Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-03 00:00:00

Рух справи 31.10.2022р. до Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська надійшла вказана позовна заява, датована 24.10.2022р., за підписом представника позивача адвоката Негробова О. (діє на підставі ордеру від 01.10.2022р., в якій він просить суд: - стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Український страховий стандарт» 127 400грн невиплаченого страхового відшкодування в межах страхової суми згідно полісу, пеню за період з 03.03.2022 по 05.10.2022р. в сумі 28\~237грн 42коп, інфляційні збитки за період з 03.03.2022 по 05.10.2022р. в сумі 20\~563грн 43коп, 3% річних в сумі 2\~272грн 26коп, - стягнути з [PERSON] різницю між розміром завданої шкоди і страховою виплатою в сумі 131\~932грн 62коп, - стягнути з відповідача [PERSON] 1\~000грн моральної шкоди. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 31.10.2022р. для розгляду зазначеної позовної заяви визначено суддю Покопцеву Д.О. Судом в порядку ч.ч. 6, 8 ст. 187 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) направлялись запити щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) фізичних осіб відповідачів у справі. Ухвалою Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 15.02.2024р. вказаний позов прийнято до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Ухвалою Жовтневого районного суду міста Дніпра від 19.06.2023р. заяву позивача про забезпечення позову задоволено, заборонено державному реєстратору прав на нерухоме майно вчиняти будь-які дії (в тому числі реєстрацію та перереєстрацію права власності, внесення змін, внесення записів про накладання арештів, заборон на відчуження, записів про іпотеку та інші дії, передбачених чинним законодавством), окрім дій по виконанню ухвали суду про забезпечення цього позову щодо 1/3 частини квартири [ADDRESS] , власником якої є [PERSON] (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 18999949). Заочним рішенням від 20.06.2023р. Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська позов [PERSON] до ПАТ «Страхова компанія «Український страховий стандарт», [PERSON] , [PERSON] про стягнення суми страхового відшкодування задоволено частково, стягнуто з ПАТ «Страхова компанія «Український страховий стандарт» на користь [PERSON] 127\~400 гривень невиплаченого страхового відшкодування, за період з 03.03.2022 по 05.10.2022р.р. пеню в сумі 28\~237 гривень 42 копійки, інфляційні збитки в сумі 20\~563 гривні 43 копійки, 3% річних в сумі 2\~272 гривні 26 копійок, судові витрати в сумі 21\~270 гривень 83 копійки, а всього 199\~743 гривні 85 копійок; стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] 131\~932 гривні 62 копійки різниці між розміром завданої шкоди і страховою виплатою, судові витрати в сумі 16\~260 гривень 84 копійки, а всього 148 193 гривні 46 копійок, в іншій частині у задоволенні позову відмовлено. 04.11.2024р. Жовтневим районним судом міста Дніпропетровська отримана заява відповідача [PERSON] про перегляд заочного рішення від 20.06.2023р. Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська. Ухвалою від 02.01.2024р. Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська заочне рішення від 20.06.2023р. було скасовано, справу призначено до судового розгляду. 05.02.2024р. відповідач [PERSON] звернувся до Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська із заявою про скасування заходів забезпечення позову. Ухвалою від 12.02.2024р. Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська відмовлено у задоволенні цієї заяви. 28.02.2024р. представником позивача [PERSON] адвокатом Негробовим О.В. подано клопотання про виклик експерта Дроздова Ю.В. 06.03.2024р. представником відповідача [PERSON] адвокатом Курпіль А.М. через підсистему «Електронний суд» подано клопотання про проведення у справі повторної судової автотоварознавчої експертизи, на вирішення якої просить поставити питання про те, який розмір фактичного матеріального збитку, заподіяного власнику транспортного засобу TOYOTA CAMRY д/н [NUMBER] внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 17.11.2021р. Проведення експертизи просить доручити експертам Дніпропетровського науково дослідного інституту судових експертиз (вул. Січеславська набережна, 17, м. Дніпро, 49000). Експертів попередити про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок та за відмову без поважних причин від виконання покладених на них обов`язків відповідно до ст. ст.384, 385 Кримінального кодексу України. 4. №201/8411/22. У розпорядження експертам направити матеріали цивільної справи. Зобов`язати [PERSON] представити на дослідження експертам автомобіль TOYOTA CAMRY д/н [NUMBER] , сторони на вимогу експертів сприяти в здійсненні покладених на них обов`язків. Висновок № 3312/21 від 17.12.2021 р. судового експерта Дроздова Ю. В. не включати до вихідних даних для судової експертизи. 04.06.2024р. Жовтневим районним судом міста Дніпропетровська отримано клопотання відповідача [PERSON] про витребування в експерта Дроздова Д.А. фотографій належної якості, що містять зображення номеру кузову (VIN) автомобіля марки «TOYOTA CAMRY», вказаного у висновку експерта № 3312/21 (товарознавчої експертизи по визначенню вартості матеріального збитку, заподіяного власнику КТ3) від 17.12.2021р. (знято в судовому засіданні 14.06.2024р.). 04.06.2024р. Жовтневим районним судом міста Дніпропетровська отримано клопотання відповідача [PERSON] про витребування у позивача інформації про СТО (місцезнаходження, організаційно-правова форма діяльності, адреса для листування, контактні телефони), куди він 17.11.2021, після оформлення ДТП, що мало місце 17.11.2021р., за участі автомобіля марки «MITSUBISHI LANCER», державний номерний знак [NUMBER] , під керуванням мене, [PERSON] та автомобіля марки «TOYOTA CAMRY» державний номерний знак [NUMBER] , під його керуванням, своїм ходом доставив автомобіль марки «TOYOTA CAMRY», державний номерний знак [NUMBER] . 13.06.2024р. представником відповідача [PERSON] адвокатом Курпіль А.М. через підсистему «Електронний суд» подано клопотання про витребування в Регіональному сервісному центрі Головного сервісного центру МВС України в Дніпропетровській та Запорізькій областях інформацію, чи здійснював [PERSON] відчуження автомобіля марки «TOYOTA CAMRY XLE», державний номерний знак [NUMBER] , ідентифікаційний номер кузову (VIN) [NUMBER] , у разі здійснення відчуження надати копію договору купівлі-продажу та інших документів, за якими здійснювалося оформлення угоди. 16.09.2024р. представником відповідача [PERSON] адвокатом Курпіль А.М. через підсистему «Електронний суд» подано клопотання про витребування в Регіональному сервісному центрі Головного сервісного центру МВС України в Дніпропетровській та Запорізькій областях копію договору купівлі-продажу та інших документів, за якими [PERSON] здійснювалося відчуження автомобіля марки «TOYOTA CAMRY XLE», державний номерний знак [NUMBER] , ідентифікаційний номер кузову (VIN) [NUMBER] . Представник приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Український страховий стандарт» та відповідач [PERSON] в судове засідання не з`являлися неодноразово, про причини неявки не сповіщували, заяви про розгляд справи без його участі не подавали, відзивів не направили. Позивач, відповідач [PERSON] та їх представники в судовому засіданні не заперечувати проти завершення розгляду справи без їх участі та без фіксації судового засідання технічними засобами. Обґрунтування позовних вимог В позові, зокрема, вказується, що 17.11.2021р., водій [PERSON] керуючи автомобілем марки «MITSUBISHI LANCER», державний номерний знак [NUMBER] , власником якого є відповідач [PERSON] , рухаючись на перехресті вул. Пресової та проїзду Гальченка в м.Дніпро, не надав перевагу в русі, в результаті чого скоїв зіткнення з автомобілем марки «TOYOTA CAMRY», державний номерний знак [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , який рухався по головній дорозі. Постановою від 22.12.2021р. Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 22.12.2021р. відповідача [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Постанова набрала законної сили 04.01.2022р. Транспортний засіб під керуванням [PERSON] був забезпечений ПрАТ "СК "Український страховий стандарт" згідно полісу ОСЦПВ АР 2290581, який діяв на день скоєння ДТП. 24.11.2021р. позивач направив страховику повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду та заяву про виплату страхового відшкодування, які отримана 02.12.2021р. Згідно висновку експерта № 3312/21 від 17.12.2021р., розмір матеріальних збитків, нанесених внаслідок ДТП колісному транспортному засобу марки «TOYOTA CAMRY», державний номерний знак [NUMBER] , складає 261\~932грн 62коп. Позивач наголошує, що збитки в позасудовому порядку йому не компенсовані, через що вважає, що 127 400грн має виплатити страхова компанія в межах полісу, відповідач [PERSON] має виплатити 131\~932грн 62коп як різницю між розміром завданої шкоди і страховою виплатою, а 1 000грн моральної шкоди - відповідач [PERSON] . Щодо правової позиції відповідача [PERSON] . Відповідач вказує на те, що постановою судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська Татарчук Л. О. від 22.12.2021 у справі № 932/10296/21, яка набрала законної сили 04.01.2022р. його було визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, оскільки він 17.11.2021р., керуючи автомобілем марки «MITSUBISHI LANCER», державний номерний знак [NUMBER] , рухаючись на перехресті вул. Пресової та проїзду Гальченка в м.Дніпро, не надав дорогу, в результаті чого скоїв зіткнення з автомобілем марки «TOYOTA CAMRY», державний номерний знак [NUMBER] , під керуванням позивача, який рухався по головній дорозі, чим порушив вимоги п.16.11 ПДР, що призвело до пошкоджень транспортних засобів та матеріальних збитків. Вину в скоєнні ДТП визнає і визнавав. Як вбачається зі схеми місця ДТП, автомобіль марки «TOYOTA CAMRY» має наступні видимі (зовнішні) пошкодження, отримані внаслідок ДТП: пошкодження капоту, бамперу, передньої правої фари, правого крила та радіатора, з місця ДТП автомобіль позивача поїхав власним ходом. Вимоги позивача грунтуються на висновку № 3312/21 від 17.12.2021 р. судового експерта Дроздова Ю. В. (а. с. 53), в якому зазначено, що 30.11.2021р. позивач надав експерту для дослідження автомобіль марки «TOYOTA CAMRY», державний номерний знак [NUMBER] , в пошкодженому стані, після ДТП. В представленому вигляді автомобіль до експлуатації непридатний, втратив споживчі та експлуатаційні якості, потребує відновлювального ремонту. З доданих до висновку фотографій можна зробити висновок про відсутність вищевказаного державного номерного знаку у автомобіля марки «TOYOTA CAMRY», зображеного на них. Як фотографії, так і протокол огляд КТЗ, що є додатком до висновку експерта Дроздова, крім пошкоджень, вказаних на схемі ДТП, містять інші пошкодження, а зокрема, але не виключно: фара ліва, бачок омивача, конденсатор, електровентилятор, розширювальний бачок, шланг підводу повітря, кабель системи паркування, труба бака склоочисника та інші. Враховуючи час, що минув з моменту фіксації пошкодження на місці ДТП та надання автомобіля в розпорядження експерта (13 днів) та той факт, що [PERSON] не був запрошений на огляд автомобіля експертом [PERSON] , вважає, що вказані цим експертом пошкодження суперечать іншим матеріалам справи ЄУН 201/8411/22, а відтак виконаний цим експертом висновок не можна покласти в основу судового рішення. На думку відповідача, експертові надали на огляд не машину, пошкоджену в ДТП 17.11.2021р., оскільки: 1) пошкодження частково не співпадають із тими, що вказали поліцейські при складанні схеми ДТП; 2) експерт вказує, що автомобіль не на ходу, але з місця ДТП позивач поїхав власним ходом; 3) ДТП сталася 17.11.2021р., а автомобіль оглядався лише 30.11.2021р.; 4) у фото на висновку експерта відображений автомобіль без номерних знаків, і немає жодного фото, на якому було б видно і він-код машини, і саму машину в цілому. Тому відповідач виплатив позивачу самостійно 2 600грн франшизи, інші вимоги не визнає за недоведеністю, а страхова компанія самоусунулась від вирішення питання щодо суми страхового відшкодування. Фактичні обставини справи, встановлені судом 17.11.2021р., о 17.20год., водій [PERSON] керуючи автомобілем марки «MITSUBISHI LANCER», державний номерний знак [NUMBER] , власником якого є відповідач [PERSON] , рухаючись на перехресті вул. Пресової та проїзду Гальченка в м.Дніпро, не надав перевагу в русі, в результаті чого скоїв зіткнення з автомобілем марки «TOYOTA CAMRY», державний номерний знак [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , який рухався по головній дорозі. Постановою від 22.12.2021р. Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 22.12.2021р. відповідача [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП (а.с.16). Постанова набрала законної сили 04.01.2022р. Транспортний засіб під керуванням [PERSON] був забезпечений Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Український страховий стандарт» згідно полісу ОСЦПВ АР 2290581, який діяв на день скоєння ДТП (а.с.11). Страхова сума за шкоду майну 130 000грн, з яких 2 600грн франшизи (а.с.14). 24.11.2022р. позивач направив страховику заяву про відшкодування шкоди (а.с.17), копію схеми ДТП (а.с.15), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду та інш. (а.с.189зв), які отримано 02.12.2021р. (а.с.19). Страхова компанія свого представника для огляду автомобіля марки «TOYOTA CAMRY», державний номерний знак [NUMBER] не направила, що учасниками справи не спростовується. Згідно висновку експерта № 3312/21 від 17.12.2021р., розмір матеріальних збитків, нанесених внаслідок ДТП колісному транспортному засобу марки «TOYOTA CAMRY», державний номерний знак [NUMBER] , складає 261 932грн 62коп (а.с.53-75). 15.01.2022р. позивач направив страховику копію постанови Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська про притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП [PERSON] , і копію висновку експерта № 3312/21 від 17.12.2021р. (а.с.20), які отримані 19.01.2022р. (а.с.21). Спричинена ДТП шкода не відшкодована позивачу дотепер. Автомобіль марки «TOYOTA CAMRY», державний номерний знак [NUMBER] , яким керував позивач, проданий 18.07.2023р. іншій особі (т.2, а.с.47), його стан та місцезнаходження зараз невідоме. В судовому засіданні допитаний експерт [PERSON] , який пояснив, що має стаж експертної роботи з 1998р. Він оглядав колісний транспортний засіб марки «TOYOTA CAMRY», на СТО, в присутності позивача. Відповідач [PERSON] на огляд запрошувався, але не прибув. Не пам`ятає, чи був на транспортному засобі номерний знак. Ідентифіковував його по він-коду. Є ушкодження, які виявляються лише після того, як зняли з автомобіля певну запчастину, поверхнєво їх може буть і не видно. При огляді транспортний засіб розбирався, всі ушкодження описувались, робились фотознімки. Про кримінальну відповідальність під час підготовки свого висновку обізнаний, перевіряв особу власника автомобіля і належність йому автомобіля. Фото, на якому одночасно видно і він-код, і автомобіль з цим він-кодом в цілому, зробити технічно неможливо, адже позначка він-коду невеликого розміру порявняно з автомобілем. Мотиви, з яких виходить суд при розгляді цієї справи та застосовані ним норми права Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. За змістом ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як передбачено ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до п. 1 та п. 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Згідно з ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. За змістом ст.ст. 15, 16 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Пунктами 8, 9 ч. 2 ст. 19 ЦК України передбачено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі (п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України). Частиною першою статті 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України). Відповідно до частини третьої статті 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором. Згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи. Аналіз пункту 32.7 частини першої статті 32 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», статті 22, абзацу третього пункту 3 частини першої статті 988, статей 1166, 1187, 1194 ЦК України, пунктів 1.6, 8.6, 8.6.1, 8.6.2 Методики дає можливість дійти висновків, що власник пошкодженого внаслідок ДТП транспортного засобу має право на відшкодування у повному обсязі завданої йому майнової шкоди. При цьому, якщо цивільна відповідальність заподіювача шкоди була застрахована, але розміру страхового відшкодування не вистачає для повного відшкодування завданої майнової шкоди, у тому числі й у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком, то в такому разі майнова шкода у вигляді втрати товарної вартості транспортного засобу повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду, в загальному порядку (постанова Верховного Суду від 04 грудня 2019 року у справі № 359/2309/17) Верховний суд у складі судової палати Касаційного цивільного суду у своїй Постанові №686/17155/15-ц від 03 жовтня 2018 року підтримав правовий висновок викладений у Постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі №6-691цс15, де було зазначено, що правильним є стягнення із винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати). На підставі цього висновку Верховний Суд визначив, що страховик за договором обов`язкового страхування відповідає у межах страхового ліміту за мінусом фізичного зносу, а за решту - безпосередній винуватець. Ч.1 ст.612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, установлений договором або законом. Порядок та умови виплати страхового відшкодування, внаслідок настання страхового випадку, за участю транспортного засобу, забезпеченого полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, регламентовано спеціальним законом Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Згідно ст. 36 зазначеного Закону, за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня. За положеннями ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом Згідно з ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, Згідно з ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Тобто збитками є фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені особою, або які мають бути нею зроблені, та упущену вигоду. При цьому, вказані витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано пов`язані з відновленням порушеного права особи, а саме, без здійснення таких витрат є неможливим відновлення порушеного права особою. Для відповідальності у деліктних правовідносинах має бути наявний склад цивільного правопорушення: шкода; протиправна поведінка особи; причинний зв`язок між шкодою і протиправною поведінкою; вина особи. Отже, цивільно-правова деліктна відповідальність це забезпечений державним примусом обов`язок відповідальної особи відшкодувати потерпілому заподіяну шкоду. Аналіз положень ст. 1166 ЦК України дозволяє дійти висновку про те, що загальною підставою деліктної відповідальності є протиправне, винне діяння заподіювача шкоди (цивільне правопорушення), яке містить такі складові: протиправна поведінка особи, настання шкоди, причинний зв`язок між ними та вина заподіювача шкоди. Протиправною у цивільному праві вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи (див. постанову Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 26.09.2018 у справі № 0909/4190/12, провадження № 61-32639св18). Під шкодою розуміється майнова шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права. Причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стає об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за вини заподіювача шкоди (умислу або необережності). Відсутність будь-якої з цих умов є підставою для звільнення особи від відповідальності, якщо інше не встановлено законом. Розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини, якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. Отже, відсутність вини у завданні шкоди повинен доводити сам завдавач шкоди. Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. При цьому особа, яка заявляє вимоги щодо відшкодування майнової шкоди доводить лише факти заподіяння такої шкоди (див. постанову Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 09.04.2024 у справі № 584/947/20, провадження № 61-10387св22). Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її заподіювача, коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Враховуючи вищенаведене, вина водія у вчиненому кримінальному правопорушенні не має правового значення для вирішення справи щодо виплати страхового відшкодування. Як вбачається з матеріалів справи позивач через свого представника повідомив відповідача про настання страхового випадку та звернувся із заявою про виплату страхового відшкодування. Верховний Суд України 03.12.2014 при розгляді цивільної справи № 6-183цс14 зробив правовий висновок, відповідно до якого законом не покладається на позивача обов`язок доказування вини відповідача в заподіянні шкоди, він лише\~повинен довести факт заподіяння такої шкоди відповідачем та її розмір. Слід також зауважити, що обов`язок щодо звернення до страховика про виплату страхового відшкодування установлений законом для надання страховику можливості перевірити обставини ДТП власними силами і запобігти необґрунтованим виплатам. Факт настання страхового випадку ніким у справі не оспорюється та зафіксований правоохоронними органами (позиція Верховний Суд у справі № 500/2095/15 у постанові від 10.01.2019). Судом безперечно встановлено, що внаслідок ДТП, що сталася 17.11.2021р., позивачу як власнику автомобіля марки марки «TOYOTA CAMRY», державний номерний знак [NUMBER] , спричинена матеріальна шкода внаслідок технічного пошкодження автомобіля. Відповідач [PERSON] свою вину у скоєнні ДТП не заперечував і не заперечує. Він оспорює розмір матеріальних збитків, визначений висновком експерта № 3312/21 від 17.12.2021р., в сумі 261 932грн 62коп. В обгрунтування своїх заперечень проти цього висновку відповідач вказував, що 1) пошкодження частково не співпадають із тими, що вказали поліцейські при складанні схеми ДТП; 2) експерт вказує, що автомобіль не на ходу, але з місця ДТП позивач поїхав власним ходом; 3) ДТП сталася 17.11.2021р., а автомобіль оглядався лише 30.11.2021р.; 4) у фото на висновку експерта відображений автомобіль без номерних знаків, і немає жодного фото, на якому було б видно і він-код машини, і саму машину в цілому. Експерт Дроздов Ю.В. який виконав висновок експерта № 3312/21 від 17.12.2021р. на замовлення позивача, пояснив, що не всі пошкодження є видимі на стадії оформлення ДТП, що встановив особу власника і встановив автомобіль за він-кодом, що обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок. Підстав для призначення повторної експертизи, передбачених ч.2 ст. 113 ЦПК України в судовому засіданні не встановлено. Крім того, не заперечується сторонами, автомобіль проданий, його стан та місцезнаходження невідоме. Єдині фото пошкодженого автомобіля, які можна надати експертові для повторного дослідження за матеріалами справи, виконував експерт Дроздов Ю., а сам відповідач вказує, що на цих фото інша машина, не позивача. Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (постанова Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц). Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у рішенні від 23.08.2016 у справі «Дж. К. та інші проти Швеції» зазначив, що «у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування «поза розумним сумнівом» («beyond reasonable doubt»). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням «балансу вірогідностей». Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри». Такі тези викладено та застосовано, зокрема, у постанові Верховного Суду від 21.09.2022 у справі № 275/732/17 (провадження № 61-15117св21). Відтак слід стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Український страховий стандарт» 127 400грн невиплаченого страхового відшкодування в межах страхової суми згідно полісу, а також за період з 03.03.2022 по 05.10.2022р.р. пеню в розмірі 28\~237грн 42коп, інфляційні збитки в розмірі 20\~563грн 34коп, 3% річних в сумі 2\~272грн 26коп, всього 178 473 грн 02коп, відповідача [PERSON] 131 932грн 62коп як різницю між розміром завданої шкоди і страховою виплатою (з урахуванням сплаченої франшизи). У стягненні моральної шкоди, понесеної наслідок ДТП, з відповідача [PERSON] як власника транспортного засобу «MITSUBISHI LANCER», державний номерний знак [NUMBER] , мотивованої тим, що він як власник джерела підвищеної небезпеки не намагався сприяти вирішенню питання відшкодування шкоди позивачу іншими відповідачами, суд вважає необхідним відмовити за недоведеністю. Тому позов слід задовольнити частково. Щодо судових витрат Згідно з п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Тому витрати позивача, понесені на сплату судового збору за подання позовної заяви та послуг експерта, покласти на відповідачів пропорційно сумі задоволених позовних вимог до кожного і стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Український страховий стандарт» 1 784грн 73коп (178473,02х3114,06/311405,64), з [PERSON] 1 319грн 73коп (131 932,62х3114,06/311405,64). Судовий збір за подання заяви про забезпечення позову в сумі 536грн 80коп стягнути з відповідача [PERSON] . Згідно положень ч. ч. 1 - 4 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з\~правничою допомогою\~адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний\~опис робіт\~(наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути\~співмірним\~із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може,\~за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частини п`ята та шоста статті 137 ЦПК України). Згідно з ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Частиною 8 ст. 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц (провадження 14-382цс19) зазначено наступне: «Положеннями\~статті 59 Конституції України\~закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон № 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI). Відповідно до статті 19 Закону № 5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є: - надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; - складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; - представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: - розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; - розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті\~суд\~може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу,\~які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків\~\~тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Підсумовуючи, можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх\~дійсність; 2)\~необхідність; 3)\~розумність\~їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Із запровадженням з 15 грудня 2017 року змін до ЦПК України законодавцем принципово по новому визначено роль суду у позовному провадженні, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами у справі, та не може діяти на користь будь-якої із сторін, що не відповідатиме основним принципам цивільного судочинства. Відповідно до пунктів 1, 2, 4, 5, 6, 12 частини третьої статті 2 ЦПК України основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, верховенство права; повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом; змагальність сторін; диспозитивність; пропорційність; відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення. Зі змісту статей 10, 11, 12, 13 ЦПК України в узагальненому вигляді, при вирішенні цивільного спору, у тому числі і при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат, суд керується Конституцією України, законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовує інші правові акти, враховує завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами, особливості предмета спору та ціну позову, складність справи, її значення для сторін та час, необхідний для розгляду справи, покладення доведення обставин, які мають значення для справи, саме сторонами, права яких є рівними, як і покладення саме на кожну сторону ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій та з урахуванням меж заявлених вимог та заперечень та обсягу поданих доказів. При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (частина перша статті 182 ЦПК України). Тобто,\~саме зацікавлена сторона\~має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що\~виключає ініціативу суду\~з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін\~без відповідних дій з боку такої сторони. Це підтверджується і такими нормами ЦПК України. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Принцип змагальності\~знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності. Схожі висновки щодо підтвердження витрат, пов`язаних з оплатою професійної правничої допомоги, зроблені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18), постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 753/15687/15-ц, від 26 вересня 2018 року у справі № 753/15683/15, постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18 червня 2019 року у справі № 910/3929/18 та інших». Суд враховує, що відповідно до ч. 1, 3 ст. 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи. Так, позивач під час розгляду справи користувався правничою допомогою адвоката Негробова О.В. на підставі укладеного між сторонами Договору про надання правової допомоги від 23.05.2022р. (а.с.78-81), ордер серії АЕ № 1113293 від 01.09.2022 р. (а.с.82). Згідно з актом приймання виконаних робіт/послуг № 1 від 18 лютого 2023 року до вказаного договору в період з 23.05.2022 по 14.06.2023р.р. позивач отримав наступну правничу допомогу: аналіз поданих документів та надання усної консультації, складання і направлення засобами поштового та електронного зв`язку до Нацбанку України, МТСБУ, відповідачів скарг, заяв, вимог; складання та подання позовної заяви тощо. Вартість отриманої правової допомоги становить 29\~000грн. На підтвердження оплати послуг за вказаним актом надано квитанції. Суд бере до уваги, що як зазначено у постанові Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № № 922/445/19 витрати на надану професійну правничу допомогу у разі\~підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості\~підлягають розподілу за результатами розгляду справи\~незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено\~стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. Суд бере до уваги те, що відповідач своїм правом на подачу письмових пояснень чи заперечень, а також на звернення з клопотанням про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката не скористався, хоча положеннями п. 6 ст. 137 ЦПК України обов`язок доведення неспівмірності відповідних витрат покладено саме на нього. Разом з тим, суд враховує, що метою стягнення витрат на правничу допомогу є не тільки компенсація стороні, на користь якої ухвалене рішення, понесених збитків, але й спонукання сторони утримуватися від вчинення дій, що в подальшому спричиняють необхідність поновлення порушених прав та інтересів позивача. Водночас стягнення витрат на професійну правничу допомогу не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу (див. постанову Верховного Суду від 30.01.2023 № 910/7032/17). Велика Палата Верховного Суду вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію\~реальності\~адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію\~розумності\~їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (п. 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19). Нормами процесуального законодавства передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат як їх\~дійсність, обґрунтованість,\~розумність\~і\~співмірність\~відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін (п.п. 33-34, 37 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 у справі № 910/12876/19). У додатковій постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18.02.2022 у справі № 925/1545/20 вказано, що для вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховувати:\~складність\~справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);\~час, витрачений адвокатом\~на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; пов`язаність цих витрат із розглядом справи; обґрунтованість та\~пропорційність\~предмета спору; ціну позову,\~значення\~справи для сторін;\~вплив результату\~її вирішення на репутацію сторін, публічний інтерес справи; поведінку сторони під час розгляду справи (зловживання стороною чи її представником процесуальними правами тощо); дії сторони щодо досудового врегулювання справи та врегулювання спору мирним шляхом. Верховний Суд у справах № 905/1795/18 та № 922/2685/19 зауважував, що\~суд не зобов`язаний\~присуджувати\~стороні, на користь якої відбулося рішення,\~всі\~його\~витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial