Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-24 00:00:00

16.04.2025 року [PERSON] в особі представника адвоката Ремського Є.В. звернулася до суду із позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики та за борговою розпискою, ціна позову 154 375 грн. 50 к., мотивуючи тим, що 10.09.2013 року [PERSON] надала в борг [PERSON] грошові кошти в сумі 30 000 грн. під особисту розписку із зазначенням умов їх повернення, а саме із зобов`язанням повернути позику по першій вимозі за період користування грошима, оскільки вказана розписка не містить кінцевої дати повернення боргу і є безстроковою. Крім того, 10.09.2013 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено нотаріально посвідчений договір позики, відповідно до якого [PERSON] передала у власність [PERSON] грошові кошти в сумі 30\~000 грн. Однак відповідач своїх зобов`язань за договором позики та відповідно до вказаних в розписці умовах не виконав. [PERSON] неодноразово зверталася до [PERSON] з вимогою про повернення позики як за договором позики, так і за борговою розпискою, проте [PERSON] в добровільному порядку грошові кошти не повернула. За таких обставин просить стягнути з відповідача на її користь заборгованість за договором позики та за борговою розпискою з урахуванням інфляційних втрат та штрафних санкцій в сумі 154 375 грн. 50 к. Разом з\~позовною заявою\~представник позивача\~ [PERSON] подав заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на земельну ділянку з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва з кадастровим номером 4825485700:09:000:0105 загальною площею 2,5125 га, земельну ділянку з кадастровим номером 4825485700:09:000:0143 загальною площею 0,0091 га та земельну ділянку з кадастровим номером 4825485700:07:000:0080 загальною площею 0,0259 га, які розташовані в межах території Романовобалківської сільської ради Первомайського району Миколаївської області та які належить [PERSON] , оскільки існує очевидна небезпека відчуження відповідачем земельних ділянок та вчинення інших дій, які можуть в подальшому ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду в разі задоволення позову. Ухвалою суду від 16.04.2025 року заяву про забезпечення позову задоволено, накладено арешт на вищезазначені земельні ділянки. 18.04.2025 року від представника позивача [PERSON] надійшла заява щодо виконання ухвали про забезпечення позову з витягами з Державного реєстру речових прав. Ухвалою суду від 18.04.2025 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання, роз`яснено порядок і строки подачі відзиву, відповіді на відзив, заперечень проти відповіді на відзив та доказів. 12.05.2025 року представник позивача [PERSON] надав суду оригінал договору позики серії ВТК № 887947 від 10.09.2013 року, реєстраційний номер 4798. Ухвалою суду від 12.05.2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні у порядку загального позовного провадження на 10.06.2025 року, 13:00 годину. Судове засідання 10.06.2025 року відкладено на 25.07.2025 року у зв`язку з неналежним повідомленням відповідача про розгляд справи. Сторони, їх представники про дату, час та місце розгляду справи повідомлені завчасно і належним чином. Від представника позивача [PERSON] до суду надійшла заява, в якій він просив розглянути справу в його та позивача відсутність, позов підтримав, просив задовольнити. Відповідач [PERSON] належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи шляхом направлення копії ухвали про відкриття провадження, копії позову з додатками та судових повісток про виклик до суду за її зареєстрованим місцем проживання, на підтвердження чого наявне рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення з відміткою про вручення, однак в судове засідання не з`явилася, причини неявки не повідомила, відзиву на позов не подала. До початку розгляду справи будь-яких інших заяв, клопотань, доказів сторонами не подано. Вирішуючи справу на основі наявних письмових доказів, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги законні, обґрунтовані і підлягають повному задоволенню з таких підстав. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ч.2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішень, дій чи бездіяльності органів влади та місцевого самоврядування, їх посадових та службових осіб. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до принципу диспозитивності, закріпленого у статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень крім випадків, коли наявні підстави для звільнення від доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст.ст. 77-80 ЦПК України докази повинні бути належними, допустимими, достовірними і достатніми. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Судом встановлено, що 10.09.2013 року [PERSON] надала в борг [PERSON] грошові кошти в сумі 30 000 грн. під особисту розписку із зазначенням умов їх повернення, а саме із зобов`язанням повернути позику по першій вимозі за період користування грошима, оскільки вказана розписка не містить кінцевої дати повернення боргу і є безстроковою /а.с.8/. Відповідно до змісту зазначеної розписки [PERSON] отримала у борг від [PERSON] грошові кошти в сумі 30\~000 грн. під 12 % річних та зобов`язується повернути позику по першій вимозі разом з відсотками за період користування грошима. Крім того, 10.09.2013 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, посвідчений 10.09.2013 року приватним нотаріусом Первомайського міського нотаріального округу Миколаївської області, зареєстровано в реєстрі за № 4798. Оригінал зазначеного договору наявний в матеріалах справи /а.с.39/. Відповідно до умов зазначеного договору позики позикодавець [PERSON] передав, а позичальник [PERSON] прийняв у власність 30\~000 грн. до укладення цього договору. Факт одержання грошей до підписання цього договору позичальник підтвердив своїм підписом на цьому договорі (п.1 Договору). Відповідно до п.2 Договору зазначену вищу суму грошей позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві готівкою за його першою вимогою. Після повернення позики в повній сумі, позикодавець повинен повернути позичальнику примірник цього договору. Наявність примірника цього договору у позичальника підтверджує виконання ним свого обов`язку. Пунктом 3 Договору встановлено, що повернення позики має бути здійснено за адресою: с. Романова Балка Первомайського району Миколаївської області (місце проживання позикодавця) або за адресою додатково визначеною позикодавцем у своєї вимозі про повернення грошей. Згідно з до п.4 Договору позичальник вправі повернути, а позикодавець зобов`язаний прийняти позичену суму грошей до настання строку, зазначеного в п.2 цього договору. Відповідно до п.7 Договору, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити на вимогу позикодавця суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 10 % річних від простроченої суми. Пунктом 8 Договору передбачено, що за домовленістю сторін позичальник зобов`язаний сплатити позикодавцю проценти в розмірі 3 % річних. Договір підписано [PERSON] та [PERSON] . Однак відповідач своїх зобов`язань за договором позики та відповідно до вказаних в розписці умовах не виконав. [PERSON] неодноразово зверталася до [PERSON] з вимогою про повернення позики як за договором позики, так і за борговою розпискою, проте [PERSON] в добровільному порядку грошові кошти не повернула. Факт підписання і укладення сторонами зазначеного вище договору позики, а також боргової розписки відповідачем не оспорювався. Будь-яких інших доказів на підтвердження своїх вимог і заперечень сторонами суду не подано. До правовідносин, що виникають з договору позики, застосовуються наступні норми права. Відповідно до\~ст.\~11\~ЦК\~України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Договір, в тому числі і договір позики, є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків. В силу ст.ст. 509, 525-526, 598, 610, 611, 622 ЦК України\~зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості і виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Сторони по зобов`язанню повинні сприяти одна одній у належному його виконанні, а у разі виникнення труднощів у однієї із сторін - всіляко сприяти зменшенню збитків. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання припиняється повністю або частково на підставах, встановлених договором або законом. Особа, яка порушила зобов`язання (не виконала його, або виконала з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання) повинна нести негативні наслідки такої поведінки, а саме, сплатити неустойку і відшкодувати збитки. При цьому, сторона не звільняється від виконання зобов`язання в натурі. Зазначене у повній мірі стосується зобов`язань, пов`язаних з позикою, які не виконані належним чином. Відповідно до ч.1\~ст. 202 ЦК України\~правочин - це дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ч.1,2\~ст. 207 ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Частиною першою\~ст. 638 ЦК України\~визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Поняття позикових відносини і договору позики визначаються положеннями\~глави 71 ЦК України. Відповідно до\~ст. 1046 ЦК України\~за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За своїми ознаками договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права, а також реальним, оплатним або диспозитивно безоплатним, строковим або безстроковим. Договір позики вважається укладеним в момент здійснення дій з передачі предмета договору на основі попередньої домовленості (п.2 ч.1\~ст. 1046 ЦК України). Ця особливість реальних договорів зазначена в ч.2\~ст. 640 ЦК України, за якою якщо відповідно до акту цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику. Договір позики в письмовій формі може бути укладений як шляхом складання одного документа, так і шляхом обміну листами (ч.1\~ст. 207 ЦК України). Частиною першою\~ст. 1049 ЦК України\~встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить обов`язок повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Згідно із частиною другою\~ст. 1047 ЦК України\~на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Такий доказ повинен містити в собі визначені законом і сторонами істотні умови правочину. В силу ч. 2 ст. 530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. При цьому цивільним законодавством не встановлено форми, змісту та порядку пред`явлення кредитором вимоги до боржника. Відповідач факту укладення нею договору позики, надання боргової розписки, отримання грошових коштів та факту невиконання взятих на себе зобов`язань за вказаним договором та борговою розпискою не оспорювала. Факт укладення договору, боргової розписки, їх умови та факт отримання грошей, а також факт невиконання боржником зобов`язань щодо повернення позики підтверджені самим договором та борговою розпискою. Укладений сторонами письмовий договір позики й, зокрема, боргової розписки, є не лише фактом укладення договору, а й передачі позикодавцем грошової суми позичальниці, внаслідок чого у неї виникло боргове зобов`язання перед позивачем. Таким чином сума боргу, обумовлена Договором позики, яка підлягає стягненню з відповідача складає 77\~187 грн. 75 к., з яких 30\~000 грн. - сума боргу, 14\~119 грн. 81 к. - інфляційне збільшення та 33\~067 грн. 94 к. - штрафні санкції. Крім того, сума боргу, обумовлена розпискою, яка підлягає стягненню з відповідача складає 77\~187 грн. 75 к., з яких 30\~000 грн. - сума боргу, 14\~119 грн. 81 к. - інфляційне збільшення та 33\~067 грн. 94 к. - штрафні санкції. Отже загальна сума, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, складає 154\~375 грн. 50 к. За встановлених судом обставин, що наведені вище, наявні правові підстави для стягнення з відповідачки на користь позивача суми боргу в сумі 154\~375 грн. 50 к. Оцінюючи в сукупності надані докази з точки зору їх належності, достовірності, допустимості і взаємозв`язку, вирішуючи справу в межах заявлених позовних вимог, суд дійшов до висновку про те, що позовні вимоги законні, обґрунтовані і підлягають задоволенню в повному обсязі. З відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість за договором позики від 10.09.2013 року та за борговою розпискою від 10.09.2013 року в сумі 154\~375 грн. 50 к. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позов задоволено повністю, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, необхідно стягнути з відповідачки на користь позивача всі понесені і документально підтверджені судові витрати, в даному випадку витрати по сплаті судового збору. Відповідно до ч.7 ст. 158 ЦПК України у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Outcome: approved