Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-24 00:00:00

20.01.2025 представниця позивача адвокат Мазур О.С. в інтересах позивача звернулась до суду із вказаною позовною заявою, за змістом якої просить позбавити відповідача батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . За змістом позовної заяви сторони перебували у шлюбі з 20.09.2019, мають спільну дитину - малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Згодом спільне життя подружжя погіршилось, в якості підстав цього сторона позивача зазначає зловживання відповідачем спиртними напоями, агресивну повідінку [PERSON] , вчинення домашнього насильства. З листопада 2020 року подружжя не мешкає разом, шлюб розірваний в судовому порядку. Протягом вказаного часу син мешкав із матір?ю, батько не брав участі у його вихованні, востаннє бачив сина у віці 1 рік 5 місяців. Аліменти на утримання дитини й матері (позивачки) відповідно до тверджень сторони позивача також стягнуті в судовому порядку, проте жодного платежу на утримання дитини на виконання рішення суду не сплачено, а на утримання [PERSON] - декілька платежів. Наразі всіма питаннями, що пов?язані із розвитком, навчанням та забезпеченням дитини, опікується позивачка. Крім того, з 21.04.2023 [PERSON] перебуває у шлюбі із [PERSON] , змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] ». 07.10.2024 ухвалено рішення суду, яким місце проживання дитити визначено із матір?ю, що також вказано у позовній заяві, оскільки згоди на реєстрацію місця проживання дитини із матір?ю [PERSON] не надавав. В силу віку дитина не знає рідного батька, вважає своїм батьком чоловіка [PERSON] , який всіляко опікується дитиною, як рідним сином. Відповідно до тверджень сторони позивача відповідач протягом вказаного часу з 2021 року свідомо самоусунувсґ від виконання своїх батьківських обов?язків щодо виховання та розвитку малолітнього сина. Так, він перестав цікавитися життям сина, його навчанням, не створює умов для отримання ним освіти, не піклується про його фізичний і духовний розвиток, підготовку до самостійного життя, не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей. Відповідач не спілкується із сином, хоча матір не чинить перешкод для цього, наразі дитина звикла жити без нього, має повноцінну родину, зростає у сприятливих умовах. На підставі наведеного, виходячи з найкращих інтересів дитини, оскільки відповідач не виявляє батьківського піклування, без поважних причин не виконує своїх батьківських обов`язків з виховання, розвитку, навчання, лікування та матеріального забезпечення дитини, із врахуванням норм, передбачених ст. 15, 16 ЦК України, ст. 153, 154, 155, 164, 165, 166, 180, 181 СК України, положень Закону України «Про охорону дитинства», представниця позивача просить задовольнити позов. Ухвалою судді від 23.01.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено розглядати її в порядку загального позовного провадження. Визначено відповідачу 15-денний строк з дня вручення ухвали для подання відзиву на позовну заяву. У зазначений строк відповідач має право надіслати суду відзив на позовну заяву, який повинен відповідати вимогам ст.178 ЦПК України, і всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду), висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача, якщо такі докази не надані позивачем. Роз`яснено, що у разі ненадання відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами (ч. 8 ст. 178 ЦПК України). Згідно з ч.1 ст.193 ЦПК України роз`яснено право на пред`явлення зустрічного позову. Ухвалою суду від 22.04.2025 постановлено закрити підготовче провадження у цивільній справі, призначити її до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні. Клопотання сторони позивача про виклик свідків відповідно до наведеного у клопотанні переліку задоволено. Свідків попереджено про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве показання чи відмову від давання показань на вимогу суду. Клопотання представника позивача про витребування доказів постановлено задовольнити. В порядку витребування доказів зобов`язано орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Олександрівському району надати до суду висновок щодо розв`язання спору (доцільності/недоцільності) позбавлення [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , адреса реєстрації місця проживання: [ADDRESS] , батьківських прав відносно неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Під час судового розгляду справи сторона позивача, в особі представниці [PERSON] , позовні вимоги підтримала, підтвердивла обставини, що зумовили звернення до суду, пояснила, що дитина не спілкується із відповідачкем значний час, в силу віку навіть не знайома з батьком, з причин, що не залежать від позивачки та дитини, у [PERSON] створена нова родина, в якій дитина почуває себе максимально комфортно. Представниця вважає, що зв?язок між батьком та дитиною наразі втрачений, є наслідком [PERSON] та його небажання брати участь у житті сина. Щодо підстав для залишення первісного позову про позбавлення відповідача батьківських прав представниця наголосила, що позивачка певний час перебувала поза межами України, не могла особисто брати участь в судових засіданнях. Відповідачка в судовому засіданні 24.06.2025 повторно присутній не був, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся неодноразово та належним чином шляхом надіслання судових повісток, смс-повідомлень. Так, відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України, жодних заяв або клопотань до суду не подавав, маючи достатньо часу для висловлення заперечень проти позовних вимог. Відповідно до ч.8 ст.178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Представники третіх осіб під час розгляду справи по суті присутні не були, дана обставина була предметом обговорення суду, із учасниками процесу, відповідно, судом визнано за можливе здійснити розгляд справи за їх відсутності (протокол судового засідання від 24.06.2025). Судом під час судового засідання 24.06.2025 оголошено перерву в судовому засіданні перед дослідженням письмових доказів. Згідно з заявою адвокатки Гешевої Ю.Л., вх.№ від 24.06.2025, представник позивача просить продовжити розгляд справи за відсутності сторони позивача, позовні вимоги підтримує, просить задовольнити позов. Так, судом продовжено розгляд справи відповідно до встановленого порядку розгляду за відсутності учасників справи (досліджено письмові докази). Зустрічної позовної заяви та інших заяв по суті справи сторонами подано не було. Інших процесуальних дій у справі, судом вчинено не було за відсутності клопотань учасників справи. Ч.4 ст.223 ЦПК України передбачено, що, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Як врегульовано ч.1 ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. На підставі встановлених обставин та у відповідності до ч.4 ст.223 ЦПК України, враховуючи думку учасників справи, з`ясовану у попередніх судових засіданнях, відсутність заперечень сторони позивача та представників третіх осіб, дотримання вимог ч.1 ст.280 ЦПК України, суд ухвалив вирішувати справу на підставі наявних у ній доказів, а саме постановив ухвалу згідно з ч.1 ст. 281 ЦПК України розглядати справу в заочному порядку, що видно з протокола судового засідання 24.06.2025. Розглянувши позовну заяву, дослідивши наявні письмові докази, вислухавши протягом розгляду справи пояснення учасників справи, здійснивши допит свідків, з`ясувавши правовідносини між сторонами у справі та перевіривши їх наявними доказами, суд знаходить позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню, виходячи з таких встановлених судом фактичних обставинах справи та відповідних їм правовідносин. Судом встановлено, що батьками малолітнього [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджено за даними засвідченої копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Шевченківським районним у м.Запоріжжі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно- Східного міжрегіонального управління МЮ (м.Дніпро). Батьки [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 20.09.2019, що видно з копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 20.09.2019, дослідженого судом. Згідно з постановою Шевченківського районного суду м.Запоріжжя у справі про адміністративне правопорушення №336/7513/20, пр. № 3/336/3358/2020 від 09.12.2020, яка набрала законної сили 22.12.2020, 15 листопаду 2020 року приблизно о 09.40 годині [PERSON] перебуваючи за адресою: [ADDRESS] , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, вчинив домашнє насильство психологічного характеру відносно своєї дружини, а саме виражався нецензурною лайкою, не впускав додому, не давав можливості забрати її особисті речі та семимісячної дитини. Вказаною постановою накладено на [PERSON] , [INFO] , проживає у [ADDRESS] , РНОКПП [NUMBER] , адміністративне стягнення за ст. 173-2 ч. 1 КУпАП у виді штрафу в розмірі десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 170 (сто сімдесят) гривень. Дані про сплату штрафу у матеріалах справи відсутні (веб-посилання на текст судового рішення в ЄДРСР: [INFO]). Відповідно до рішення Шевченківського районного суду м.Запоріжжя у справі від 23.04.2021 у справі №336/1896/21, пр. 2/336/2291/2021, яке набрало законної сили 25.05.2021, позов [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу задоволено. Ухвалено розірвати шлюб [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 20 вересня 2019 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Комунарського районного у м. Запоріжжя відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, про що складений актовий запис № 712. Після розірвання шлюбу [PERSON] залишено прізвище « [PERSON] » (веб-посилання на текст судового рішення: [INFO]). Згідно з рішенням Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 10.03.2021, яке набрало законної сили 10.04.2021, у справі №336/450/21, пр. 2/336/1645/2021, позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] задоволено повністю. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] , аліменти на утримання малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частки заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. Крім того, ухвалено стягнути з [PERSON] , на користь [PERSON] , аліменти на її утримання в розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) але не менше одного прожиткового мінімуму для особи відповідної категорії , щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною - [PERSON] , [INFO] трьох років (веб-посилання на текст судового рішення: [INFO]). В матеріалах справи наявні відомості щодо примусового виконання даного рішення суду, а також наявності заборгованості відповідача зі сплати аліментів та коштів на утримання позивачки, а саме: постанови про відкриття виконавчого провадження ВП [NUMBER], ВП [NUMBER], відповідь на заяву від 21.12.2021, 22.06.2022, 05.12.2023, проте актуальний стан заборгованості на час розгляду справи наявними доказами не підтверджений. Судом досліджений розрахунок заборгованості, здійснений станом на 18.12.2024, відповідно до якого заборгованість зі сплати коштів на утримання позивачки станом на березень 2023 року дорівнює 78 977,75 гривень, зі сплати аліментів станом на листопад 2024 року - 168 327,75 гривень. Позивачка з 21.04.2023 перебуває у шлюбі із [PERSON] , [INFO] , у зв?язку із чим змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] » (копія свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 21.04.2023). Крім того, 07.10.2024 рішенням Шевченківського районного суду м.Запоріжжя у справі №336/4302/24, пр.2/336/2112/2024, яке набрало законної сили 07.11.2024, позовну заяву [PERSON] до [PERSON] , треті особи: Відділ по Шевченківському району служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради, Відділ по Олександрівському району служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради, про визначення місця проживання дитини, -задоволено, визначено місце проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , з матір`ю [PERSON] (веб-посилання на текст судового рішення: [INFO]). Також під час розгляду справи судом встановлено, що відповідно до довідки N434/01-09 від 29.03.2024, виданої КНП «Центр первинного медико-санітарної допомоги N2» ЗМР, дитина [PERSON] , [INFO] , який мешкає за адресою: [ADDRESS] , знаходиться під наглядом педіатричної служби підприємства з народження по теперішній час. Декларація про вибір лікаря укладена з лікарем педіатром [PERSON] . Дитина перебуває на обліку у лікаря невролога з діагнозом: Вроджений ністагм. Дисплазія сполучної тканини. На обліку у лікаря офтальмолога з діагнозом: Вроджений ністагм. Гіпертонія слабого ступеня обох очей. Гіперметропічний астигматизм обох очей. Спостерігається лікарем ортопедом з діагнозом: Плоскувальгусна деформація стоп 1-2 ст. Дитина регулярно проходить всі необхідні профілактичні обстеження. Щеплений за віком. При необхідності або у разі хвороби дитини, до амбулаторії звертається мати дитини [PERSON] або вітчим [PERSON] . Зокрема вітчим [PERSON] перебував на лікарняному по догляду за дитиною з 23.10.2023 р. по 27.10.2023 р. Батько дитини [PERSON] до КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги N2» за весь час нагляду за дитиною, жодного разу не з`являвся, не виходив на зв`язок та здоров?ям дитини не цікавився. У відповідності до довідки дитячого лікаря-невролога КНП «Міська дитяча лікарня N5» 3МР від 25.11.2024, [PERSON] , [INFO] , має наступні діагностуванні захворювання: м?язова гіпотонія, вроджений горизонтальний ністагм обох очей. [PERSON] з народження регулярно спостерігається у лікаря-невролога, отримує планові курси амбулаторного лікування 2 рази на рік, але м?язова гіпотонія зберігається, ністагм обох очей зберігається. Для повноцінного лікування дитини необхідне проведення додаткового обстеження в закордонних клініках та за потреби - оперативне втручання спеціалістів. До лікаря зверталась виключно мати [PERSON] . Мати завжди цікавиться станом розвитку та здоров?я дитини, сумлінно виконує призначення та рекомендації лікаря. Батько [PERSON] до КНП «Міська дитяча лікарня N5» та до лікаря особисто не звертався, станом здоров?я дитини не цікавився. Крім того, згідно з довідкою N01-49/171 від 13.12.2024 Спеціального закладу дошкільної освіти (ясла-садок) N146 «Вербичка» ЗМР, [PERSON] [INFO] , відвідує групу N4 «Курчатко» для дітей середнього дошкільного віку (5-й р.ж.) в спеціальному закладі дошкільної освіти (яслах-садку) N146 «Вербичка» Запорізької міської ради з 01.09.2022 року по теперішній час. 3 01.09.2022 освітній процес відбувається у дистанційному форматі. Впродовж цього періоду педагогитспілкуються лише з мамою [PERSON] , яка цікавиться освітнім процесом в закладі, постійно взаємодіє та надає зворотній зв?язок вихователям щодо виконання наданих завдань дитиною. Мама хлопчика підключається до синхронних та асинхронних занять разом з дитиною, завжди приймає участь у батьківських зборах в онлайн форматі. Мама цікавиться необхідним рівнем сформованості компетентностей відповідно до віку [PERSON] , приділяє достатньо уваги всебічному розвитку дитини. [PERSON] , батько [PERSON] , за період перебування дитини у закладі особисто участі у навчанні та вихованні хлопчика, не приймав. Жодного разу на зв?язок з вихователями та фахівцями СЗДО N146 3МР не виходив, не цікавився вихованням та навчанням дитини. Згідно з даними довідки від 17.12.2024 Дитячого центру навчання та розвитку (міні-сад) «Жито», [PERSON] , [INFO] , навчається в приватному дитячому центрі навчання та розвитку (міні-садок) «Жито» з 03.07.2023 (1 рік і 6 місяців). Впродовж всього часу до дитячого центру [PERSON] приводить та забирає мати [PERSON] або вітчим [PERSON] , котрого [PERSON] називає «папа». Мати та вітчим цікавляться подіями за день в центрі, настроєм, поведінкою, набутими знаннями та навичками, самопочуттям дитини. [PERSON] , батько [PERSON] , за період навчання дитини в центрі, до вихователів жодного разу особисто або засобами зв?язку не звертався, станом розвитку та навчанням дитини не цікавився. Інші письмові докази, долучені стороною позивача, не відповідають загальним положенням про доказування (ст.77-79 ЦПК України), а саме критеріям достовірності, належності та допустимості, судом до уваги не беруться. Проте, судом досліджено й докази, надані трнтьою особою - органом опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Олександрівському району, а саме: акт обстеження умов проживання від.24.02.2025, згідно з яким по [ADDRESS] постійно проживають подружжя [PERSON] (позивачка із чоловіком), а також [PERSON] . Умови для дитини створені. [PERSON] поводився невимушено, йшов на контакт, повідомив, що мешкає із татом та мамою, з якими гуляє, грає та постійно проводить час. Разом з цим, згідно з актом обстеження умов проживання, складеним органом опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району, проведено обстеження за адресою проживання відповідача, під час якого встановлено, що [PERSON] мешкав по [ADDRESS] , наразі мешкає його матір, яка повідомила, що відповідач проживає у селі, адреси не знає, він зловживає алкогольними напоями, телефона не має. Враховуючи наявні письмові докази, отримані на засіданні комісії пояснення, дані вказаних вище актів, районною адміністрацією ЗМР по Олександрівському району підготовлено висновок по суті спору, відповідно до якого відповідач на засідання комісії не з?явився. Комісія визнала наявним факт ухилення [PERSON] від виконання батьківських обов?язків відносно сина [PERSON] , що зумовило висновок про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно дитини. Свідок [PERSON] показала суду, що є подругою позивачки, а також колегою. Обізнана із фактами вчинення щодо позивачки домашнього насильства з боку відповідача. Пояснила, що під час декретної відпустки відносини [PERSON] із колишнім чоловіком суттєво погіршились, вона проживала в орендованій квартирі, була дуже засмучена. Відповідач протягом часу окремого проживання в жодний спосіб не контактував із сином, не допомагав у його вихованні, а також матеріально, хоча працював за кордоном. Позивачка була вимушена працювати по ночам щоб заробляти кошти. Після укладення другого шлюбу позивачка із дитиною мешкають разом із [PERSON] , який із батьками всіляко опікується дитиною, [PERSON] вважає його батьком. Свідок [PERSON] , допитаний судом, показав, що позивачка є його невісткою. Син зустрічався із позивачкою приблизно із 2021 року, після чого вони стали мешкати разом. [PERSON] нічого не каже про рідного батька, зовсім не знає його, адже жодної участі у житті сина він не бере. Подружжя [PERSON] із батьками часто відпочивають на дачі, проте про участь колишнього чоловіка у вихованні та розвитку дитини свідок нічого не може пояснити, йому такі факти не відомі, він не телефонує сину та не спілкується із ним, не допомагає. Свідок [PERSON] під час допиту показала суду, що є близькою подругою позивачки, хрещеною матір?ю [PERSON] . Відповідач протягом тривалого часу, а саме, з того часу, як позивачка почала жити окремо, не виховує дитини, не спілкується з ним та не намагається виконувати свої батьківські обов?язки. Подружжя почало жити окремо, коли відповідач підняв руку на [PERSON] , тоді вона приїхала до свідка вночі із чином. Дитину відповідач бачив на вулиці декілька разів, у свідка було враження, що [PERSON] вживав спиртні напої, він нецензурно висловлювався. Дитина називає батьком чоловіка [PERSON] , адже він дійсно піклується про дитину. Задовольняючи позов в повному обсязі, суд виходить з таких норм чинного законодавства. Відповідно до ч.3 ст.51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Ч.1, 2 ст.3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, ратифікованої ВРУ 27.02.1991, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Згідно зі ст.18 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ст.27 Конвенції про права дитини держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків. У справі «Хант проти України» від 07.12.2006 (HUNT v. UKRAINE, Заява N31111/04) Європейським судом з прав людини наголошено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54). Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки; факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (пункт 58). Ухвалюючи рішення у справі «М.С. проти України» від 11.07.2017 (Заява № 2091/13), Європейський суд з прав людини наголосив, що в таких справах основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагодійним (параграф 76). ЄСПЛ зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. Інтерес дитини складається з двох аспектів. З одного боку цей інтерес вимагає, що зв`язки дитини з її сім`єю мають бути збережені, за винятком випадків, коли сім`я виявилася особливо непридатною. Звідси випливає, що сімейні зв`язки можуть бути розірвані лише у виняткових випадках, та що необхідно зробити все, щоб зберегти особисті відносини та, якщо і коли це можливо, «відновити» сім`ю. З іншого боку очевидно також, що в інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у здоровому середовищі, та батькам не може бути надано право за ст.8 Конвенції на вжиття таких заходів, що можуть завдати шкоди здоров`ю та розвитку дитини (п. 100, Справа "Мамчур проти України" від 16.07.2015, №10383/09). Аналіз наведених норм права, зокрема й практики Європейського суду з прав людини, дає підстави для висновку, що у справах стосовно дітей у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, виходячи із об`єктивних обставин спору, а потім осіб, які висувають відповідні вимоги. При цьому, згідно зі ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Ч.8-9 ст.7 СК України встановлено, що регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. За приписами ч.1,2 ст.18 СК України кожен учасник сімейних відносин, який досяг чотирнадцяти років, має право на безпосереднє звернення до суду за захистом свого права або інтересу. Суд застосовує способи захисту, які встановлені законом або домовленістю (договором) сторін. Способами захисту сімейних прав та інтересів зокрема є припинення правовідношення, а також його анулювання, припинення дій, які порушують сімейні права. За нормами ч.1-5 ст.150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Згідно з ч.1,2,4 ст.155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ч.2 ст.157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. За змістом п.2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Як передбачено ч.2,3 ст.164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав з підстав, встановлених п.2, 4 і 5 ч.1 цієї статті, лише у разі досягнення ними повноліття. Мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав щодо усіх своїх дітей або когось із них. Ст.165 СК України врегульовано, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Крім того, згідно зі ст.11 Закону України «Про охорону дитинства», сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Як передбачено ч.1 ст.12 вказаного закону, на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. При розгляді справи відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постанові Верховного Суду у справі №645/731/18, провадження № 61-20399св19 від 08.04.2020. Так, відповідно до ч.1, 2 ст.171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Таким чином, з досягненням віку 10 років у дитини з`являється право не тільки бути вислуханою і почутою, але й право брати активну участь у вирішенні своєї долі, зокрема, у визначенні місця проживання. Лише в разі збігу волі трьох учасників переговорного процесу - матері, батька, дитини можна досягти миру і згоди. Аналогічні положення закріплені у ст.12 Конвенції про права дитини, згідно з якою держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. Так, малолітній [PERSON] , не опитувався судом з урахуванням малолітнього віку. Суд враховує роз`яснення, наведені у п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» та виходить з того, що ухилення батька від виконання своїх обов`язків у цій справі знайшло своє підтвердження, адже відповідач не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування, що негативно впливає на фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з сином, навіть, не в обсязі, мінімально необхідному для нормального самоусвідомлення, а взагалі; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу; не створює умов для отримання сином освіти. Досліджені докази, зокрема, отримані під час допиту свідків, безпосередньо вказують на те, що відповідач дійсно не цікавиться навчанням й станом здоров`я свого сина, не займається його розвитком та не створює належних умов для отримання освіти, самоусунувся від процесу виховання протягом тривалого часу у порівнянні із віком дитини, з 2021 року. Зазначені обставини підтверджені наявними доказами, що відповідають загальним положенням про доказування, та не спростовані з боку відповідача. Довідки навчальних та лікувальних закладів свідчить лише про участь матері та вітчима у навчанні і вихованні дитини, так і питаннями, пов?язаними із здоров?ям малолітнього [PERSON] опікується виключно позивачка із чоловіком [PERSON] . Верховний Суд неодноразово звертав увагу, що зверненню до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має передувати виважена та ґрунтовна підготовка, збір необхідної доказової бази, адже більшість чинників, які є підставою для прийняття позитивних рішень у вказаній категорії справ, мають оціночний характер, залежать від конкретних обставин справи та особистості учасників цих правовідносин (постанови від 18 лютого 2021 року у справі № 645/920/19, провадження № 61-15290св20; від 07 лютого 2022 року у справі № 759/3554/20, провадження № 61-1544св21; від 12 лютого 2024 року у справі № 202/1931/22, провадження № 61-14340св23). Згідно з положеннями ч.6 ст.19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Тлумачення даної норми дає підстави для висновку, що суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування (про доцільність чи недоцільність позбавлення батьківських прав), якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Висновок має рекомендаційний характер. Судам необхідно враховувати, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом вирішення сімейних питань, застосовується лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку. Самі по собі встановлені судами факти, що батьки недостатньо спілкуються з дитиною, забезпечують її матеріально, беруть участь у вихованні, не може бути підставою для позбавлення батьківських прав. Інтереси дитини полягають в тому, щоб забезпечити її право на потребу у любові, піклуванні та матеріальній забезпеченості. Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків тощо. Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину та усвідомлення цього самою дитиною вже несе в собі негативний вплив на її свідомість, і застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини. Таким чином, суд дійшов висновку про те, що матеріали справи містять достатню сукупність доказів, які підтверджують доводи сторони позивача про невиконання відповідачем своїх батьківських обов`язків протягом тривалого часу щодо виховання дитини. Відповідачу надсилались сповіщення судом, органом опіки та піклування (для участі в засіданні комісії), про перебування справи в суді обізнана матір відповідача, відповідно, [PERSON] мав достатньо часу для висловлення своїх заперечень, крім того, для особистої участі у підготовці висновку опіки та піклування. За таких обставин, враховуючи інтереси малолітньої дитини, яка, як встановлено судом, мешкає із матірєю та вітчимом, беручи до уваги всі належні, допустимі та достатні докази, у їх сукупності та взаємозв`язку, суд приймає висновок органу опіки та піклування як такий, що відповідає інтересам дитини та є достатньо обгрунтованим, вважає за доцільне задовольнити позов у повному обсязі, позбавити відповідача батьківських прав відносно його сина. На переконання суду, це рішення в повній мірі відповідає інтересам дитини, враховуючи тривале невиконання [PERSON] своїх батьківських обов`язків по вихованню, розвитку, навчанню, забезпеченню сина. Доказів протилежного матеріали справи не містять. Разом з цим, суд наголошує, що позбавлення відповідача батьківських прав не тягне для нього невідворотних наслідків, оскільки не позбавляє особу, яка позбавлена батьківських прав, на спілкування з дитиною і побачення з нею, а також права на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав Як передбачено ч.3 ст.166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину, оскільки за нормою ч.2 ст.166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Проте, питання стягнення аліментів вже було предметом іншого судового провадження, що встановлено судом під час розгляду справи. Ч.1,3 ст.12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України). Таким чином, за результатами розгляду справи, встановивши фактичні обставини справи, взявши до уваги та надавши правову оцінку всім зібраним у справі доказам на предмет їх належності, допустимості та достатності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову. При цьому, обраний позивачкою спосіб захисту відповідає приписам ст.16 ЦК України, ч.2 ст.18 СК України та є ефективним для захисту прав дитини, відповідає її законним інтересам. Відповідно до ч.6 ст.164 СК України рішення суду про позбавлення батьківських прав після набрання ним законної сили необхідно надіслати органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем реєстрації народження дитини. На підставі ч.1 ст.141 ЦПК України з відповідача, враховуючи рішення суду, що ухвалюється, на користь позивачки підлягає стягненню судовий збір у сумі 1 211,20 гривень (із врахуванням ставки судового збору за розгляд позовної вимоги немайнового характеру відповідно до п.1-2 ч.4 ст.4 Закону України «Про судовий збір» (0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб) та прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2025 року за змістом ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» (3 028,00 гривень).

Outcome: approved