Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-30 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] , про стягнення аліментів на неповнолітню дитину та аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку. У позові вказувала, що 05.06.2024 року зареєструвала шлюб з [PERSON] , який розірваний рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 04.12.2024 року у справі №347/1914/24. [INFO] від зазначеного шлюбу народився син, [PERSON] , який проживає з нею. Посилалася на те, що до народження дитини відповідач обіцяв надавати допомогу у його утриманні. Однак, одразу після народження сина самоусунувся від своїх батьківських обов`язків. Батьки відповідача допомогли їй у придбані ліжечка та візочка для онука і надалі будь-яка допомога з боку батька припинилась. Відповідач перестав навіть відповідати на дзвінки та повідомлення колишньої дружини. Вона не має можливості працювати, оскільки дитина ще зовсім маленька, а допомога на дитину, яка виплачується державою, незначна. Коштів не вистачає для забезпечення дитини всім необхідним. Відповідач офіційно не працює, але постійно їздить на заробітки за кордон, є працездатним, іншої сім`ї не має. Просила стягувати з [PERSON] на її користь: аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/3 частини від усіх видів його заробітків (доходів) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дати пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття: аліменти на її утримання у розмірі 1/8 частини від усіх його заробітків (доходів) щомісячно, починаючи з дати пред`явлення позову і до досягнення сином [PERSON] , [INFO] , трирічного віку; понесені нею судові витрати на правову допомогу у розмірі 3000,00 гривень. Позивачка [PERSON] у судове засідання не з`явилася, належно повідомлена про дату, час та місце розгляду справи по суті, про що є відомості в матеріалах справи. До початку судового розгляду справи по суті представник позивачки адвокат Герегова Н.І. надіслала суду заяву, просила справу розглянути за їх відсутності, позовні вимоги підтримують повністю. Також у матеріалах справи наявна заява позивачки [PERSON] про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує повністю, щодо винесення заочного рішення не заперечує. У зустрічному позові відмовити. У судове засідання відповідач [PERSON] не з`явився, належно повідомлений про дату, час та місце розгляду справи по суті, про що є відомості в матеріалах справи. До початку судового засідання надіслав через систему «Електронний суд» заяву, у якій повідомив, що позовні вимоги [PERSON] не визнає, зустрічний позов просить прийняти до спільного розгляду з первісним позовом, залучити в якості третьої особи на боці позивача Центр надання адміністративних послуг Вашківецької міської ради Вижницького району Чернівецької області та витребувати повний витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян актового запису про реєстрацію народження [PERSON] , [INFO] . Судове засідання просив проводити без його участі. Ухвалою суду від 14.03.2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження, розгляд справи по суті призначено на 11.00 год. 10.04.2025 року. Копію ухвали про відкриття провадження у справі з додатками відповідач [PERSON] отримав 14.03.2025 року, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа на електронну адресу [INFO] , яку він в подальшому вказує у своїх клопотаннях від 17.03.2025 року та від 07.04.2025 року, а також у зустрічному позові від 23.04.2025 року, поданому через систему «Електронний суд». 23.04.2025 року, тобто з пропуском встановленого судом п`ятнадцятиденного строку для подання відзиву, відповідач [PERSON] звернувся в суд із зустрічним позовом про оспорення батьківства, копію якого того ж дня надіслав представникові позивача адвокату Гереговій Н.І. Ухвалою суду від 29.04.2025 року зустрічний позов [PERSON] повернуто відповідачу. 01.05.2025 року, тобто з пропуском встановленого судом п`ятнадцятиденного строку для подання відзиву, відповідач [PERSON] повторно звернувся в суд із зустрічним позовом про оспорення батьківства, у якому просив поновити строк на його подання, копію якого того ж дня надіслав представнику позивача адвокату Гереговій Н.І. Ухвалою суду від 13.05.2025 року відмовлено у поновленні пропущеного строку для пред`явлення зустрічного позову та повернуто відповідачу його зустрічний позов про оспорення батьківства. Постановою Чернівецького апеляційного суду від 11.06.2025 року ухвалу Вижницького районного суду від 29.04.2025 року скасовано, справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції. Ухвала суду від 13.05.2025 року, якою відмовлено у поновленні пропущеного строку для пред`явлення зустрічного позову та повернуто відповідачу його зустрічний позов про оспорення батьківства відповідачем у апеляційному порядку не оскаржувалася, а отже набрала законної сили. Ухвалою суду від 31.07.2025 року відмовлено у задоволенні клопотання відповідача [PERSON] , про залучення до участі у справі третьої особи та залишено без задоволення його клопотання про витребування доказів. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, дійшов висновку, що позов [PERSON] підлягає частковому задоволенню з таких підстав. На підтвердження позовних вимог про стягнення аліментів на неповнолітню дитину та її утримання позивачкою [PERSON] та її представником адвокатом Гереговою Н.І. надано такі докази: копію витягу з Реєстру територіальної громади №2025/000305220 від 09.01.2025 року, згідно якого - місце проживання [PERSON] , [INFO] значиться зареєстрованим за адресою: [ADDRESS] ; копію свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 21.01.2025 року Центром надання адміністративних послуг Вашківецької міської ради Вижницького району Чернівецької області, згідно якого - [INFO] народився [PERSON] , батьками якого зазначені [PERSON] та [PERSON] ; копію витягу з Реєстру територіальної громади №2025/001633985 від 04.02.2025 року, згідно якого - місце проживання [PERSON] , [INFO] значиться зареєстрованим за адресою: [ADDRESS] ; копію рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 04.12.2024 року по цивільній справі №347/1914/24 (провадження №2/357/5815/24), яким розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , який був зареєстрований 05.06.2024 року Аджарською службою цивільного реєстру Агентства розвитку державних сервісів Грузії, актовий запис №77243001545. Рішення набрало законної сили 06.01.2025 року. На спростування позовних вимог відповідач [PERSON] доказів не надав. Вирішуючи позовну вимогу про стягнення аліментів на неповнолітню дитину Суд застосовує такі норми права. Відповідно до ст.18 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20.11.1989 року (ратифікована Україною 27.02.1991 року), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 3 ст.181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. У статті 182 СК України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Відповідно до ч.1 ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Частиною 1 ст.191 СК України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. З досліджених у судовому засіданні належних та допустимих доказів судом установлено, що неповнолітній син сторін [PERSON] , [INFO] проживає з позивачкою та знаходиться на її матеріальному утриманні, відповідач допомоги у необхідному розмірі на його утримання не надає. Дані обставини відповідачем не спростовані. Враховуючи зазначені вимоги закону, виходячи із засад справедливості та захисту прав неповнолітньої дитини, беручи до уваги вимоги ч.2 ст.182 СК України, Суд дійшов висновку, що з [PERSON] необхідно стягувати аліменти на користь позивачки [PERSON] на утримання неповнолітнього сина [PERSON] у розмірі 1/3 частки його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення ним повноліття. Тому позовна вимога про стягнення аліментів на неповнолітню дитину обґрунтована та підлягає задоволенню із стягненням з відповідача в дохід держави судового збору відповідно до вимог п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України. Вирішуючи вимогу про стягнення аліментів на утримання дружини на підставі ст.84 СК України, яку позивачка обґрунтовує вихованням дитини та неможливістю працювати, суд дійшов такого висновку. У частині 2 ст.84 СК України закріплено, що дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Згідно ч.4 ст.84 СК України, право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Частиною 3 ст.12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У п.3 ч.2 ст.129 Конституції України закріплено основні засади судочинства, однією з яких є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до вимог ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Аналіз норм матеріального та процесуального права дає підстави для висновку, що позивачка [PERSON] повинна надати докази, що підтверджують наявність юридичних складових - певних умов, які дають підстави для виникнення аліментних зобов`язань у чоловіка - батька дитини на підставі ст.84 СК України, зокрема: - проживання з нею дитини, яка не досягла трьох років; - походження дитини від чоловіка (кровне споріднення); - здатність чоловіка надавати матеріальну допомогу. Для виникнення у дружини права на аліменти від її чоловіка-батька дитини потрібна сукупність вказаних вище фактів. З урахуванням наведених вище вимог закону, досліджених судом доказів та встановлених на їх підставі обставин, Суд дійшов висновку, що: позивачкою доведено належними та допустимими доказами факт проживання з нею їх спільної з відповідачем дитини - [PERSON] , [INFO] ; всупереч вимогам ст.ст.12, 81 ЦПК України позивачкою суду не надано належних, допустимих, достовірних і достатніх доказів на доведення наявності можливості надавати таку матеріальну допомогу відповідачем. Тобто Судом установлено, що позивачкою не виконано обов`язок з доведення належними, достатніми та допустимими доказами наявності обставин, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог, а саме наявності юридичних складових - сукупності певних умов, які дають підстави для виникнення аліментних зобов`язань на її утримання чоловіка на підставі ст.84 СК України. Враховуючи наведені вище вимоги закону, досліджені докази та встановлені на їх підставі обставин, Суд дійшов висновку, що позовна вимога [PERSON] , про стягнення на підставі ст.84 СК України аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років необґрунтована і задоволенню не підлягає. Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Щодо стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу необхідно зазначити таке. Відповідно до вимог ч.3 ст.133, ч.2 ст.137, ст.141 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі. На підтвердження вище вказаних обставин суду надані: заявлений у позовній заяві попередній розрахунок судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 3000,00 грн; договір про надання правової допомоги без № від 25.02.2025 року, укладений між адвокатом Гереговою Н.І. та позивачкою [PERSON] на представництво її інтересів по всім справам, які по`вязані чи можуть бути по`вязані із захистом та відновленням порушених, оспорюваних, невизнаних її прав та законних інтересів з питань, визначених п.3.1 Договору - з питань пред`явлення позову про стягнення аліментів на дитину та на утримання дружини; розрахунок гонорару за надану правову допомогу від 25.02.2025 року, згідно якого - адвокатом надано юридичні послуги на суму 3000,00 грн, а саме: попередня консультація щодо спору - 0,5 год, вартістю 500,00 грн; опрацювання наданих документів, вивчення законодавства, аналіз судової практики, вивчення правових позицій Верховного Суду, підготовка відзиву на позовну заяву, засвідчення копій, відправлення до суду та сторонам - 2,5 год., вартістю 2500,00 гривень. ордер серії СЕ №1106351, виданий 25.02.2025 року адвокатом Гереговою Н.І. позивачці [PERSON] на підставі договору про надання правової допомоги без № від 25.02.2025 року у Вижницькому районному суді та Чернівецькому апеляційному суді; копію квитанції до прибуткового касового ордеру №41 від 25.02.2025 року, згідно якої -адвокат Герегова Н.І. прийняла від [PERSON] 3000,00 грн гонорару згідно договору на правову допомогу від 25.02.2025 року. Враховуючи складність справи та виконані адвокатом Гереговою Н.І. роботи (надані послуги) по написанню позовної заяви та завіряння копій документів, а також надання клопотання про розгляд справи за відсутності позивачки та її представника, кількість задоволених позовних вимог (половина), суд дійшов висновку, що з відповідача підлягають стягненню на користь позивачки витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 1000,00 гривень. На підставі ст.ст.84, 180-183, 191 СК України,

Outcome: partial