Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-28 00:00:00

ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» звернулося до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування\~пред`явлених позовних\~вимог позивачем\~вказано,\~що07.03.2024 року між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] було укладено кредитний договір №6793012, згідно якого відповідач отримав кредит в розмірі 5000,00 грн., строком на 345 днів, зі сплатою процентів за користування кредитними коштами. 30.07.2024 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено Договір факторингу №30072024/2, у відповідності до умов якого ТОВ «Мілоан» передає (відступає)\~ТОВ «ФК\~«ЄАПБ» за\~плату належні йому права Вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «Мілоан» права Вимоги до Боржників, вказаних у Реєстрі боржників. Відповідно до Витягу з Реєстру боржників №1 від 30.07.2024 року до Договору факторингу №30072024/2 від 30.07.2024 року, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до Відповідача в сумі 22950,00 грн., з яких: 5000,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 16125,00 грн. - сума заборгованості за процентами; 575,00 грн. заборгованість за комісією; 1250,00 грн. заборгованість за неустойкою (штраф, пеня). Таким чином, [PERSON] має непогашену заборгованість перед ТОВ «ФК «ЄАПБ» за кредитним договором № [NUMBER] в розмірі 22950,00 грн. Також, 22.02.2024 року між ТОВ «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» та [PERSON] було укладено договір позики №79795981, згідно якого відповідач отримав кредит в розмірі 10000,00 грн., строком на 30 днів, зі сплатою процентів за користування кредитними коштами. 14.06.2021 року між ТОВ «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено Договір факторингу №14/06/21 у відповідності до умов якого ТОВ «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» передає (відступає)\~ТОВ «ФК\~«ЄАПБ» за\~плату належні йому права Вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» права Вимоги до Боржників, вказаних у Реєстрі боржників. 19.07.2024 року між ТОВ «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено додаткову угоду №31 до договору факторингу №14/06/21 від 14.06.2021 року. Відповідно до Витягу з Реєстру боржників №27 від 19.07.2024 року до Договору факторингу №14/06/21 від 14.06.2021 року, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до Відповідача в сумі 40000,00 грн., з яких: 10000,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 30000,00 грн. - сума заборгованості за відсотками. Таким чином, [PERSON] має непогашену заборгованість перед ТОВ «ФК «ЄАПБ» за договором позики №79795981 в розмірі 40000,00 грн. Також, 22.02.2024 року між ТОВ «Слон Кредит» та [PERSON] було укладено кредитний договір №1455156, згідно якого відповідач отримав кредит в розмірі 3200,00 грн., строком на 30 днів, зі сплатою процентів за користування кредитними коштами. 14.10.2024 року між ТОВ «Слон Кредит» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено Договір факторингу №14102024 у відповідності до умов якого ТОВ «Слон Кредит» передає (відступає)\~ТОВ «ФК\~«ЄАПБ» за\~плату належні йому права Вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «Слон Кредит» права Вимоги до Боржників, вказаних у Реєстрі боржників. Відповідно до Витягу з Реєстру боржників від 14.10.2024 року до Договору факторингу №14102024 від 14.10.2024 року, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до Відповідача в сумі 23440,00 грн., з яких: 3200,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 18640,00 грн. - сума заборгованості за відсотками; 1600,00 грн. сума заборгованості за пенею. Таким чином, [PERSON] має непогашену заборгованість перед ТОВ «ФК «ЄАПБ» за кредитним договором №1455156 в розмірі 23440,00 грн. Окрім того, 22.02.2024 року між ТОВ «Маніфою» та [PERSON] було укладено договір позики №6977040, згідно якого відповідач отримав кредит в розмірі 3000,00 грн., строком на 80 днів, зі сплатою процентів за користування кредитними коштами. 11.01.2024 року між ТОВ «Маніфою» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено Договір факторингу №11-01/2024 у відповідності до умов якого ТОВ «Маніфою» передає (відступає)\~ТОВ «ФК\~«ЄАПБ» за\~плату належні йому права Вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «Маніфою» права Вимоги до Боржників, вказаних у Реєстрі боржників. 21.08.2024 року між ТОВ «Маніфою» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено додаткову угоду №7 до договору факторингу №11-01/2024 від 11.01.2021 року. Відповідно до Витягу з Реєстру боржників №6 від 21.08.2024 року до Договору факторингу №11-01/2024 від 11.01.2024 року, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до Відповідача в сумі 12622,50 грн., з яких: 3000,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 5430,00 грн. - сума заборгованості за процентами за користування позикою; 4192,50 грн. сума заборгованості за процентами на прострочену позику. Таким чином, [PERSON] має непогашену заборгованість перед ТОВ «ФК «ЄАПБ» за договором позики №6977040 в розмірі 12622,50 грн. Просить позовну заяву задовольнити. Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав повністю та просив їх задовольнити. Відповідач та його представник в судове засідання не з`явились, позовні вимоги не визнали та просили відмовити в їх задоволенні з підстав, викладених у відзиві на позов. На підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні у справі докази, дійшов до висновку, що позовна заява підлягає частковому задоволенню за наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 07.03.2024 року між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] було укладено кредитний договір №6793012, згідно якого відповідач отримав кредит в розмірі 5000,00 грн., строком на 345 днів, зі сплатою процентів за користування кредитними коштами. 30.07.2024 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено Договір факторингу №30072024/2, у відповідності до умов якого ТОВ «Мілоан» передає (відступає)\~ТОВ «ФК\~«ЄАПБ» за\~плату належні йому права Вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «Мілоан» права Вимоги до Боржників, вказаних у Реєстрі боржників. Відповідно до Витягу з Реєстру боржників №1 від 30.07.2024 року до Договору факторингу №30072024/2 від 30.07.2024 року, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до Відповідача в сумі 22950,00 грн., з яких: 5000,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 16125,00 грн. - сума заборгованості за процентами; 575,00 грн. заборгованість за комісією; 1250,00 грн. заборгованість за неустойкою (штраф, пеня). Таким чином, [PERSON] має непогашену заборгованість перед ТОВ «ФК «ЄАПБ» за кредитним договором № [NUMBER] в розмірі 22950,00 грн. Також, 22.02.2024 року між ТОВ «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» та [PERSON] було укладено договір позики №79795981, згідно якого відповідач отримав кредит в розмірі 10000,00 грн., строком на 30 днів, зі сплатою процентів за користування кредитними коштами. 14.06.2021 року між ТОВ «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено Договір факторингу №14/06/21 у відповідності до умов якого ТОВ «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» передає (відступає)\~ТОВ «ФК\~«ЄАПБ» за\~плату належні йому права Вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» права Вимоги до Боржників, вказаних у Реєстрі боржників. 19.07.2024 року між ТОВ «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено додаткову угоду №31 до договору факторингу №14/06/21 від 14.06.2021 року. Відповідно до Витягу з Реєстру боржників №27 від 19.07.2024 року до Договору факторингу №14/06/21 від 14.06.2021 року, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до Відповідача в сумі 40000,00 грн., з яких: 10000,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 30000,00 грн. - сума заборгованості за відсотками. Таким чином, [PERSON] має непогашену заборгованість перед ТОВ «ФК «ЄАПБ» за договором позики №79795981 в розмірі 40000,00 грн. Також, 22.02.2024 року між ТОВ «Слон Кредит» та [PERSON] було укладено кредитний договір №1455156, згідно якого відповідач отримав кредит в розмірі 3200,00 грн., строком на 30 днів, зі сплатою процентів за користування кредитними коштами. 14.10.2024 року між ТОВ «Слон Кредит» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено Договір факторингу №14102024 у відповідності до умов якого ТОВ «Слон Кредит» передає (відступає)\~ТОВ «ФК\~«ЄАПБ» за\~плату належні йому права Вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «Слон Кредит» права Вимоги до Боржників, вказаних у Реєстрі боржників. Відповідно до Витягу з Реєстру боржників від 14.10.2024 року до Договору факторингу №14102024 від 14.10.2024 року, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до Відповідача в сумі 23440,00 грн., з яких: 3200,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 18640,00 грн. - сума заборгованості за відсотками; 1600,00 грн. сума заборгованості за пенею. Таким чином, [PERSON] має непогашену заборгованість перед ТОВ «ФК «ЄАПБ» за кредитним договором №1455156 в розмірі 23440,00 грн. Окрім того, 22.02.2024 року між ТОВ «Маніфою» та [PERSON] було укладено договір позики №6977040, згідно якого відповідач отримав кредит в розмірі 3000,00 грн., строком на 80 днів, зі сплатою процентів за користування кредитними коштами. 11.01.2024 року між ТОВ «Маніфою» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено Договір факторингу №11-01/2024 у відповідності до умов якого ТОВ «Маніфою» передає (відступає)\~ТОВ «ФК\~«ЄАПБ» за\~плату належні йому права Вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «Маніфою» права Вимоги до Боржників, вказаних у Реєстрі боржників. 21.08.2024 року між ТОВ «Маніфою» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено додаткову угоду №7 до договору факторингу №11-01/2024 від 11.01.2021 року. Відповідно до Витягу з Реєстру боржників №6 від 21.08.2024 року до Договору факторингу №11-01/2024 від 11.01.2024 року, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до Відповідача в сумі 12622,50 грн., з яких: 3000,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 5430,00 грн. - сума заборгованості за процентами за користування позикою; 4192,50 грн. сума заборгованості за процентами на прострочену позику. Таким чином, [PERSON] має непогашену заборгованість перед ТОВ «ФК «ЄАПБ» за договором позики №6977040 в розмірі 12622,50 грн. Отже, судом встановлено, що відповідач не виконав умови договорів, чим порушив право позивача на кошти за кредитним договором та суд вважає, що виниклі спірні правовідносини регулюються наступними нормами права. Пунктом 1 ч.2 ст.11\~ЦК України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. У відповідності до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч.1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно зі ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч.12 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст.12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст.12\~цього Закону є оригіналом такого документа. Згідно з положеннями ст. 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. Згідно із ч.1 ст. 633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Позивач з посиланням на положення ч.1 ст.634\~ЦК України зазначає, що сторони керувалися при укладенні договору даною нормою, яка передбачає, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець. Оскільки умови договорів приєднання розробляються кредитором, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим товариство має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України, можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Згідно зі ст.ст.11, 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринку фінансових послуг» встановлений обов`язок кредитора щодо неухильного дотримання вимог Закону України «Про захист прав споживачів». За змістом положень статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором. При цьому, ч. 4 ст. 18 Закону не містить застереження щодо незастосування зазначених положень п. 5 ч. 3 цієї статті до умови договорів про надання споживчого кредиту. Частинами 5 та 7 статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Вимога про нарахування та сплату відсотків, які є явно завищені, не відповідає передбаченим у ч.3 ст.509 та ч.1, 2 ст.627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми відсотків спотворює їх дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором. Із наведеного суд робить висновки, що позивач як фінансова установа, скориставшись необізнаністю позичальника, діючи з порушенням звичаїв ділового обороту та порушуючи при цьому норми і вимоги діючого законодавства, спонукав у такий спосіб позичальника на укладення договору позики на вкрай невигідних для нього умовах, які Відповідач не міг оцінити належно, у зв`язку зі специфічними умовами та структурою самого договору. Крім того, з огляду на приписи ч.4 ст. 42 Конституції України, участь у договорі споживача як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту щодо сплати споживачем непропорційно великих відсотків за прострочення повернення кредиту. Межі дії принципу свободи договору визначаються законодавством з урахуванням критеріїв справедливості, добросовісності, пропорційності і розумності. При цьому держава має підтримувати на засадах пропорційності розумний баланс між публічним інтересом ефективного перерозподілу грошових накопичень, комерційними інтересами банків щодо отримання справедливого прибутку від кредитування і правами та охоронюваними законом інтересами споживачів їх кредитних послуг (абз. 3 пп. 3.2 п.3 мотивувальної частини Рішення Конституційного\~Суду України\~від 10\~листопада 2011\~року №\~15-рп/2011 у справі про захист прав споживачів кредитних послуг). Окрім цього, як зазначено в рішенні Конституційного суду України від 11.07.13 №7-рп/2013, у випадку нарахування неустойки, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим у п.6 ст.3, ч.3 ст. 509 та ч.1-2 ст.627\~ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності, як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права, суд має право її зменшити. Застосовуючи дану норму, суд зобов`язаний встановити баланс між застосованим до порушника заходом відповідальності у вигляді неустойки й оцінкою дійсного, а не покладеного розміру збитків, заподіяних у результаті конкретного правопорушення. У цьому рішенні Конституційний Суд України дійшов висновку, що умови договору споживчого кредиту, його укладання та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими особа споживача вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності. Виконання державою конституційно-правового обов`язку щодо захисту прав споживачів вимагає від неї спеціального законодавчого врегулювання питань, пов`язаних із забезпеченням дії зазначених принципів у відносинах споживчого кредитування, зокрема щодо встановлення справедливого розміру неустойки за прострочення виконання грошових зобов`язань позичальниками - фізичними особами. Враховуючи вищенаведене, оскільки заявлена позивачем до стягнення заборгованість за нарахованими відсотками за кредитними договорами у розмірі: 16125,00 грн.; 30000,00 грн.; 18640,00 грн.; 5430,00 грн. та 4192,50 грн. не є співрозмірними тілу кредитів у розмірі: 5000,00 грн.; 10000,00 грн.; 3200,00 грн. та 3000,00 грн., тому суд доходить висновку про зменшення розміру відсотків до розміру заборгованості за тілом кредитів, а саме: 5000,00 грн.; 10000,00 грн.; 3200,00 грн. та 3000,00 грн. Суд приходить до переконання, що саме такий розмір відсотків буде справедливим, забезпечить розумний баланс інтересів сторін та є адекватним в контексті даних правовідносин. Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача суми заборгованості по штрафним санкціям, суд приходить до наступного. Стаття 549\~ЦК України передбачає, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Згідно з ч.1 ст. 14 ЦК України, особа може бути звільнена від цивільного обов`язку або його виконання у випадках, встановлених договором або актами цивільного законодавства. Критерії правомірності примусу суб`єкта цивільного права до певних дій (бездіяльності) пов`язуються з тим, що відповідні дії (бездіяльність) мають бути обов`язковими для такого суб`єкта (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 320/8618/15-ц (провадження № 61-4393сво18)). У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем) (пункт 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України). Тлумачення пункту 18 Прикінцевих та\~перехідних положень\~ЦК України свідчить, що законодавець передбачив особливості у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань. Така особливість проявляється: (1) в періоді існування особливих правових наслідків. Таким є період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування; (2) в договорах, на які поширюються специфічні правові наслідки. Такими є договір позики, кредитний договір, і в тому числі договір про споживчий кредит; (3) у встановленні спеціальних правових наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання). Такі наслідки полягають в тому, що позичальник звільняється від відповідальності, визначеної частиною другою статті 625 ЦК України, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. У разі якщо неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Судом встановлено, що кредитні договори були укладені 07.03.2024 року та 22.02.2024 року, відповідно і заборгованість по штрафним санкціям нарахована після 24 лютого 2022 року. Отже до спірних правовідносин підлягають застосуванню вимоги п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України. При цьому суд також враховує, що відповідно до Закону України від 15.03.2022 №2120-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану», розділ «Прикінцеві\~та перехідні\~положення» ЦК\~України доповнено пунктом 18, який передбачає, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється, зокрема, від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24.02.2022 за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Указом Президента України №64/2022від\~24.02.2022 на всій території України введено воєнний стан, строк якого неодноразово продовжувався і який безперервно триває з 24.02.2022 до теперішнього часу. Відтак, суд відхиляє позовні вимоги позивача про стягнення з позичальника штрафу, нарахованого кредитором за прострочення виконання договірних зобов`язань щодо повернення кредитних коштів у погоджені строки, оскільки за змістом ч.2 ст.4 ЦК України, основним актом цивільного законодавства України є саме Цивільний кодекс України. Якщо суб`єкт права законодавчої ініціативи подав до Верховної Ради України проект закону, який регулює цивільні відносини інакше, ніж цей Кодекс, він зобов`язаний одночасно подати проект закону про внесення змін до Цивільного кодексу України. Поданий законопроект розглядається Верховною Радою України одночасно з відповідним проектом закону про внесення змін до Цивільного кодексу України. Так основним регулятором договірних відносин є ЦК України, а не окремі закони, що вбачається з аналізу висновків постанови ВС від 10.10.2018 у справі № 362/2159/15-ц. Водночас, п. 6 Прикінцевих та перехідних положень ЗУ «Про споживче кредитування» встановлено, що у разі прострочення споживачем у період з 01.03.2020 до припинення зобов`язань за договором про споживчий кредит, укладеним до тридцятого дня включно з дня набрання чинності ЗУ "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг", у тому числі того, строк дії якого продовжено після набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг", споживач звільняється від відповідальності перед кредитодавцем за таке прострочення. У тому числі, але не виключно, споживач у разі допущення такого прострочення звільняється від обов`язку сплати кредитодавцю неустойки (штрафу, пені) та інших платежів, передбачених договором про споживчий кредит за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) споживачем зобов`язань за таким договором. Забороняється збільшення процентної ставки за користування кредитом з інших причин, ніж передбачені частиною четвертою статті 1056-1 Цивільного кодексу України, у разі невиконання зобов`язань за договором про споживчий кредит у період, зазначений у цьому пункті. Дія положень цього пункту поширюється, у тому числі, на кредити, визначені частиною другою статті 3 цього Закону. З системного аналізу як приписів п.6 Прикінцевих та перехідних положень ЗУ «Про споживче кредитування», так і п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, вбачається, що відповідні положення ЗУ «Про споживче кредитування» не мають предметом свого правового регулювання правовідносини щодо нарахування пені під час воєнного стану в державі, а стосуються унормування цивільного законодавства у зв`язку з іншими обставинами, а саме прийняття ЗУ "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг". Відтак, суд приходить до висновку, що у даному випадку підлягає застосуванню саме пункт 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України. Таким чином, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача суми заборгованості по штрафним санкціям - є необґрунтованою та задоволенню не підлягає. Відповідно до п.3 ч.2 ст. 141 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial