Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, у якому просить стягнути з останнього заборгованість за кредитним договором № 00-9801866 від 29.05.2024 у розмірі 22299,60 грн, з яких: 6600,00 грн - заборгованість за тілом, а також 15699,60 грн - заборгованість за відсотками. В обґрунтування позову представник позивача посилається на те, що 29.05.2024 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Макс Кредит» (первісний кредитор) та [PERSON] (боржник) укладено кредитний договір №00-9801866 у формі електронного документу з використанням електронного підпису. Позивач набув право вимоги стягнення заборгованості за цим кредитним договором в результаті неодноразового відступлення кредиторами свого права вимоги до боржника. Зокрема, 17.12.2024 між первісним кредитором та ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» було укладено Договір факторингу № 17122024-МК/Онлайн, предметом якого є відступлення права вимоги до боржників за кредитними договорами, зазначених у відповідних реєстрах. В подальшому, 02.04.2025 між ТОВ "ФК "Онлайн Фінанс" та позивачем було укладено договір факторингу № 020425-У. Відповідно до реєстру боржників до зазначеного договору факторингу до позивача перейшло право грошової вимоги до [PERSON] в сумі 22299,60 грн, з яких: 6600,00 грн - заборгованість за кредитом, а також 15966,60 грн - заборгованість за несплаченими відсоткам за користування кредитом. Відповідач не виконує умови взятого на себе зобов`язання, не погашає кредит та не сплачує проценти за користування кредитом. Станом на день звернення із даним позовом до суду заборгованість за кредитним договором № 00-9801866 від 29.05.2024 не погашена. Вказані обставини стали підставою звернення до суду з цим позовом. Ухвалою від 19.05.2025 справу прийнято до розгляду та відкрито спрощене провадження з повідомленням (викликом) сторін. Представник позивача в судове засідання не з`явився. Зі змісту позовної заяви вбачається, що у разі неявки в судове засідання відповідача, представник позивача не заперечує проти розгляду справи за його відсутності та винесення заочного рішення. Відповідач, повідомлений про дату, час та місце розгляду справи відповідно до вимог ч.8 ст.128 ЦПК України, в судове засідання не з`явився, в порушення ч.3 ст. 131 ЦПК України про причини неявки суд не повідомив, відзив на позовну заяву не подав. Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу технічними засобами не здійснювалось. Суд, дослідивши подані докази, дійшов наступних висновків. Як вбачається з матеріалів справи, 29.05.2024 між ТОВ «Макс Кредит» та відповідачем було укладено кредитний договір № 00-9801866, відповідно до п.1.1 якого кредитодавець надає Позичальнику кредит у національній валюті у вигляді Кредитної лінії на умовах, передбачених Договором, а Позичальник зобов`язується повернути Кредит, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені Договором. Сума ліміту кредитної лінії складає: 6000.00 гривень. Тип Кредиту - кредитна лінія. Цільове призначення Кредиту: на споживчі потреби. Строк дії кредитної лінії 360 календарних днів. Позичальник зобов`язаний повернути Суму Кредиту Кредитодавцю в останній день Строку кредитування 24 травня 2025р. Згідно п. 1.5.- Тип процентної ставки - фіксована. Стандартна процента ставка складає 1,47%, Знижена процентна ставка становить 1,03%. Пунктом 1.6 договору передбачено, що Кредитодавець одноразово нараховує Комісію за надання кредиту у розмірі 10,00% від суми Кредиту, що складає: 600.00 грн. Сторонами погоджено, що відповідно до вимог п.2.8 Кредитодавець зобов`язаний надати кредит у дату надання/видачі Кредиту: 29 травня 2024 р. Сума Кредиту перераховується Кредитодавцем в сумі 6000.00 грн. на рахунок Позичальника за реквізитами електронного платіжного засобу (платіжної картки) [NUMBER] . Відповідно до п.2.5 Договору у разі погодження із запропонованими Кредитодавцем умовами Договору, Позичальник надає Кредитодавцю відповідь про повне та безумовне прийняття пропозиції Кредитодавця (акцепт) шляхом введення у відповідне поле форми на веб-сайті Кредитодавця електронного підпису у вигляді одноразового ідентифікатору який надсилається Кредитодавцем Позичальнику в СМС-повідомленні (додатково у разі необхідності за зверненням Позичальника надісланий одноразовий ідентифікатор може повторно надаватися шляхом здійснення дзвінка на номер телефону, який був наданий Позичальником). Введення Позичальником одноразового ідентифікатора є підписанням цього Договору відповідно до ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію». З інформаційної довідки від ТОВ «Платежі онлайн» від 23.12.2024, вбачається, що ТОВ «Макс Кредит» перерахувало на картковий рахунок відповідача [NUMBER] грошові кошти в сумі 6000,00 грн. Відповідно до довідки про ідентифікацію акцепт оферти позичальником (підписання договору одноразовим ідентифікатором): одноразовий ідентифікатор: 14932, ідентифікатор відправлено позичальнику: 29.05.2024 21:56:01 на номер телефону відповідача [NUMBER] . Відповідно до положень ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». У статті 3 Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. За змістом частин 3, 4, 6 статті 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Відповідно до частини 12 статті 11 Закону електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Статтею 12 Закону визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Отже, вище встановленими обставинами справи підтверджується факт укладення між ТОВ «Макс Кредит» та [PERSON] кредитного договору № 00-9801866 від 29.05.2024, а також перерахування кредиту в сумі 6000,00 грн на користь позичальника. Також, як вбачається з матеріалів справи, 17.12.2024 між ТОВ «Макс Кредит» та ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» було укладено договір факторингу №17122024-МК/Онлайн. Згідно із п.2.1 укладеного договору, фактор зобов`язується передати клієнту суму фінансування, а клієнт зобов`язується відступити факторові права вимоги за укладеними договорами згідно реєстру, в обсязі та на умовах, що існують на дату відступлення прав вимоги. Згідно долученого реєстру боржників від 17.12.2024 до ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» перейшло право вимоги до відповідача [PERSON] за договором №00-9801866 від 29.05.2024, в загальному розмірі 22299,60 грн. 02.04.2025 ТОВ "Юніт Капітал" (фактор) та ТОВ "ФК "Онлайн Фінанс" (клієнт) уклали договір № 020425-У, відповідно до пункту 1.1. якого фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату, а клієнт відступити фактору право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб боржників, включаючи суму основного зобов`язання (суму позики), плату за позикою (проценти за користування позикою та проценти на прострочену позику), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить ТОВ "Фінансова компанія "Онлайн Фінанс". Згідно з реєстром боржників до договору № 020425-У від 02.04.2025 ТОВ "Фінансова компанія "Онлайн Фінанс" передало ТОВ "Юніт Капітал" право грошової вимоги за кредитним договором № 00-9801866 від 29.05.2024, загальна заборгованість якого складає 22290,60 грн, з яких заборгованість по основному боргу 6600,00 грн, заборгованість по відсоткам 15699,60,00 грн. Як регламентовано ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Договір факторингу є дійсним незалежно від наявності домовленості між клієнтом та боржником про заборону відступлення права грошової вимоги або його обмеження (ст.1080 ЦК України). За сформованою позицією Верховного Суду у постанові від 05 грудня 2018 року у справі № 643/4902/14-ц тлумачення ч. 1 ст. 512 ЦК України дає підстави для висновку, що відступлення права вимоги є одним із випадків заміни кредитора в зобов`язанні, яке відбувається на підставі правочину. Відступлення права вимоги не є окремим видом договору, це правочин, який опосередковує перехід права. Відступлення права вимоги може відбуватися, зокрема, внаслідок укладення договору факторингу (глава 73 ЦК України). Оскільки сторонами договорів дотримані умови зазначених договорів факторингу, що встановлюють порядок та процедуру відступлення права вимоги за договором, суд дійшов висновку, що позивач набув право вимоги до відповідача за кредитним договором № 00-98081866 від 29.05.2024. Положеннями ст. 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Всупереч умовам кредитного договору, відповідач не виконав свого зобов`язання щодо повернення кредиту, а тому вимога щодо стягнення простроченої заборгованості за сумою кредиту підлягає задоволенню. Разом з тим, суд дійшов висновку, що вимога про стягнення заборгованості за нарахованою комісією в розмірі 600, 00 грн. не підлягає задоволенню з огляду на наступне. Відповідно до п. 1.6. договору Кредитодавець одноразово нараховує Комісію за надання кредиту у розмірі 10,00% від суми Кредиту, що складає: 600.00 грн. З детального розрахунку заборгованості вбачається, що за відповідачем [PERSON] за договором № 00-9801866 від 29.05.2024 наявна заборгованість в розмірі 22299,60 грн., яка складається з суми заборгованості за основним зобов`язанням: 6000,00 грн., сума заборгованості за нарахованими процентами - 15699,60 грн., сума заборгованості за нарахованими комісіями - 600,00 грн. 10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку із чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Положення частин 1, 2, 5 статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набуттям чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними. Відповідно до пункту 4 частини 1статті 1 Закону України «Про споживче кредитування», загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Згідно з частиною 2 статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Між тим, оскільки товариством не було зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які була встановлена комісія за видачу кредиту, відповідна умова кредиту є нікчемною відповідно до частин 1 та 2 статті 11, частини 5 статті12 Закону України «Про споживче кредитування». Зазначене узгоджується з правовими висновками, викладеними у постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі № 202/5330/19, у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 06 листопада 2023 року у справі № 204/224/21 (провадження № 61-4202сво22) та постанові Верховного Суду від 21 лютого 2024 року у справі № 344/3078/23 (провадження № 61-15548св23) щодо оцінки правомірності встановлення у кредитному договорі умови про щомісячну плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). Отже, вказані витрати у сумі 600,00 грн стягненню з відповідача на користь позивача не підлягають. З розрахунку заборгованості вбачається, що нарахування відсотків здійснене в межах строку кредиту, визначеного кредитним договором №00-9801866 від 29.05.2025. Суд зауважує, що зважаючи на вимоги статей 12, 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. В матеріалах справи відсутні докази, які б спростовували поданий позивачем розрахунок заборгованості за вищевказаним договором, а тому суд не має підстав піддавати його сумніву. Відтак, вимоги в частині стягнення 15966,60 грн заборгованості за несплаченими відсоткам за користування кредитом підлягають задоволенню. Враховуючи вищевикладене, з відповідача [PERSON] , на користь ТОВ «Юніт Капітал підлягає стягненню заборгованість за договором №00-9801866 від 29.05.2025 в розмірі 21699,60 грн., що складається з 6000,00 грн.- сума заборгованості за тілом кредиту; 15699,60 грн. - сума заборгованості за відсотками. Щодо розподілу судового збору. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог ч.1 ст. 141 ЦПК України. Рішенням суду стягнуто на корить позивача 21699,60 грн (6000,00 грн + 15699,60 грн), що становить 97,35 % від ціни позову, а тому з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» підлягає стягненню судовий збір в розмірі 2358,21 грн (2422,40 грн х 97,35 %). Щодо витрат позивача суд зазначає наступне. Представником позивача заявлене клопотання щодо стягнення з відповідача відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, що становлять 7000,00 грн. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч.3 ст. 137 ЦПК України). Витрати на надану професійну правничу допомогу в разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх вартість уже фактично сплачена стороною / третьою особою, чи тільки має бути сплачена (пункти 138, 139 постанови Верховного Суду у складі судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду від 23 вересня 2021 року у справі № 904/1907/15). На підтвердження обсягу наданих послуг здійснених позивачем надана копія договору про надання правничої допомоги №07/04/25-02 від 07.04.2025, додаткову угоду № 1 до договору про надання правничої допомоги та копію акта прийому-передачі наданих послуг від 07.04.2025 за зазначеним договором про надання правової допомоги. Вирішуючи питання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, суд враховує, що: - не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат, а тому, вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі №904/4507/18 та від 16.11.2022 у справі №922/1964/21); - при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова ухвала Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.12.2021 у справі №927/237/20, постанова Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі №826/1216/16 та додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №775/9215/15ц). - метою стягнення витрат на правничу допомогу є не тільки компенсація стороні, на користь якої ухвалене рішення, понесених збитків, але й спонукання боржника утримуватися від вчинення дій, що в подальшому спричиняють необхідність поновлення порушених прав та інтересів позивача (постанови Верховного Суду від 04.10.2021 від № 640/8316/20, від 21.10.2021 у справі №420/4820/19). Водночас стягнення витрат на професійну правничу допомогу не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу. Суд вважає, що з огляду на обставини справи: ціна позову становить 22299,60 грн, предмет позову складається зі стягнення кредитної заборгованості, а, отже, справа не є досить складною, розгляд здійснювався в спрощеному провадженні, і підготовка до її розгляду не потребувала аналізу великої кількості норм чинного законодавства, значних затрат часу та зусиль, а тому заявлений адвокатом розмір відшкодування витрат на професійну правничу допомогу не є співмірними з складністю наданих послуг. Відтак, суд дійшов висновку щодо зменшення витрат позивача на професійну правничу допомогу до п`яти тисяч гривень. На підставі викладеного,

Outcome: partial