Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-28 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з даною позовною заявою, в якій просить суд: стягнути з відповідача на його користь невиплачену суму заробітної плати у розмірі 67434,94 грн, а також понесені судові витрати. Обґрунтування позиції позивача Представник позивача в обґрунтування позовної заяви зазначає, що позивач з 01.11.2019 по 05.03.2024 перебував у трудових відносинах з ТОВ «Технополіс-1», де працював на різних посадах, остання посада технік з налагоджування та випробувань департаменту роздрібної торгівлі та продажів. 05.03.2024 звільнений за угодою сторін згідно п. 1 ст. 36 КЗпП України. Приблизно з червня 2023 року роботодавець став сплачувати заробітну плату нерегулярно та не у повному обсязі, внаслідок чого, станом на дату звільнення позивача 05.03.2024 утворилася заборгованість по заробітній платі у розмірі 67434,94 грн. Факт заборгованості та її розмір підтверджується розрахунковими листами за вересень 2023 року березень 2024 року. Від виплати заборгованості у добровільному порядку боржник ухиляється, до цього моменту заборгованість не погашена. У поданому відзиві на позовну заяву (а.с.55-122), представник відповідача зазначив, що борг відповідача перед позивачем по заробітній платі, включаючи компенсацію за невикористану відпустку становить 67\~434,94 грн, що підтверджується розрахунковими листами. Крім того, товариство знаходиться в під дією форс-мажорних обставин звернулося до Київської торгово-промислової палати та отримало сертифікат №3000-24-2258 від 10.12.2024 року. Таким чином в матеріалах справи наявний єдиний належний документ, що підтверджує обставин непереборної сили (форс-мажору), як підстави для звільнення від відповідальності за невиконання (неналежного виконання) зобов`язань це №3000\-24-2258 від 10.12.2024 року. Разом з тим, просить суд врахувати, що у сертифікаті №3000-24-2258 від 10.12.2024 року визначено початок дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) саме з 12 березня 2022 року, тобто, охоплює період дії трудових правовідносин між сторонами, які припинені за згодою сторін. Тобто, з 12 березня 2022 року виникли та дотепер існують обставини непереборної сили, які відповідач не міг передбачити чи відвернути, що завдали збитків, як підприємству в цілому, так і його працівникам, у період існування яких ТОВ «Технополіс-1» об`єктивно, з незалежних від нього причин було позбавлено можливості виконати зобов`язання, передбачені умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язки згідно із законодавчими та іншими нормативними актами щодо своїх працівників, у тому числі щодо позивача. 01.06.2023 року на загальнодоступному ресурсі для працівників «MyEldoLife» доступ до, якого мають всі працівники ТОВ «Технополіс-1», де розміщуються новини компанії, розміщенні накази, заяви, бланки тощо, було розміщено інформацію наступного змісту: «Шановні колеги! Через військову агресію РФ торговельна мережа «Ельдорадо» (товариства, які діють під цією торговою маркою) отримала значних збитків - було зруйновано основний склад товариства, пограбовано/знищено значну частину магазинів, внаслідок чого товариства знаходяться під дією обставин непереборної сили (форсі-мажорні обставини). У зв`язку з цим повідомляємо працівників, що виплати заробітної плати та усіх інших належних нарахувань при звільненні можуть відбуватися із затримкою. Разом з цим, гарантуємо, що всі належні виплати працівникам будуть обов`язково виплачені. З повагою, твоє ЕЛЬДОРАДО». Одним з основних засобів комунікації між підприємством і працівниками є електронний ресурс для працівників «MyEldoLife», на якому і було розміщене відповідне повідомлення. Таким чином належним повідомленням через загальнодоступний ресурс для працівників «MyEldoLife» роботодавець повідомив працівників про обставини непереборної сили, що зумовлюють затримку розрахунку, в тому числі, при звільненні. Також, внаслідок повномасштабного вторгнення російської федерації на територію України починаючи з 24 лютого 2022року ТОВ «Технополіс 1 » яка входить до Торгової мережі «Ельдорадо» (Група компаній «Ельдорадо» : ТОВ «Дієса», ТОВ «Технополіс 1 », ТОВ «Технополіс 15») втратила під час бойових дій , або потрапили до тимчасово окупованих територій 5 (п`ять) торгівельних об`єктів, та повне знищення промислового та розподільчого складу ТОВ «Технополіс 1» у с. Квітневе Броварського району Київської області, що підтверджено довідкою Приватного підприємства «ОФІС БТІ» про знищення/знесення майна від 29.03.2022р. №29/03, реєстраційний номер документу: DT01:4521-1747-1586-0518. По кожному з об`єктів, що зазнав військового втручання, було подано відповідне повідомлення про кримінальне правопорушення. Розмір завданих збитків, які вплинули на фінансову стабільність Товариства і поставили під загрозу можливість виконання фінансово-господарських зобов`язань перед контрагентами, державним та місцевим бюджетом, найманими працівниками, споживачами, підтверджений відповідними висновками, проведеними незалежними оціночними організаціями та судовим експертом. Отже, додатковими обставинами встановлено знаходження відповідача під дією обставин непереборної сили, що зумовило неможливість своєчасно розрахуватись із працівниками. В зв`язку з чим, просить суд врахувати вказане при винесенні рішення, здійснити розподіл судових витрат відповідно до задоволених вимог. Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 13.02.2025 матеріали справи направлено за територіальною (юрисдикцією) підсудністю до Таращанського районного суду Київської області. Ухвалою Таращанського районного суду Київської області від 27.03.2025 позовну заяву прийнято до розгляду, відрито провадження у справі, розгляд справи постановлено проводити в порядку спрощеного позовного провадження у судовому засіданні з викликом сторін, призначено проведення судового засідання для розгляду справи по суті на 06.05.2025. Ухвалою суду від 06.05.2025 позовну заяву залишено без руху та надано позивачу п`ятиденний строк з дня вручення ухвали на усунення вказаних у ній недоліків, судове засідання відкладено до 30.05.2025. Ухвалою суду від 30.05.2025 постановлено витребувати у товариства з обмеженою відповідальністю «ТЕХНОПОЛІС-1» довідку про заборгованість з виплати заробітної плати [PERSON] ; інформацію про те, чи надавалося [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , письмове повідомлення про суми нараховані та виплачені при звільненні та дату надання такого повідомлення. У судовому засіданні оголошено перерву до 14\~год 00\~хв 29.07.2025. Позивач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належно. У поданій 18.07.2025 заяві, представник позивача просить справу розглянути без участі позивача та його представника, на позові наполягають. Представник відповідача в судові засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належно, про причини неявки до суду не повідомив, будь-яких клопотань не подав. Згідно ч. 1\~ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. З огляду на неявку в судове засідання всіх учасників справи, на підставі положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Відповідно до ч. 4 ст. 268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин Позивач з 01.11.2019 по 05.03.2024 працював у ТОВ «ТЕХНОПОЛІС-1»\~ на різних посадах, востаннє на посаді техніка з налагоджування та випробувань департаменту роздрібної торгівлі та продажів. 05.03.2024 позивача звільнено за угодою сторін, згідно п. 1 ст. 36 КЗпП України, наказ № Т01/04/03/002 від 04.03.2024 (а.с.5). З розрахункового листка за березень 2024 року ТОВ «ТЕХНОПОЛІС-1» на ім`я позивача, убачається, що борг за підприємством на кінець місяця становить 67\~434,94 грн (а.с.10). Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування Статтею 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до ч. 1 ст. 21 Закону України «Про оплату праці», працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Згідно із статтею 22\~Закону України\~«Про оплату\~праці» суб`єкти організації оплати праці не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договорами. Статтею 10\~Закону України\~«Про організацію\~трудових відносин\~в умовах\~воєнного стану» визначено, що заробітна плата виплачується працівнику на умовах, визначених трудовим договором. Роботодавець повинен вживати всіх можливих заходів для забезпечення реалізації права працівників на своєчасне отримання заробітної плати. Роботодавець звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання щодо строків оплати праці, якщо доведе, що це порушення сталося внаслідок ведення бойових дій або дії інших обставин непереборної сили. Звільнення роботодавця від відповідальності за несвоєчасну оплату праці не звільняє його від обов`язку виплати заробітної плати. У разі неможливості своєчасної виплати заробітної плати внаслідок ведення бойових дій, строк виплати заробітної плати може бути відтермінований до моменту відновлення діяльності підприємства. Статтею 233 КЗпП України з урахуванням офіційного тлумачення в Рішенні Конституційного Суду № 8-рп/2013 від 15.10.2013 визначено, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Відповідно до статті 94 КЗпП України, заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Згідно з статтею 1 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Відповідно до статті 2 Закону України «Про оплату праці», структура заробітної плати складається з основної заробітної плати, додаткової заробітної плати, а також заохочувальних та компенсаційних виплат. Частиною 1 статті 115 КЗпП України встановлено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Згідно ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини (зокрема, наприклад, справа «Суханов та Ільченко проти України» заяви № 68385/10 та № 71378/10, а також справа «Принц Ліхтенштейну Ганс-Адам II проти Німеччини», заява № 42527/98 тощо) майно може являти собою існуюче майно або засоби, включаючи право вимоги відповідно до якого заявник може стверджувати, що він має принаймні законне сподівання/правомірне очікування (legitimate expectation) стосовно ефективного здійснення права власності. Європейський Суд неодноразово вказував, що володінням, на яке поширюються гарантії ст. 1 Протоколу № 1 є також майнові інтереси, вимоги майнового характеру, соціальні виплати, щодо яких особа має правомірне очікування, що такі вимоги будуть задоволені. Відповідно до абз. 5 п. 6\~постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці»\~задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян (податку на доходи фізичних осіб) є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку і інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. Відповідно до\~ст. 67 Конституції України\~визначено, що кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом. Стаття 263 ЦПК України регламентує, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до ч. 1\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За положеннями ч. 1\~ст. 82 ЦПК України\~обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Відповідач не надав доказів проведення повного розрахунку з позивачем при звільненні та у своєму відзиві на позовну заяву фактично визнав наявність заборгованості перед позивачем у розмірі 67\~434,94 грн. Відповідачем надано копію сертифіката № 3000-24-2258, виданого 10 грудня 2024 року Київською торгово-промисловою палатою, яким засвідчено форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), внаслідок яких відповідач був позбавлений можливості виконати свої зобов`язання, передбачені умовами трудового договору, обов`язки згідно із законодавчими та іншими нормативними актами щодо своїх працівників, у тому числі, щодо позивача (а.с.113-118). Водночас суд вважає, що вказані обставини не звільняють відповідача від обов`язку виплати позивачу суму заробітної плати, які були нараховані за час трудових відносин, у тому числі компенсації за невикористану відпустку. Суд звертає увагу, що в статті 1 Першого протоколу\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. За практикою Європейського суду з прав людини (справа «Будченко проти України», заява № 38677/06) концепція «майна» не обмежується існуючим майном, може охоплювати активи, включаючи вимоги, стосовно яких можна було би довести, що заявник принаймні мав «законні сподівання» щодо отримання можливості ефективного володіння правом на власність. Тобто невиплачена заробітна плата є майном та однозначно підпадає під дію статті 1 Першого протоколу\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Крім того, суд бере до уваги, що відповідно до\~статті 233 КЗпП України працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті. Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116). Встановлені статтею 233 КЗпП України\~строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін. У кожному випадку суд зобов`язаний перевірити і обговорити причини пропуску цих строків, а також навести у рішенні мотиви, чому він поновлює або вважає неможливим поновити порушений строк. Оскільки строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін, тому у кожному випадку суд зобов`язаний перевірити і обговорити причини пропуску цих строків, а також навести у рішенні мотиви, чому він поновлює або вважає неможливим поновити порушений строк. Строк для звернення до суду за вирішенням трудового спору обчислюється з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення його права, норма\~статті 233 КЗпП України\~деталізує це правило стосовно випадків звільнення працівника. При цьому, строки звернення працівника до суду за вирішенням трудового спору є складовою механізму реалізації права на судовий захист та однією із основних гарантій забезпечення прав і свобод учасників трудових правовідносин. Перевірка дотримання вимог закону щодо строків звернення до суду за вирішенням трудового спору здійснюється судом за принципом «ex officio», незалежно від того, чи заявляє відповідач про пропуск позивачем строку звернення до суду, на відміну від застосування позовної давності при вирішені судом цивільного спору, коли застосування позовної давності судом здійснюється тільки за заявою сторони у спорі. Подібний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 02 грудня 2020 року у справі № 751/1198/18 (провадження № 61-5845св19), від 03 жовтня 2022 року у справі № 204/1724/20 (провадження № 61-18714св20), 22 січня 2025 року у справі № 757/5467/21 (провадження № 61-15004св24). Відповідач не надав доказів направлення позивачу письмового повідомлення про суми, нараховані, але не виплачені йому суми при звільненні, також у наказі відсутній підпис позивача, отже суд вважає доведеним, що позивачу не направлялося повідомлення про нараховані, але не виплачені йому суми при звільненні (розрахунок), а тому строк звернення до суду не пропущено. Аналізуючи зібрані у справі докази, суд приходить до висновку що наявні підстави для задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача невиплаченої заробітної плати у сумі 67 434,94 грн. Розподіл судових витрат Частиною 1 статті 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Згідно д п.1 ч.1\~ст.5 Закону України «Про судовий збір»\~від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються: позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі. Виходячи з цього, з відповідача на користь держави підлягає стягненню 1211,20 грн судового збору. Що стосується вимоги позивача про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу, суд зазначає наступне. У відповідності до ч. 1\~ст. 133 ЦПК України\~судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3\~ст. 133 ЦПК України) Згідно з правилами пункту 1 частини другої\~статті 141 ЦПК України\~інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. За змістом\~ст. 137 ЦПК України\~витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Згідно ч.ч. 5, 6\~ст. 137 ЦПК України\~разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. 01.05.2025 представником позивача подане відповідне клопотання про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу, в якому також зазначено, що докази на підтвердження розміру таких витрат будуть подані протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду (а.с.45). 30.05.2025 представником позивача подано заяву про надання доказів на підтвердження розміру судових витрат на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 4\~500,00 грн, які просить стягнути з відповідача на користь позивача, з додатками (а.с.126-130). Так, на підтвердження розміру судових витрат на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 4\~500,00 грн надано (електронні копії): ордер на надання правничої (правової) допомоги (а.с.11,127), договір про надання правової допомоги № 3/2025 від 28.01.2025 (а.с.128), акт від 26.05.2025 приймання-передачі до договору про надання правової допомоги № 3/2025 від 28.01.2025 (а.с.129), свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю (а.с.130). Відтак, з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені ним судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 4 500,00 грн. За таких обставин,

Outcome: approved