Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-16 00:00:00

У червні 2025 до суду звернувся [PERSON] з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 27.08.2011 року сторони зареєстрували шлюб. Підставою для розірвання шлюбу є відсутність взаєморозуміння та різні погляди на життя. Сторони разом не проживають, спільного господарства не ведуть, фактично шлюбні відносини між ними припиненні. Подальше примирення, спільне проживання і збереження шлюбу є неможливим та суперечить інтересам як позивача, так і відповідача. Шлюб існує лише формально, оскільки з травня 2019 року сторони проживають окремо. Потреба у наданні строку на примирення відсутня. Неповнолітніх чи малолітніх дітей від шлюбу немає. Ухвалою суду від 13.06.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Позивач у судове засідання не з`явився, у позовні заяві просив суд позов задовольнити та розірвати шлюб, розгляд справи здійснити у відсутність сторони позивача. Відповідачка у судове засідання не з`явилася, суду надала заяву у якій позов визнала, розгляд справи просила здійснити у її відсутність. Судом установлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції Вінницької області з 27.08.2011, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (свідоцтво на 6 а.с.). Відповідно до статті 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Статтею 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та щодо його розірвання. Відповідно до частини першої статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. У частині першій статті 55 СК України встановлено, що дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Положеннями частин третьої та четвертої статті 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно із частиною другою статті 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Виходячи з того, що збереження сім`ї і подальше спільне проживання подружжя є неможливим, сторони спільного господарства не ведуть, не підтримують подружніх відносин, а продовження шлюбу буде суперечити інтересам позивача, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягнення 1211,20 грн судових витрат. На підставі викладеного та

Outcome: approved