Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-16 00:00:00

17.03.2025 до суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості за борговою розпискою, в якому позивач просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за борговою розпискою від 14.04.2020 у розмірі 840800 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 14.04.2020 [PERSON] передав [PERSON] грошові кошти в розмірі 840800 грн в борг, що підтверджується розпискою від 14.04.2020, власноручно написаною відповідачкою. Оскільки розпискою строк виконання зобов`язання з повернення позики визначено моментом пред`явлення вимоги, позивач направив відповідачу вимогу про повернення заборгованості у розмірі 84800 грн засобами поштового зв`язку АТ «Укрпошта». Однак відповідачка на теперішній час не вчинила жодних дій щодо виконання зобов`язання, а тому позивач змушений звернутися до суду з вказаним позовом. Разом із позовною заявою позивачем [PERSON] подано заяву про забезпечення позову, в якій позивач просив суд заборонити відчуження нерухомого майна - частки у розмірі 121/1300 у двох житлових будинках з прибудовами та надвірними будівлями за адресою: [ADDRESS] , що належить [PERSON] (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 601906263101). Ухвалою суду від 18.03.2025 заяву позивача про забезпечення позову задоволено, вжито заходи забезпечення позову шляхом заборони відчуження нерухомого майна, власником якого є [PERSON] на праві спільної часткової власності, а саме: частки у розмірі 121/1300 житлового будинку з прибудовами, А-1 загальною площею 168.3 кв.м. та житлового будинку з прибудовами, Б-2 загальною площею 278.1 кв.м., які розташовані за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 601906263101. Ухвалою суду від 21.03.2025 вказану позовну заяву залишено без руху, надано позивачеві шестиденний строк для усунення недоліків, вказаних у мотивувальній частині ухвали. 28.03.2025 до суду від позивача надійшла заява про усунення недоліків. Ухвалою суду від 02.04.2025 відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження, відповідачу надано строк на подання відзиву на позов. Ухвалою суду від 06.05.2025 підготовче провадження у справі закрито, справу призначено до судового розгляду по суті. Позивач та його представник у судове засідання не з`явилися, повідомлені про дату, час та місце судового засідання належним чином, подали до суду заяви про розгляд справи без їх участі, в якій вказали, що не заперечують проти ухвалення судом заочного рішення по справі. Відповідачка у судове засідання не з`явилася, повідомлена про дату, час та місце проведення судового засідання належним чином, заяв та клопотань не подала, правом на подання відзиву на позовну заяву не скористалася. Оскільки відповідачем у встановлений ч. 7 ст. 178 ЦПК України строк не подано до суду відзив на позовну заяву, тому суд вирішує справу за наявними матеріалами, що передбачено ч. 8 ст. 178 ЦПК України. Судом враховано, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку. Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України"). При цьому вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини. За таких обставин відповідно до ст. 280 ЦПК України суд розглянув справу в порядку заочного провадження на підставі наявних в ній доказів, оскільки позивач не заперечував проти такого порядку вирішення спору, відповідач повідомлений щодо розгляду справи належним чином, відзиву не подав. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з розглядом справи за відсутністю всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, як кожен окремо так і у їх сукупності, суд дійшов таких висновків. Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог та на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом. Судом встановлено, що 14.04.2020 [PERSON] отримала у борг від [PERSON] грошові кошти у розмірі 840800 грн та взяла на себе зобов`язання повернути грошові кошти у вказаному розмірі за першою вимогою [PERSON] , що підтверджується розпискою [PERSON] від 14.04.2020, оригінал якої наданий суду позивачем. 17.03.2025 [PERSON] направив [PERSON] на адресу реєстрації місця проживання останньої вимогу про повернення позики, наданої відповідно до боргової розписки [PERSON] від 14.04.2020, та вказав реквізити банківського рахунку для повернення грошових коштів, що підтверджується копією листа-вимоги від 17.03.2025, копією опису вкладення у цінний лист 6101200073943, копією накладної № 610120073943 та копією фіскального чеку про сплату грошових коштів у розмірі 50 грн за пересилання 6101200073943. Відповідно до ст.\~1046\~ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Положеннями\~статті 1047 ЦК України, вказано, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Частиною першою статті 1049\~ЦК України встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. У правовій позиції, викладеній в постанові Великої Палати Верховного Суду України від 12.09.2019 у справі №604/1038/16-ц, вказано, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Аналогічні по суті висновки містяться й у постанові Верховного Суду України від 26.09.2018 у справі № 483/1953/16-ц. Так, відповідно до вказаних висновків Верховного Суду України, досліджуючи договори позики чи боргові розписки, суди повинні також виявляти справжню правову природу укладеного договору незалежно від найменування документа і, зважаючи на встановлені результати, робити відповідні правові висновки. Цивільний кодекс\~України не встановлює обмежень щодо використання розписки в цивільних відносинах, передбачаючи лише випадки, коли розписці надається правопідтверджувальне значення в окремих видах цивільних відносин. У разі, якщо складається боргова розписка, то це вже є доказом факту отримання грошових коштів, тому аргументація, що договір позики не є укладеним через відсутність факту передання грошових коштів за умови недоведеності протилежного, не відповідає нормам законодавства України. Якщо наявний факт існування розписки, у якій позичальник чітко зазначає отримання коштів, скріплює її своїм підписом, це свідчить про реальний характер договору позики. У назві боргової розписки не обов`язково зазначати слово "позика", адже ключовим є зміст цього документа. Отже, письмове застереження, яке складено окремо чи міститься в тексті договору, про завершену дію щодо передання коштів позичальнику не тільки засвідчує факт такого передання, а і є моментом виникнення зобов`язання за реальним договором позики. Розписка є підтвердженням укладення договору позики, якщо засвідчує факт отримання позики у борг і містить умови щодо її повернення. Такий висновок щодо застосування норми права у подібних правовідносинах висловлений Верховним Судом України у постанові від 13.12.2017 у справі № 6-996цс17, і у подальшому підтверджений Верховним Судом у постановах: від 05.09.2018 у справі № 756/8630/14-ц, від 08.04.2021 у справі № 500/1755/17 та від 16.02.2022 у справі № 520/19325/18. Відповідно до ст.\~509\~ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.\~Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Згідно з ч. 1\~ст.\~526\~ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 2 ст. 530 ЦК України якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час, крім випадків, установлених законом про банки і банківську діяльність. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Статтею 545\~ЦК України встановлено, що прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора. Як встановлено судом, розписка, яка є в матеріалах даної справи, містить дату її складання, підтвердження факту отримання грошових коштів (в борг) в конкретно визначеній сумі та зобов`язання щодо їх повернення, без встановлення строку користування такими грошовими коштами, проте із вказівкою на необхідність повернення грошових коштів позикодавцеві за його першою вимогою. Відповідно до\~ст.\~610\~ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). В матеріалах справи відсутні відомості щодо виконання взятого на себе [PERSON] зобов`язання, водночас оригінал боргової розписки на момент розгляду цієї справи судом знаходився у позивача. Як вже було зазначено судом наявність оригіналу боргової розписки у позивача (кредитора) свідчить про те, що боргове зобов`язання не виконане. Вказаний висновок узгоджується із висновками, викладеними Верховним Судом у постанові від 31 жовтня 2018 року № 707/2606/16-ц. Відповідно до ч. 1\~ст. 625 ЦК України\~боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. З огляду на викладене суд доходить висновку, що зазначена розписка є належним письмовим доказом укладення між позивачем та відповідачем договору позики в указаній в ній сумі. Вона підтверджує як його укладення, так і умови договору, суму позики, дату отримання коштів в борг, зобов`язання їх повернення за першою вимогою позивача, а також засвідчує отримання відповідачем (боржником) від кредитора (позивача) вказаної грошової суми. Розписка також підтверджує право позивача вимагати від відповідача повернення суми боргу, і обов`язок відповідача виплатити позивачу зазначену суму боргу. Враховуючи вказане, а також те, що відповідачем суду не надано та матеріали справи не містять відомостей на підтвердження виконання відповідачкою взятого на себе зобов`язання, суд доходить висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі. Щодо заходів забезпечення, вжитих судом у цій справі, суд зазначає таке. Як вже зазначено судом, ухвалою суду від 18.03.2025 заяву позивача про забезпечення позову задоволено, вжито заходи забезпечення позову шляхом заборони відчуження нерухомого майна, власником частини якого є [PERSON] на праві спільної часткової власності, а саме: частки у розмірі 121/1300 житлового будинку з прибудовами, А-1 загальною площею 168.3 кв.м. та житлового будинку з прибудовами, Б-2 загальною площею 278.1 кв.м., які розташовані за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 601906263101. Підстави скасування заходів забезпечення позову викладені у\~ст. 158 ЦПК України. Так, з-поміж іншого, суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи. У разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. Враховуючи те, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню, вжиті ухвалою Холодногірського районного суду м. Харкова від 18.03.2025 у справі № 642/1430/25 заходи забезпечення позову відповідно до ч. 7 ст.\~158\~ЦПК України продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання рішенням законної сили, оскільки на час розгляду справи підстави для їх скасування відсутні. Відповідно до ст.\~141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги судом задовольняються у повному обсязі, понесені позивачем витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача. Враховуючи викладене,

Outcome: approved