Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-31 00:00:00

1.Описова частина У серпні 2024 року [PERSON] (надалі за текстом також - позивач) звернувся до Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області з позовом до ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «КАЧАЙ ГРОШІ» (надалі за текстом також - відповідач 1 або ТОВ «КАЧАЙ ГРОШІ») та приватного виконавця виконачого округу Чернігівської області Коваля Віталія Олександровича (надалі за текстом також - відповідач 2) з такими позовними вимогами: -стягнути з ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «КАЧАЙ ГРОШІ» на користь позивача грошові кошти у розмірі 26 858,63 гривень; -стягнути з приватного виконавця виконачого округу Чернігівської області Коваля Віталія Олександровича на користь позивача грошові кошти у розмірі 3 195,42 гривень. 1.1. Стислий виклад позиції позивача Позивач вказує, що з початку 2020 року на його адресу надходили повідомлення з різних фінансових установ, щодо погашення кредитної заборгованості, водночас, позивач стверджує, що він ніколи некористувався послугами таких установ та кредитні кошти не отримував. Дізнавшись про те, що приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіною Яною Вікторівною було вчинено виконавчий напис згідно якого, приватним виконавцем Ковалем Віталієм Олександровичем відкрите виконавче провадження [NUMBER] про стягення з позивача грошових коштів, позивач звернувся до суду із позовом про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. Згідно заочного рішення Прилуцького міськрайонного суду від 12.04.2024 у справі №742/1183/24 виконавчий напис вчинений 05.04.2021 приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Головкіною Яною Вікторівною було визнано таким, що не підлягає виконанню. Як стверджує позивач, з нього за час здійснення виконавчого провадження було безпідставно стягнуто на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «КАЧАЙ ГРОШІ» грошові кошти у розмірі 26 858,63 гривень. Окрім того, витрати виконавчого провадження становили 509,60 гривень та основна винагорода приватного виконавця становила 2 685,82 гривень. Враховуючи викладене, посилаючись на положення статті 1212 ЦК України, позивач просить суд стягнути на свою користь безпідставно отримані грошові кошти з ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «КАЧАЙ ГРОШІ» у розмірі 26 858,63 гривень та з приватного виконавця Коваля Віталія Олександровича грошові кошти у розмірі (509,60 + 2 685,82) = 3 195,42 гривень. 1.2. Стислий виклад позиції учасників справи Відповідач 1 - ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «КАЧАЙ ГРОШІ» відзив на позовну заяву не подав. Згідно частини восьмої статті 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідач 2 - приватний виконавець Коваль Віталій Олександрович подав до суду відзив на позов у якому підтвердив, що він дійсно здійснював виконавче провадження [NUMBER] щодо стягнення з позивача боргу за виконавчим написом приватного нотаріуса Головкіної Я.В. №89411 від 05.04.2021. Під час здійснення виконавчого провадження накладався арешт на кошти на рахунках позивача, а також зверталось стягнення на зарплату позивача та стягнуто кошти у таких розмірах: 26 858,63 гривень, що були перераховані стягувачеві, 2 685,82 гривень, що зараховані до основної винагороди приватного виконавця та 509,60 гривень, що зараховані до витрат виконавчого провадження. Водночас, за твердженням відповідача 2, позивачу із вказаної вище суми було повернуто 2 765,31 гривень. Таким чином, приватний виконавець Коваль Віталій Олександрович вказує, що загальний розмір стягнутих з позивача грошових коштів становить 30 054,05 гривень. Відповідач 2 заперечує проти стягнення з нього 2 685,82 гривень основної винагороди приватного виконавця та 509,60 гривень витрат виконавчого провадження, оскільки кошти виконавчого провадження мають спеціальний режим регулювання, передбачений законами України «Про виконавче провадження» та «Про органи та осіб, що здійснюють примусове виконання судових рішень та рішень інших органів». На кошти виконавчого провадження не може поширюватись положення про кондикційні зобов`язання, оскільки вони набуваються в порядку, розмірі та на підставі закону, під час реалізації суб`єктом владно-управлінських функцій, делегованих державою. Положення закону про кошти виконавчого провадження чинні і дотепер, а отже хибною є твердження позивача про те, що підстава їх набуття відпала. Враховуючи викладене відповідач 2 просить у задоволенні позовних вимог до нього про стягнення 2 685,82 гривень основної винагороди приватного виконавця та 509,60 грн витрат виконавчого провадження як безпідставно одержаних коштів - відмовити повністю. 1.3. Заяви, клопотання учасників справи Заперечення щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами до суду не надходили. Клопотань від сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін до суду не надходило. 1.4.Процесуальні дії у справі Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.09.2024 головуючим суддею у справі визначений суддя Чекулаєв С.О. Ухвалою Голосіївського районного суду від 01.10.2024 у справі відкрито провадження та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного провадження без виклику (повідомлення) учасників справи. Оскільки розгляд справи здійснюється в порядку спрощеного провадження без виклику (повідомлення) учасників справи, судове засідання в справі не проводилось та особи, які беруть участь у справі не викликались. 2.Мотивувальна частина 2.1.Фактичні обставини, встановлені судом Суд встановив, що згідно заочного рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 12.04.2024 у справі 742/1183/24 виконавчий напис вчинений 05.04.2021 приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіною Я.В. (реєстовий номер 89411) про стягнення з [PERSON] на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «КАЧАЙ ГРОШІ», заборгованості у розмірі 28 560,00 гривень за кредитним договором №508888 від 11.11.2019 був визнаний таким що не підлягає виконанню. Водночас, як вбачається з наявних матеріалів справи, ще 10.01.2022 ТОВ «КАЧАЙ ГРОШІ» звернулося до приватного виконавця виконачого округу Чернігівської області Коваля Віталія Олександровича із заявою про примусуове виконання рішення - виконавчого напису, вчиненого приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіною Я.В. за №89411 від 05.04.2021 про стягнення з боржника [PERSON] заборгованості у розмірі 28 560,00 гривень. Постановою приватного виконавця виконачого округу Чернігівської області Коваля Віталія Олександровича від 10.01.2022 відкрите виконавче провадження [NUMBER] щодо примусового виконання виконавчого напису №89411 від 05.04.2021 про стягнення з [PERSON] на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «КАЧАЙ ГРОШІ», заборгованості у розмірі 28 560,00 гривень. Постановою приватного виконавця виконачого округу Чернігівської області Коваля Віталія Олександровича від 10.01.2022 у виконавчому провадженні [NUMBER] вирішено питання про стягнення з [PERSON] основної винагороди приватного виконавця у розмірі 2 856,00 гривень. Постановою приватного виконавця виконачого округу Чернігівської області Коваля Віталія Олександровича від 10.01.2022 у виконавчому провадженні [NUMBER] визначено для боржника [PERSON] розмір мінімальних витрат виконавчого провадження у сумі 509,60 гривень. Як вбачається з матеріалів справи під час здійснення виконавчого провадження [NUMBER] накладався арешт на кошти на рахунках [PERSON] , а також зверталось стягнення на зарплату позивача та стягнуто кошти за період з 09.02.2022 по 07.03.2024 у розмірі: 32 819,36 гривень з яких 26 858,63 гривень були перераховані ТОВАРИСТВУ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «КАЧАЙ ГРОШІ», 2 685,82 гривень були зараховані до основної винагороди приватного виконавця та 509,60 гривень, були зараховані до витрат виконавчого провадження. Залишок стягнутих з [PERSON] грошових коштів у розмірі 2 765,31 гривень були повернуті [PERSON] згідно розпорядження приватного виконавця виконачого округу Чернігівської області Коваля Віталія Олександровича [NUMBER] від 25.07.2024. 2.2. Застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд Відповідно до частин першої, другої статті 1212 Цивільного кодексу України (надалі за текстом також - ЦК України) особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. За правовою природою конструкція зобов`язання, що виникає з безпідставного набуття майна (безпідставного збагачення), є формою реалізації охоронного правовідношення та виконує компенсаторну функцію. Зобов`язання, що виникають внаслідок безпідставного збагачення є протилежністю до зобов`язання з правочинів (договорів). Правочин, зокрема договір, як належна правова підстава встановлює зобов`язання з передання речі, виконання робіт (надання послуги), сплати коштів. Відповідно, за відсутності (або у подальшому відпадіння) правової підстави в особи виникає зобов`язання повернути те, що було отримано безпідставно (кондикція). Отримання майна, набутого без підстави, призводить до реституційного ефекту, прямо протилежного тому, що передбачено договором. Загальною ознакою кондикції є відсутність (або відпадіння у подальшому) правової підстави для утримання майна, набутого особою, до якої потерпілий звертається з кондикційним позовом. Зі змісту статті 1212 ЦК України можна зробити висновок, що особа, яка внаслідок правомірних або неправомірних дій або подій безпідставно збагатилася в результаті невигідних наслідків для іншої особи, зобов`язана повернути безпідставно набуте майно цій особі. Будь-яке збагачення визнається безпідставним, якщо особа, що збагатилася, не мала права на збагачення за рахунок потерпілого, або в разі, коли потерпілий не погоджувався на настання не вигідних для себе наслідків. Не має права на збагачення особа, що отримала його за недійсним актом, судовим рішенням або недіючою нормою права. Збагачення є безпідставним, і якщо потерпілий сам надав його для мети, що не була досягнена, або з очікуванням, яке не справдилося. Про виникнення зобов`язання, що виникають внаслідок безпідставного збагачення або збереження майна можна говорити у тому разі, коли дії особи або події призводять до протиправного результату, що юридично не обумовлений виникненням майнових вигод на стороні однієї особи за рахунок іншої. Саме цей протиправний результат у вигляді юридично безпідставних майнових вигод, що перейшли до набувача, є фактичною підставою для виникнення зобов`язань з повернення безпідставного збагачення. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Результат аналізу статті 1212 ЦК України дає підстави для висновку, що фактичний склад, що породжує зобов`язання, які виникають внаслідок набуття або збереження майна без достатніх правових підстав, складається з таких елементів: 1) одна особа набуває або зберігає майно за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо вони відпали (майно набувається або зберігається без передбачених законом, іншими правовими актами або правочином підстав). Набуття майна однією особою за рахунок іншої полягає у збільшенні обсягу майна в однієї особи з одночасним зменшенням його обсягу в іншої особи. Набуття передбачає кількісний приріст майна, збільшення його вартості без понесення відповідних витрат набувачем. Безпідставне збереження майна полягає у тому, що особа мала витратити власні кошти, але не витратила їх через понесені втрати іншою особою або в результаті невиплати винагороди, що належить іншій особі. Для виникнення зобов`язань із повернення безпідставного набутого майна необхідно, щоб майно було набуте або збережене безпідставно. Безпідставним є набуття або збереження, що не ґрунтується на законі, іншому правовому акті або правочині. Набуття (збереження) майна визнається безпідставним, якщо його правова підстава відпала згодом. Відпадіння правової підстави полягає у зникнення обставин, на яких засновувалась юридична обґрунтованість набуття (збереження) майна. Одним із випадків відпадіння підстави набуття (збереження) може бути скасування вищою інстанцією рішення суду, що набуло чинності, або визнання судом таким, що не підлягає виконанню, виконавчого напису нотаріуса, на підставі якого було здійснено стягнення майна (коштів). Конструкція статті 1212 ЦК України, як і загалом норм глави 83 цього Кодексу, вимагає установлення абсолютної безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору. Ознаки, характерні для кондиції, свідчать про те, що пред`явлення кондиційної вимоги можна визнати належним самостійним способом захисту порушеного права власності, якщо: 1) річ є такою, що визначена родовими ознаками, в тому числі грошовими коштами; 2) потерпілий домагається повернення йому речі, визначеної родовими ознаками (грошових коштів) від тієї особи (набувача), з якою він не пов`язаний договірними правовідносинами щодо речі. Особа, яка внаслідок правомірних або неправомірних дій або подій безпідставно набула майно в результаті невигідних наслідків для іншої особи, зобов`язана повернути таке майно цій особі на підставі статті 1212 ЦК України. Будь-яке набуття (збереження) майна визнається безпідставним, якщо особа, що збагатилася, не мала права на отримання майна за рахунок потерпілого, або у разі, коли потерпілий не погоджувався на настання не вигідних для себе наслідків. Не має права на збагачення особа, що отримала його за недійсним актом, судовим рішенням або недіючою нормою права. Збагачення є безпідставним, якщо потерпілий сам надав його для мети, що не була досягнена, або з очікуванням, яке не справдилося. Судовий акт про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, який набрав законної сили і за яким відбулося повне або часткове виконання є правовою підставою для виникнення зобов`язання з повернення майна, що набуто без достатньої правової підстави, оскільки з моменту ухвалення такого судового акту правова підстава вважається такою, що відпала. Відповідно до статті 1212 ЦК України у такому разі набувач такого майна з моменту набрання судовим актом законної сили, зобов?язаний зобов`язаний повернути потерпілому все отримане майно. Суд встановив, що згідно заочного рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 12.04.2024 у справі 742/1183/24 виконавчий напис вчинений 05.04.2021 приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіною Я.В. (реєстовий номер 89411) про стягнення з [PERSON] на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «КАЧАЙ ГРОШІ», заборгованості у розмірі 28 560,00 гривень за кредитним договором №508888 від 11.11.2019 був визнаний таким що не підлягає виконанню. Вказане заочне рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 12.04.2024 у справі 742/1183/24 набрало законної сили 05.06.2024. Таким чином, правова підстава для стягнення з [PERSON] на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «КАЧАЙ ГРОШІ», заборгованості у розмірі 28 560,00 гривень за кредитним договором №508888 від 11.11.2019 є такою, що відпала, а грошові кошти, які були отримані відповідачем за таким виконавчим написом є безпідставно набутим майном та підлягають поверненню позивачу згідно положень статті 1212 ЦК України. Суд встановив, що з [PERSON] за період з 09.02.2022 по 07.03.2024 в межах виконавчого провадження [NUMBER] щодо примусового виконання виконавчого напису №89411 від 05.04.2021 було стягнуто грошові кошти у загальному розмірі 32 819,36 гривень з яких: 26 858,63 гривень перераховані ТОВАРИСТВУ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «КАЧАЙ ГРОШІ», 2 685,82 гривень були зараховані до основної винагороди приватного виконавця та 509,60 гривень, були зараховані до витрат виконавчого провадження. Водночас, залишок стягнутих з [PERSON] грошових коштів у розмірі 2 765,31 гривень були повернуті [PERSON] згідно розпорядження приватного виконавця виконачого округу Чернігівської області Коваля Віталія Олександровича [NUMBER] від 25.07.2024. Таким чином, враховуючи встановлені судом обставини, суд дійшов до висновку, що з ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «КАЧАЙ ГРОШІ» на користь [PERSON] належить стягнути безпідставно набуті грошові кошти у розмірі 26 858,63 гривень. Щодо стягнення з приватного виконавця Коваля Віталія Олександровича на користь позивача грошових коштів у розмірі 3 195,42 гривень суд зазначає наступне. Згідно положень статті 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. За приписами статті 31 Закону України «Про виконавче провадження», винагорода сплачується за вчинення виконавчих дій; може стягуватись у фіксованому та відсотковому розмірах - залежно від того, виконується рішення майнового чи немайнового характеру. Винагорода приватного виконавця складається із основної та додаткової. При цьому, основна - безумовно стягується з боржника. Додаткова - сплачується стягувачем та на боржника покладена бути не може. Розмір основної винагороди приватного виконавця встановлюється Кабінетом Міністрів України. Приватний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення основної винагороди, в якій наводить розрахунок та зазначає порядок стягнення основної винагороди приватного виконавця (крім виконавчих документів про стягнення аліментів). Таким чином, підставою для стягнення основної винагороди приватного виконавця є відповідна постанова приватного виконавця, яка виноситься в порядку, передбаченому частиною сьомою статті 31 та статтями 27 та 45 Закону України «Про виконавче провадження». Поняття витрат виконавчого провадження визначено статтею 42 Закону України «Про виконавче провадження», а їх склад та розміри - наказом Мін`юсту від 29.09.2016 №2830/5. Суд встановив, що постановою приватного виконавця виконачого округу Чернігівської області Коваля Віталія Олександровича від 10.01.2022 у виконавчому провадженні [NUMBER] вирішено питання про стягнення з [PERSON] основної винагороди приватного виконавця у розмірі 2 856,00 гривень. Також, постановою приватного виконавця виконачого округу Чернігівської області Коваля Віталія Олександровича від 10.01.2022 у виконавчому провадженні [NUMBER] визначено для боржника [PERSON] розмір мінімальних витрат виконавчого провадження у сумі 509,60 гривень. У постанові від 06.06.2018 Велика Палата Верховного Суду у справі №921/16/14-г/15 дійшла висновку про те, що Законом України «Про виконавче провадження» встановлено спеціальний порядок судового оскарження рішення, дії чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця щодо стягнення виконавчого збору та/або витрат на проведення виконавчих дій, згідно з яким відповідні спори відносяться до юрисдикції адміністративних судів та підлягають розгляду за правилами адміністративного судочинства. Суд зазначає, що матеріали справи не містять жодного доказу того, що позивач оскаржував винесенні приватним виконавцем виконачого округу Чернігівської області Ковалем Віталієм Олександровичем постанови від 10.01.2022 у виконавчому провадженні [NUMBER] щодо стягнення з боржника основної винагороди приватного виконавця у розмірі 2 856,00 гривень та витрат виконавчого провадження у розмірі 509,60 гривень, а тому суд дійшов висновку, що правова підстава для стягення з позивача зазначених грошових коштів є дійсною, а позовні вимоги про стягнення з відповідача 2 грошових коштів у розмірі 3 195,42 гривень на підставі статті 1212 ЦК України задоволенню не підлягають. 3. Висновки суду Оцінивши належність, допустимість та достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному і повному з`ясуванні обставин справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, а саме про стягнення з ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «КАЧАЙ ГРОШІ» на користь [PERSON] безпідставно отриманих грошових коштів у розмірі 26 858,63 гривень. 4.Судові витрати Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому, враховуючи часткове задоволення позову (89,36% від заявлених позовних вимог) з відповідача 1 на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 861,52 гривень. Щодо стягнення з відповідача 1 на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 8 000,00 гривень суд зазначає, що згідно положень частин першої-четвертої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5 та 6 ст. 137 ЦПК України). Відповідно до частин першої та другої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з частиною третьою статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Суд приймає до уваги позицію викладену у додатковій Постанові Великої Палати Верховного Суду № 755/9215/15-ц (провадження 14-382цс19) від 19.02.2020 загалом, та зокрема щодо обов`язку доведення неспівмірності витрат, які покладаються на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Крім цього, щодо принципу змагальності, який знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частини п`ятої та частини шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності. Схожі висновки щодо підтвердження витрат, пов`язаних з оплатою професійної правничої допомоги, зроблені у постанові Великої Палати Верховного Суду № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) від 27.06.2018, постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду № 753/15687/15-ц від 14.11.2018, № 753/15683/15 від 26.09.2018 та постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду № 910/3929/18 від 18.06.2019. Суд враховує, що відповідно до частин першої та третьої статті 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи. Як вбачається з матеріалів справи, у прохальній частині позову міститься вимога про стягнення з відповідача 1 на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 8 000,00 гривень. На підтвердження надання правничої допомоги у визначеному розмірі, до матеріалів справи позивачем долучено лише копію Договору про надання правничої допомоги укладеного 08.08.2024 між [PERSON] та адвокатом Ткаченко Наталією Миколаївною. Згідно з пунктом 4.1. Договору про надання правничої допомоги від 08.08.2024 за послуги за п.1.1. цього Договору, замовник сплачує виконавцю винагороду в розмірі обумовленому сторонами відповідно до домовленості. Разом з тим, будь-якого додаткового договору, акту виконаних робіт чи розрахунку, згідно яких можна встановити дійсну вартість наданої позивачу правничої допомоги матеріали справи не містять. Так само позивачем не наданий детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Враховую викладене, суд дійшов висновку, що вимога позивач про стягнення з ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «КАЧАЙ ГРОШІ» витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 8 000,00 гривень є безпідставною та не підлягає до задоволення, оскільки не містить доказів понесення позивачем відповідних судових витрат саме в такому розмірі. Стосовно вимоги відповідача 2 про стягнення з позивача понесених витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 2 769,85 гривень суд зазначає наступне. З метіріалів справи вбачається, що 01.07.2024 приватний виконавець виконачого округу Чернігівської області Коваль Віталій Олександрович уклав договір про надання правової (професійної правничої) допомоги з фізичною особою - підприємцем [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ). Додаткова угода від 25.11.2024 та Акт приймання-передачі наданих послуг від 31.07.2025 укладена та підписаний відповідачем 2 з фізичною особою - підприємцем [PERSON] . Згідно платіжної інструкції №23395 від 31.07.2025 відповідач 2 здійснив переказ [PERSON] грошових коштів у розмірі 2 769,85 гривень із вказанням у призначенні платежу - «за правову допомогу у справi № 742/4752/24 Без ПДВ». Відповідно до пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Витрати на юридичні послуги, надані стороні у справі іншою, ніж адвокат, особою, не належать до витрат на професійну правничу допомогу та не можуть бути відшкодовані у порядку частини четвертої статті 137, частини сьомої статті 139 та частини третьої статті 141 ЦПК України. Враховуючи викладені обставини, суд дійшов до висновку, що вимоги відповідача 2 про стягнення з позивача понесених витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 2 769,85 гривень задоволенню не підлягають. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial