Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-31 00:00:00

[PERSON] звернувся до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом вселення та зобов`язати вчинити дії. Позовна заява мотивована тим, що в період перебування у шлюбі з [PERSON] , на підставі договору купівлі-продажу від 18.11.2008 набуто у власність квартиру [ADDRESS] . Зазначає, що Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 22.02.2024 було вирішено визнати за [PERSON] право власності на частину квартири за адресою: [ADDRESS] , як на частку в праві спільної сумісної власності подружжя, залишивши у власності [PERSON] право власності на 1/2 частину квартири за адресою: [ADDRESS] , в результаті поділу спільної сумісної власності подружжя. Наразі громадянка [PERSON] чинить перешкоду у доступі до квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що суперечить рішенню Київського районного суду м. Полтави від 22.02.2024 р., яке набрало законної сили 24.07.2024 року, яким було вирішено визнати за [PERSON] право власності на частину квартири за адресою: [ADDRESS] , як на частку в праві спільної сумісної власності подружжя, залишивши у власності [PERSON] право власності на 1/2 частину квартири за адресою: [ADDRESS] , в результаті поділу спільної сумісної власності подружжя. Зазначає, що за адресою: [ADDRESS] [PERSON] має намір вселитися на свою частину житла, але збоку [PERSON] чиниться перешкода шляхом недопуску до такого житла. Враховуючи той факт, що в досудовому порядку вирішити спір з відповідачкою не вдалося, просить суд ухвалити рішення, яким зобов`язати відповідача усунути перешкоди позивачу в користуванні вказаною житловою квартирою та заборонити відповідачці чинити будь-які дії, спрямовані на перешкоджання у відкриванні вхідних дверей, доступі до приміщення квартири та користуванні квартирою, зобов`язати відповідача передати позивачу ключі від запірних замків вхідних дверей вказаної квартири та вселити його у вказану квартиру. Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 31.03.2025 року позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом вселення та зобов`язати вчинити дії задоволено. Зобов`язано [PERSON] , [INFO] , усунути перешкоди [PERSON] , [INFO] , в користуванні житловою квартирою за адресою: [ADDRESS] та заборонено відповідачці чинити будь-які дії, спрямовані на перешкоджання у відкриванні вхідних дверей, доступі до приміщення квартири та користуванні квартирою. Зобов`язано [PERSON] , [INFO] , передати [PERSON] , [INFO] , ключі від домофону та запірних замків вхідних дверей вказаної квартири. Вселити [PERSON] , [INFO] , в житлову квартиру за адресою: [ADDRESS] . Стягнути з [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] , [INFO] , (РНОКПП [NUMBER] ) судовий збір в розмірі 1211 грн. 20 коп. Ухвалою Холодногірського районного суду м. Харкова від 03.06.2025 заяву [PERSON] про перегляд заочного рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 31.03.2025 у справі за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом вселення та зобов`язати вчинити дії задоволено. Заочне рішення Ленінсього районного суду м. Харкова від 31.03.2025 по справі № 642/6817/24 по справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом вселення та зобов`язати вчинити дії скасовано. Призначено справу за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом вселення та зобов`язати вчинити дії до розгляду у порядку загального позовного провадження. На адресу суду надійшов відзив на позовну заяву від [PERSON] . Мотивований тим, що позовні вимоги [PERSON] є необґрунтованими та такими, що не підтверджуються належними, допустимими та достатніми доказами у розумінні положень Цивільного процесуального кодексу України. Зазначає, що позивачем не надано доказів, які б підтверджували факт її активних дій, спрямованих на перешкоджання доступу до квартири [ADDRESS] . Відсутні докази зміни замків, блокування входу чи інші підтверджені факти обмеження доступу. Фото, додані до позову, на переконання відповідача, не є належними доказами, оскільки не відображають її дій і не дозволяють встановити обставини часу та місця. Ухвалою\~Холодногірського районного суду м. Харкова від 03.07.2025 закрито підготовче провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у користування житловим приміщенням шляхом вселення та зобов`язано вчинити дії, призначено справу до судового розгляду. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про день, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином, причина неявки суду не відома. Клопотання про відкладення справи до суду не надходили. Представник позивача [PERSON] - адвокат Курило С.Л., надав до суду заяву про розгляд справи без участі позивача та його представника. Зазначив, що підтримує позицію зазначену у позові, просив суд вирішити спір за наявними матеріалами. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про день, час та місце слухання справи повідомлялася належним чином, причина неявки суду не відома. Клопотання про відкладення справи до суду не надходили. Відповідач [PERSON] надала до суду заяву про розгляд справи без її участі. Зазначила, що просить суд відмовити в позові в повному обсязі. Суд, дослідивши надані позивачем та долучені до матеріалів справи докази, встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини. Як встановлено із рішення Київського районного суду м. Полтави від 22.02.2024 року у справі № 642/3675/17, позовні вимоги [PERSON] задоволено частково, визначено, за [PERSON] право власності на 1/2 частину квартири за адресою: [ADDRESS] , як на частку в праві спільної сумісної власності подружжя, залишивши у власності [PERSON] право власності на 1/2 частину квартири за адресою: [ADDRESS] , в результаті поділу спільної сумісної власності подружжя. Таким чином встановлено, що [PERSON] належить 1/2 частина квартири [ADDRESS] . Зі змісту позовної заяви вбачаються обставини, які ніким не оспорюються, а саме, що у вказаній квартирі постійно проживає відповідач [PERSON] , яка також є її співвласницею. Як вказує позивач, відповідач чинить йому перешкоди у користуванні вказаним житловим приміщенням. Останній зазначає, що має намір зареєструвати своє право власності на квартиру для чого йому потрібно отримати технічний паспорт на нього. Однак відповідачка ігнорує прохання позивача, до квартири не пускає. Відповіднодо частини 1 статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно зі статтею 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно зі статтею 321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Конституцією України (ст.41) та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст.316, 317, 319, 321 Цивільного кодексу України). За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Права власника жилого будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК УРСР, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Стаття 150 ЖК України передбачає, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до статті 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійснені ним права користування та розпорядження своїм майном. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом, а припинення права власності можливе лише з підстав, передбачених статтею 346 ЦК України. Оскільки право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом, то власник житла має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, згідно з положеннями ст. 391 ЦК України. Судом було встановлено, що [PERSON] на праві спільної часткової власності належить 1/2 частина квартири [ADDRESS] . Отже, [PERSON] , як законний власник частини квартири, має право на користування своєю власністю. Підставою для звернення [PERSON] до суду за захистом своїх прав стала фактичне обмеження позивача у доступі до належної йому на праві власності частини квартири. У зв`язку з чим, позивач просить суд вселити його в належну йому на праві спільної часткової власності частину квартири за вищевказаною адресою та зобов`язати відповідача не чинити перешкоди у користуванні спірним майном. Частиною 3 статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Статтею 78 ЦПК України передбачено, що суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Згідно ч.1 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмету доказування. Частиною 6 статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як вбачається з положень ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Будь-яких належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження факту перешкоди відповідачем у користуванні майном, що належить на праві власності позивачу останнім суду не надано. Так, матеріали справи містять світлини, відповідно до яких здійснювався позивачем набір номеру відповідачки під час перебування позивача біля кв. [ADDRESS] . Однак, суд вважає зазначені докази не належними, так як вони не містять підтвердження факту здійснення перешкод відповідачкою у користуванні спірним майном, а підтверджують лише обставини здійснення їй дзвінку позивачем під час перебування поруч з квартирою [ADDRESS] . Суд, даючи оцінку вищезазначеному, приходить до висновку про те, що у задоволені позовних вимог [PERSON] слід відмовити. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України судові витрати залишаються за позивачем. На підставі викладеного і

Outcome: dismissed