Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-30 00:00:00

13 лютого 2025 року ТОВ «КФ.ЮА» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення кредитної заборгованості. Позовні вимоги мотивовані тим, що, 13.01.2021 р. між ТОВ «КФ.ЮА» та [PERSON] укладено договір про надання позики на умовах фінансового кредиту №00021012441 відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 7\~050,00 грн. грн., строком 30 днів, тобто до 11.02.2021 р. За користування кредитними коштами відповідач мав сплатити позивачу проценти виходячи з базової процентної ставки, яка відповідно до договору становить 1,00 %. Процентна ставка у разі користування кредитом пожа межами строку дії договору 2,50% в день. Позивач свої умови виконав та надав відповідачу грошові кошти, що стверджується актом про видачу грошових коштів. Однак, всупереч умовам кредитного договору відповідач не виконав свого зобов`язання, не здійснивши погашення заборгованості. Заборгованість відповідача за кредитним договором №00021012441 становить 36\~681,73 грн. , з яких : 7\~050,00 грн. заборгованість за тілом кредиту; 1\~079,23 грн. інфляційне збільшення (за період 12.02.2021-23.02.2022); 2\~115,00 грн. процентів; 26\~437,50 грн. проценти поза межами строку дії договору (за період 12.02.2021-11.07.2021р.). Оскільки відповідач свої зобов`язання за умовами кредитного договору не виконує та ухиляється від їх виконання, позивач звернувся до суду із вказаним позовом у якому просить стягнути зазначену суму заборгованості, а також судовий збір за подання позову. Ухвалою судді від 14.03.2025 р. відкрито провадження у справі, яку вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Представник позивача у судове засідання не з`явився, однак у позовній заяві розгляд справи просив проводити за його відсутності, проти заочного розгляду справи не заперечував. Представник відповідача адвокат Сакун В.А. надав відзив на позов, відповідно до якого зазначив , що позивач ТОВ КФ.ЮА звернувся до суду із позовом про стягнення заборгованості за договором позики. Позовними вимогами вимагається стягнути з відповідача на користь позивача за Договором про надання позики на умовах фінансового кредиту №00021012441 від 13.01.2021 року у розмірі 36681.73 грн, з яких 7050 грн тіло кредиту, 1079.23 інфляційне збільшення, 26437.50 проценти поза межами строку дії договору, проценти 2115.00 грн. Так, відповідачка не оспорює обставини, що вона отримала 13.01.2021 року готівкою грошові кошти 7050 у приміщення відповідача за адресою [ADDRESS] , відділення 13. Потребою для позики була необхідність витрат на лікування внучки відповідачки. З умовами Договору заборгованість має сплачена у строку до 11.02.2021 року. У строк до 11.02.2021 року відповідачка намагалась відвідати відділення №13, за адресою [ADDRESS] для повернення позики. Однак, виявила, що відділення установи не працювало, а інший відомостей куди внести кошти відповідачка не мала, так як не була проінформована про це. Після цього на протязі 2021 року відповідачка пробувала знайти відділення відповідача для внесення грошу, але пошуки інформації та відділення не надали результату. На місці відділенні 13 вже працював інший магазин, та інформації про ТОВ КФ.ЮА не надавали. Зазначені обставини надають підстави стверджувати, що відсутня вина відповідача у неповерненні грошей. А поведінка позивача створювала штучні умови неможливості повернення боргу, що розтягнуло тривалість часу, в тому числі поза межі строку позовної давності. Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 83 ЦПК України позивач повинен був надати докази на підтвердження кредитної заборгованості, зокрема первинні документи, у тому числі виписку з особового рахунку, разом з поданням позовної заяви. Відповідно до п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року № 14 « Про судове рішення у цивільній справі», встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, якщо позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. Крім того, сума процентів значно більшою аніж тіло кредиту, а тому суд вправі зменшував розмір санкції, з огляду на неналежну поведінку позивача, який створив умови для неповернення боргу. Згідно з умовами Кредитного договору, факт укладення якого не заперечується відповідачем, реальна річна номінальна та пільгова відсоткова ставка за користування кредитом становить 365% річних, що є непомірним тягарем для споживача фінансових послуг. Позивач просить суд стягнути відсотки у розмірі, що значно перевищує розмір заборгованості за тілом кредиту, а отже змістовне навантаження встановлення таких відсотків полягає не в компенсаційний, а в каральній, штрафній функції, при цьому, сума нарахованих в такому порядку відсотків є очевидно непропорційною до суми зобов`язання, та не відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права і принципам, встановленим у п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України Конституційний Суд України зазначив, що з огляду на ч. 4 ст. 42 Конституції участь у договорі споживача як слабшої сторони, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту (рішення КСУ від 11.07.2013 р.№ 7-рп/2013). На підставі викладеного, представник відповідача просить застосувати строк позовної давності; відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог. Представник відповідача адвокат Сакун В.А. у судовому засіданні повідомив , що відповідач [PERSON] про час, дату та місце розгляду справи повідомлена належним чином , просив розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги не визнав, вказуючи, що [PERSON] дійсно отримав від позивача кредитні кошти у сумі, яка вказана у позовній заяві. Разом із тим позивачем заявлені несправедливі вимоги щодо стягнення суми кредитної заборгованості особливо в частині нарахування процентів за користування кредитом. Крім того вважав, що позов подано з пропуском строків позовної давності. Просив відмовити у задоволенні позову. Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 13.01.2021 р. між ТОВ «КФ.ЮА» та [PERSON] укладено договір про надання позики на умовах фінансового кредиту №00021012441 відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 7 050,00 грн., строком 30 днів, тобто до 11.02.2021 р. Згідно п.3.1 даного договору, Товариство на умовах цього договору та правил надає клієнту грошові кошти у сумі визначені п.5 договору, а клієнт в свою чергу зобов`язується повернути грошові кошти у встановлений цим договором строк та сплатити проценти згідно відсоткової ставки за кожен день користування, визначеної п.5 даного договору. Кредит надається Позичальнику на визначені ним особисто цілі. Згідно п.4.3 вказаного договору, клієнт зобов`язаний погасити заборгованість не пізніше останнього дня дії договору, зазначеного у розділі 5 цього договору. Із п.п.5 п.5 даного договору вбачається, що загальний розмір кредиту 7\~050,00 грн.; строк дії договору з 13.01.2021 по 11.02.2021; процентна ставка в день 1,00; процентна ставка в день, у разі користування кредитом поза межами строку дії договору 2,50. Крім того, даним договором визначено, що сторони погодились, що у випадку користування кредитом поза межами строку дії договору, вказаного у п.п.5 п.5 Договору, умови щодо нарахування процентної ставки в день ( п.п.12 п.5 Договору) не застосовується, а застосовується розмір процентної ставки в день визначений у п.п.13 п.5 Договору. Під процентною ставкою, яка застосовується в разі користування Кредитом поза межами строку дії Договору ( п.п.12) п.5 Договору), маються на увазі проценти в розумінні ч.2 ст.625 ЦК України. Таким чином , у разі не повернення позики у визначені Договором строки, позивач має право стягнути заборгованість з урахуванням відсотків (ч.2 ст.625 ЦК України).При цьому сторони дійшли згоди , що зміни передбаченої ЦК України відсоткової ставки та встановленні її на рівні 912,50 % річних (2,50 %х 365 днів). Відповідач погодився із даними умовами договору, що підтверджується його підписом у ньому. Також суд враховує, що представник відповідача у судовому засіданні не заперечував проти укладення відповідачем із позивачем вказаного договору на умовах, які вказані вище. ТОВ «КФ.ЮА» свої зобов`язання з приводу надання грошових коштів виконало повністю, кошти за договором в сумі 7\~050,00 грн. були надані відповідачу, що підтверджується актом про видачу грошових коштів, який підписаний представником позивача та відповідачем, що не заперечується у судовому засіданні представником відповідача. Суд вважає безпідставними доводи представника відповідача про те, що відповідач не мала можливості сплачувати кошти за кредитним договором у зв1язку з відсутністю відділення позивача за попереднім місцем розташування. Суд зазначає, що інформація про позивача наявна у загально доступному інформаційному просторі , у кредитному договорі зазначена адреса позивача -03057 м.Київ, вул. Вадима Гетьмана, 6А, офіс 602, у паспорті споживчого кредиту зазначений номер контактного телефону позивач, електронна пошта та адреса офіційного веб-сайту позивача (а.с.5,6). В судовому засіданні представником відповідача не надано жодного доказу звернення відповідача до позивача з питання неможливості внесення коштів за кредитним договором. Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України Згідно статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Згідно ст. 526 ЦК Українизобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цьогоКодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України). Відповідно дост. 610 цього Кодексупорушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. Відповідно до статті 1050 ЦК Україниякщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно достатті 62 5цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно достатей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно достатті 1048цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 546 та ст. 549 ЦК Українивиконання зобов`язання забезпечується, зокрема, неустойкою, яка визначається як пеня та штраф і є грошовою сумою або іншим майном, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобов`язання (п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст.549 ЦК України). Відповідно до ст.536 ЦК Україниза користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами.Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Згідно із частиною другоюстатті 625 ЦК Українив разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Вирішуючи заявлені позовні вимоги, з урахуванням наведених вище обставин суд зазначає наступне. Судом встановлено, що відповідач належним чином не виконував взяті на себе зобов`язання за таким кредитним договором щодо повернення кредиту, процентів за користування ним, внаслідок чого у нього утворилась заборгованість, яку відповідач повинен сплатити на користь позивача. Вирішуючи питання про розмір такої заборгованості суд вказує, що за розрахунком заборгованості ТОВ «КФ.ЮА» за договором №00021012441 становить 36 681,73 грн. , з яких : 7 050,00 грн. заборгованість за тілом кредиту; 1 079,23 грн. інфляційне збільшення (за період 12.02.2021-23.02.2022); 2 115,00 грн. процентів; 26 437,50 грн. проценти поза межами строку дії договору (за період 12.02.2021-11.07.2021р.).Згідно розрахунку позивача проценти поза межами строку дії договору розраховані із застосуванням ч. 2 ст. 625 ЦК України. Виходячи з викладеного, з відповідача необхідно стягнути заборгованість по тілу кредиту - 5099 грн. та 2044,10 грн процентів, які нараховані за користування вказаним кредитом. Стосовно стягнення заборгованості за відсотками поза межами строку дії договору за період з 12 лютого 2021 року по 11 липня 2021 року у розмірі 26\~437,50 грн., суд приходить до наступного. У договорі сторони погодили та встановили розмір процентів поза межами строку кредитування відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України у розмірі 2,50 % вдень. З 12 лютого 2021 року позивач почав нарахування відсотків за ставкою 2,50 % від суми несвоєчасно повернутого кредиту за кожний день користування, як міру відповідальності за невчасне виконання своїх зобов`язань. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 квітня 2023 року у справі № 910/4518/16 зазначено, що загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Одним з принципів цивільного права є компенсація майнових втрат особи, що заподіяні правопорушенням, вчиненим іншою особою. При цьому компенсаторний характер процентів, передбаченихстаттею 625 ЦК України, не свідчить про те, що вони є платою боржника за «користування кредитом» (тобто можливістю правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу). Такі проценти слід розглядати саме як міру відповідальності. На відміну від процентів за «користування кредитом», до процентів річних, передбачених зазначеною статтею, застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність. Також слід мати на увазі, що, на відміну від розміру процентів за «користування кредитом», розмір процентів як відповідальності за прострочення виконання грошового зобов`язання може бути зменшений судом. Сторони не можуть домовитися про те, що в разі прострочення повернення кредиту позичальник сплачує кредитору проценти саме як міру відповідальності, зокрема в тому ж розмірі, в якому він сплачував проценти як плату за наданий кредит, або в іншому розмірі. Водночас така домовленість за правовою природою є домовленістю про сплату процентів річних у визначеному договором розмірі на підставістатті 625 ЦК України, і цей розмір може зменшити суд. З урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, та, зокрема, зазначених вище критеріїв, суд може зменшити загальний розмір відсотків річних як відповідальності за час прострочення грошового зобов`язання. У постанові Верховного Суду від 09 квітня 2024 року по справі № 355/4646/22 Верховний Суд вказав, що колегія суддів не відступає від висновків про те, щостаттею 625 ЦК Українипередбачено право сторін за домовленістю погодити у договорі інший розмір процентів річних, ніж встановлений цією нормою, чи від висновків, що проценти річних відповідно до частини другоїстатті 625ЦК України неє неустойкою,а підтверджує попередні висновки Верховного Суду про те, що розмір указаних процентів (визначених договором у тому числі) може бути зменшено, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення, відповідно до частини третьоїстатті 551 ЦК України. У постанові від 18 березня 2020 року усправі №902/417/18 Велика Палата Верховного Суду виснувала, що зогляду на компенсаційний характерзаходів відповідальностіу цивільному праві,з огляду на принципирозумності,справедливості та пропорційності,суд запевних умов може зменшити розмір як неустойки,штрафу,так і відсотків річних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 ЦК України,оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери кредитора. Отже,з урахуванням конкретних обставин справи,які мають правове значення, та,зокрема,зазначених критеріїв,суд може зменшити загальний розмір відсотків річних як відповідальності за час прострочення грошового зобов`язання. Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що зменшення судом заявлених до стягнення штрафних санкцій чи відсотків, нарахованих на підставі статті 625 ЦК України, є правом, а не обов`язком суду і може бути реалізоване ним у кожному конкретному випадку, за наслідками оцінки обставин справи та наданих учасниками справи доказів. Тому в питаннях підстав для зменшення розміру штрафних санкцій чи відсотків, нарахованих на підставі статті 625 ЦК України, не може бути подібних правовідносин, оскільки кожного разу суд вирішує це питання на власний розсуд з огляду на конкретні обставини, якими обумовлене таке зменшення. У постанові від 18 березня 2020 року Велика Палата Верховного Суду, вирішуючи питання щодо зменшення розміру відсотків річних, нарахованих на підставі статті 625 ЦК України, врахувала фактичні обставини справи № 902/417/18. У даному конкретному випадку суд не вбачає підстав для зменьшення розміру процентів поза межами строку дії кредитного договору, відповідач, підписуючи договір, погодилася на встановленнія процентів у розмірі 2,5 % поза межами строку дії договору .Крім того , з боку відповідача не було жодних дій з повернення чи часткового повернення кредиту. Виходячи з викладеного суд приходить до висновку по стягнення з відповідача процентів з 12 лютого 2021 року по 11 липня 2021 року у розмірі 26 437,50 грн. Щодо позовних вимог про стягнення із відповідача інфляційних втрат у розмірі 1079,23 грн., суд зазначає наступне. У постанові Верховного Суду України від 27 січня 2016 року у справі № 6-771цс15, від висновку в якій не відступала Велика Палата Верховного Суду, зазначено, що за змістом статті 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Оскільки відповідач прострочив виконання грошового зобов`язання, то за змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України на вимогу кредитора він зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також проценти від простроченої суми боргу. Перевіривши вимоги позивача про стягнення вказаних інфляційних втрат, суд вважає, що, з огляду на вищезазначені приписи ч. 2 ст. 625 ЦК України, вимоги про стягнення інфляційних витрат є обґрунтованими та таким, що підлягають задоволенню. Отже, загальний розмір заборгованості за кредитним договором становить становить 36 681,73 грн. , з яких : 7 050,00 грн. заборгованість за тілом кредиту; 1 079,23 грн. інфляційне збільшення (за період 12.02.2021-23.02.2022); 2 115,00 грн. процентів; 26 437,50 грн. проценти поза межами строку дії договору (за період 12.02.2021-11.07.2021р.). Вирішуючи заяву представника відповідача про застосування позовної давності, суд виходить з наступного. Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України). Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частини третя та четвертастатті 267 ЦК України). Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовної вимоги. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє у задоволенні позову через його необґрунтованість. Лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла, і про це зробила заяву інша сторона спору, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем. Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач (частини перша та другастатті 264 ЦК України). Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується (частина третя вказаної статті). Отже, переривання перебігу позовної давності передбачає, що внаслідок вчинення певних дій (або підтвердження визнання боржником боргу чи іншого обов`язку, або подання кредитором позову до одного чи кількох боржників) перебіг відповідного строку, що розпочався, припиняється. Після такого переривання перебіг позовної давності розпочинається заново з наступного дня після підтвердження визнання боржником боргу чи іншого обов`язку або після подання кредитором позову до одного чи кількох боржників. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Згідно п.1 ч.2 ст.258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п`ятастатті 261 ЦК України). Згідно умов спірного договору позика надана 13.01.2021 р., проценти нараховуються за кожен день користування , а строк виконання договору - 11.02.2021 року. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12-ц (провадження № 14-10цс18) зроблено висновок про те, що оскільки договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок відповідача повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право позивача вважається порушеним з моменту порушення відповідачем терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) відповідачем обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу. У разі порушення позичальником терміну внесення чергового платежу, передбаченого договором (прострочення боржника), відповідно до частини другоїстатті 1050 ЦК Україникредитодавець до спливу визначеного договором строку кредитування вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини кредиту, що залишилася, і нарахованих згідно зістаттею 1048 ЦК України, але не сплачених до моменту звернення кредитодавця до суду, процентів, а також попередніх невнесених до такого моменту щомісячних платежів у межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. Невнесені до моменту звернення кредитора до суду щомісячні платежі підлягають стягненню у межах позовної давності, перебіг якої визначається за кожним з платежів окремо залежно від настання терміну сплати кожного з цих платежів. Таким чином перебіг позовної давності у даних правовідносинах, що виникли між сторонами, розпочався з 12.02.2021 року, коли відповідач не здійснив оплату за договором позики у визначений договором строк. Однак 02 квітня 2020 року, тобто ще до укладення вказаного договору, набув чинності Закон України від 30 березня 2020 року №540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», відповідно до якогорозділ «Прикінцеві положення» ЦК Українидоповнено пунктом 12, за змістом якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями257,258,362,559,681,728,786,1293цьогоКодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу «COVID-19», із подальшими змінами, на усій території України установлено карантин з 12 березня 2020 року, згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 20 травня 2020 року №392, враховуючи зміни, внесені постановою Кабінету Міністрів України від 17 червня 2020 року № 500. Тобто, з березня 2020 року строки позовної давності продовжені. Постановою Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року №651 відмінено з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 р. на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2. Відповідно до приписівп. 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки позовної давності продовжуються на строк дії зазначеного стану. Варто зауважити, що при обчисленні періоду нарахування пені, інфляційних втрат та 3% річних, беруться до уваги строк спеціальної позовної давності для вимоги про стягнення пені (1 рік) та строків загальної позовної давності для вимоги про стягнення тіла кредиту, процентів та інфляційних втрат та 3 % річних (3 роки). Позивач звернувся до суду 13 лютого 2025 року, тобто у межах загального (трирічного) строку позовної давності, а з урахуванням вказаних обставин щодо продовження строків позовної давності у зв`язку із введенням на всій території України спочатку карантину, а потім надзвичайного стану. Таким чином строки позовної давності позивачем у даній справі не порушені. Враховуючи викладене, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню на суму 36\~681,73 грн, яка підлягає стягненню з відповідача, оскільки відповідачем порушені умови кредитного договору та норми цивільного законодавства України, Згідно вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 3\~028,00 грн.

Outcome: approved