Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-30 00:00:00

[PERSON] звернулася до Городнянського районного суду Чернігівської області з позовом до [PERSON] , у якому просила змінити спосіб стягнення аліментів, встановлений рішенням Городнянського районного суду Чернігівської області від 18\~квітня 2018 року у справі 732/277/18, та стягувати з [PERSON] , [INFO] , аліменти на утримання його дочки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини всіх видів доходу відповідача, але не менше 50%прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що сторони мають спільну дитину [PERSON] , [INFO] . Рішенням Городнянського районного суду Чернігівської області 18 квітня 2018 року у справі 732/277/18 з відповідача на користь позивачки стягнуто аліменти на утримання їх дочки [PERSON] у твердій грошовій сумі в розмірі 1000,00 грн, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 26.02.2018 і до досягнення дитиною повноліття. На виконання вказаного рішення суду позивачці було видано виконавчий лист, який був пред`явлений останньою до виконання до ДВС та на даний час відкрито виконавче провадження. Розмір аліментів, які стягуються з відповідача на даний час, в умовах збільшення рівня цін, недостатній для задоволення потреб дитини. На думку позивачки для забезпечення потреб дитини на належному рівні доцільним є зміна способу стягнення аліментів та розміру шляхом стягнення з відповідача аліментів у розмірі 1/4 частку від заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, оскільки рівень витрат на дитину постійно зростає. Ухвалою судді від 14 липня 2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. У судове засідання позивачка не з`явилася, про дату, час та місце судового засідання повідомлена належним чином. У позовній заяві позивачка просила розглянути справу без її участі, позовні вимоги підтримує та наполягає на їх задоволенні. Крім цього, позивачка не заперечувала щодо заочного розгляду справи (а. с. 2). Згідно із ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового розгляду повідомлявся належним чином за адресою місця його реєстрації відповідно до відомостей відділу ЦНАП Городнянської міської ради: 2-ий [ADDRESS] (а. с. 19). Згідно із відмітками поштового відділення зв`язку поштове відправлення з судовою повісткою про виклик в судове засідання на 31.07.2025 не отримано адресатом, наявні відмітка, що «адресат відсутній за вказаною адресою» (а. с. 25). У тому випадку, якщо зазначено, що «адресат відмовився» чи «адресат відсутній за вказаною адресою», то відповідно до положень пунктів 3, 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК та правової позиції ВП ВС, викладеної у постановах від 09 серпня 2019 року у справі № 906/142/18; від 12 грудня 2018 року у справі № 752/11896/17, КЦС ВС від 21 грудня 2022 у справі № 757/15603/19 судова повістка вважається врученою в день проставлення у поштовому повідомленні відповідної відмітки, і особа вважається повідомленою. Від відповідача відзиву на позов не надійшло, про поважні причини неявки суд не повідомлений. Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Участь у судових засіданнях є правом особи, яка бере участь у справі і ця особа зобов`язана добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки, що закріплено в статті 43 ЦПК України. Відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений, не подав відзив і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи той факт, що відповідач [PERSON] в розумінні ст. 130 ЦПК України вважається належним чином повідомленим про дату, час та місце судового розгляду справи, в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, не подав заяви про розгляд справи за його відсутності, не подав відзиву на позов, позивачка не заперечує проти проведення заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення, суд приходить до висновку щодо можливості проведення заочного розгляду справи та ухвалення у справі заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. Згідно із ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Оскільки справа слухалась за відсутності всіх учасників справи, то фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши письмові докази та вивчивши матеріали справи, з`ясувавши позицію позивачки по суті заявлених нею позовних вимог, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підтверджені доказами, зібраними по справі, виходячи з наступного. Дослідженням свідоцтва про народження серії [NUMBER] установлено, що [PERSON] народилася [INFO] , її батьками значаться: батько [PERSON] , мати [PERSON] (а. с. 5). Заочним рішенням Городнянського районного суду Чернігівської області від 02 травня 2018 року у справі № 732/276/18 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а. с. 7-9). Рішенням Городнянського районного суду Чернігівської області 18 квітня 2018 року у справі № 732/277/18 з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання дочки [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі в розмірі 1000,00 грн, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 26.02.2018 і до досягнення дитиною повноліття. Рішення набрало законної сили 22.05.2018 (а. с. 10-12). Прізвище [PERSON] після повторного укладення шлюбу « [PERSON] », що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] (а. с. 14). Зазначена особа є позивачкою у цій справі і є матір`ю [PERSON] , [INFO] . Дослідженням Витягів з реєстру територіальної громади від 23.12.2024 та від 15.02.2024 установлено, що [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зареєстровані та проживають за адресою: [ADDRESS] (а. с. 4, 6). Згідно інформації, наявної в Автоматизованій системі виконавчого провадження за посиланням https://asvpweb.minjust.gov.ua та в Єдиному реєстрі боржників за посиланням https://erb.minjust.gov.ua, за параметрами пошуку «боржник [PERSON] , [INFO] , стягувач [PERSON] , [INFO] », виконавче провадження № 56603236, «категорія стягнення стягнення аліментів» відкрите 13 червня 2018 року, стан виконавчого провадження: відкрито. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України (далі СК України) батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У ч. 3 ст. 181 СК України зазначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до статей 183, 184 СК України, за рішенням суду розмір аліментів визначається у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду і пов`язує таку заміну із способом їх присудження. Право вимагати зміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених статтями 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, а тому зміна розміру аліментів може мати під собою і зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини, на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі, та навпаки). Зазначена правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс14. Розмір аліментів і спосіб стягнення аліментів може бути визначений судом з урахуванням фактичних обставин справи, які встановлені судом та на які посилався позивач. При цьому право застосування норми закону належить виключно суду. Аналогічна правова позиція визначена в постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13. Аналізуючи зміст наведених вище норм законодавства суд зважує на те, що, присуджуючи аліменти, суд має чітко зазначити спосіб їх стягнення: у частці від доходу або у твердій грошовій сумі. Мінімальний розмір аліментів законодавча гарантія, яка застосовуються незалежно від рішення суду. Чинне законодавство надає позивачці право обирати спосіб стягнення аліментів на утримання дитини, а при необхідності змінювати його. Позивачка скористалася своїм правом визначити спосіб стягнення аліментів та просить присудження їх у частці від доходу батька. Крім того, закон не встановлює обов`язку доведення мотивів, на підставі яких позивачка бажає скористатися такою можливістю. Заявлені позовні вимоги [PERSON] про зміну способу стягнення аліментів на утримання дитини в частині зміни способу стягнення аліментів з твердої грошової суми на частку заробітку (доходу) платника аліментів є правомірними, оскільки саме одержувач аліментів наділений правом вибору способу стягнення аліментів. Визначаючи розмір аліментів у частці від заробітку відповідача суд виходить з наступного. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно із ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Тлумачення ст. 192 СК України дозволяє констатувати, що при вирішенні вимог щодо зміни розміру раніше стягнутих аліментів суд зобов`язаний з`ясувати матеріальний та сімейний стан як платника аліментів, так і одержувача. Відповідно до частин 1, 2 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Згідно із ст. 1 Закону України «Про прожитковий мінімум» прожитковий мінімум вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. Отже, відповідач як батько дитини зобов`язаний утримувати доньку до досягнення нею повноліття та, вирішуючи питання щодо зміни способу стягнення аліментів, суд бере до уваги, що відповідач є особою працездатного віку, а тому має можливість отримувати доходи та утримувати свою дитину, при цьому позивачка має право вибору способу стягнення аліментів, а зміна способу стягнення аліментів у даному випадку не ставить відповідача в скрутне матеріальне становище. Така зміна способу стягнення аліментів відповідатиме, перш за все, інтересам малолітньої дитини сторін у справі, а також засадам справедливості, добросовісності та розумності. Таким чином, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог, зміни способу та розміру стягнення визначених раніше судом аліментів на утримання дитини, а саме з твердої грошової суми в розмірі 1000 гривень на 1/4 частки усіх видів доходів (заробітку) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття. Крім того, у зв`язку із визначеним судом новим способом та розміром аліментів, які будуть стягуватися з відповідача з дня набрання рішенням суду законної сили, виникає необхідність припинення стягнення аліментів за виконавчим листом, виданим на виконання рішення Городянського районного суду Чернігівської області від 18 квітня 2018 року у справі №732/277/18. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позивачка звільнена від сплати судового збору на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», а тому відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача слід стягнути на користь держави 1211,20 грн судового збору. На підставі викладеного та

Outcome: approved