Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-22 00:00:00

У грудні 2024 року позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» звернулося до Подільського районного суду м. Києва з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором. Заочним рішенням Подільського районного суду м.Києва від 07.04.2025 позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до [PERSON] було задоволено та стягнуто з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» суму заборгованості за кредитним договором №101874185 від 27.01.2022, укладеним з ТОВ «Мілоан», у розмірі 20054,00 грн., а також судовий збір у розмірі 3 028 грн. Ухвалою Подільського районного суду м.Києва від 16.05.2025 заочне рішення Подільського районного суду м.Києва від 07.04.2025 було скасоване, а справу призначено до розгляду по суті за правилами спрощеного позовного провадження. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 27 січня 2022 року між відповідачем та ТОВ «Мілоан», правонаступником якого є ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів», укладено договір позики №101874185, на підставі якого відповідачем отримано кошти в розмірі 20 000 грн., строком на 30 днів із сплатою процентів за користування кредитом. Посилаючись на те, що кредитор виконав своє зобов`язання по видачі кредиту шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок відповідача, але останнім кредит не погашається, правонаступник первісного кредитора звернувся до суду з даним позовом, у якому просив стягнути з [PERSON] суму заборгованості за Кредитним договором №101874185 в розмірі 20 054,00 грн., з яких: - 20 000,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; - 54, 00 грн. - сума заборгованості за відсотками; - 0,00 грн. - заборгованість за комісією. У Відзиві на позовну заяву представник відповідача - адвокат Таран В.А. заперечував проти задоволення позову. Зазначив, що позивач висловлює припущення щодо укладення кредитного договору. Втім, [PERSON] заперечує факт укладення кредитного договору в електронній формі. Матеріали справи не містять відомостей про те, що [PERSON] проходив ідентифікацію, відсутня відповідь особи про прийняття пропозиції (акцепту), відсутнє підтвердження вчинення електронного правочину, яке повинен був отримати позичальник при укладенні договору, відсутні докази створення відповідачем особистого кабінету в ІТС товариства. Звертав увагу суду на те, що матеріали справи не містять відомостей про те, що відповідачу надавався якийсь одноразовий ідентифікатор, за допомогою якого відповідач міг би укласти кредитний договір в електронній формі. Матеріали справи не містять інформацію про умови видачі кредиту, в свою чергу, паспорт споживчого кредиту не є частиною кредитного договору. Як на підставу для відмови у задоволенні позову представник позивача посилався також на те, що матеріали справи не містять доказів переказу кредитних коштів на картковий рахунок відповідача. Доказами зарахування коштів могли бути лише первинні бухгалтерські документи, зокрема, виписка про рух коштів по картковому рахунку відповідача. Вважає, що додані до позовної заяви роздруковані розрахунки заборгованості є необґрунтованими, оскільки сам розрахунок заборгованості є внутрішнім документом фінансової установи та не містить відомостей, що дозволили б перевірити, чи передавалися в дійсності кошти позичальнику в кредит. Крім того, позивачем не надано детального розрахунку за складовими кредитної заборгованості, яку просить стягнути з Відповідачки, зокрема простроченої заборгованості за процентами із зазначенням, за який період була нарахована та за якою відсотковою ставкою. У Відзиві представник відповідача посилається також на те, що матеріали справи не містять доказів на підтвердження переходу права грошової вимоги до Позивача за Договором факторингу. У судове засідання представник позивача не з`явився, просив справу розглядати без його участі. У судовому засіданні представник відповідача просив відмовити у задоволенні позову, вказуючи на те, що [PERSON] заперечує факт укладення договору, а позивач не надає докази зарахування коштів на картковий рахунок відповідача, не доводить розмір заборгованості та правильність її нарахування. Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, заслухавши пояснення представника відповідачки, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов такого висновку. Судом встановлено, що 16 липня 2024 року між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] укладено кредитний договір № 101874185 (а.с.4-8). Даний кредитний договір було укладено [PERSON] в електронному кабінеті позичальника, який створено в системі товариства, шляхом верифікації відповідача. Вищевказаний електронний договір укладений сторонами шляхом ідентифікації позичальника та використання ним електронного цифрового підпису одноразовим ідентифікатором, що узгоджується з вимогами законодавства. Без здійснення всіх цих дій договір між [PERSON] та ТОВ «Мілоан» не були б укладені. Тобто, для укладання кредитного договору №101874185 від 27.01.2022 року відповідачем вчинено ряд дій без здійснення яких договір не був би укладеним, що в свою чергу підтверджує укладання кожного вказаного договору в електронній формі. Так, частиною першою статті 205 ЦК України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. Згідно ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Положеннями ст. 639 ЦК України передбачено, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Згідно п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (п. 12 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»). За правилом ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. 16 липня 2024 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу №16072024, за умовами якого до ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» перейшло право вимоги до [PERSON] за кредитним договором №101874185 від 27 січня 2022 року (а.с.10-13). Відповідно до витягу з реєстру боржників до договору факторингу № 16072024 від 16 липня 2024 року загальна сума заборгованості становить 20 054,00., з яких: заборгованість за основною сумою боргу у розмірі 20 000грн.; сума заборгованості за відсотками у розмірі 54,00 грн.; сума заборгованості за комісією у розмірі 0,00грн. (а.с.13). Посилаючись на те, що ТОВ «Мілоан» зарахувало кредитні кошти на ім`я [PERSON] , а відповідач свої зобов`язання щодо повернення кредитних коштів не виконує, у зв`язку з чим утворилась заборгованість за кредитним договором, позивач звернувся до суду з даним позовом. Констатуючи даним судовим рішенням факт укладення кредитного договору, що доводиться доказами у справі, суд не може констатувати факт зарахування коштів [PERSON] та, відповідно, встановити факт наявності чи відсутності заборгованості за договором. Так, відповідно до п.1.1 кредитного договору кредитодавець зобов`язується на умовах, визначених цим договором, надати позичальнику грошові кошти у сумі 20 000 грн. Відповідно до п. 2.1. Договору Товариство надає кредит у безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту за реквізитами платіжної картки Клієнта. Втім, звертаючись до суду з даним позовом, позивач не надав доказів на підтвердження перерахування відповідачу коштів по кредитним договором - розрахункового документа (платіжного доручення, меморіального ордеру, тощо) або виписки з банківського рахунку, які б відповідали вимогам ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». Більше того, реквізитів повного карткового рахунку позичальника (на який мало бути здійснено перерахування кредитних коштів) в матеріалах справи не міститься. Відтак, суд не може вважати доведеними ті обставини, що первісний кредитор дійсно здійснив перерахування коштів на картковий рахунок [PERSON] . Позивач, отримавши заяву про перегляд заочного рішення, яка фактично ґрунтувалася на тому, що в матеріалах справи відсутні докази зарахування коштів на рахунок [PERSON] , маючи можливість заявити клопотання про витребування доказів у банку - емітента картки до початку розгляду справи після скасування заочного рішення, клопотання про витребування доказів до суду не подав. Натомість, позивач обмежився позицією, що не володіє та не може володіти оригіналами первинних документів (касовими та меморіальними) на отримання кредитних коштів з тих причин, що не є первісним кредитором. За відсутності доказів про здійснення перерахунку коштів первісним кредитором або доказів про надходження коштів на картковий рахунок [PERSON] , складається ситуація, коли позивач просить суд припускати, що кошти дійсно були зараховані [PERSON] у зазначеній сумі, дійсно надійшли у вказану позивачем дату, лише

Outcome: dismissed