Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-29 00:00:00

У жовтні 2024 року до Заводського районного суду м. Запоріжжя надійшла позовна заява товариства з обмеженою відповідальністю «Цикл фінанс» (надалі позивач/ТОВ «Цикл фінанс»), що в подальшому був уточнений, до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитними договорами. В обґрунтування уточненого позову позивач зазначив, що акціонерне товариство «Банк кредит Дніпро» та відповідач 03.01.2020 уклали договір № 26200000455715, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 15\~000,00грн на умовах строковості, зворотності, платності, а також відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом відповідно до умов, зазначених у цьому Договорі, додатках до нього та Правилах надання грошових коштів у позику. Кредитний договір № 26200000455715 був підписаний відповідачем 03.01.2020. Відразу після вчинених дій відповідача, 03.01.2020, АТ «Банк кредит Дніпро» перерахувало відповідачу грошові кошти в сумі 15\~000,00 грн. Окрім того, акціонерне товариство «Банк кредит Дніпро» та відповідач 01.10.2019 уклали договір № 22030000183046, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 25\~000,00грн на умовах строковості, зворотності, платності, а також відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом відповідно до умов, зазначених у цьому Договорі, додатках до нього та Правилах надання грошових коштів у позику. Кредитний договір № 22030000183046 був підписаний відповідачем 01.10.2019. Відразу після вчинених дій відповідача, 01.10.2019, АТ «Банк кредит Дніпро» перерахувало відповідачу грошові кошти в сумі 25\~000,00 грн. У подальшому між АТ «Банк кредит Дніпро» та товариством з обмеженою відповідальністю ТОВ «Цикл фінанс» укладений договір факторингу № 15/12/2021, за яким останній набув прав вимоги до [PERSON] за кредитними договорами від 03.01.2020 №\~26200000455715, 01.10.2019 № 22030000183046. Отже, позивач вважає, що наділений правом грошової вимоги до відповідача за кредитними договорами від 03.01.2020 № 26200000455715 у розмірі 29\~359,39 грн, яка складається із заборгованості по тілу кредиту у розмірі 14\~992,92 грн, заборгованості по відсотках у розмірі 13\~749,72 грн, заборгованості по комісії у розмірі 0,00 грн, збитки від інфляції у розмірі 530,49 грн, 3% річних у відповідності до ст. 625 ЦК України у розмірі 86,26 грн, за кредитним договором від 01.10.2019 № 22030000183046 у розмірі 51\~628, 45 грн, яка складається із заборгованості по тілу кредиту у розмірі 24\~807,58 грн, заборгованості по відсоткам у розмірі 38,70 грн, заборгованості по комісії у розмірі 25\~761,67 грн, збитки від інфляції у розмірі 877,77 грн, 3% річних у відповідності до ст. 625 ЦК України у розмірі 142,73 грн. Згідно з умовами кредитних договорів від 03.01.2020 №\~26200000455715, 01.10.2019 № 22030000183046 позичальник зобов`язався вчасно повернути кредит, сплатити відсотки за користування кредитами в порядку, визначеному договорами. Проте, незважаючи на це, відповідач не виконав свого обов`язку, не повернула надані кредити у строки, передбачені кредитними договорами, та не сплатила відсотки. Станом на день звернення до суду із даним позовом заборгованість відповідачем перед позивачем не сплачена. З метою захисту свого порушеного права позивач звернувся до суду з даним позовом, просив стягнути заборгованість у розмірі 80\~987,84 грн, судові витрати з оплати судового збору у розмірі 2\~422,40 грн та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі у розмірі 7\~570,00 грн. Ухвалою суду від 18.11.2024 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, призначено судове засідання в порядку спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи. Відповідно до ч. 3 ст.\~211\~ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. У позовній заяві позивач просив провести розгляд справи за відсутності представника позивача, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач у судові засідання 17.12.2024, 10.02.2025, 22.04.2025, 12.06.2025, 30.07.2025 не з`явилась, причин неявки суду не повідомила, про день, час та місце слухання справи повідомлялась у встановленому законом порядку шляхом направлення судової повістки за адресою реєстрації відповідача та оголошенням на офіційному веб-сайті судової влади України. Таким чином, суд виконав покладений на нього обов`язок інформувати учасників справи про її розгляд. У зв`язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судові засідання, в порядку\~статті 280 ЦПК України, зі згоди позивача, суд ухвалив провести розгляд справи за відсутності відповідача та постановити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням\~ст. 223 ЦПК України. У зв`язку з неявкою у судове засідання сторін на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, суд зазначає про таке.\~ Акціонерне товариство «Банк кредит Дніпро» та відповідач 03.01.2020 уклали договір № 26200000455715, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 15\~000,00грн на умовах строковості, зворотності, платності, а також відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом відповідно до умов, зазначених у цьому Договорі, додатках до нього та Правилах надання грошових коштів у позику. Кредитний договір № 26200000455715 був підписаний відповідачем 03.01.2020. Відразу після вчинених дій відповідача, 03.01.2020, АТ «Банк кредит Дніпро» перерахувало відповідачу грошові кошти в сумі 15\~000,00 грн, що підтверджується розрахунком заборгованості станом на 14.12.2021. Згідно з умовами кредитного договору від 03.01.2020 №\~26200000455715 позичальник зобов`язався вчасно повернути кредит, сплатити відсотки за користування кредитом в порядку, визначеному договором. Проте, незважаючи на це, відповідач не виконала свого обов`язку, не повернула наданий кредит у строки, передбачені кредитним договором та не сплатила відсотки. Акціонерне товариство «Банк кредит Дніпро» та відповідач 01.10.2019 уклали договір № 22030000183046, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 25\~000,00грн на умовах строковості, зворотності, платності, а також відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом відповідно до умов, зазначених у цьому Договорі, додатках до нього та Правилах надання грошових коштів у позику. Кредитний договір № 22030000183046 був підписаний відповідачем 01.10.2019. Відразу після вчинених дій відповідача, 01.10.2019, АТ «Банк кредит Дніпро» перерахувало відповідачу грошові кошти в сумі 25\~000,00 грн, що підтверджується розрахунком заборгованості станом на 14.12.2021. Згідно з умовами кредитного договору від 01.10.2019 №\~22030000183046 позичальник зобов`язався вчасно повернути кредит, сплатити відсотки за користування кредитом в порядку, визначеному договором. Проте, незважаючи на це, відповідач не виконала свого обов`язку, не повернула наданий кредит у строки, передбачені кредитним договором та не сплатила відсотки. Відповідно до положень ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). У відповідності до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1статті 627 ЦК України). Відповідно до положень ч. 1ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 1 ст. 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Отже, вище встановленими обставинами справи підтверджується факт укладення між АТ «Банк кредит Дніпро» та [PERSON] кредитних договорів від 03.01.2020 №\~26200000455715, 01.10.2019 № 22030000183046. Крім того, за приписами статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі №2-383/2010 зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі не спростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Матеріали справи не містять та відповідачем не надано доказів щодо спростування презумпції правомірності договорів від 03.01.2020 № 26200000455715, 01.10.2019 №\~22030000183046. Зазначені договори недійсними не визнано. При цьому встановлення обставин, за яких цей правочин може бути визнаний недійсним (оспорюваний) за відсутності оспорення або визнання його недійсним у встановленому законом порядку, не входить у межі дослідження під час розгляду справи про стягнення заборгованості за кредитними договорами, а тому відповідні обставини не можуть бути підставою для відмови у задоволенні позову, оскільки це суперечитиме презумпції правомірності правочину, визначеному статтею 204 ЦК України. З матеріалів справи вбачається, що між АT «Банк кредит Дніпро» (надалі клієнт) та ТОВ «Цикл фінанс» (надалі фактор) укладений договір факторингу № 15/12/21, строк дії якого закінчується 15.12.2024. Пунктом 1.1 договору передбачено, що на умовах, встановлених цим договором, Фактор передає грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату, а Клієнт відступає Факторові права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами (портфель заборгованості) відповідно до реєстру боржників згідно до додатку 1. У п.п 1.2 договору визначено, що внаслідок передачі права вимоги за цим договором Фактор заміняє Клієнта у кредитних договорах, що входять до портфеля заборгованості, та набуває прав грошових вимог Клієнта за цими кредитними договорами, включаючи право вимагати від боржників належного виконання всіх грошових та інших зобов`язань боржників за кредитними договорами. Окрім того, в п.п 1.3 договору визначено, що фактор має право здійснити наступне відступлення третім особам прав вимоги до боржників, придбаних від Клієнта за цим договором. Згідно з п. 6.2.2 договору факторингу № 15/12/21 права вимоги переходять до Фактора з моменту набрання чинності даним договором та підписанням акту приймання-передачі прав вимоги, після чого Фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно їх заборгованості. Згідно з витягом з реєстру боржників до договору факторингу № 15/12/21 від 15.12.2021 від АТ «Банк кредит Дніпро» до ТОВ «Цикл фінанс» перейшло право вимоги до [PERSON] за кредитним договором від 01.10.2019 № 22030000183046 на загальну суму 50\~607,95 грн, яка складається із заборгованості по тілу кредиту у розмірі 24\~807,58 грн, заборгованості по відсотках у розмірі 38,7 грн. Згідно з витягом з реєстру боржників до договору факторингу № 15/12/21 від 15.12.2021 від АТ «Банк кредит Дніпро» до ТОВ «Цикл фінанс» перейшло право вимоги до [PERSON] за кредитним договором від 03.01.2020 № 26200000455715 на загальну суму 28\~742,64 грн, яка складається із заборгованості по тілу кредиту у розмірі 14\~992,92 грн, заборгованості по відсотках у розмірі 13\~749,72 грн. Згідно з ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі ст. 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Тобто належним виконанням зобов`язання з боку відповідача є повернення кредиту в строки, розмірі та у валюті, визначеними кредитним договором. На підставі п. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до змісту ст. 610, ст. 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Частиною 1 статті 1078 ЦК України встановлено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Надана копія договору факторингу № 15/12/2021 від 15 грудня 2021 року містить підписи сторін, які підтверджують укладення договору та перехід права вимоги від клієнта АТ «Банк кредит Дніпро» до фактора ТОВ «Цикл фінанс». Отже,\~ТОВ «Цикл\~фінанс» належним\~чином у\~встановленому законом\~та договорами\~способом набуло\~законне право\~вимоги до\~ [PERSON] за кредитними договорами від 03.01.2020 №\~26200000455715, 01.10.2019 № 22030000183046. Стаття 525 ЦК України визначає, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом частини першої статті\~526, частини першої статті\~527, частини першої статті\~530 ЦК України\~зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу\~у строк (термін), встановлений у зобов`язанні. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). Відповідно до вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Щодо стягнення заборгованості за кредитним договором № 22030000183046 за комісією в розмірі 25\~761,67 грн. суд зазначає наступне. 10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку із чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Положення частин першої, другої, п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набуттям чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними. Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування», загальні витрати за споживчим кредитом \- витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Згідно з частиною другою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Отже, Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. На виконання вимог, у тому числі, пункту 4 частини першої статті 1 та частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року № 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі - Правила про споживчий кредит). Відповідно до пункту 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил. Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил про споживчий кредит). Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту. Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог Закону України «Про споживче кредитування» та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлення у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості. Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації. Відповідно до частини першої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Згідно з частиною п`ятою статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19. У постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі № 202/5330/19 зазначено, що «у кредитному договорі не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з частинами першою та другою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладення оспорюваного кредитного договору. За таких обставин положення пункту 1.2 та розділу 4 кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». У кредитному договорі від 01.10.2019 року №\~22030000183046, укладеному між АТ «Банк Кредит Дніпро» та [PERSON] визначено щомісячну комісію за обслуговування кредиту: з 01.10.2019 по 31.01.2021 5% від суми кредиту, з 01.02.2021 по 30.04.2022 4% від суми кредиту, з 01.05.2022 по 31.07.2023 3% від суми кредиту, з 01.08.2023 по 01.10.2024 1,95% від суми кредиту. Однак, у вказаному кредитному договорі не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються відповідачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту. Ураховуючи, що банк не зазначив та не надав доказів наявності переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні договору, то положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування кредитної заборгованості є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Аналогічних висновків у справі з подібними правовідносинами дійшов Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 06 листопада 2023 року у справі № 204/224/21. У пунктах 74, 75 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 червня 2019 року у справі №916/3156/17 сформульовано висновки про те, що такий спосіб захисту цивільних прав та інтересів, як визнання правочину недійсним, застосовується до оспорюваних правочинів; за наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та у мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину. Отже, якщо сторона правочину вважає його нікчемним, то така сторона за загальним правилом може звернутися до суду не з вимогою про визнання нікчемного правочину недійсним, а за застосуванням наслідків виконання недійсного правочину (наприклад, з вимогою про повернення одержаного на виконання такого правочину), обґрунтовуючи свої вимоги нікчемністю правочину. Якщо ж інша сторона звернулася до суду з вимогою про виконання зобов`язання з правочину в натурі, то відповідач вправі не звертатись з вимогою про визнання нікчемного правочину недійсним (зустрічною чи окремою), а заперечувати проти позову, посилаючись на нікчемність правочину. Суд повинен розглянути такі вимоги і заперечення й вирішити спір по суті; якщо суд дійде висновку про нікчемність правочину, то суд зазначає цей висновок у мотивувальній частині судового рішення в якості обґрунтування свого висновку по суті спору, який відображається у резолютивній частині судового рішення. Велика Палата Верховного Суду наголошувала, що судовий захист повинен бути повним та відповідати принципу процесуальної економії, тобто забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту. Такі висновки сформульовані в пункті 63 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 у справі № 910/3009/18, пункт 6.13 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.01.2021 у справі № 916/1415/19, пунктах 33.4.-33.6 постанови Великої Палати Верховного Суду від 13.07.2022 у справі №496/3134/19. Ураховуючи вищезазначене, відсутні підстави для стягнення з відповідача простроченої заборгованості по комісії в розмірі 25\~761, 67 грн, а тому в цій частині позову слід відмовити. Отже, у суду наявні обґрунтовані підстави для стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Цикл фінанс» заборгованості за кредитним договором від 01.10.2019 №\~22030000183046 у розмірі 25\~866,78 грн., яка складається з заборгованості по тілу кредиту у розмірі 24\~807,58 грн, заборгованості по відсоткам у розмірі 38,70 грн, збитки від інфляції у розмірі 877,77 грн, 3% річних у відповідності до ст. 625 ЦК України у розмірі 142,73 грн, за кредитним договором від 03.01.2020 № 26200000455715 у розмірі 29\~359,39 грн, яка складається з заборгованості по тілу кредиту у розмірі 14\~992,92 грн, заборгованості по відсоткам у розмірі 13\~749,72 грн, збитки від інфляції у розмірі 530,49 грн, 3 % річних у відповідності до ст. 625 ЦК України у розмірі 86,26 грн. Суд, враховуючи встановлені обставини справи та положення чинного законодавства, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення для вирішення спору по суті, доходить переконання, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково. Відповідно до\~ст.\~141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути 1\~651,83 грн. Відповідно до\~ст.\~133\~ЦПК України\~судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, серед іншого, належать і витрати на професійну правничу допомогу. Так, представник позивача просить стягнути витрати, понесені позивачем на професійну правничу допомогу, у розмірі 7\~570,00 грн. Згідно з ч. 2\~ст.\~137\~ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Частиною третьої вказаної статті встановлено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. На підтвердження понесення витрат на правничу допомогу представник позивача подав суду копію договору про надання правничої допомоги від 16.05.2023 №\~16/05, укладеного між адвокатом Дорошенко Мариною Анатоліївною та ТОВ «Цикл фінанс», копію додатка № 1 до договору про надання правничої допомоги № 16/05 від 16.05.2023, копію акту приймання-передачі наданих послуг № 415 та копію рахунка-фактури №\~415 з яких вбачається що адвокат Дорошенко М.А. надала клієнту ТОВ «Цикл фінанс» такі послуги: зустріч з представником ТОВ «Цикл фінанс», консультація та ознайомлення з матеріалами справи вартістю 3\~028,00 грн, підготовка позовної заяви та додатків до неї вартістю 4\~542,00 грн та всього на суму 7\~570,00 грн. Водночас, вказані вище послуги, а саме, зустріч з представником ТОВ «Цикл фінанс», консультація та ознайомлення з матеріалами справи та підготовка позовної заяви та додатків до неї є складовими підготовки та подання до суду позовною заявою та за своєю суттю не можуть бути віднесені до правової допомоги як окремі послуги. Відповідно до ст.\~30\~Закону України\~«Про адвокатуру\~та адвокатську\~діяльність» при встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частина четверта\~статті 137 ЦПК України). У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята\~статті 137 ЦПК України). Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141\~ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Відповідно до п. 48 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України 17.10.2014 № 10 витрати на правову допомогу стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Також діючим законодавством передбачено, що при визначенні розміру компенсації суду слід враховувати (а сторонам доводити) розумність витрат, тобто відповідність понесених стороною витрат складності, обсягу та характеру наданої адвокатом (іншим фахівцем) допомоги. На доведення обсягу наданої правової допомоги суду може бути надано як доказ докладний письмовий звіт адвоката у конкретній справі, адресований клієнту. Однак, відповідно до закріпленого на законодавчому рівні принципу співмірності, розмір витрат на послуги адвоката при їхньому розподілі визначається з урахуванням складності справи, часу, витраченого адвокатом на надання правничої допомоги, обсягу наданих послуг та виконаних робіт, ціни позову, а також значення справи для сторони. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані представником позивача документи та доводи на обґрунтування суми заявлених витрат, пов`язаних із розглядом справи, беручи до уваги рівень складності юридичної кваліфікації правовідносин у справі, обсяг та обґрунтованість підготовлених та поданих до суду адвокатом документів, їх значення для спору (справи), суд дійшов висновку про те, що заявлений до стягнення розмір витрат на професійну правничу допомогу в сумі 7\~570,00 грн не є цілком співмірним зі складністю справи, виконаними адвокатом роботами (наданими послугами), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт. Суд враховує, що справа розглядалась в порядку спрощеного провадження, адвокат як представник позивача не приймав участь в судовому засіданні. Отже, з врахуванням складності справи, що віднесена до категорії малозначних справ, обсягу виконаних адвокатом робіт, часу витраченого адвокатом на виконання таких робіт, враховуючи принципи розумності та справедливості, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 3\~000,00 грн. Ураховуючи вищевикладене, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу в сумі 3\~000,00 грн.

Outcome: partial