Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-30 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до Деснянського районного суду міста Києва із позовом до відповідачки [PERSON] про стягнення 3 % річних та інфляційні втрати. Подану позовну заяву обґрунтовано тим, що позивачка мала депозит в Кредитній спілці «Аккорд», яка в подальшому збанкротувала. Разом з тим, з метою повернення грошових коштів, КС «Аккорд», в рахунок повернення коштів з депозиту, уступила позивачці право вимоги до боржниці [PERSON] за кредитним договором. На підставі викладеного, позивачка просить стягнути з відповідачки в порядку ст. 625 ЦК України індекс інфляції та 3 % річних за період з 26.07.2012 по 30.12.2024 в сумі 19102,99 грн. за користування кредитними коштами. Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 11.03.2025 позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення недоліків. Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 24.03.2025 відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням сторін. В судовому засіданні позивачка [PERSON] подану позовну заяву підтримала, просила позов задовольнити з викладених підстав. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про час та місце судового розгляду повідомлялася належним чином, що підтверджується поштовим повідомленням, яке повернулося до суду з відміткою відділення поштового зв`язку «адресат відсутній за вказаною адресою» та оголошенням на офіційному сайті «Судова влада». Відповідно до постанови КЦС ВС від 10.05.2023 № 755/17944/18 (61-185св23) довідка поштового відділення з позначкою про неможливість вручення судової повістки у зв`язку «адресат відсутній за вказаною адресою» вважається належним повідомленням сторони про дату судового розгляду, зазначене свідчить про умисне неотримання судової повістки. Відповідачка не скористалася процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву, а також доказів на підтвердження своїх заперечень, та за відсутності доказів поважності причин неподання учасниками розгляду заяв по суті справи, суд вирішує справу за наявними письмовими матеріалами, що відповідає положенню частини восьмої статті 178 ЦПК України. Відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України, у разі неявки у судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності з повідомленням причин неявки, ненадання відповідачем відзиву на позовну заяву, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи вищевикладене, відповідно до ч.3 ст. 211, ч.4 ст.223, ч.1 ст.280, ст.281 ЦПК України, суд ухвалив розглядати справу за відсутності відповідачки на підставі наявних у ній даних і доказів та ухвалити заочне рішення. Вислухавши вступне слово позивачки, дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що 07.02.2011 Деснянський районний суд міста Києва ухвалив заочне рішення у справі № 2-720/11 за позовом КС «Аккорд» до [PERSON] , яким позов задовольнив. Стягнув з [PERSON] на користь КС «Аккорд» заборгованість за кредитом в сумі 4751,70 грн., судовий збір 47,51 грн. та витрати на інформаційно - техніче забезпечення розгляду справи в сумі 120,00 грн. Вказане заочне рішення не оскаржувалось та набрало законної сили. 26.07.2012 між первісним кредитором КС «Аккорд» та новим кредитором [PERSON] укладено договір № 26/7 про відступлення права вимоги та виконання зобов`язань. Відповідно до п. 1.1. договору № 26/07 від 26.07.2012, первісний кредитор - КС «Аккорд», відступило належне право грошової вимоги до боржників за договорами, що зазначені в реєстрі боржників, на загальну суму 115684,82 грн., а новий кредитор приймає зазначене право грошової вимоги та на цю ж суму погашає первісному кредитору кредити його позичальників за договорами, що зазначені в реєстрі боржників, за рахунок вкладу, що зберігається у первісного кредитора, згідно договорів по залученню внеску (вкладу) членів кредитної спілки на депозитний рахунок № Т/319270-03.11.07 від 03.11.2007; № Т/319270-30.10.07 від 30.10.2007; Т/319270/2-03.11.07 від 03.11.2007 на ім`я нового кредитора. 17.02.2020 на підставі ухвали Деснянського районного суду міста Києва від 17.02.2020, замінено сторону виконавчого провадження, а саме стягувача у виконавчому листі № 2-720/11, який виданий Деснянським раойнним судом міста Києва з КС «Аккорд» на [PERSON] 02.06.2023 головним державним виконавцем Деснянського ВДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) Жиглій В.М. відкрито виконавче провадження № [NUMBER] з примусового виконання виконавчого листа № 2-720/11 від 16.03.2011, виданий Деснянським районним судом міста Києва про стягнення з [PERSON] на користь КС «Аккорд» заборгованість у розмірі 4751,70 грн., судовий збір 47,51 грн., та витрати на інформаційно - техніче забезпечення у розмірі 120,00 грн. Відповідно до змісту постанови про відкриття виконавчого провадження № [NUMBER], стягувачем є [PERSON] , боржник - [PERSON] . Згідно листа Десняснького ВДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) від 05.02.2025 № [NUMBER] зазначено, що 30.12.2024 на депозитний рахунок відділу надійшли кошти від боржника, в рахунок сплати боргу в розмірі 5680,20 грн., з яких кошти в розмірір 4919,21 грн. - борг, який перерахований на реквізити стягувача, кошти в розмірі 491,92 грн. перераховані в рахунок сплати виконавчого збору та кошти в розмірі 269,07 грн. перераховані в рахунок сплати витрат виконавчого провадження. 29.01.2025 державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39 ЗУ «Про виконавче провадження». Позивачка, звертаючись із вказаним позовом, просила стягнути з відповідачки на свою користь в порядку ст. 625 ЦК України 3 % річних та інфляційні втрати за невиконання рішення суду, за період з 26.07.2012 по 30.12.2024 у розмірі 19102,99 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно з ч.2 ст. 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Відповідно до ч. 5 ст. 11 ЦК України у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Згідно з ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак, норми розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України). Отже, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Норми цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Такий правовий висновок зроблено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.05.2018 у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18), у якій відступлено від правових висновків, зроблених Верховним Судом України у постановах від 20.01.2016 у справі № 6-2759цс15, який полягав у тому, що правовідносини, що виникають з приводу виконання судових рішень, врегульовані Законом України «Про виконавче провадження», і до них не можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільну-правову відповідальність за невиконання грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК України); та від 02.03.2016 у справі № 6-2491цс15, який полягав у тому, що дія статті 625 ЦК України поширюється на порушення грошового зобов`язання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду, а частина п`ята статті 11 ЦК України не дає підстав для застосування положень статті 625 ЦК України у разі наявності між сторонами деліктних, а не зобов`язальних правовідносин. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10.04.2018 у справі № 910/10156/17 вказала, що норми статті 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань, та погодилася з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 01.06.2016 у справі № 3-295гс16, за змістом яких грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, а й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством. Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 04.06.2019 у справі № 916/190/18 (провадження № 12-302гс18). За змістом ч.2 ст. 625 ЦК України три проценти річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору. Проценти, передбачені статтею 625 ЦК України, за своєю правовою природою є відшкодуванням кредитору понесених втрат за несвоєчасне повернення грошових коштів, а відтак відрізняються від процентів, які підлягають сплаті за правомірне користування грошовими коштами, що свідчить про відсутність подвійного стягнення при нарахуванні трьох процентів річних від простроченої суми, включаючи нараховані проценти за користування коштами, встановленими договором. В постанові Об`єднаної Палати Верховного Суду від 05.07.2019 у справі № 905/600/18, зроблено правовий висновок про те, що враховуючи положення частини другої статті 625 ЦК України, нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції, а також трьох процентів річних є правом кредитора, яким останній наділений в силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу. Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідачка не виконувала тривалий час рішення суду, яким стягнуто заборгованість за кредитним договором, відтак у позивачки наявне право на стягнення відповідно до статті 625 ЦК України трьох процентів річних та інфляційних втрат внаслідок прострочення виконання грошового зобов`язання. Щодо періоду стягнення в порядку статті 625 ЦК України 3 процентів річних та інфляційні втрати, який заявлений позивачкою, а саме: з 26.07.2012 по 30.12.2024 за 12,5 років, суд приходить до наступного висновку. Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України), а тому 30.12.2024 (дата остаточного погашення заборгованості, стягнутої за судовим рішенням) і є датою, коли зобов`язання відповідача припинилося. Загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Одним з принципів цивільного права є компенсація майнових втрат особи, що заподіяні правопорушенням, вчиненим іншою особою. Відповідно до Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану», який був прийнятий 15.03.2022та набрав чинності 17.03.2022, розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено пунктом 18 такого змісту: «18. У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Відповідно до правового висновку Верховного Суду щодо застосування пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у подібних правовідносинах (постанова від 31 січня 2024 року у справі № 183/7850/22 (провадження № 61-14740св23)), де вказано, що «Законодавець передбачив особливості у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань. Така особливість проявляється: (1) в періоді існування особливих правових наслідків. Таким є період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування; (2) в договорах на які поширюються специфічні правові наслідки. Такими є договір позики, кредитний договір, і в тому числі договір про споживчий кредит; (3) у встановленні спеціальних правових наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання). Такі наслідки полягають в тому, що позичальник звільняється від відповідальності, визначеної частиною 2 статті 625 ЦК, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Аналогічні висновки Верховного Суду щодо застосування норми пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у подібних правовідносинах, що викладені у постановах від 07.08.2024 у справі № 759/7103/23 (провадження № 61-5216св24), від 13.03.2024 у справі № 350/711/22 (провадження № 61-9733св23). З огляду на вище викладене та приймаючи до уваги вказані правові висновки Верховного Суду, суд приходить до висновку, що з відповідачки на користь позивачки підлягає стягненню в порядку статті 625 ЦК України 3 % річних (1414,13 грн.) та інфляційні втрати (10408,99 грн.) за період з 26.07.2012 по 23.02.2022 (3500 днів). Отже, загальна сума заборгованості в порядку статті 625 ЦК України, яка підлягає стягненню з відповідачки на користь позивачки становить 11823,12 грн., відтак позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, розмір судового збору, який підлягає стягненню з відповідачки на користь позивачки, становить 749,63 грн. (11823,12*1211,20/19102,99). На підставі викладеного,

Outcome: partial