Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-22 00:00:00

Короткий виклад\~позовних\~вимог\~та їх\~обґрунтування Виконувач обов`язків керівника Бориспільської окружної прокуратури Київської області Пацкан М. звернувся до суду з даним позовом та просив конфіскувати у\~громадянки Російської\~Федерації [PERSON] на користь Головного управління Держгеокадастру у м. Києві та Київській області наступні земельні ділянки: 1) земельну ділянку (кадастровий номер 3223380400:04:009:0014) площею 0,3148 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що перебуває у власності [PERSON] на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку Серії ЯЛ № 183467 від 09.07.2010; 2) земельну ділянку (кадастровий номер 3223380400:05:015:0025) площею 1,5179 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що перебуває у власності [PERSON] на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку Серії ЯЛ № 183466 від 09.07.2010; 3) земельну ділянку (кадастровий номер 3223380400:05:009:0017) площею 0,4444 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що перебуває у власності [PERSON] на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку Серії ЯЛ № 183468 від 09.07.2010. Також просить стягнути з відповідачки на користь Київської обласної прокуратури сплачений судовий збір. Позов обґрунтовано тим, що право на вищевказані земельні ділянки громадянка Російської Федерації [PERSON] набула в порядку спадкування, про що їй у 2004 р. видано сертифікат про право на земельну частку (пай). У подальшому, в 2010 році [PERSON] вже будучи громадянкою,. отримала державні акти на право власності на земельні ділянки, а 13.12.2012 уклала з Приватно-орендною агрофірмою «Україна» три договори оренди належних їй земельних ділянок. В подальшому 02.11.2021 право власності на земельні ділянки було зареєстроване за [PERSON] у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на підставі рішень державного реєстратора виконавчого комітету Переяславської міської ради Канівець Н.В., індексні номери: 61302379, 61302582, 61302771. В порушення вимог Земельного кодексу України [PERSON] протягом року від дня набуття права власності на землі сільськогосподарського призначення не відчужила земельні ділянки, про що свідчать витяги з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 17.03.2025. Громадянка російської федерації [PERSON] порушила визначені ст.ст. 13, 14, 41 Конституції України, ст.ст. 80, 81, 145 Земельного кодексу України процедури щодо володіння земельними ділянками сільськогосподарського призначення та, будучи іноземною громадянкою, не відчужила їх протягом року після реєстрації права власності. На лист Бориспільської окружної прокуратури за №51-1343вих-25 від 13.03.2025 про виявлене порушення та необхідність звернення до суду Головне управління Держгеокадастру у м. Києві та Київській області своїм листом за №10-10-0.62-3783/2-25 від 18.04.2025 погодилось з обставинами, які виявив прокурор, але повідомило окружну прокуратуру про відсутність коштів для сплати судового збору та неможливість звернутися до суду з відповідною позовною заявою. А тому прокурор у порядку ст. 23 ЗУ «Про прокуратуру» звернувся до суду з даним позовом, про що по попередньо повідомив Головне управління Держгеокадастру у м. Києві та Київській області. Процесуальні рішення та дії у справі. 06.05.2025 ухвалою суду відкрито провадження в даній справі та призначено її до розгляду в судовому засіданні у загальному порядку. 06.05.2025 ухвалою суду заяву виконувача обов`язків керівника Бориспільської окружної прокуратури Пацкана Мирослава про забезпечення позову задоволено та накладено арешт на земельну ділянку (кадастровий номер 3223380400:04:009:0014), на земельну ділянку (кадастровий номер 3223380400:05:015:0025) та на земельну ділянку (кадастровий номер 3223380400:05:009:0017). Відповідачка [PERSON] в судові засідання 07.07.2025, 18.07.2025 жодного разу не з`явилася. Відзив на позов не надала. Про суть справи, місце та\~час\~судового розгляду повідомлена належним чином: шляхом розміщення оголошення на офіційному вебсайті судової влади України. Головне управління Держгеокадастру у м. Києві та Київській області для участі у розгляді справи свого представника не направило, заяв, клопотань на адресу суду не надходило. За таких умов суд за згодою позивача (прокурора) ухвалив проводити заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст.ст. ч. ч. ст. 223, ч. ч.1 ст. 280 ЦПК України. Фактичні обставини та оцінка доказав, наданих позивачем Прокурор Бориспільської окружної прокуратури Стовбчатий А.Ю. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив задовольнити. В обґрунтування позову прокурор надав пояснення по обставинам справи та зазначив, що позовні вимоги спрямовані на захист порушених економічних інтересів держави у земельній сфері, що в умовах воєнного стану є надто актуальним. Конфіскація земельних ділянок ґрунтується на вимогах закону, це необхідний примусовий захід, спрямований на виконання земельного законодавства, яке відповідачка в добровільному порядку не дотрималась та, будучи іноземною громадянкою упродовж року, а фактично більше двадцяти років, після набуття права власності на землі сільськогосподарського призначення у порядку спадкування не відчужила їх та продовжує володіти ними у супереч закону. З копії сертифіката серії РН №369068 від 02.08.2004 на право на земельну частку (пай) вбачається, що [PERSON] на підставі свідоцтва\~про право\~на спадщину\~за заповітом №АЕК №354304 від 04.06.2002 належало право\~на земельну\~частку (пай) із земель колективної власності КСП «Україна» на території Великокаратульської сільської ради Переяслав-Хмельницького району, розміром 2,63 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості). Сертифікат зареєстровано 02.08.2004 у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за №732 (а.с.43,44). Згідно розпорядження Переяслав-Хмельницької районної державної адміністрації №223 від 21.02.2008 за заявою [PERSON] їй, як власнику сертифікату на право на земельну частку (пай) в межах Великокаратульської сільської ради надано дозвіл\~на розробку\~технічної документації із землеустрою щодо складання державного акта на право власності на земельну ділянку (а.с.39). 12.03.2008 [PERSON] звернулась до ПП «Геобудсервіс» про питанню виготовлення технічної документації із землеустрою щодо складання державних актів на земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Відповідна технічна документація була виготовлена з визначенням меж трьох земельних ділянок згідно кадастрових планів, площами: 1,5179 га, 0,3148 га, 4,4444 га (усього 2,2771 га), та погоджена компетентними органами (а.с. 32-61). Розпорядженням Переяслав-Хмельницької РДА №1069 від 05.10.2009 прийнято рішення «Про затвердження технічної\~документації із землеустрою щодо складання державних актів на право власності на земельні ділянки гр. [PERSON] власнику сертифіката на право на земельну частку (пай) в межах Великокаратульської сільської ради Переяслав-Хмельницького району Київської області». Цим розпорядженням [PERSON] власнику сертифіката на право на земельну частку (пай) колишнього КСП «Україна» передано у\~власність земельні ділянки сільсько-господарського призначення загальною площею 2,2771 га, що розташовані в межах Великокаратульської сільської ради Переяслав-Хмельницького району Київської області, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Водночас попереджено власника, що право власності на земельні ділянки може бути припинено у випадках, передбачених статтями 140,143 Земельного кодексу України (а.с.16-19). Згідно копії Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ №183467 від 09.07.2010 [PERSON] (проживає [ADDRESS] ) є власником земельної ділянки (кадастровий номер 3223380400:04:009:0014) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 0,3148 га, що розташована на території Великокаратульської сільської ради Переяслав-Хмельницького району Київської області (а.с.24-25). Згідно копії Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ №183468 від 09.07.2010 [PERSON] (проживає [ADDRESS] ) є власником земельної ділянки (кадастровий номер 3223380400:05:009:0017) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 0,4444 га, що розташована на території Великокаратульської сільської ради Переяслав-Хмельницького району Київської області (а.с.26-27). Згідно копії Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ №183466 від 09.07.2010 [PERSON] (проживає [ADDRESS] ) є власником земельної ділянки (кадастровий номер 3223380400:05:015:0025) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 1,5179 га, що розташована на території Великокаратульської сільської ради Переяслав-Хмельницького району Київської області (а.с.28-29). Згідно Інформації Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку станом на 17.03.2025 земельна ділянка (кадастровий номер 3223380400:04:009:0014) площею 0,3148 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва; земельна ділянка (кадастровий номер 3223380400:05:009:0017) площею 0,4444 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та земельна ділянка (кадастровий номер 3223380400:05:015:0025) площею 1,5179 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, належать на праві власності [PERSON] і 29.10.2021 відповідне право зареєстровано в державному реєстрі (а.с.62-67). Відповідно до Витягів за №НВ-9953580342025, за №НВ-9953700492025 та за №НВ-9953700662025 із технічної документації щодо нормативної грошової оцінки земельних ділянок від 17.03.2025 та від 18.03.2025 грошова оцінка земельних ділянок становить відповідно: кадастровий номер 3223380400:04:009:0014 5192,33 грн; кадастровий номер 3223380400:05:009:0017 2444,90 грн; кадастровий номер 3223380400:05:015:0025 47089,64 грн (а.с.68-70). Згідно копій договорів оренди від 13.12.2012, укладених між Приватно-орендна агрофірма «Україна» та [PERSON] вбачається, вбачається що остання передала в\~оренду на\~десть років успадковані нею три земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва: площею 1,5179 га (кадастровий номер 3223380400:05:015:0025) державний акт ЯЛ №183466; площею 0,3148 га (кадастровий номер 3223380400:04:009:0014) державний акт ЯЛ №183467; площею 0,4444 га (кадастровий номер 3223380400:05:009:0017) державний акт ЯЛ №183468 (а.с.80-91). Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №418248126 від 17.03.2025 за громадянкою Російської Федерації [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) 29.10.2021 зареєстровано право приватної власності на земельну ділянку площею 0,3148 га (кадастровий номер 3223380400:04:009:0014) (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 2494234132040, номер відомостей про речове право: 44789698). Реєстрація проведена згідно рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер: 61302379 від 02.11.2021 на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку Серії ЯЛ №183467 від 09.07.2010. Також згідно реєстраційного запису про інше речове право, зазначена земельна ділянка перебувала в оренді у Приватно-орендної агрофірми «Україна» згідно договору оренди від 13.12.2012 до 13.12.2022 (строк 10 років) (а.с.71-73). Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №418248043 від 17.03.2025 за громадянкою Російської Федерації [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) 29.10.2021 зареєстровано право приватної власності на земельну ділянку площею 0,4444 га (кадастровий номер 3223380400:05:009:0017) (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 2494251732040, номер відомостей про речове право: 44790113). Реєстрація проведена згідно рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер: 61302771 від 02.11.2021 на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку Серії ЯЛ №183468 від 09.07.2010. Також згідно реєстраційного запису про інше речове право, зазначена земельна ділянка перебувала в оренді у Приватно-орендної агрофірми «Україна» згідно договору оренди від 13.12.2012 до 13.12.2022 (строк 10 років) (а.с.74-76). Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №418248088 від 17.03.2025 за громадянкою Російської Федерації [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) 29.10.2021 зареєстровано право приватної власності на земельну ділянку площею 1,5179 га (кадастровий номер 3223380400:05:015:0025) (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 2494242532040, номер відомостей про речове право: 44789910). Реєстрація проведена згідно рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер: 61302582 від 02.11.2021 на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку Серії ЯЛ №183466 від 09.07.2010. Також згідно реєстраційного запису про інше речове право, зазначена земельна ділянка перебувала в оренді у Приватно-орендної агрофірми «Україна» згідно договору оренди від 13.12.2012 до 13.12.2022 (строк 10 років) (а.с.77-79). З відповіді ЦНАП виконавчого комітету Переяславської міської ради №20-07-267 від 11.06.2024 вбачається, що відомості про місце реєстрації [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) у виконавчому комітеті відсутні (а.с.92). Відповідно до відповіді Відділу реєстрації місця проживання Виконавчого комітету Бориспільської міської ради Київської області №51/1-397 від 27.01.2025 за даними реєстру Бориспільської територіальної громади інформація про реєстрацію/зняття місця проживання гр. [PERSON] відсутня (а.с.93). Згідно відповіді з Єдиного державного демографічного реєстру підсистеми ЄСІТС «Електронний суд» №1350077 від 06.05.2025 за параметрами запиту: [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , особу не знайдено (а.с.112). За даними Бориспільського об`єднаного відділу Центрального міжрегіонального управління ДМС у м. Києві та Київській області станом на 28.01.2025 відповідно до наявних обліків Бориспільського об`єднаного відділу та Єдиної інформаційно-аналітичної системи управління міграційними процесами ДМС громадянка [PERSON] не значиться (а.с.94). Отже, матеріли справи свідчать, що відповідачка [PERSON] , будучи громадянкою Російської Федерації та документованою паспортом громадянина РФ серії [NUMBER] від 05.10.2009 (видавник: ГП №22 відділу УФНС росії), користуючись своїм правом спадкоємця за заповітом на земельну частку (пай), 09.07.2010 отримала державні акти на право власності на три земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, загальною площею 2.2771 га, що розташовані на території Великокаратульської сільської ради Бориспільського району (колишній Переяслав-Хмельницький район) Київської області, після чого 13.12.2012 передала їх в оренду сільськогосподарському підприємству ПОА «Україна» та у зв`язку з подальшою реєстрацією цього речового права за орендарем, 29.10.2021 була проведена реєстрація права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за громадянкою РФ [PERSON] на всі три на земельні ділянки. Таким чином відповідачка після набуття права власності на вказані земельні ділянки із земель сільськогосподарського призначення, залишаючись громадянкою російської федерації, не відчужила їх на користь інших осіб, а продовжує володіти ними всупереч земельному законодавству України. У 2020 році згідно з перспективним планом формування територіальних громад Київської області до складу Переяславської міської громади у Бориспільському районі приєдналися території Великокаратульської, Вовчківської, Гайшинської, Гланишівської, Дем`янецької, Мазінської сільських рад колишнього Переяслав-Хмельницького району. Таким чином, на теперішній час вищевказані земельні ділянки знаходяться в адміністративних межах Переяславської міської ради. У цій справі існує спір про перебування у власності іноземного громадянина особливо цінних земель сільськогосподарського призначення, що охороняються державою. Вказаний спір виник з моменту отримання відповідачкою (громадянкою іноземної держави) державних актів на землю 09.07.2010, після чого у неї виник обов`язок відчужити набуті у власність за спадкуванням земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Інтереси держави в суді представляє прокурор на підставі положень ч.3 ст. 23 Закону «Про прокуратуру», де передбачено, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі їх порушення або загрози порушення, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Головне управління Держгеокадастру у м. Києві та Київській області повідомлене прокурором про виявлене порушення земельного законодавства та про необхідність звернутись до суду з позовом для відновлення порушених прав та інтересів держави. Проте ГУ Держгеокадастру, хоч і визнало порушення, однак повідомило окружну прокуратуру про відсутність коштів для сплати судового збору та неможливість звернутися до суду з відповідною позовною заявою. Тобто фактично самоусунулось від звернення з позовом до суду. Згідно положень ст. 14 Конституції та ст. 1 Земельного кодексу України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Відповідно до ст. 26 Конституції України іноземці та особи без громадянства, що перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України. Земельні відносини регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Земельним кодексом України, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами (ст. 3 Земельного кодексу України). \~Згідно з ч.1 ст. 22 Земельного кодексу України землями сільськогосподарського призначення визнаються землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, у тому числі інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції, або призначені для цих цілей. Частиною 3 ст. 22 Земельного кодексу України на момент виникнення спірних правовідносин було передбачено, що землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування громадянам для ведення особистого селянського господарства, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Водночас,\~частина 5 ст. 22 \~цього Кодексу прямо передбачала, що землі сільськогосподарського призначення не можуть передаватись у власність іноземцям, особам без громадянства, іноземним юридичним особам та іноземним державам. Нова\~редакція ч.5\~ст.\~22\~Земельного\~кодексу\~України\~у взаємозв`язку\~з новою\~редакцією ч.1\~ст.\~130\~цього Кодексу\~передбачає,\~що набувати\~у власність\~земельні ділянки\~сільськогосподарського призначення\~можуть: а)\~громадяни України; б)\~юридичні особи\~України,\~створені і\~зареєстровані за\~законодавством України,\~учасниками (акціонерами,\~членами)\~яких є\~лише громадяни\~України та/або\~держава,\~та/або\~територіальні громади; в)\~територіальні громади; г) держава. Згідно в ст.\~125\~Земельного\~кодексу\~України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. При цьому, на момент набуття відповідачкою права власності на землю ч.1 ст. 126 Земельного кодексу України передбачала, що право власності на земельну ділянку посвідчується (оформлюється) державним актом. Відповідно до ч.1 ст. 145 Земельного кодексу України, якщо до особи переходить право власності на земельну ділянку, яка за цим Кодексом не може набуватися нею у власність, ця ділянка підлягає відчуженню її власником протягом року з моменту переходу такого права. Загальні підстави набуття права власності на землю громадянами визначені у ст. 81 Земельного кодексу України. Відповідно до положень ч. 2, ч.3\~ст. 81 Земельного кодексу України\~ іноземні громадяни (в новій редакції - іноземці) та особи без громадянства можуть набувати права власності лише на земельні ділянки несільськогосподарського призначення з наступних підстав: а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; б) викупу земельних ділянок, на яких розташовані об`єкти нерухомого майна, що належать їм на праві власності; в) прийняття спадщини. Водночас, положення ч.4 ст. 81 ЗК України містить обмеження щодо володіння землями сільськогосподарського призначення, прийнятими у спадщину іноземцями, а також особами без громадянства, та зобов`язує їх протягом року здійснити відчуження таких земель. Вказана вище норма Закону є імперативною, і не дотримання таких приписів тягне за собою цивільну відповідальність, передбачену Законом. Так, згідно пункт «е» ст. 140 ЗК України не відчуження земельної ділянки іноземними особами та особами без громадянства у встановлений строк у випадках, визначених Земельним кодексом України, є підставою для припинення права власності на земельну ділянку. Примусове припинення прав на земельну ділянку, у відповідності до пункту д) ст. 140 та пункту в) ст. 143 Земельного кодексу України, здійснюється шляхом конфіскації земельної ділянки за рішенням суду. Відповідне правило також закріплено у ч.2 ст. 145 Земельного кодексу України, де зазначено: якщо відповідно до закону власник земельної ділянки зобов`язаний відчужити її протягом встановленого строку і земельна ділянка не була відчужена ним протягом такого строку, така ділянка підлягає конфіскації за рішенням суду У відповідності до ч.4 ст. 145 Земельного кодексу України позов про конфіскацію земельної ділянки подається до суду органом, що здійснює державний контроль за використанням та охороною земель. Конфіскована земельна ділянка за рішенням суду підлягає продажу на земельних торгах. Ціна проданої на земельних торгах земельної ділянки, за вирахуванням витрат, пов`язаних з її продажем, виплачується її колишньому власнику. Мотиви, з яких виходив суд при вирішенні спору, та висновки суду Статтею 153\~Земельного\~кодексу\~України передбачено, що власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України. Згідно положення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною 17.07.1997, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. У правовому висновку Верховного Суду України, викладеному в постанові від 18.09.2013 (справа № 6-92цс 13), основною метою ст. 1 Першого протоколу до Конвенції є попередження свавільного захоплення власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном. При цьому в своїх рішеннях Європейський суд з прав людини постійно вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини (наприклад, рішення від 23.09.1982 у справі «Спорронг і Льоннрот проти Швеції», від 11.03.2003 «Новоселецький проти України», від 01.06.2006 «Федоренко проти України»). Необхідність забезпечення такої рівноваги відображено в структурі ст. 1. Зокрема, необхідно, щоб була дотримана обгрунтована пропорційність між застосованими заходами та переслідуваною метою, якої намагаються досягти шляхом позбавлення особи її власності. Таким чином, особу може бути позбавлено її власності лише в інтересах суспільства, на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, а при вирішенні питання про можливість позбавлення особи власності має бути дотримано справедливої рівноваги між інтересами суспільства та правами власника. Нормами\~ Земельного кодексу України чітко визначені права іноземців щодо спадкування земельних ділянок сільськогосподарського призначення та обов`язок припинити право власності на земельні ділянки сільськогосподарського призначення шляхом її відчуження протягом року від дня набуття такого права. Захищаючи існуюче і невідчужуване права іноземців щодо набуття земельних ділянок сільськогосподарського призначення у власність шляхом спадкування, українським законодавством встановлений річний термін на відчуження такої земельної ділянки, оскільки закон забороняє перебування таких земель у власності іноземців та осіб без громадянства. При цьому пункт 15 розділу X «Перехідні положення» Земельного кодексу України, яким у відповідний період часу було встановлено заборону купівлі-продажу або іншим способом відчуження земельних ділянок сільськогосподарського призначення, не поширюється на ці правовідносини, оскільки положення ч.4 ст. 81 Земельного кодексу України є імперативними. Судом встановлено, що відповідачка [PERSON] , будучи громадянкою російської федерації, 09.07.2010 отримала державні акти на право власності на земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташовані на території Великокаратульської сільської ради Бориспільського район, у зв`язку зі спадкуванням земельної частки (пай) у 2002 році, а 29.10.2021 її право власності на відповідні земельні ділянки було зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно і відповідна реєстрація права власності на земельні ділянки іноземної громадянки [PERSON] зберігається до цього часу, оскільки вона протягом року після прийняття спадщини та оформлення на цій підставі у 2010 році державних актів на право власності на земельні ділянки добровільно їх не відчужила. Таким чином, відповідачка [PERSON] не виконала вимоги ч.4 ст. 81 Земельного кодексу України та, будучи іноземцем, безпідставно залишається\~власницею земельних\~ділянок,\~які не\~можуть перебувати\~у її власності згідно\~Закону,\~оскільки належні їй земельні ділянки відносяться до особливо цінних земель сільськогосподарського призначення, які є основним національним багатством українського народу та перебувають під особливою охороною держави. Пунктом 10 ч.1 ст. 346 Цивільного кодексу України визначено конфіскацію, як одну з підстав припинення права власності. Згідно ч.1 ст. 354 Цивільного кодексу України до особи може бути застосовано позбавлення права власності на майно за рішенням суду як санкція за вчинення правопорушення (конфіскація) у випадках, встановлених законом. Отже, з урахуванням вищевикладеного суд дійшов висновку, що право власності відповідачки [PERSON] на земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, а саме: на земельну ділянку з кадастровим номером 3223380400:04:009:0014, площею 0,3148 га; на земельну ділянку з кадастровим номером 3223380400:05:009:0017, площею 0,4444 для; на земельну ділянку з кадастровим номером 3223380400:05:015:0025, площею 1,5179 га, підлягає примусовому припиненню, шляхом конфіскації земельних ділянок у відповідності до вимог чинного законодавства України. Позовні вимоги прокурора виконувача обов`язків керівника Бориспільської окружної прокуратури Київської області є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд виходить з наступного. При поданні позову за рахунок бюджетних коштів Київської обласної прокуратури, згідно платіжної інструкції на рахунок держави сплачено судовий збір у розмірі передбаченому ЗУ «Про судовий збір» в загальній сумі 4542,00 грн, з яких: за вимогу майнового характеру (конфіскація) сплачено 3028,00 грн судового збору; за подання заяви про забезпечення позову (накладення арешту) сплачено 1514,00 грн судового збору. Зазначені витрати прокуратури відносяться до судових витрат, які при задоволенні позову підлягає стягненню з відповідача на користь платника судового збору у відповідності до положень ч.1 ст. 141 ЦПК України. Щодо вжитих судом заходів забезпечення позову (Ухвала від 06.05.2025), то такі заходи, з огляду на задоволення позову, після набрання рішенням законної сили продовжують свою дію як заходи виконання судового рішення у межах строків, визначених ч.7, ч.8 ст. 158 ЦПК України або можуть бути скасовані раніше за клопотанням учасника справи.

Outcome: approved