Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-03 00:00:00

У квітні 2024 позивач звернувся до Фастівського міськрайонного суду Київської області з вказаним позовом. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 31.10.2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ІНФІНАНС» (далі - ТОВ «ІНФІНАНС») та [PERSON] було укладено договір позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № 0962065827/3 та отримання кредиту згідно заявки-анкети на умовах пропозиції (оферти) на укладення електронного договору позики № 3319318, що акцептована відповідачем 31.10.2020 шляхом підписання електронним підписом відповідача (вчиненим одноразовим ідентифікатором з урахуванням положень ч. 6 і 12 п. 1 ст. 3, ст. 12, п. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», ч. 1 ст. 205 Цивільного кодексу України). Зазначає, що Товариство належним чином виконало свої зобов`язання за Договором, надавши Позичальнику кредитні кошти, в порядку передбаченому умовами Договору, проте відповідач не виконував належним чином зобов`язання за вказаним договором, чим порушив його умови та норми чинного законодавства. 16 грудня 2021 року між ТОВ «Інфінанс» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено Договір факторингу №16.12.2021, відповідно до якого ТОВ «Інфінанс» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» права грошової вимоги до Боржників, в тому числі за Договором позики № 3319318 від 31.10.2020року, укладений між ТОВ «Інфінанс» та [PERSON] У свою чергу, ТОВ «Вердикт Капітал» відступило право вимоги до Боржників ТОВ «Коллект Центр» відповідно до Договору відступлення права вимоги №10-01/2023 від 10 січня 2023 року, в тому числі за Договором позики № 3319318 від 31.10.2020року, укладений між ТОВ «Інфінанс» та [PERSON] . Так, зважаючи на викладене, ТОВ «Коллект Центр» набуло право вимоги до відповідача, заборгованість якого за Договором позики станом на 08.04. 2024 року становить 148628,43 грн., а з урахуванням принципу розумності, співмірності та пропорційності 77511,93 грн., з яких: заборгованість за кредитом (тілом кредиту) 5210,00 грн., заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги від ТОВ «Інфінанс» - 72301,93 грн. Таким чином, позивач зазначає, що відповідач має непогашену заборгованість перед ним, враховуючи заяву про зменшення позовних вимог, та просить суд стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «Коллект Центр»: заборгованість за Договором надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту 3319318 від 31.10.2020року у сумі 77511,93 грн.; понесені витрати на сплату судового збору у розмірі 3028,00 грн.; понесені витрати на правову допомогу у розмірі 25000,00 грн. Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 30.04.2024 року справу передано за підсудністю до Києво-Святошинського районного суду Київської області. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 29.05.2024 року відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 08 жовтня 2024 року від відповідача надійшли письмові пояснення. Не погоджуючись з позовними вимогами зазначає, що позивачем не надано належних та допустимих доказів, що кредитний договір було створено у порядку, визначеному Законом України Про електронні документи та електронний документообіг. Зазначає, шо він не укладав договір, якій долучив позивач до позовної заяви та не погоджував процентну ставку та умови кредитування. Також зазначає, що позивачем не надано доказів на підтвердження новим кредитором грошових коштів первісному кредитору та доказів того, що грошові кошти були перераховані відповідачу. Просив відмовити в задоволенні позову. Позивачем було подано відповідь на позов. Додатково позивач вказав, що договір підписаний сторонами з дотриманням вимог чинного законодавства. Грошові кошти перераховані боржнику, що підтверджено листом про зарахування коштів на картку відповідача, вказану ним у своїй заяві при укладенні кредитного договору. Сам договір боржником не оспорювався та ним не подано доказів не отримання кредиту. Просили задоволити позов. У судовому засіданні представник позивача позов підтримав, просив задовольнити позовні вимоги. У судовому засіданні проти позову заперечував, просив відмовити в задоволенні. Відповідно до постанови КЦС ВС від 30 вересня 2022 року за №761/38266/14 якщо проголошення судового рішення не відбувається, то датою його ухвалення є дата складення повного судового рішення, навіть у випадку, якщо фактичне прийняття такого рішення відбулось у судовому засіданні, яким завершено розгляд справи і в яке не з`явились всі учасники такої справи. При цьому, дата, яка зазначена як дата ухвалення судового рішення, може бути відмінною від дати судового засідання, яким завершився розгляд справи і у яке не з`явились всі учасники такої справи. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов такого висновку. Згідно ст.\~4\~ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно із ст.\~13\~ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст.\~12\~ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно дост. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом встановлено, що 31.10.2020року між ТОВ «Інфінанс» та [PERSON] на підставі Заяви-анкети №3319318 від 31.10.2020 року на умовах Пропозиції (оферти) на укладання електронного Договору позики, що акцептована відповідачем шляхом підписання електронним підписом відповідача, було укладено Договір надання позики, в тому числі на умовах фінансового кредиту № 0962065827/3. 25 жовтня 2020 року ТОВ «Інфінанс» в інформаційно-телекомунікаційній системі Товариства на сайті www.MoneyBOOM.ua було направлено [PERSON] в його особистий кабінет Пропозицію укласти Договір надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту №0962065827/3 від 25 жовтня 2020 року (оферта) та надання кредиту згідно Заявки-анкети №3319318 від 31 жовтня 2020 року, яка була підписана директором ТОВ «ІНФІНАНС» Балабко О.О. 31 жовтня 2020 року електронним підписом одноразовим ідентифікатором 2L3z8w, відповідно до умов якої ТОВ «ІНФІНАНС» запропонувало [PERSON] прийняти умови Правил надання грошових коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту за умовами програми «MoneyBOOM Loyal», затверджених наказом №14/2 від 18 серпня 2020 року, та укласти за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «ІНФІНАНС», розміщеної на сайті MoneyBOOM.ua в мережі інтернет, договір надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту №0962065827/3 від 31 жовтня 2020 року, та отримати в рамках договору кредит на наступних умовах: розмір кредиту 5210,00 грн.; строк користування кредитом - 30 днів; відсоткова ставка 1,225% за один день користування кредитом, застосовується за умови належного виконання умов договору та відсутності пролонгації; річна відсоткова ставка 447,125% застосовується за умови належного виконання умов договору та відсутності пролонгації; максимальна відсоткова ставка 3,5% за один день користування кредитом, застосовується за умови неналежного виконання умов договору; максимальна річна відсоткова ставка 1277,5% застосовується за умови неналежного виконання умов договору. 31 жовтня 2020 [PERSON] акцептував оферту від 25 жовтня 2020 року на укладення Договору надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, №0962065827/3. від 31жовтня 2020 року та отримання кредиту згідно Заявки-анкети № №3319318 від 31 жовтня 2020 року, шляхом підписання акцепту 25 жовтня 2020 року електронним підписом одноразовим ідентифікатором 9g4171, в якій він погодився з умовами оферти ТОВ «ІНФІНАНС», умовами Правил надання грошових коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту за умовами програми «MoneyBOOM Loyal», затверджених наказом №14/2 від 18 серпня 2020 року, та погодився укласти Договір надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту №0962065827/3 від 31 жовтня 2020 для надання йому кредиту на умовах, викладених в цьому акцепті, а також надав згоду на використання при укладенні цього правочину одноразового ідентифікатора, в якості аналога його власноручного підпису. Підписанням акцепту оферти від 25 жовтня 2020 року на укладення Договору надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, №0979350060/8 від 24 липня 2020 року та отримання кредиту згідно Заявки-анкети №0962065827/3 від 31 жовтня 2020 року, [PERSON] підтвердив, що він ознайомився з іншими умовами, викладеними у Правилах надання грошових коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту за умовами програми «MoneyBOOM Loyal», затверджених наказом №14/2 від 18 серпня 2020 року, до укладення договору, та які є невід`ємною частиною договору (оферти та акцепту оферти), у тому числі: порядок укладення договору фінансового кредиту, надання фінансового кредиту; порядок застосування та нарахування процентів за користування кредитом; відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору. Підписанням Договору позики відповідач підтвердив, що він ознайомлений з усіма його умовами, в тому числі Правилами надання коштів у позику та йому надана інформація, передбачена вимогами чинного законодавства. Відповідач здійснив дії, спрямовані на укладання Договору позики шляхом заповнення заявки на сайті, з веденням коду підтвердження, який є одноразовим ідентифікатором підписання електронного договору. Відповідно до ст.\~626\~ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства, а сам договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.ст. 628, 629 ЦК України). Відповідно до ст.\~638\~ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. За правилом ч. 1 ст.\~205\~ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Відповідно до положень ч.ч. 1, 3 ст.\~207\~ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами. Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі ЦК України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що відповідає письмовій формі правочину (ст.ст. 205, 207 ЦК України). Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року №127/33824/19. Абзац 2 ч. 2 ст.\~639\~ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Закон України\~«Про електронну\~комерцію» (далі Закон) визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. У ст. 3 Закону зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч. 3 ст. 11 цього Закону, електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному ч. 6 цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 4 ст. 11 Закону). Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч. 5 ст. 11 Закону). Згідно із ч. 6 ст. 11 Закону, відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. За правилами ч. 8 ст. 11 Закону, у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону, моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Із системного аналізу положень вище вказаного законодавства вбачається, що з урахуванням особливостей вищевказаного договору, його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного цифрового підпису позичальника лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Як вказувалось, особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Так, електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Доведення позивачем умов кредитування і наявності заборгованості є обов`язком позивача, виходячи з принципу змагальності сторін, закріпленого статтею 12 ЦПК України. У справах про стягнення кредитних коштів на банк або іншу фінансову установу покладений обов`язок довести факт передачі коштів позичальнику у розмірі та на умовах, встановлених договором, в іншому випадку, без доведення цього факту, втрачається право банку (фінансової установи) на пред`явлення будь-якої вимоги. Судом встановлено, що усі три договори із відповідачем укладені в електронній формі шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаними електронним підписом позичальника через одноразовий ідентифікатор, що відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» прирівнюється до письмової форми. Відповідно до положень ст. 207 ЦК України, електронний документ прирівнюється до письмової форми правочину. Спеціальне законодавство у сфері електронної комерції (Закони України «Про електронну комерцію» та «Про електронні документи та електронний документообіг») не заперечує юридичної сили електронних документів та договорів, укладених шляхом обміну електронними повідомленнями. Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає можливість підписання електронного правочину, зокрема, електронним підписом одноразовим ідентифікатором. Одноразовим ідентифікатором, як визначено ч. 1 ст. 3 цього ж Закону, є алфавітно-цифрова послідовність, яку отримує особа, що приймає оферту, шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції. Таким чином, використання відповідачем логіну та паролю для входу в особистий кабінет та/або введення одноразового ідентифікатора, надісланого на його контактний номер телефону, є належним способом ідентифікації та підписання електронного договору, що відповідає вимогам чинного законодавства. Водночас, не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину тощо) вказується особа, яка створила замовлення. Аналогічні правові висновки зроблені Верховним Судом, наприклад, у постановах від 12.01. 2021 у справі № 524/5556/19, від 10.06. 2021 у справі №234/7159/20, які, відповідно до вимог ч. 4 ст. 263 ЦПК України, суд враховує при виборі і застосуванні норми права до цих спірних правовідносин. Суд звертає увагу, що договір підписаний електронним підписом, використання якого не можливе без проходження попередньої реєстрації та отримання одноразового ідентифікатора, та без здійснення входу на веб-сайт за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету. Згідно зі ст. 3 Закону України «Про електронний цифровий підпис», електронний цифровий підпис за своїм правовим статусом прирівнюється до власноручного підпису у визначених законом випадках, а електронний підпис не може бути визнаний недійсним лише через його електронну форму. Аналогічно, у цивільному праві діє загальна презумпція правомірності правочину, встановлена статтею 204 Цивільного кодексу України, відповідно до якої правочин вважається правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або не визнана судом. У контексті електронного правочину, вчинення дій з використанням особистого кабінету, логіну, паролю та/або одноразового ідентифікатора, наданого особі при реєстрації, створює презумпцію того, що ці дії вчинені саме цією особою. Якщо відповідач заперечує факт власного волевиявлення на укладення кредитного договору в електронній формі або стверджує, що електронний підпис був вчинений не ним, а іншою особою, тягар доведення цих обставин покладається саме на відповідача відповідно до статті 81 Цивільного процесуального кодексу України. Таким чином, просте заперечення факту авторизації та підписання договору без надання належних та допустимих доказів, які б підтверджували наявність вад волевиявлення або вчинення електронного підпису іншою особою, не є достатньою підставою для спростування презумпції дійсності правочину та вчинення електронного підпису саме відповідачем. Відповідач не надав жодних доказів несанкціонованого доступу до його особистого кабінету, використання його персональних даних третіми особами чи будь-яких інших обставин, які б свідчили про відсутність його вільної волі на укладення договору або фальсифікацію електронного підпису. Доказів того, що його персональні дані (копія паспорта громадянина України, картка фізичної особи-платника податків, реквізити банківської картки, на яку первісними кредиторами здійснювалося перерахування позичених грошових коштів, номер телефону) були використані товариствами для укладення кредитних договорів від імені відповідача, останнім суду не надані. При цьому, як вбачається з матеріалів справи, до правоохоронних органів із відповідною заявою щодо вчинення відносно нього шахрайських дій відповідач не звертавсь, як і не оскаржувала правомірність укладеного договору. По суті, відповідач обмежився лищ письмовими поясненнями. На підставі наданих суду доказів, суд приходить до висновку про укладення договору позики відповідно до вимог діючого на його час укладення законодавства. Щодо переходу права вимоги до ТОВ «Коллект Центр». 16 грудня 2021 року між ТОВ «Інфінанс» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено договір факторингу №16-12/2021, відповідно до якого ТОВ «Інфінанс» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» право вимоги до позичальників. З реєстру боржників до договору факторингу №16-12/2021 від 16 грудня 2021 року вбачається, що ТОВ «Інфінанс» відступлено право вимоги за договором позики №0962065827/3 від 25 жовтня 2020 року, укладеного з [PERSON] , дата закінчення договору 30 листопада 2020 року, сума виданого кредиту 5210,00 грн, заборгованість за тілом кредиту 5210,00 грн, заборгованість за процентами 72 301,93 грн, загальна сума заборгованості за кредитом 77 511,93 грн. 10 січня 2023 року між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект Центр» укладено договір про відступлення права вимоги №10-01/2023, відповідно до якого ТОВ «Вердикт Капітал» відступило право грошової вимоги до боржників за кредитними договорами ТОВ «Коллект Центр». З реєстру боржників до договору про відступлення права вимоги №10-01/2023 від 10 січня 2023 року вбачається, що ТОВ «Вердикт Капітал» відступлено право вимоги за договором позики №0962065827/3, укладеного з [PERSON] , сума заборгованості за основним зобов`язанням 5210,00грн, сума заборгованості за нарахованими процентами 143 418,43 грн, загальна сума заборгованості 148 628,43 грн. ТОВ «Коллект Центр» зазначило, що у відповідача обліковується прострочена заборгованість в розмірі 148628,43грн., з яких заборгованість за кредитом (за тілом кредиту) 5210,00 грн; заборгованість за процентами 143418,43грн. Разом з тим товариство просило стягнути заборгованість у 77511,93 грн., з яких: заборгованість за кредитом (тілом кредиту) 5210,00 грн., заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги від ТОВ «Інфінанс» - 72301,93 грн. Відповідно до п. 1 ч. 1\~ст. 512 ЦК України\~кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно\~ст. 514 ЦК України\~до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до\~ст. 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Отже відповідно до вищевказаних договорів до позивача перейшло право вимоги до відповідача за договором позики № 0962065827/3 від 31 жовтня 2020 року боржником в якому виступає відповідач. Матеріали справи не містять доказів належного повідомлення боржника про заміну кредитора. Разом з тим, неповідомлення боржника про заміну кредитора не тягне за собою відмову у позові новому кредитору, а може впливати на визначення розміру боргу перед новим кредитором у випадку проведення виконання попередньому або ж свідчити про прострочення кредитора. Тобто факт неповідомлення боржника про уступку права вимоги новому кредитору за умови невиконання боржником грошового зобов`язання не є підставою для звільнення боржника від виконання зобов`язань. Такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 6 лютого 2019 року в справі №361/2105/16-ц. Інших доказів нікчемності укладених договорів або судового рішення про визнання недійсним правочинів відповідач суду не надав, не заявив клопотань про їх витребування у разі складнощів в їх отриманні (в тому числі інформацію про сплату коштів). Згідно з ст.\~1046\~ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Частиною 1 ст.\~1047\~ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Згідно з ч. 1 ст.\~1054\~ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. На підтвердження позовних вимог позивачем ТОВ «Коллект Центр» було надано копії правил надання грошових коштів у позику, докази перерахування коштів відповідачу, копії договорів факторингу, копії актів прийому-передачі, витягів з Реєстру боржників, а також розрахунок заборгованості за укладеним договором. Разом з тим, вказані документи не підтверджують факт отримання відповідачем коштів на підставі укладеного договору та наявність у відповідача заборгованості перед позивачем у розмірі, який він зазначає. Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За змістом ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частина перша та друга статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). Частиною 4 ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. На підтвердження факту перерахування позичальнику [PERSON] грошових коштів за договором № 0962065827/3 від 31 жовтня 2020 року позивачем подано інформацію платіжного оператора - ТОВ «УНІВЕРСАЛЬНІ ПЛАТІЖНІ РІШЕННЯ» (сервіс онлайн платежів iPay.ua) від 17 січня 2025 року №2632_250117142732, відповідно до якого, на підставі договору між товариствами ФК-П-17/08-04 про переказ коштів, було успішно\~\~перераховано 31-10-2020 04:35:57 грошові кошти у розмірі - 5210 грн 00 коп., маска карти [NUMBER] , номер транзакції в системі iPay.ua - 70822944, призначення платежу: зарахування 5210 грн 00 коп. на карту [NUMBER] . Подані докази платіжного оператора виконано відповідно до вимог Закону «Про платіжні послуги», а вказані у звіті дані підтверджують факт перерахування коштів відповідачу, з огляду на наступне. Стаття 31 Закону України «Про платіжні послуги» прямо зобов`язує платіжного оператора надавати детальну інформацію про платіжну операцію (частина 4 для платника, частина 5 для отримувача, а також частина 3, якщо є послуга ініціювання платежу). Це підтверджує право кредитора (як платника) та позичальника (як отримувача) вимагати таку інформацію. Пункти 4 та 5 частини 4 та 5 вказаної статті відповідно чітко визначають, яка інформація має бути надана після виконання операції. Це включає: відомості для ідентифікації операції (що є суттю звіту/листа, який кредитор отримує від платіжного оператора); інформацію про отримувача (номер картки/рахунку позичальника), суму платіжної операції, дату і час зарахування коштів на рахунок отримувача. Суд відхиляє доводи відповідача, що ґрунтуються на постанові Верховного Суду від 30 січня 2018 року у справі № 161/16891-15, оскільки позиція Верховного Суду, на яку посилається відповідач, була висловлена до набрання чинності Законом України «Про платіжні послуги» від 30 червня 2021 року № 1591-ІХ. Цей закон суттєво змінив правове регулювання відносин у сфері платіжних послуг, запровадивши нові поняття, такі як платіжний оператор, та деталізувавши порядок здійснення платіжних операцій, у тому числі за участю посередників. Отже, правова позиція, заснована на попередньому законодавстві, не може бути застосована до відносин, що виникли після прийняття нового закону, оскільки не враховує сучасних механізмів безготівкових розрахунків. Відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», первинні документи повинні фіксувати факт здійснення господарської операції. Ця норма не встановлює вичерпного переліку таких документів, а зосереджується на їхній суті. У випадку перерахування коштів через платіжного оператора офіційний звіт платіжного оператора, що детально описує транзакцію (дату, час, суму та реквізити карткового рахунку позичальника, на який були зараховані кошти), є належним та допустимим первинним документом, що беззаперечно підтверджують факт перерахування грошових коштів позичальнику. Вони фіксують всі етапи господарської операції від кредитора до позичальника через платіжного оператора. У змагальному процесі кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх заперечень. Суд звертає увагу, що відповідач, посилаючись виключно на формальні заперечення щодо форми доказів позивача, не заперечує сам факт отримання ним грошових коштів на свій картковий рахунок. Більше того, відповідач не надав власних доказів (зокрема, виписки з його карткового рахунку), які б спростовували факт зарахування коштів, а також не заявив клопотань про витребування таких доказів судом. Така процесуальна поведінка, яка полягає у запереченні доказів позивача без фактичного спростування основного предмету доказування та без використання передбачених ЦПК України процесуальних механізмів для доведення своєї позиції,\~ може свідчить про недобросовісне здійснення відповідачем своїх процесуальних прав. Відповідач також не надав доказів повернення грошових коштів, тому вимоги про стягнення заборгованості за кредитом а розмірі 5210 грн. підлягають до задоволення. Частиною першою статті 530 ЦК України встановлено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України). Відповідно до статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. При цьому згідно з висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у пункті 53 постанови від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12 з подібними правовідносинами, щодо застосування абзацу 2 частини 1 статті 1048 Цивільного кодексу України, положення зазначеної норми про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін можуть бути застосовані лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України. (Постанова Великої Палати Верховного Суду\~\~від 5 квітня 2023 року, справа №910/4518/16). Вказаних вище висновків Велика Палата Верховного Суду також дійшла у постановах від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12 (пункти 53, 54) та від 04.02.2020 у справі № 912/1120/16 (пункт 6.19). Отже, судова практика у вказаному питанні є сталою. Відповідно до п.6.1 договору, проценти за користування поточною сумою фінансового кредиту нараховуються на суму фінансового кредиту з дня отримання включно по день фактичного повернення включно. Сторони окремо погодили, що у випадку прострочення виконання позичальником взятих на себе зобовязань щодо повернення кредиту у строк користування кредитом, обумовлений у договорі, проценти за користування кредитом, обумовлений у договорі, проценти за користування кредитом нараховуються по дату фактичного повернення кредиту в повному обсязі, виходячи з максимальної відсоткової ставки з урахуванням положень п.73 Правил. За таких обставин, проценти за користування\~\~кредитними коштами можуть бути нараховані\~\~не лише протягом 30 днів , тобто терміну, на який\~\~були надані кредитні кошти, а по день фактичного повернення кредитних коштів. Так, відповідно до поданого розрахунку, відсотки за користування кредитним коштами станом на 08 квітня 2024 року становлять 143\~418,43 грн. Доказів протилежного відповідач суду не надав, не подав власного контррозрахунку не надав, не просив суд визнати недійсною умови договору щодо нарахування та сплати відсотків за користування коштами. Розмір заборгованості підтверджено належними доказами, розрахунок процентів відповідає умовам договору, що узгоджений сторонами, та є обов`язковим до виконання. Надані позивачем розрахунки відповідачем у встановлений законом спосіб спростовані не були. Тому доводи в цій частині позову є обґрунтованими та підлягають задоволенню вимоги про стягнення відсотків в частині 72301,93 грн.. Довід відповідача щодо порушення позивачем процесуальних норм шляхом неподання всіх доказів одразу з позовною заявою є безпідставним. Згідно зі статтею 179 ЦПК України, у відповіді на відзив позивач викладає свої пояснення та аргументи щодо заперечень відповідача, а також мотиви їх визнання або відхилення. До відповіді на відзив застосовуються правила, встановлені частинами третьою-п`ятою статті 178 цього Кодексу. Зокрема, частина п`ята статті 178 передбачає, що до відзиву додаються докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача, якщо такі докази не надані позивачем. Це положення не обмежує позивача у праві надати додаткові докази у відповіді на відзив, особливо якщо такі докази спростовують заперечення відповідача, викладені у відзиві. Таким чином, подання позивачем доказів у відповідь на відзив відповідає вимогам ЦПК України та забезпечує принцип змагальності сторін у цивільному процесі. Відповідно до рішення «Проніна проти України» № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року, п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), № 4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Розподіл судових витрат суд здійснює на підставі ст. 141 ЦПК України. Ураховуючи задоволення позову, витрати із сплати судового збору, що підлягають стягненню на користь позивача становлять 3028 грн. Звертаючись до суду першої інстанції, позивач також просив суд стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правову допомогу. Відповідно до статті 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу. Згідно зі статтею 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Відповідно до пункту 12 частини третьої статті 2 ЦПК України однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення. Згідно зі статтею 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Відповідно до частини першої статті 29 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» дія договору про надання правової допомоги припиняється його належним виконанням. Згідно з частиною першою статтею 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», положення якої знайшли свій розвиток у статті 28 Правил адвокатської етики, затверджених Звітно-виборним з`їздом адвокатів України від 09 червня 2017 року (зі змінами, затвердженими З`їздом адвокатів України 15 лютого 2019 року), гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту. Підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю (частина третя статті 28 Правил адвокатської етики). Чинним цивільним процесуальним законодавством визначено критерії, які необхідно застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою. Згідно з частиною першою статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Відповідно до частини другої статті 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: - розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; - розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Згідно з частиною четвертою статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до частин п`ятої, шостої статті 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої статті 137 ЦПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited" проти України», заява № 19336/04). Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Частиною третьою статті 12 та частиною першою статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено, що\~\~інтереси\~\~позивача у даній справі\~\~представляло АО\~\~"Лігал\~\~Ассістанс"\~\~на підставі договору №02-01/2023\~\~про надання\~\~правової допомоги від\~\~02.01.2023 року, за умовами якого клієнт доручає, а адвокатське об`єднання приймає на себе зобов`язання надавати юридичну допомогу в обсязі та на умовах, передбачених даним договором. Згідно п. 4 договору, вартість послуг узгоджується сторонами у формі заявок на надання юридичної допомоги, які є невід`ємними додатками до договору. Якщо інше не передбачено заявкою на надання юридичної допомоги, клієнт зобов`язується оплатити надані адвокатським об`єднанням послуги у строк до 60 банківських днів з моменту підписання акту про надання юридичної допомоги та надання адвокатським об`єднанням клієнту відповідного рахунку для оплати. До позову надано також прайс-ліст АО «Лігал Ассістанс», яким визначено, що надання усної консультації (без вивчення документів) - 1500 грн, з вивченням документів - 2000 грн, складання позовної заяви - 3000 грн. за документ/годину у разі фіксованої ставки, та від 1500 грн. у разі погодинної ставки. 02 січня 2023 року ТОВ «Коллект Центр» та АО «Лігал Ассістанс» підписано договір на надання юридичної допомоги №02-01/2023 та заявку №457 від 01 березня 2024 року, якою погоджено надання наступних правових (юридичних) послуг Адвокатським об`єднанням «Лігал Ассістанс» по супроводу примусового стягнення заборгованості з [PERSON] : надання усної консультації з вивченням документів - 2 години,\~\~4 000 грн, підготовка позиції 6 000,00 грн., складання позовної заяви про стягнення боргу для подачі до суду - 5 годин, 15 000 грн. 08 березня 2024 року ТОВ «Коллект Центр» та Адвокатським об`єднанням «Лігал Ассістанс» підписано акт № 4 про надання юридичної допомоги, яким погоджено надання правових послуг адвокатським об`єднанням товариству відповідно до заявки на надання юридичної допомоги за списком, щодо відповідача. 15 березня 2024 року ТОВ «Коллект Центр» сплачено на рахунок Адвокатського об`єднання «Лігал Ассістанс» 75 000,00 грн за надання правової допомоги згідно договору № 02-01/2023 від 02 січня 2023 року. В\~\~позові ТОВ «Коллект Центр» зазначено суму понесених ним витрат на правничу допомогу в розмірі 25 000 грн. Відповідачем заперечувались вимоги щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу, в тому числі з-підстав неспівмірності.

Outcome: approved