Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-31 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «ЮНІТ КАПІТАЛ» (далі - позивач) звернулося до Солом`янського районного суду м. Києва з позовом до[PERSON] (далі - відповідач), про стягнення заборгованості у сумі 45885,80 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 31.01.2023 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідачем було укладено кредитний договір № 559590076. За вказаним кредитним договором відповідачу перераховано 9000 грн. За договором № 28/1118-01 від 28.11.2018 ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» відступило ТОВ «Таліон плюс» право вимоги до відповідача на суму 23893,40 грн. (реєстр прав вимог № 225 від 18.04.2023). 31 липня 2024 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» укладено договір факторингу № 31/0724-01, згідно якого право вимоги до відповідача перейшло до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» на суму 45885,80 грн. 02 грудня 2024 року ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та позивач уклали договір факторингу № 02/12/24-У згідно якого право вимоги до відповідача перейшло до позивача на суму 45885,80 грн. Позивач просить стягнути з відповідача заборгованість у сумі 45885,80 грн., з яких 8999,90 грн. - заборгованість по кредиту; 36885,90 грн. - заборгованість по несплаченим відсотків за користування кредитом. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 19.02.2025 відкрито спрощене позовне провадження у справі з повідомленням (викликом) сторін в якій відповідачу в порядку ст. 178 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) встановлено 15-денний строк для подання відзиву з викладенням заперечення проти позову. Від представника відповідача, адвоката Мусієнко О.О. до суду надійшов відзив, в якому відповідачем позов визнається частково, а саме заборгованість за тілом кредиту та відсотки спів мірно до суми кредиту. Представником відповідача вказав на явну не співмірність нарахованих відсотків, що ставить відповідача у явно нерівне становище поряд із позивачем. 22 липня 2025 року представник позивача в судове засідання не з`явився, про дату час і місце судового засідання повідомлявся належним чином. У позовній заяві позивачем заявлено клопотання про розгляд справи за відсутності представника позивача. Не заперечує проти заочного розгляду справи та винесення заочного рішення. Представник відповідача у судовому засіданні підтримала правову позицію викладену у відзиві та просила відмовити у задоволенні позову. Після дослідження доказів судом оголошено про перехід до стадії ухвалення судового рішення та відповідно до ч. 1 ст. 244 ЦПК України оголошено дату та час проголошення судового рішення 01.08.2025, 15-00. Заслухавши представника відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд встановив такі фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що відповідачем укладено 31.01.2023 з ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» кредитний договір № 559590076. ЗУ а.2.1., 2.3. договору вказано, що кредитодавець зобов`язується надати позичальникові кредит у вигляді кредитної лінії, в розмірі кредитного ліміту на суму 10900 грн а умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом відповідно до умов, зазначених у цьому договорі, додатках до нього та Правилах надання грошових коштів у позику. Кредитодавець надає пзичальнику перший транш за договором в сумі 9000 грн 00 коп. одразу після укладення договору, орієнтовна дата повернення якого 10.02.2023. У п. 8.11. договору вказано, що орієнтовна загальна вартість кредиту складе 10890 грн. та буде включати в себе загальні витрати за кредитом у вигляді процентів за користування Кредитом у розмірі 1890 грн. та суму кредиту у розмірі 9000 грн. Відповідні умови про дубльовані також у паспорті споживчого кредиту, де зокрема вказано, що орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача за весь строк користування кредитом (у т.ч. тіло кредиту, проценти, комісії та інші платежі) 1180 грн. За вказаним кредитним договором відповідачу перераховано 9000 грн. на підставі платіжного доручення від 31.01.2023 №04989afe-e14c-4305-abba-f08900ecd4b4. Відповідач визнає отримання грошових коштів за вказаним договором. У матеріалах міститься довідка ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» згідно якої встановлено., що відповідач за кредитним договором № 559590076 сплатила всього 1906 грн. Судом встановлено, що за договором договором № 28/1118-01 від 28.11.2018 ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» відступило ТОВ «Таліон плюс» право вимоги до відповідача на суму 23893,40 грн. (реєстр прав вимог № 225 від 18.04.2023). 31 липня 2024 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» укладено договір факторингу № 31/0724-01, згідно якого право вимоги до відповідача перейшло до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» на суму 45885,80 грн. 02 грудня 2024 року ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та позивач уклали договір факторингу № 02/12/24-У згідно якого право вимоги до відповідача перейшло до позивача на суму 45885,80 грн. Згідно розрахунку позивач просить стягнути з відповідача заборгованість у сумі 45885,80 грн., з яких 8999,90 грн. - заборгованість по кредиту; 36885,90 грн. - заборгованість по несплаченим відсотків за користування кредитом. Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд керується наступним. Відповідно до положень ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 1 ст. 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію» (далі - Закон). У ст. 3 Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. За змістом ч.ч. 3, 4, 6 ст. 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Відповідно до ч. 12 ст. 11 Закону електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Статтею 12 Закону визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України визначено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов`язку боржника третьою особою. Відповідно до положень ст. ст. 1077, 1078 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Таким чином, позикодавець належним чином виконав свої зобов`язання за кредитним договором, надавши відповідачу кредитні кошти, в порядку передбаченому умовами кредитного договору. Щодо виконання зобов`язань за кредитним договором зі сторони відповідача, то останній виконав їх частково, сплативши 1906 грн. на погашення кредиту У ч. 1 ст. 1048 ЦК України вказано, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. У ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12 була сформована такі правові висновки: «53. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. 54. Враховуючи викладене, Велика Палата Верховного Суду вважає, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання». Відповідна правова позиція в подальшому застосована Верховним Судом при вирішені інших судових справ, зокрема у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 310/11534/13-ц, у постанові Верховного Суду від 15.03.2023 р у справі № 300/438/18. Суд вважає, що сума процентів, які нараховані позикодавцем є очевидно не співмірною із сумою кредитних коштів, які отримала відповідач у позику, і створюють умови надмірного боргового тягаря для відповідача. При цьому суд звертає увагу, що вартість кредиту, яка визначена у договорі та паспорті споживчого кредиту становить 10890 грн. Отже, нарахована позивачем сума боргу втричі перевищує вартість кредиту за договором. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі №902/417/18 вказала: «Якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо боржника, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання боржником певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати своїм працівникам та іншим кредиторам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами боржника та кредитора. З огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 ЦК України, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника. Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, та, зокрема, зазначених вище критеріїв, суд може зменшити загальний розмір відсотків річних як відповідальності за час прострочення грошового зобов`язання». З огляду на викладене суд вважає, що розмір заборгованості який підлягає стягненню з відповідача повинен бути розрахований виходячи із вартості кредиту за договором № 559590076 від 31.01.2023 з урахування часткової сплати боргу відповідачем. З урахуванням з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість у розмірі 8984 грн., яка розрахована з такого: 10890 грн. (загальна вартість кредиту згідно із договором) - 1906 грн. (сума коштів сплачених відповідачем на погашення кредиту). Отже, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню частково в частині стягнення з відповідача заборгованості за договором № 559590076 від 31.01.2023 у сумі 8984 грн. З огляду на часткове задоволення позовних вимог, то вимоги позивача в частині стягнення судових витрат підлягають задоволенню пропорційно задоволенню позовних вимог. Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК Українисудові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При поданні позовної заяви до суду позивач сплатив судовий збір у розмірі 2422,40 грн. Пропорційно до частини задоволених позовних вимог (19,58%) з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 474,30 грн. судового збору за подання позову. Позивачем також заявлено витрати на правову допомогу 7000,00 грн. Пунктом 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України передбачено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Частиною 2 цієї статті передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно із ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Пропорційно до задоволених вимог з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 1370,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Outcome: partial