Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-20 00:00:00

Представник позивачки звернувся до суду з даною позовною заявою до відповідача, мотивуючи свої вимоги тим, що на примусовому виконанні у приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Юхименко Ольги Леонідівни перебуває виконавче провадження № 602130003\~щодопримусового виконання виконавчого напису № 19197, виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Наталією Станіславівною 28.08.2019 року на суму 24 626 грн. 33 коп. Так як при вчиненні виконавчого напису нотаріус не отримав від стягувача первинних документів щодо видачі кредиту та здійснення його погашення та тексту кредитного договору, завіреного нотаріально; у нотаріуса відсутні відомості про направлення кредитором (колектором, стягувачем) позивачу вимоги стосовно погашення заборгованості, зазначеної у спірному виконавчому написі, та її розрахунку; нотаріус не врахував, що [PERSON] не визнає спірної заборгованості, що виключає можливість стягнення спірної заборгованості за виконавчим написом позивачка та її представник з даним виконавчим написом не погоджуються та вважають його незаконним і таким, що не підлягає виконанню. Оскільки на думку представника позивачки, виконавчий напис було видано з порушенням вимог законодавства України він звернувся до суду та просив визнати виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню та стягнути з відповідача судові витрати. В судове засідання позивачка та її представник не з`явилися, представник надав суду відповідь на відзив та письмову заяву, в яких позовні вимоги підтримав у повному обсязі, звернув увагу на те, що вчинення виконавчого напису на договорі, який нотаріально не посвідчений, є порушенням вимог ст. 87 Закону України «Про нотаріат», Постанови КМУ № 1172 від 29 червня 1999р., в той час як згідно відповіді приватного виконавця Юхименко О.Л. на адвокатський запит та доданих до неї копії документів, до оскаржуваного напису нотаріуса приєднані анкета-заява про акцепт публічної пропозиції АТ «Альфа-Банк» на укладення договору про банківське обслуговування фізичних осіб в АТ «Альфа-Банк» та оферта на укладення угоди про надання кредиту № 501111333, обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії від 14 лютого 2019 р. При цьому підписи у анкеті-заяві про акцепт публічної пропозиції АТ «Альфа-Банк» на укладення договору про банківське обслуговування фізичних осіб в АТ «Альфа-Банк» та у оферті на укладення угоди про надання кредиту №501111333, обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії від 14 лютого 2019 р. внесені не позивачем, а невідомою їй особою, в той час як позивач нікого не уповноважувала від свого імені на укладення такого кредитного договору. Крім того, ні анкета-заява про акцепт публічної пропозиції АТ «Альфа- Банк» на укладення договору про банківське обслуговування фізичних осіб в АТ «Альфа-Банк», ні оферта на укладення угоди про надання кредиту № 501111333, обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії від 14 лютого 2019р. не були нотаріально посвідчені. Докази перерахування грошових коштів на рахунок Позивача, відкритий в банківській установі, чи видачу їх позивачеві іншим чином відсутні. Крім того, представник позивачки просив розглянути справу за їх відсутності. Представник відповідача у судове засідання теж не з`явилася, в наданому суду письмовому відзиві просила відмовити позивачці в задоволенні позовних вимог, так як стороною позивача не надано суду доказів відсутності заборгованості [PERSON] перед АТ «Сенс Банк» чи існування боргу позивачки перед відповідачем іншого розміру ніж вказаного у виконавчому написі № 23381; що відповідач надав нотаріусу оригінал кредитного договору і витяг з рахунку боржника, і цих документів достатньо для отримання виконавчого напису. Також представник відповідача вважає неспівмірною та не доведеною суму витрат позивачки на правову допомогу і просила відмовити в її стягненні, або зменшити її розмір, справу розглянути за її відсутності. Треті особи приватний нотаріус Хара Н.С. та приватний виконавець Юхименко О.Л.в судове засідання теж не з`явилися, про час, дату та місце розгляду справи були сповіщені належним чином, причини неявки суду не повідомили. З паспорта, картки, витягу, свідоцтва (а.с. 14-16, 40-42), досліджених в судовому засіданні вбачається, що позивачкою є [PERSON] , [INFO] , зареєстрована по [ADDRESS] , РНОКПП [NUMBER] . З витягу, виписки (а.с. 17, 43, 116), досліджених в судовому засіданні вбачається, що АТ «Сенс Банк» є юридичною особою, основним видом економічної діяльності якого є інші види грошового посередництва. З адвокатського запиту, листа, заяви, анкети-заяви, оферти, виконавчого напису, інформації, постанов (а.с. 18-25, 44-51), досліджених в судовому засіданні вбачається, що 03.10.2019 року приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Юхименко О.Л. при примусовому виконанні виконавчого напису № 19197, виданого 28.08.2019 року приватним нотаріусом приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Н.С. на користь АТ «Альфа-Банк» про стягнення заборгованості за кредитним договором № 501111333 від 14.02.2019 року винесені постанови ВП № 60213003 про відкриття виконавчого провадження та про стягнення з боржника основної винагороди. Заборгованість в розмірі 24 626,33 грн. складається з: 1 352,38 грн. простроченої заборгованості за сумою кредиту; 4 186,66 грн. простроченої заборгованості за комісією та процентами; 18 437,29 грн. строкової заборгованості за сумою кредиту; 650,00грн. плати за вчинення виконавчого напису. З договору, свідоцтва, ордеру (а.с. 26-28, 101-102, 117, 125), досліджених в судовому засіданні вбачається, що у справі за позовом адвоката Васильця С.О., який діє в інтересах [PERSON] до АТ «Сенс Банк» 15.05.2025 року між адвокатом Васильцем С.О. та позивачкою [PERSON] було укладено договір, яким врегулювано об`єм, порядок надання, вартість професійної правничої допомоги. З розрахунку (а.с. 29), дослідженого в судовому засіданні вбачається, що позивачка [PERSON] отримала від адвоката Васильця С.О. послуги у виді правової допомоги на суму 5 000 грн. З квитанцій (а.с. 30, 32), досліджених в судовому засіданні вбачається, що при поданні позовної заяви позивачкою сплачено судовий збір в сумі 1 211 грн. 20 коп. та 605 грн. 60 коп. З відповідей на запити (а.с. 52-100), досліджених в судовому засіданні вбачається, що представником позивачки підготовка до складення процесуальних документів здійснювалась протягом тривалого проміжку часу. Вислухавши представника позивачки та вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов обґрунтований, між сторонами склалися цивільні правовідносини і позовні вимоги підлягають до задоволення, так як в судовому засіданні було встановлено, що на примусовому виконанні у приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Юхименко Ольги Леонідівни перебуває виконавче провадження № 602130003 щодо примусового виконання виконавчого напису № 19197, виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Наталією Станіславівною 28.08.2019 року на суму 24 626 грн. 33 коп., яка складається з: 1 352,38 грн. простроченої заборгованості за сумою кредиту; 4 186,66 грн. простроченої заборгованості за комісією та процентами; 18 437,29 грн. строкової заборгованості за сумою кредиту; 650,00грн. плати за вчинення виконавчого напису. Позивачка та її представник з даним виконавчим написом не погоджуються та вважають його незаконним і таким, що не підлягає виконанню, так як при вчиненні виконавчого напису нотаріус не отримав від стягувача первинних документів щодо видачі кредиту та здійснення його погашення та тексту кредитного договору, завіреного нотаріально. У нотаріуса відсутні відомості про направлення кредитором (колектором, стягувачем) позивачу вимоги стосовно погашення заборгованості, зазначеної у спірному виконавчому написі, та її розрахунку. Нотаріус не врахував, що [PERSON] не визнає спірної заборгованості, що виключає можливість стягнення спірної заборгованості за виконавчим написом. Також в судовому засіданні було встановлено, що при поданні позовної заяви позивачкою було сплачено судовий збір в сумі 1 211 грн. 20 коп. та 605 грн. 60 коп. та понесено витрати на правову допомогу адвоката в сумі 5\~000 грн. 00 коп. Вказані обставини були встановлені з матеріалів справи і не були оспорені в судовому засіданні. Згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Умови вчинення виконавчих написів визначені Порядком вчинення виконавчих дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5. Відповідно до статті 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Розрахунок боргу, здійснений банком щодо наявності грошового зобов`язання позивача по кредиту, процентах річних та пені, не може вважатися документом, який підтверджує безспірність вимог банку до боржника. Відповідно до п. 2 Переліку документів для одержання виконавчого напису, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 р. № 1172, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, для одержання виконавчого напису за кредитним договором додаються: оригінал кредитного договору; засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувана про непогашення заборгованості. Підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172 Пунктом 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999р. №1172 передбачено, що для одержання виконавчого напису за нотаріально посвідченими договорами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно (крім випадку, передбаченого пунктом 1-1 цього переліку), подається: -оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); -документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання, дав підставу Верховному Суду у справі №554/6777/17 (ухвала від 15 квітня 2020р.), дійти висновку про те, що у Переліку не розкрито які саме документи підтверджують безспірність заборгованості боржника. Вчинення виконавчого напису на договорі, який нотаріально не посвідчений, є порушенням вимог ст. 87 Закону України «Про нотаріат», Постанови КМУ № 1172 від 29 червня 1999р.. а тому такий виконавчий напис виконанню не підлягає. Верховний Суд у своїй постанові від 12 березня 2020р. у справі №757/24703/18-ц (провадження №61-12629св19) дійшов висновку, що оскільки серед документів, наданих банком нотаріусу для вчинення виконавчого напису, відсутній оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), за яким стягнення заборгованості може провадитися у безспірному порядку, а надана нотаріусу анкета-заява позичальника не посвідчена нотаріально, отже не могла бути тим договором, за яким стягнення заборгованості могло бути проведено у безспірному порядку шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Отже, станом на 07 жовтня 2019 р. - дату вчинення спірного виконавчого напису нотаріуса (тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017р. у справі №826/20084/14) чинне законодавство передбачало можливість вчинення виконавчого напису лише за умови подання оригіналу договору чи його дублікату, що має силу оригіналу. Вчинення виконавчого напису на підставі копій договорів чинним законодавством не передбачалось. Вчинення нотаріусом виконавчого напису за відсутності надання йому особою, яка звертається із відповідною заявою про вчинення виконавчого напису, необхідних оригіналів договорів чи їх дублікатів має наслідком визнання такого виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Аналогічна позиція викладена і в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 вересня 2021р. у справі №910/10374/17 (провадження №°12-5гс21). Указана позиція суду узгоджується і з висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 12 березня 2020 року у справі № 757/24703/18-ц (провадження № 61- 12629св19), від 15 квітня 2020 року у справі № 158/2157/17 (провадження № 61- 14105св18), від 21 жовтня 2020 року у справі № 172/1652/18 (провадження № 61- 16749св19). Суд бере до уваги, що згідно вимог ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюються на засадах змагальності сторін і кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень та вважає, що в судовому засіданні представником позивачки було доведено, що дії приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Київської області Хара Н.С. є незаконними та такими, що не підлягають виконанню, а відповідачем та третіми особами не було доведено того, що дії, спрямовані на повернення кредитної заборгованості, відповідають вимогам чинного законодавства. При цьому суд враховує, що в судовому засіданні не було доведено, що нотаріусом при вчиненні виконавчого напису було з`ясовано чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Крім того, з матеріалів справи не вбачається, що при вчиненні напису нотаріус отримував від банку нотаріально завірений текст кредитного договору, що на думку суду не давало нотаріусу підстав вважати, що розмір заборгованості перед банком, є безспірним. Тому суд вважає, що, нотаріус при вчиненні напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за написом, та дотримання стягувачем вимог закону щодо строку подання про вчинення виконавчого напису з часу настання у нього права на звернення з вимогами по кожному окремому щомісячному платежу, чим порушив норми ст.88 Закону України «Про нотаріат», п.284 Інструкції та п.1 Переліку. Дані обставини підтверджують те, що заборгованість не можна вважати безспірною. За таких обставин, враховуючи вищевикладене, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та доведеними, такими, що підлягають задоволенню. Тому суд вважає необхідним задовольнити позовні вимоги представника позивачки повністю і визнати виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню. В частині стягнення судових витрат суд вважає необхідним в силу ч. 2 ст. 141 ЦПК України вимоги представника позивача щодо стягнення вартості правничої допомоги задовольнити частково. При цьому, суд бере до уваги, що позивачем було отримано від адвоката професійну правничу допомогу і сплачено судовий збір. Згідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно ч. 1, п.п. 1,4 ч. 3 ст.\~133\~ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Згідно ч.ч. 1-4 ст.\~137\~ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частини п`ята та шоста статті 137 ЦПК України). Згідно п.п. 1, 2 ч. 3 ст. 141\~ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. Згідно ч.\~8\~ст.\~ 141\~ЦПК України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Згідно ч. 1 ст. 30\~Закону України\~«Про адвокатуру\~та адвокатську\~діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта. Проте, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України, заява № 19336/04, п. 269). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Суд бере до уваги, що питання розподілу судових витрат, у тому числі і витрат на оплату послуг адвоката, вирішується за наслідками розгляду справи і враховує доводи представника позивача щодо необхідності стягнення коштів на оплату правничої допомоги, так як останнім на обґрунтування своїх вимог до суду подано ордер, договір та свідоцтво адвоката (а.с. 26-28), розрахунок (а.с. 29), з яких вбачається, що представник позивача адвокат Василець С.О. надав у даній справі правничу допомогу і її вартість була оцінена в сумі 5 000 грн. Суд враховує доводи сторони позивача про необхідність стягнення з відповідача витрат на оплату правової допомоги, оскільки доказами підтверджено її надання у погодженому між адвокатом та клієнтом розмірі. Однак, суд не повною мірою погоджується з доводами сторони позивача щодо вартості цієї допомоги та, розподіляючи витрати, понесені [PERSON] в цій частині, вважає, що розмір витрат на виготовлення позовної заяви та на участь представника у судових засіданнях є дещо перевищеним. Заявлений розмір є не повною мірою обґрунтованим та не відповідає критерію розумності так як адвокатом не витрачалось часу на представництво інтересів клієнта в суді, в той час як його вартість визначена в сумі 1 000 грн. Схожі висновки викладено в постановах Верховного Суду від 02.07.2020 року у справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19) та від\~31.07.2020 року у справі № 301/2534/16-ц (провадження № 61-7446св19). Враховуючи характер виконаної адвокатом роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності, виходячи з конкретних обставин справи, її складності, значимості вчинених адвокатом дій (надання послуг), суд дійшов висновку про наявність підстав\~\~для зменшення витрат на професійну правничу допомогу та вважає необхідним стягнути з відповідача в цій частині кошти у розмірі 4 000 грн., а в задоволенні іншої частини заявлених вимог щодо стягнення вартості правничої допомоги відмовити. В частині стягнення судових витрат суд вважає необхідним вимоги представника позивачки задовольнити в силу ст. 141 ЦПК України. На підставі вище наведеного,

Outcome: approved