Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-29 00:00:00

[PERSON] , звернувся із зазначеним позовом та просив в порядку поділу майна визнати за ним право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] , загальною площею 52,9 кв.м., житловою 34,6 кв.м. В обґрунтування вимог посилався на те, що перебував з відповідачкою в зареєстрованому шлюбі та під час шлюбу ними було набуто право власності на зазначену квартиру, яке зареєстроване за відповідачкою. Таким чином, квартира є спільною сумісною власністю, а при поділі майна частки подружжя є рівними, оскільки інше не визначено ні домовленістю, ні шлюбним договором. Позивач та його представник в судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, представник позивача адвокат Ленець О.В., надав заяву про розгляд справи у його відсутність. Відповідачка в судове засідання не з`явилася, про дату, час і місце розгляду справи повідомлена належним чином, надала до суду заяву про визнання вимог позову. Заперечувала проти стягнення з неї судових витрат посилаючись на скрутне матеріальне становище, утримання особисто двох неповнолітніх дітей, неотримання аліментів від позивача який є батьком дітей та не сплачує аліменти стягнуті з нього судовим наказом. Справа розглянута за відсутності учасників справи. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Крім визнання відповідачкою позову судом встановлено, що 05.02.2011р., між [PERSON] , та [PERSON] , було укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу. За час шлюбу за спільні кошти було набуто нерухоме майно, а саме була придбана трикімнатна квартира квартири [ADDRESS] , загальною площею 52,9 кв.м., житловою 34,6 кв.м., на підставі договору купівлі-продажу від 29.08.2019р., (а.с. 18-19). Право власності зареєстровано за [PERSON] (а.с. 20). Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. При тому, що не має значення за ким зареєстровано таке майно, оскільки спільна сумісна власність розповсюджується на майно і у тому випадку, коли право власності на нього, майно, зареєстровано лише за одним з подружжя. Саме за таких підстав визнання нерухомого майна набутого під час шлюбу спільною сумісною власністю є не ефективним способом захисту майнових прав, оскільки спільна сумісна власність у такому випадку презюмується законом. Крім того, за загальним правилом застосування презумпції спільності майна подружжя, згідно зі ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу є об`єктом спільної сумісної власності подружжя. В силу ч.ч.1-2 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. За таких умов, враховуючи встановлені судом обставини про те, що спірна квартира є об`єктом спільної сумісної власності подружжя та підлягає розподілу, суд приходить до висновку про те, що спільне майно подружжя, а саме квартира [ADDRESS] , загальною площею 52,9 кв.м., житловою 34,6 кв.м., підлягає поділу виходячи з правил рівності часток подружжя в спільному майні, шляхом визнання за сторонами право власності по 1/2 частці спільного майна за кожним. Також судом встановлено, що визнання відповідачкою позову не суперечить закону, не порушує права та інтереси інших осіб. Крім того, суд звертає увагу на те, що при визнанні відповідачем позову до початку розгляду справи по суті, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 50% понесених позивачем судових витрат (ч. 1 ст. 142 ЦПК України). Разом із тим, враховуючи майновий стан відповідачки [PERSON] , перебування на її особистому утриманні двох неповнолітніх доньок [PERSON] 2011р.н., та [PERSON] 2018р.н., несплату аліментів на утримання доньок позивачем [PERSON] , суд вважає за необхідне звільнити відповідачку від сплати понесених позивачем судових витрат, що складаються з судового збору, та витрат на професійну правничу допомогу (ч. 3 ст. 136 ЦПК України).

Outcome: approved