [PERSON] (дата народження - [INFO] ) на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» заборгованість загальною сумою 182335,00 грн (сто вісімдесят дві тисячі триста тридцять п`ять гривень 00 копійок), яка складається з суми заборгованості за основним боргом (сумою кредиту) у розмірі 19000 грн (дев`ятнадцять тисяч гривень 00 копійок), суми заборгованості за процентами нарахованих процентів первісним кредитором 118685 грн (сто вісімнадцять тисяч шістсот вісімдесят п`ять гривень 00 копійок), суми заборгованості за процентами нарахованих ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» за 94 календарних днів 44650 грн (сорок чотири тисячі шістсот п`ятдесят гривень 00 копійок); - стягнути з [PERSON] (дата народження - [INFO] ) на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» сплачений судовий збір 2422,40 грн (дві тисячі чотириста двадцять дві гривні 40 копійок) та витрати на правову допомогу у розмірі 10000,00 грн (десять тисяч гривень 00 копійок). І. Стислий виклад позиції учасників справи. Представник ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» (назву змінено з ТзОВ "ФК "Фінстраст Україна" згідно рішення № 251124/1 від 25.11.2024) звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості. Свої вимоги мотивує тим, що 19.02.2024 між ТОВ «Лінеура Україна» (первісний кредитор) та [PERSON] укладено Договір № 4400616 про надання коштів на умовах споживчого кредиту. Кредитний договір укладений сторонами в електронному вигляді з використанням електронного підпису. На умовах, встановлених договором, ТОВ «Лінеура Україна» зобов`язується надати клієнту грошові кошти в гривні на умовах строковості, зворотності, платності, а відповідач зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені договором. Згідно умов договору сума кредиту складає 15000,00 грн, строк кредиту 360 днів, стандартна процентна ставка становить 2,50% в день. ТОВ «Лінеура Україна» свої зобов`язання перед відповідачем за Кредитним договором виконало та надало йому кредит у сумі 10000,00 грн шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку відповідача № [NUMBER] . 19.02.2024 між\~ ТОВ «Лінеура Україна» та відповідачем було укладено Додатковий договір до договору № 4400616 від 19.02.2024. Сума кредиту, яку було надано згідно з додатковим договором складає 4000,00 грн. ТОВ «Лінеура Україна» свої зобов`язання перед відповідачем за додатковим договором виконало та надало йому кредит у сумі 40000,00 грн шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку відповідача № [NUMBER] . Враховуючи внесені зміни до договору, які оформлені додатковим договором, з урахуванням зміненої суми кредиту за договором (п.п. 1.2-1.3 Додаткового договору) сума кредиту на дату укладення додаткового договору склала 19000,00 грн. Відповідач не здійснив жодного платежу для погашення кредитної заборгованості ні на рахунки позивача, ні на рахунки попереднього кредитора. 25.10.2024 між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» було укладено Договір факторингу № 25/10/2024, згідно з умовами якого ТОВ «Лінеура Україна» відступило ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» права грошової вимоги за кредитними договорами, у тому числі і кредитним договором щодо відповідача. Про відступлення права грошової вимоги відповідача було повідомлено. Станом на дату звернення до суду заборгованість відповідача по кредитному договору перед позивачем не сплачена і складає 182335,00 грн, з яких: 19000,00 грн - тіло кредиту, 118685,00 грн - нараховані відсотки, 44650,00 грн нараховані відсотки за 94 календарних дні після отримання прав вимоги позивачем. Вказану вище заборгованість позивач просить стягнути з відповідача, а також судові витрати у справі. Представник відповідача направив до суду заяву про перегляд заочного рішення, в якій висловив незгоду з прийнятим заочним рішенням. Вважає позовну заяву необґрунтованою та просить відмовити в її задоволенні з наступних підстав. На думку позивача, між ТОВ «Лінеура Україна» та відповідачем було укладено кредитний договір від 19.02.2024 № 4400616. Вважає, що таке твердження не відповідає фактичним обставинам справи та чинному законодавству. Зазначає, що роздруківка електронного листування не може вважатись електронним документом (копією електронного документа) в розумінні положень частини першої статті 5 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг", тобто не може вважатися доказом, бо не містить електронного підпису, який є обов`язковим реквізитом електронного документа, оскільки у такому разі неможливо ідентифікувати відправника повідомлення і зміст такого документа не захищений від внесення правок і викривлення. Вказаний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 11 червня 2019 року у справі № 904/2882/18, від 24 вересня 2019 року у справі № 922/1151/18, від 28 грудня 2019 року у справі № 922/788/19, від 16 березня 2020 року у справі № 910/1162/19. Разом з тим, доказів укладення такого договору, який за формою відповідає вимогам цивільного законодавства, Позивачем не надано. Отже, позивачем не надано доказів того, що наявна в матеріалах справи копія договору створювалася у порядку, визначеному Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг» та що вона підписувалася електронним цифровим підписом уповноваженою на те особою (з можливістю ідентифікувати підписантів договору), який є обов`язковим реквізитом електронного документа. Тому, наявна у матеріалах справи копія договору не може вважатись електронним документом (копією електронного документу), оскільки не відповідає вимогам статей 5, 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», та не є належним доказом укладення договору. Також Позивачем, не надано до суду жодного доказу акцептування Відповідачем пропозиції про укладення кредитного договору. Відповідно до ст. 13 Закону України "Про споживче кредитування": примірник договору про споживчий кредит, укладеного у вигляді електронного документа та додатки до нього надаються споживачу у спосіб, що дозволяє встановити особу, яка отримала примірник договору та додатків до нього, зокрема шляхом направлення на електронну адресу або іншим шляхом з використанням контактних даних, зазначених споживачем під час укладення договору про споживчий кредит. Обов`язок доведення того, що один з оригіналів договору (змін до договору) був переданий споживачу, покладається на кредитодавця. В той же час, Позивачем не надано до суду жодного доказу, який би підтверджував встановлення особи, якій направлявся та чи направлявся взагалі примірник спірного договору. Таким чином, Позивачем не доведено факту укладення сторонами договору від 19.02.2024 року № 4400616, що в свою чергу, свідчить про те, що сторонами не було погоджено розмір та умови надання і повернення грошових коштів, а також сплати процентів та відповідальність за несвоєчасне виконання зобов`язань, а отже вимоги Позивача є необґрунтованими та не підлягають задоволенню. Вказує, що належними доказами, які підтверджують перерахування Відповідачу певної суми від ТОВ «Лінеура Україна» можуть бути виключно первинні документи, оформлені у відповідності до вимог ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Позивач, у позовній заяві посилається на лист від ТОВ «Пейтек Україна». Вказана довідка не відповідає вимогам Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність", та й взагалі, Законом України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність" не передбачено такого первинного облікового бухгалтерського документу як «довідка про перерахування коштів», а отже вона є неналежним та недопустимим доказом, який суд не повинен приймати до уваги. Вказує, що на виконання ухвали суду про витребування доказів, АТ «Універсалбанк» направив до суду запитувану інформацію. Як вбачається із відповіді Банку, на картковий рахунок Відповідача, 19.02.2024 було зараховано 4000,00 грн. Звертає увагу суду на те, що відповідно до зазначеної банком інформації «було зарахування коштів у сумі 15000.00 UAH від FUIB MoneyTransfer a 4000.00 UAH від IPAY CREDIT VISA1.» Із вказаної інформації, не можливо встановити відправника коштів. Із наданої банком відповіді не вбачається, що кошти було перераховано ТОВ «Лінеура Україна» або ТОВ «Пайтек Україна». Більш того, Банк, у своїй відповіді, чітко зазначив наступне: «відповідно підтвердити чи спростувати факт того, що платіж було ініційовано за ініціативою ТОВ «ЛІНЕУРА Україна» Банк не може». Тож, матеріали справи не містять належних та достовірних доказів, нібито, отримання Відповідачем кредитних коштів. Також вказує, що кредитні договори, нібито, було укладено у квітні 2024 року, тобто після внесення змін до Закону України «Про споживче кредитування», відповідно, денна процентна ставка у відповідності до чинного законодавства не може перевищувати 1 %. Отже, якщо навіть припустити, що Відповідач уклав кредитний договір та отримав кредитні кошти, нарахування відсотків є необґрунтованими та таким, що суперечить чинному законодавству. Щодо витрат Позивача на правову допомогу, вважає, що витрати, які поніс/понесе позивач під час розгляду справи, не є співмірними із ціною позову та/або значенням справи для сторони, складністю справи та виконаних адвокатом робіт, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт. У постановах Верховного Суду від 07.11.2019 у справі № 905/1795/18 та від 08.04.2020 у справі № 922/2685/19 висловлено правову позицію, за якою суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial