Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-29 00:00:00

Заявник [PERSON] звернулася до суду із заявою 28.04.2025, в якій просила суд встановити факт, що має юридичне значення, а саме, встановити факт належності їй, [PERSON] , [INFO] , заповіту, посвідченого 05.05.2022 приватним нотаріусом Криворізького районного нотаріального округу Дніпропетровської області Железною О.В. за реєстровим №152, складеного за життя [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] . Пред`явлені вимоги мотивовано тим, що [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON] ) є онукою [PERSON] , так як батько [PERSON] [PERSON] є рідним сином [PERSON] . [INFO] [PERSON] померла, та після її смерті відкрилася спадщина на нерухоме майно, розташоване за адресою: [ADDRESS] . За життя [PERSON] склала заповіт, посвідчений 05.05.2022 приватним нотаріусом Криворізького районного нотаріального округу Дніпропетровської області Железною О.В. за реєстровим №152, за яким усе належне їй майно у рівних частках вона заповіла [PERSON] та [PERSON] двоюрідній сестрі заявника. Зі слів [PERSON] , спадщину після смерті баби [PERSON] в порядку спадкування за законом вона прийняла, в той час як [PERSON] , звернувшись з відповідною заявою з приводу оформлення спадщини до нотаріуса, отримала постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 09.12.2024. Причина відмови нотаріуса обґрунтована не доведенням факту належності [PERSON] заповіту, складеного за життя [PERSON] , у зв`язку з виявленням розбіжностей у даних спадкоємця: у заповіті вказано спадкоємцем « [PERSON] , [INFO] », в той час як персональними даними заявника за дошлюбним прізвищем є « [PERSON] , [INFO] ». Позасудово усунути виявлені розбіжності заявник не має можливості, оскільки це є виключеним, в той час як їх наявність виключає можливість реалізації [PERSON] своїх спадкових прав після смерті баби [PERSON] . \~ \~ \~ \~Ухвалою суду від 07.05.2025 заяву прийнято до розгляду з відкриттям окремого провадження у справі. Ухвалою суду від 17.06.2025 задоволено клопотання заявника про витребування доказів. Інших заяв, клопотань від учасників справи не надходило. Інші процесуальні дії не вчинялись. Правом на участь в судовому засіданні заявник [PERSON] не скористалась, подавши клопотання про розгляд справи за її відсутності, пред`явлені вимоги підтримала, наполягала на їх задоволенні. Заінтересована особа [PERSON] про свою участь в судовому засіданні не заявила, направивши засобами поштового зв`язку заяву про розгляд справи за її відсутності. Заперечень проти задоволення вимог заяви [PERSON] не мала та не заперечувала проти їх задоволення, підтвердивши обставини, наведені у заяві. За даних обставин суд вважає за можливе справу розглянути за відсутності учасників справи у письмовому провадженні, оскільки їх участь в судовому засіданні під час розгляду даної категорії справ не є обов`язковою. Дослідивши\~ письмові докази у справі, надавши їм оцінку в сукупності, врахувавши позицію учасників справи, суд доходить висновку про необхідність часткового задоволення вимог заяви з огляду на таке. Судом встановлено, що [PERSON] (рос. [PERSON] ) народилася [INFO] у м. Кривому Розі Дніпропетровської обл., Україна. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 05.12.1993 відділом РАЦС Саксаганського РВК м. Кривого Рогу, її батьками є [PERSON] та [PERSON] . 08.08.2015 [PERSON] уклала шлюб із [PERSON] , зареєстрований Саксаганським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області (свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] , видане 08.08.2015). Після державної реєстрації шлюбу [PERSON] змінила дошлюбне прізвище на « [PERSON] », яке є її дійсним прізвищем згідно з паспортом громадянина України у формі ID-картки № [NUMBER] , виданим 17.01.2019. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 23.12.1976 Дзержинським відділом РАЦС м. Кривого Рогу, [PERSON] народився [INFO] у м. Кривому Розі Дніпропетровської обл., Україна; його батьками є [PERSON] та [PERSON] . Таким чином, [PERSON] є онукою [PERSON] по лінії батька. [INFO] [PERSON] померла, свідченням чому є свідоцтво про смерть серії [NUMBER] , видане 10.01.2024 Департаментом адміністративних послуг виконкому Криворізької міської ради. Згідно з ч.1, ч.2 ст.1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Згідно зі ст.ст.1216, 1217 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла, до інших осіб. Спадкування здійснюється за законом або заповітом. Відповідно до ст.1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені в заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також в разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені в ст.ст.1261-1265 ЦК України. Право на спадкування виникає в день відкриття спадщини. За життя [PERSON] склала заповіт, посвідчений 05.05.2022 приватним нотаріусом Криворізького районного нотаріального округу Дніпропетровської області Железною О.В. та зареєстрований в реєстрі за №152, за яким усе належне їй майно, де б воно не знаходилось та з чого б воно не складалось, усі майнові права та обов`язки, які належать їй на час посвідчення заповіту, а також ті майнові права та обов`язки, які належатимуть їй на день смерті, вона заповіла [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , в рівних частках кожній. За даними Спадкового реєстру, заповіт та є чинним (інформаційна довідка зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) від 15.01.2024 №75422257). За ч.1 ст.1268, ч.1 ст.1269 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно зі спадкодавцем, має право подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини в межах встановленого законом строку. Дослідженням витребуваної судом копії спадкової справи №12/2024, заведеної після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , встановлено, що після смерті останньої із заявами про прийняття спадщини в порядку спадкування за заповітом 15.01.2024 звернулася [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Приватним нотаріусом Криворізького районного нотаріального округу Кучман І.І. було заведено спадкову справу за №12/2024 (номер у Спадковому реєстрі 71846545), перевірено наявність заповітів, спадкових договорів, складених за життя [PERSON] та встановлено наявність двох заповітів: від 27.08.2014, за яким [PERSON] належну їй частку квартири [ADDRESS] , заповіла [PERSON] ; від 05.05.2022, за яким [PERSON] усе належне їй майно, права та обов`язки у рівних частках заповіла [PERSON] та [PERSON] . За життя [PERSON] дійсно належало житлове приміщення, розташоване за адресою: [ADDRESS] , в якому частка на підставі свідоцтва про право власності № [NUMBER] від 08.07.2005, виданого управлінням ЖКГ Криворізької міської ради, інша частка на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 31.03.2023 у зв`язку з успадкуванням її після смерті чоловіка [PERSON] , який помер [INFO] . Вказана обставина підтверджується копіями правовстановлюючих документів, наявних у матеріалах спадкової справи, а також інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 1807.2024 №387417016. Відповідно до пп.5.1 п. 5 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Мінюсту від 22.02.2012 №296/5 (зі змінами та доповненнями), при оформленні спадщини за заповітом нотаріус має надати правову оцінку заповіту, перевірити його реєстрацію у спадковому реєстрі та чинність на момент смерті заповідача. Якщо наданий спадкоємцем заповіт не відповідає вимогам законодавства, нотаріус відмовляє у його прийомі. На підставі поданої представником [PERSON] заяви приватним нотаріусом Криворізького районного нотаріального округу Кучман І.І. 18.07.2024 було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , а саме, на частку квартири [ADDRESS] . Право власності на частку вказаного майна, набутого [PERSON] у власність в порядку спадкування, зареєстроване у Державному реєстрі речових прав 18.07.2024, запис №55913347. Разом з тим, постановою приватного нотаріуса Криворізького районного нотаріального округу Кучман І.І. від 09.12.2024 у видачі свідоцтва про право на спадщину в порядку спадкування за заповітом [PERSON] , яка також заявила про свої права на спадкове майно, було відмовлено у зв`язку з виявленням розбіжностей між даними спадкоємця, вказаними у заповіті « [PERSON] , [INFO] », з персональними даними спадкоємиці відповідно до паспортних даних « [PERSON] , [INFO] ». Відтак, [PERSON] рекомендовано звернутися до суду на підтвердження факту належності їй заповіту. Таким чином, метою звернення [PERSON] із заявою про встановлення факту належності їй заповіту є встановлення в судовому порядку обставин, необхідних для прийняття спадщини за заповітом після смерті баби [PERSON] , яка померла [INFO] , зокрема з метою наступного вирішення питання щодо права власності на частку спадкового майна, яке залишилось після смерті останньої. Відповідно до ч.1 ст.293 ЦПК України окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно з п.5 ч.2 ст.293 ЦПК України справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення суд розглядає в порядку окремого провадження. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення (ст.315 ЦПК України). При цьому, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо, зокрема, встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Як визначено в п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. \~ \~ \~ \~Згідно з\~п.6 ч.1 ст.315 ЦПК\~України, суд розглядає справи про встановлення\~факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Із метою повного, всебічного та об`єктивного встановлення і дослідження усіх обставин справи судом було витребувано копії матеріалів нотаріальної справи, заведеної при оформленні та посвідченні заповіту 05.05.2022 від імені [PERSON] . Матеріали такої справи включають копії паспорта громадянина України на ім`я [PERSON] , реєстраційного номеру облікової картки платника податків на ім`я [PERSON] , копію квитанції та власне заповіту. Жодних документів, які б містили персональні дані осіб (спадкоємців), на користь яких було складено заповіт [PERSON] , матеріали не містять. При цьому, у змісту заповіту судом встановлено наявність застереження, що на прохання заповідача заповіт було записано нотаріусом зі слів\~ [PERSON] за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Серед спадкоємців у заповіті вказані [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . При цьому, за документами, що ідентифікують особу заявника та підтверджують наявність між нею та [PERSON] родинних зв`язків як між онукою та бабою встановлено, що [PERSON] народилася [INFO] , дійсне її прізвище « [PERSON] ». Тобто, розбіжність в імені спадкоємиці та даті народження з даними, вказаними у заповіті, є очевидною. Співставленням обсягу наявних у справі доказів, суд дійшов висновку, що виявлені розбіжності поза розумним сумнівом обумовлені допущенням описок та невірного перекладу імені заявника з російської мови на українську, зважаючи на те, що [PERSON] за національністю була росіянкою та ім`я [PERSON] « [PERSON] » з російської мови на українську могла перекласти як « [PERSON] », адже імена « [PERSON] » та « [PERSON] » є фонетичними варіантами одного й того ж імені.\~При цьому, в українській мові, зокрема,\~традиційно використовується форма " [PERSON] ", в той час як " [PERSON] " є більш поширеним у російській та болгарській мовах, однак не виключається його використання й в українській. Що стосується описки у даті народження спадкоємиці « [INFO] » з вірним « [INFO] », то складання заповіту здійснювалось зі слів спадкодавиці, а тому допущення описок при письмовому відтворенні інформації, повідомленої заповідачем нотаріусу усно, об`єктивно не виключається. Зважаючи на те, що за своєю правовою природою заповіт є особливим одностороннім правочином, який починає діяти лише після смерті заповідача, тому внесення змін до заповіту, його скасування може провадитись виключно заповідачем та потребує його особистої участі із подальшими нотаріальним посвідченням та державною реєстрацією таких змін у Спадковому реєстрі в\~порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України, про що вказано у ст.1254 ЦК України. Оскільки заповідач [PERSON] померла, позасудове внесення змін чи виправлень до складеного нею за життя заповіту є виключеним, оскільки знаходиться поза межами повноважень нотаріусів. У п.71 рішення у справі «Рисовський проти України» ЄСПЛ зазначив, що принцип належного врядування, як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість. Будь-яка інша позиція була б рівнозначною, inter alia, санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам. Разом з тим, потреба виправити допущену в минулому помилку не повинна непропорційним чином утручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу. Ризик будь-якої помилки держоргану має покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються. При вирішенні даної справи по суті, суд також враховує висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 24.03.2021 у справі №692/1164/18. Згідно з вказаною постановою, розбіжності щодо прізвища, імені та батькові спадкодавця / спадкоємця у свідоцтві про смерть та в заповіті не можуть бути підставою для відмови у задоволенні заяви. Велика Палата Верховного Суду зауважила, що «…хоча заповіт містить технічні помилки, але вказаним правочином було оформлено дійсне волевиявлення спадкодавця на розпорядження належним йому майном на випадок його смерті у присутності уповноваженої на вчинення відповідних нотаріальних дій особи, яка засвідчила заповіт, та при посвідченні заповіту були дотримані вимоги щодо його форми - заповіт складено у письмовій формі із зазначенням місця і часу його складання, секретар сільської ради встановила особу заповідача, перевірила його дієздатність, роз`яснила заповідачу\~зміст статей\~1241,\~1307\~\~ЦК України\~та посвідчила особистий підпис на заповіті. При складанні та посвідченні заповіту дотримано таємницю заповіту відповідно до\~статті 1255 ЦК України. Наявність технічних помилок не\~спростовує волевиявлення заповідача та не свідчить про порушення вимог щодо форми і порядку посвідчення заповіту. Окрім того, наявність формальних помилок при складанні заповіту не свідчить про нікчемність заповіту та не спростовує презумпцію правомірності правочину, якщо заповідач не був визнаний судом недієздатним чи обмежено дієздатним, мав право на складання заповіту, заповіт відповідав волі заповідача, власноруч підписаний заповідачем, має письмову форму, посвідчений та зареєстрований у встановленому законом порядку». Аналогічна правова позиція з цього приводу також висловлена Верховним Судом у постановах від 23.10.2018 у справі № 522/904/16-ц та від 03.07.2019 у справі №725/2412/15-ц. Виходячи з вищенаведеного, за результатами аналізу встановлених обставин справи, обсягу наявних доказів, суд дійшов висновку, що розбіжності у персональних даних заявника [PERSON] , [INFO] , із даними спадкоємиці, вказаними у заповіті, складеному [PERSON] на користь [PERSON] , [INFO] , є нічим іншим як технічними помилками, що в сукупності з іншими доказами дозволяє встановити факт належності заповіту від імені [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] , складеного та посвідченого 05.05.2022 приватним нотаріусом Криворізького районного нотаріального округу Дніпропетровської області Железною О.В. за реєстровим №152, саме [PERSON] , [INFO] . Встановлення факту належності заповіту заявникові як [PERSON] , [INFO] , суд вважає таким, що порушуватиме принцип правової визначеності та фактично суперечитиме волевиявленню заповідача, адже [PERSON] вочевидь заповіт складала на онуку за її дошлюбними даними. Поміж іншим, факт зміни заявником прізвища із « [PERSON] » на « [PERSON] » під час державної реєстрації шлюбу, як і факт наявності між нею та [PERSON] родинних зв`язків як між онукою та бабою є доведеним, встановленим судом та не спростовує доведеність заявлених вимог. Приходячи до такого висновку, суд вважає за необхідне зауважити, що сам по собі факт належності документа не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджується документом. Таким чином, суд констатує, що у даному конкретному випадку виключним способом захисту права заявника [PERSON] є звернення до суду із заявою в порядку окремого провадження про встановлення заявленого нею факту, який є юридичним, адже від його встановлення залежить реалізація заявником спадкових прав, а чинним законодавством не передбачений інший порядок його встановлення, він не пов`язаний з наступним вирішенням спору про право та встановлення його іншим шляхом не передбачене. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд враховує ч.7 ст.294 ЦПК України, а тому витрати по сплаті судового збору слід покласти на заявника.

Outcome: partial