Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-20 00:00:00

Печерська районна в місті Києві державна адміністрація (далі - позивач, Печерська РДА) звернулась до суду з позовом до [PERSON] (далі - відповідач, [PERSON] ), за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва» (далі - третя особа-1, КП «Керуюча компанія»), Департаменту комунальної власності міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (далі - третя особа-2, Департамент комунальної власності), Київської міської ради (далі - третя особа-3, КМР), Департаменту охорони культурної спадщини виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (далі - третя особа-4, Департамент охорони культурної спадщини), в якому просить витребувати квартиру [ADDRESS] (яка фактично є квартирою [ADDRESS] з власності [PERSON] на користь територіальної громади міста Києва в особі Київської міської ради. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що житловий будинок [ADDRESS] , відповідно до розпорядження виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 10.12.2010 року № 1112 «Про питання організації управління районами в місті Києві», як майно комунальної власності територіальної громади міста Києва (пункт 620, таблиці 5, додатку 6), переданий до сфери управління Печерської районної в місті Києві державної адміністрації. Квартира [ADDRESS] (мезонін) розташована над квартирою [ADDRESS] . Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва» повідомило, що житловий будинок [ADDRESS] , 1936 року забудови, згідно з планом за поверхами від 05.11.1950 у під`їзді [ADDRESS] , на технічному поверсі (мезонін) розміщена квартира [ADDRESS] , неприватизована, загальна площа квартири становить 42,6 кв. м. Листом від 08.02.2021 року № 15/3-164-15 Київська міська прокуратура повідомила, що під час вивчення технічних документів, наданих КП «Київська міське бюро технічної інвентаризації» було встановлено, що квартира [ADDRESS] , яка відповідно до відомостей із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, належить на праві власності громадянину [PERSON] , фактично є квартирою [ADDRESS] . Зазначає, що вказана квартира не була приватизована у встановлений законодавством спосіб, отже право приватної власності на неї взагалі не виникало. Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 20.02.2020року внесено запис про реєстрацію права власності на квартиру [ADDRESS] за [PERSON] . Підстава для державної реєстрації: технічний паспорт, серія та номер: б/н, виданий 12.02.2020 рку, видавник: ТОВ «Будлідер Парк»; висновок про технічну можливість поділу, серія та номер: ТО-126, виданий 12.02.2020 року, видавник: ТОВ «Будлідер Парк». Підставою внесення запису стало рішення про державну прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 51285890 від 24.02.2020, приватний нотаріус Литвин А. С., Київський міський нотаріальний округ, м. Київ. Проте, технічний паспорт - не є правовстановлюючим документом. У Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відсутні відомості про документ, на підставі якого виникло право власності на неприватизовану квартиру [ADDRESS] , в якій із 1989 року відсутній наймач. Службовою запискою від 01.03.2021 року № 01-11/190 сектор приватизації державного житлового фонду Управління житлово-комунального господарства та будівництва Печерської районної в місті Києві державної адміністрації повідомив, що згідно з архівними даними відділом приватизації державного житлового фонду Печерської райдержадміністрації, відділ приватизації державного житлового фонду Управління житлово-комунального господарства та будівництва Печерської районної в місті Києві державної адміністрації, орган приватизації державного житлового фонду Печерської райдержадміністрації, приватизацію квартири [ADDRESS] не оформлювали, також не проводилася приватизація квартири [ADDRESS] . Відділ з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Печерської районної в місті Києві державної адміністрації службовим листом від 26.02.2021 року № 105/26-17-194 повідомив, що згідно із відомостями архівної та діючої картотеки з питань реєстрації за адресою: [ADDRESS] , дані щодо зареєстрованих осіб відсутні. Також було зазначено, що - квартира під [ADDRESS] у Реєстрі територіальної громади міста Києва - відсутня. Тобто, за відсутності наймача квартири [ADDRESS] , відсутні правові підстави для її приватизації. В результаті проведеної перевірки працівниками структурного підрозділу Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва» - житлово-експлуатаційної дільниці «Липкижитлосервіс», 25.02.2021 року складено акт обстеження квартири [ADDRESS] , під час візуально огляду якої було виявлено, що вхідні двері до квартири [ADDRESS] не мають нумерації. Обстежити цю квартиру не видалося за можливе, так як двері ніхто не відчинив. Враховуючи вищевикладене, позивач вважає, що квартира [ADDRESS] , загальною площею 42, 6 кв.м, яка в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зареєстрована, як квартира [ADDRESS] , є державним житловим фондом, вибула із володіння Київської міської ради та Печорської райдержадміністрації, як органу, якому вищезазначене майно передане до сфери управління, незаконно та без відповідної на те волі. Згідно плану на квартиру [ADDRESS] , наданому Печерській райдержадміністрації прокуратурою, загальна площа квартири складає 78,0 кв.м (площа неприватизованої квартири [ADDRESS] . Враховуючи, що горищне приміщення житлового будинку є спільною власністю власників квартир та нежитлових приміщень, Печерська районна в місті Києві державна адміністрація направила лист від 05.03.2021 № 105/01- 407/В-130 до ОСББ «Каштан-2» щодо розгляду на загальних зборах проблеми щодо правомірності оформлення права власності на площу горища за адресою: [ADDRESS] і вжиття необхідних заходів по захисту інтересів співвласників. Посилаючись на наведене, позивач просить позов задовольнити у повному обсязі. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 01.02.2023 року відкрито провадження в порядку загального позовного провадження у вищевказаній цивільній справі та призначено підготовче засідання у справі на 29.05.2023 року. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 01.02.2023 року накладено арешт на квартиру [ADDRESS] , загальною площею 78 кв.м (яка фактично складається з квартири [ADDRESS] , шляхом заборони розпорядження. В порядку підготовчого провадження 14.09.2023 року представником позивача надано до суду пояснення на позовну заяву, у якому підтримали всі вимоги позовної заяви та просили суд їх задовольнити. В порядку підготовчого провадження 24.11.2023 року від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній зазначає, що позовна заява є безпідставною та такою, що не підлягає задоволенню, оскільки позивач не є власником спірної квартири, що підтверджується даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Зазначає, що витребування майна можливе виключно у випадку, якщо воно вибуло з володіння власника поза його волею. Київська міська рада ніколи не була власником спірної квартири, а отже, не має права вимагати її повернення. Крім того, відповідач набув право власності на підставі дійсного договору купівлі-продажу, посвідченого нотаріально, та зареєстрував своє право у встановленому законом порядку. Таким чином, відповідач є добросовісним набувачем, а відповідно до усталеної практики Верховного Суду витребування майна у добросовісного власника є неможливим. Заявлені позивачем вимоги не відповідають належному способу захисту порушеного права. У разі наявності правових підстав єдиним можливим способом захисту для територіальної громади є вимога про відшкодування шкоди чи грошову компенсацію, а не витребування майна з володіння добросовісного набувача. Таким чином, у даній справі відсутній предмет спору, а позовні вимоги підлягають відхиленню в повному обсязі. Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 27.11.2023 року відкладено підготовче засідання на 12.03.2024 року. Підготовче засідання, призначене на 12.03.2024 року, було знято з розглядом у зв`язку із повітряною тривогою. Дата наступного судового засідання 09.05.2024 року. В порядку підготовчого провадження 18.07.2024 року від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в якому останній зазначає, що позовні вимоги вважає обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення. Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 09.05.2024 року відкладено підготовче засідання на 01.08.2024 року та надано можливість стороні відповідача ознайомитись із відповіддю на відзив. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 01 серпня 2024 року закінчено підготовче провадження у вказаній справі та призначено справу до судового розгляду по суті в загальному позовному провадженні на 17 жовтня 2024 року. Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 17 жовтня 2024 року розгляд справи відкладено до 04 лютого 2025 року. Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 04 лютого 2025 року розгляд справи відкладено до 03 квітня 2025 року. Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 03 квітня 2025 року розгляд справи відкладеного до 21 липня 2025 року. В судовому засіданні 21 липня 2025 року представник позивача підтримав доводи, викладені у позові, просив позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, посилаючись на те, що спірне нерухоме майно вибуло з володіння Київської міської ради та Печерської райдержадміністрації, як органу, якому вищезазначене майно передане до сфери управління, незаконно та без відповідної на те волі. Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, просив відмовити у задоволенні позовних вимог через його недоведеність та необґрунтованість. Зазначав, що відповідач добросовісним набувачем спірного майна. Представники третьої особи-1, третьої особи-2, третьої особи-3, третьої особи-4 в судове засідання не з`явились, про розгляд справи повідомлені належним чино, причину неявки суду не повідомили. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, вислухавши пояснення осіб, що з`явились в судове засідання, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, вважає, що позов не підлягає задоволенню з таких підстав. Суд установив, що відповідно до розпорядження виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 10.12.2010 року № 1112 «Про питання організації управління районами в місті Києві» житловий будинок [ADDRESS] , як майно комунальної власності територіальної громади міста Києва, переданий до сфери управління Печерської районної в місті Києві державної адміністрації. Квартира [ADDRESS] (мезонін) розташована над квартирою [ADDRESS] . Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва» повідомило, що житловий будинок [ADDRESS] , 1936 року забудови, згідно з планом за поверхами від 05.11.1950 у під`їзді [ADDRESS] , на технічному поверсі (мезонін) розміщена квартира [ADDRESS] , неприватизована, загальна площа квартири становить 42,6 кв. м. Листом від 08.02.2021 року № 15/3-164-15 Київська міська прокуратура повідомила, що під час вивчення технічних документів, наданих КП «Київська міське бюро технічної інвентаризації» було встановлено, що квартира [ADDRESS] , яка відповідно до відомостей із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, належить на праві власності громадянину [PERSON] , фактично є квартирою [ADDRESS] . Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 20.02.2020року внесено запис про реєстрацію права власності на квартиру [ADDRESS] за [PERSON] . Підстава для державної реєстрації: технічний паспорт, серія та номер: б/н, виданий 12.02.2020 рку, видавник: ТОВ «Будлідер Парк»; висновок про технічну можливість поділу, серія та номер: ТО-126, виданий 12.02.2020 року, видавник: ТОВ «Будлідер Парк». Підставою внесення запису стало рішення про державну прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 51285890 від 24.02.2020, приватний нотаріус Литвин А.С., Київський міський нотаріальний округ, м. Київ. Службовою запискою від 01.03.2021 року № 01-11/190 сектор приватизації державного житлового фонду Управління житлово-комунального господарства та будівництва Печерської районної в місті Києві державної адміністрації повідомив, що згідно з архівними даними відділом приватизації державного житлового фонду Печерської райдержадміністрації, відділ приватизації державного житлового фонду Управління житлово-комунального господарства та будівництва Печерської районної в місті Києві державної адміністрації, орган приватизації державного житлового фонду Печерської райдержадміністрації, приватизацію квартири [ADDRESS] не оформлювали, також не проводилася приватизація квартири [ADDRESS] . Відділ з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Печерської районної в місті Києві державної адміністрації службовим листом від 26.02.2021 року № 105/26-17-194 повідомив, що згідно із відомостями архівної та діючої картотеки з питань реєстрації за адресою: [ADDRESS] , дані щодо зареєстрованих осіб відсутні. Також було зазначено, що квартира під [ADDRESS] у Реєстрі територіальної громади міста Києва - відсутня. В результаті проведеної перевірки працівниками структурного підрозділу Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва» - житлово-експлуатаційної дільниці «Липкижитлосервіс», 25.02.2021 року складено акт обстеження квартири [ADDRESS] , під час візуально огляду якої було виявлено, що вхідні двері до квартири [ADDRESS] не мають нумерації. Обстежити цю квартиру не видалося за можливе, так як двері ніхто не відчинив. Згідно плану на квартиру [ADDRESS] , наданому Печерській райдержадміністрації прокуратурою, загальна площа квартири складає 78,0 кв. м. У листі від 05 березня 2021 року № 105/01-407/В-130, адресованому ОСББ «Каштан-2», Печерська районна у м. Києві державна адміністрація зверталась із проханням про розгляд на загальних зборах питання правомірності оформлення права власності на площу горища на [ADDRESS] і використання його у незаконний спосіб. Відповідно до договору купівлі-продажу від 24.01.2020 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON] , посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Куксовою М.С. та зареєстрованого в реєстрі за № 367, відповідач придбав квартиру [ADDRESS] , яка складається з чотирьох житлових кімнат, житловою площею 76,70 кв.м., загальною площею 161,50 кв.м. На підставі висновку про технічну можливість поділу об`єкта нерухомого майна (№ ТО-126 від 12.02.2020, зробленого ТОВ «Будлідер Парк»), було здійснено державну реєстрацію поділу об`єкта нерухомого майна: квартири [ADDRESS] , яка складається з чотирьох житлових кімнат, житловою площею 76,70 кв.м., загальною площею 161,50 кв.м. За результатом цього поділу, 20.02.2020 року за [PERSON] зареєстровано право власності на новий об`єкт нерухомого майна: двокімнатну квартиру [ADDRESS] , загальною площею 78 кв.м., житловою площею 66,4 кв.м, про що свідчить витяг із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, сформований 24 лютого 2020 року. Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права Для приватного права апріорі властивою є така засада як розумність. Розумність характерна як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватно-правових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і для тлумачення процесуальних норм (див. постанову Верховного Суду від 16 червня 2021 року у справі № 554/4741/19, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року у справі № 520/1185/16-ц, постанову Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20). Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України. Об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. За оспорювання або невизнання права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи. Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду (див, зокрема, постанову Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 19 лютого 2024 року у справі № 567/3/22 (провадження № 61-5252сво23)). Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року в справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19)). При розгляді справи суд зобов`язаний установити: чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси позивача; у чому полягає таке порушення прав; якими доказами воно підтверджується. Залежно від установленого суд повинен вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 22 лютого 2023 року у справі № 757/39521/20-ц. Порушенням вважається такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке; порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково. При цьому позивач, тобто особа, яка подала позов, самостійно визначається з порушеним, невизнаним чи оспорюваним правом або охоронюваним законом інтересом, які потребують судового захисту. Обґрунтованість підстав звернення до суду оцінюються судом у кожній конкретній справі за результатами розгляду позову. До таких висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 02 лютого 2021 року у справі № 925/642/19 (провадження № 12-52гс20). Як на підставу свої вимог, позивач посилається на те, що спірне нерухоме майно вибуло з володіння Київської міської ради та Печерської райдержадміністрації, як органу, якому вищезазначене майно передане до сфери управління, незаконно та без відповідної на те волі, у зв`язку з чим просить його витребувати у відповідача, який на теперішній час є його власником, на підставі статті 387 ЦК України. Посилається, зокрема на те, що квартира, яка є предметом спору, не була приватизована у встановлений законодавством спосіб, отже право приватної власності на неї взагалі не виникало. Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Перший протокол до Конвенції) закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном, а також право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. За статтями 317, 319, 321 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до статті 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. ЦК України передбачено як один із способів захисту порушених прав віндикація або реституція. Віндикація - це витребування своєї речі неволодіючим власником від володіючого невласника. Віндикація - це передбачений законом основний речово-правовий спосіб захисту цивільних прав та інтересів власника майна чи особи, що має речове право на майно (титульного володільця), який полягає у відновленні становища, що існувало до порушення, шляхом повернення об`єкта права власності у володіння власника (титульного володільця) з метою відновлення права використання власником усього комплексу його правомочностей. Майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача - з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК України. Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником (законним володільцем) і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі частини першої статті 388 ЦК України залежить від того, в який спосіб майно вибуло з його володіння. Ця норма передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача. Однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом. Приписи статті 388 ЦК України застосовуються як підстава позову про повернення майна від добросовісного набувача, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом, яке було відчужене третій особі, якщо між власником та володільцем майна не існує жодних юридичних відносин. Відповідно до частини першої статті 388 ЦК України власник має право витребувати своє майно із чужого незаконної володіння незалежно від заперечення відповідача про те, що він є добросовісним набувачем, якщо доведе факт вибуття майна з його володіння чи володіння особи, якій він передав майно, не з їхньої волі. При цьому суди повинні мати на увазі, що власник має право витребувати майно у добросовісного набувача лише у випадках, вичерпний перелік яких наведено в частині першій статті 388 ЦК України. Подібний за змістом правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 21 грудня 2016 року у справі № 6-2233цс16, який надалі підтримано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 05 грудня 2018 року у справі № 522/2202/15-ц (провадження № 14-132цс18). Відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (провадження № 14-208цс18), задоволення вимоги про витребування майна із чужого незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності, відповідає речово-правовому характеру віндикаційного позову та призводить до ефективного захисту прав власника. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна із чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними. Власник з дотриманням вимог статей 387 і 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування оспорювання правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника. Отже, власник, майно якого вибуло з його законного володіння за неукладеним договором, може захистити своє майнове право шляхом пред`явлення віндикаційного позову (про витребування майна із чужого незаконного володіння чи від добросовісного набувача (статті 387, 388 ЦК України)) без оспорювання правочину (правочинів) щодо спірного майна та скасування рішення (рішень) про державну реєстрацію права власності на належне йому майно за іншою (іншими) особою (особами). Аналогічні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2024 року у справі № 204/8017/17 (провадження № 14-29цс23). З матеріалів справи вбачається, що 06.06.2019 року до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно було внесено запис про знищення об`єкта нерухомого майна: квартири [ADDRESS] загальною площею 83,5 кв. м., житловою площею 55,7 кв.м. Згідно п. 4 ч. 1 ст. 346 ЦК України право власності припиняється у разі знищення майна. Відповідно до п. 75 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 1127 від 25 грудня 2015 року, для державної реєстрації припинення права власності на об`єкт нерухомого майна, об`єкт незавершеного будівництва у зв`язку з його знищенням подаються: документ, відповідно до якого підтверджується факт такого знищення; документ, що посвідчує право власності на об`єкт нерухомого майна (крім випадків, коли право власності на такий об`єкт вже зареєстровано в Державному реєстрі прав або коли такі документи було знищено одночасно із знищенням такого об`єкта). Відтак, в силу п. 4 ч. 1 ст. 346 ЦК України, право власності Київської міської ради на квартиру [ADDRESS] загальною площею 83,5 кв. м., житловою площею 55,7 кв.м. було припинено 06.06.2019 року. Позивачем не надано доказів того, що запис про знищення об`єкта нерухомого майна є нечинним чи його скасовано. Заперечуючи проти позову, відповідач посилався на те, що 24.01.2020 року уклав із [PERSON] договір купівлі - продажу, за умовами якого придбав у продавця квартиру [ADDRESS] , яка складається з чотирьох житлових кімнат, житловою площею 76,70 кв.м., загальною площею 161,50 кв.м. 20.02.2020 року, на підставі висновку про технічну можливість поділу об`єкта нерухомого майна (№ ТО-126 від 12.02.2020 року, зробленого ТОВ «Будлідер Парк»), було здійснено державну реєстрацію поділу об`єкта нерухомого майна: квартири [ADDRESS] , яка складається з чотирьох житлових кімнат, житловою площею 76,70 кв.м., загальною площею 161,50 кв.м. За результатом цього поділу, 20.02.2020 року він набув право власності на новий об`єкт нерухомого майна: двокімнатну квартиру [ADDRESS] , загальною площею 78 кв.м., житловою площею 66,4 кв.м., який не має жодного відношення до об`єкта нерухомості, власником якого, як стверджує позивач, є Київська міська рада. Позивач у позові посилається на те, що загальна площа спірної квартири складає 78,0 кв. м (площа неприватизованої квартири [ADDRESS] . Оскільки горищне приміщення житлового будинку є спільною власністю власників квартир та нежитлових приміщень, Печерська районна в місті Києві державна адміністрація зверталась до ОСББ «Каштан-2» щодо розгляду на загальних зборах питання щодо правомірності оформлення права власності на площу горища. Відповідь з цього приводу у матеріалах справи відсутня. Згідно з частинами першою-третьою статті 12, частинами першою п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частина друга статті 78 ЦПК України). Згідно з частиною першою статті 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц). Позивачем не надано суду доказів того, що саме спірне нерухоме приміщення, яке він просить витребувати у відповідача на підставі статей 387, 388 ЦК України, належить Печерській райдержадміністрації та Київській міській раді на праві власності. Таким чином позивач не довів порушення прав та інтересів Печерської райдержадміністрації та Київської міської ради. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги Печерської районної у м. Києві державної адміністрації задоволенню не підлягають. У зв`язку з відмовою у задоволенні позову, понесені позивачем судові витрати відшкодуванню не підлягають відповідно до пункту 2 частини 2 статті 141 ЦПК України.

Outcome: dismissed