Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-17 00:00:00

Представниця позивача за довіреністю Киричук Г.М. в інтересах позивача через систему «Електронний суд» 24.03.2024 звернулась до суду з зазначеною позовною заявою, за змістом якої просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором № 2001264845201 від 11.03.2019 у сумі 86 098,53 гривень. Як видно з позовної заяви, АТ «ПУМБ» [PERSON] 11.03.2019 на підставі кредитного договору №2001264845201 видано кредитну картку, встановивши на ній кредитний ліміт в сумі 60 599,16 гривень. Таким чином, зобов?язання банку виконано в належний спосіб. Відповідно до тверджень представниці позивача, [PERSON] не виконує свої кредитні зобов`язання належним чином протягом тривалого строку, заборгованість відповідача станом на 01.02.2024 становить 86 098,53 гривень, складається з заборгованості за кредитом у сумі 58175,17 гривень, за процентами у сумі 27 923,36 гривень, заборгованість за комісією відсутня. Сторона позивача стверджує, що Умовами Публічної пропозиції ПАТ «ПУМБ» на укладення Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, копія витягу з якого додається, передбачено право Банку змінювати клієнту кредитний ліміт. Так, згідно з п.4.3.6.4. частини 4 Публічної пропозиції ПАТ «ПУМБ» на укладення Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб встановлено право банку змінити (зменшити, збільшити) розмір наданого Кредитного ліміту або закрити Кредитний ліміт взагалі за умови інформування Клієнта шляхом направлення SMS-повідомлення на Номер мобільного телефону. У разі незгоди Клієнта із зміненим розміром Кредитного ліміту, за винятком випадку, передбаченого п. 4.2.19. Розділу ІІ цього Договору Клієнт протягом 30 (тридцяти) календарних днів повинен звернутися до Банку та особисто подати відповідну письмову заяву. У випадку, якщо Клієнт протягом вказаного строку не заявив про свою незгоду зі зміною розміру Кредитного ліміту та/або здійснив першу Платіжну операцію після отримання вказаного SMS-повідомлення Банку згода Клієнта зі зміною умов Договору вважається підтвердженою. Враховуючи наведене, на час звернення до суду, як зазначає представниця позивача, відповідач своєчасно не сплачував заборгованість за вказаним договором, що є порушенням законних прав та інтересів позивача та норм цивільного законодавства, серед іншого - ст. 526, 530, 629 ЦК України. Враховуючи вичерпання заходів позасудового врегулювання спору, із посиланням на ст.16, 525-527, 530, 629, 1048-1050, 1054 ЦК України, оскільки відповідач продовжує ухилятись від виконання умов договору, укладеного між сторонами, який не розірваний на час звернення до суду, в порушення своїх обов`язків як позичальника, представник позивача просить задовольнити позов у визначений спосіб. Ухвалою судді від 26.03.2024 (під головуванням судді Щасливої О.В.) прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. 15.04.2024 представником відповідача адвокатом Прядком Д.В. скеровано відзив на позовну заяву, за змістом якого 09.04.2024 представник відповідача отримав доступ до матеріалів справи в електронному суді, відповідач просить поновити строк на подання даної заяви по суті справи. Суд приймає даний відзив, враховуючи відсутність даних про отримання стороною відповідача копії ухвали суду від 26.03.2024 в часі раніше (поштове відправлення повернуто до суду без вручення), відповідно, строк на його подання не порушений та поновленню не підлягає. За змістом відзиву 11.03.2019 [PERSON] підписав заяву про приєднання до Договору банківського обслуговування №2001264845201 АТ «ПУМБ», а також паспорт споживчого кредиту. Згідно з умовами п.5 паспорту споживчого кредиту, розділ "інші платежі", передбачена комісія за проведення обов`язкового платежу, внесеного після настання платіжної дати - 100 гривень. Відповідно до п. 5.7.3. частини 5 «Умови надання споживчого кредиту» Публічної пропозиції АТ «ПУМБ» на укладення ДКБО, яка затверджена Протоколом Правління АТ «ПУМБ» від 26 жовтня 2021 року, комісія за обслуговування кредитної заборгованості за споживчим кредитом встановлюється за послуги Банку, що включають: списання та зарахування коштів з метою повернення споживчого кредиту; розрахунково-касове обслуговування щодо споживчого кредиту; надання консультаційних та інформаційних послуг щодо споживчого кредиту. Згідно з випискою з особового рахунку, яка додана до позовної заяви, з відповідача регулярно стягувалися кошти за погашення нарахованої комісії в межах договору № 2001264845201. Так, відповідачем самостійно розраховано суму комісії яка сплачена відповідачем, становить 3 998,97 гривень, складається з таких платежів: 686,22 гривень (06.10.20), 289,11 гривень (04.12.20), 228,74 гривень (04.12.20), 228,74 гривень (02.02.21), 228,74 гривень (07.08.19), 228,74 гривень (07.09.19), 228,74 гривень (06.11.19), 228,74 гривень (06.03.20), 50,02 гривень (09.03.20), 228,74 гривень (05.07.19), 228,60 гривень (07.10.20), 0,14 гривень (10.10.20), 285,92 гривень, (04.09.20), 629,04 гривень (06.11.20), 228,74 гривень (30.01.21). Натомість, відповідно до тверджень сторони відповідача, із посиланням на ч. 1 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування», після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, кожного місяця безоплатно повідомляє інформацію про поточний розмір заборгованості, суми повернутого кредиту, надає виписку з розрахунку/рахунків щодо погашення заборгованості, дати та умови сплати платежів. Тобто, п. 4 Кредитного договору Банком встановлено плату за надання консультаційних та інформаційних послуг щодо споживчого кредиту, безоплатність яких прямо встановлена ч. 1 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування», а тому такий пункт є нікчемною умовою кредитного договору. Також, як зазначено у відзиві, встановлена банком на постійній основі плата за розрахунково-касове обслуговування щодо споживчого кредиту, як складова структура комісії за обслуговування кредитної заборгованості є нікчемною умовою договору, оскільки позивач ніколи не здійснював погашення кредиту через касу банку, а сплачувавплатежі онлайн або через термінали. Згідно зі ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» (в редакції, що діяла на час укладення Кредитного договору) поняття розархунково-касового обслуговування як вид загальних витрат за споживчим кредитом не існувало взагалі, а саме по собі розрахунково- касове обслуговування не може являтися послугою, як складовою споживчих витрат позичальниках у кредитних відносинах в складі основного періодичного платежу в оплату кредиту згідно якої банк би міг отримувати кошти на постійній основі. Щодо супутніх (разових) платних послуг передбачені законом, випливає, що Банки (АТ «ПУМБ»), може лише встановлювати одноразову комісію за відкриття поточного рахунку, що необхідний для отримання коштів чи обслуговування кредиту, тобто отримувати одноразову плату за супутню послугу, що пов?язана виключно з відкриттям такого рахунку. При цьому, встановлення Банками такої разової комісії допускається лише при умові, якщо про це за сукупністю, прямо зазначено: в умовах Кредитного договору; в умовах відповідного кредитного продукту згідно яких позичальник отримує у відповідних тарифах Банку. Так, представник відповідача наголошує, оскільки відповідачу встановлено щомісячну плату за послуги банку, які за законом повинні надаватись безоплатно, вважаємо, що положення пункту п. 5 паспорту кредиту та п. 6 паспорту кредиту щодо плати за комісію є нікчемними. Враховуючи наведене, із посиланням на ч.5 ст.12 Закону України «Про споживче кредитування», ч.1,2 ст. 228 ЦК України, оскільки умова кредитного договору про додаткову сплату позичальником на користь кредитора під час надання кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості є нікчемною, представник відповідача просить відмовити у задоволенні позову. Окремо у відзиві наголошено, що не відповідає розміру встановленого кредитного ліміту наявний розрахунок заборгованості за тілом кредиту, оскільки в ньому зазначено, що 28.09.2021 заборгованість по тілу кредиту становила 98 315,27 гривень, хоча відповідно до довідки в цей період максимальний кредитний ліміт становив 60 000 гривень. 15.04.2025 до справи надійшла зустрічна позовна заява за підписом представника відповідача (позивача за зустрічним позовом) [PERSON] . За змістом зустрічної позовної заяви 11.03.2019 позивач підписав заяву про приєднання до Договору банківського обслуговування №2001264845201 АТ «ПУМБ», паспорт споживчого кредиту. Обгрунтування, наведене у зустрічній позовній заяві, тотожне доводам відзиву. Так, представник позивача за зустрічним позовом вважає, що, оскільки відповідачу встановлено щомісячну плату за послуги банку, які за законом повинні надаватись безоплатно, положення пункту п. 5 та п. 6 паспорту кредиту щодо плати за комісію є нікчемними. Враховуючи наведене, сторона позивача за зустрічним позовом, із посиланням на ст. 203 ЦК України, ст. 18, 22 Закону України «Про захист прав споживачів», просить зобов?язати Акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний Банк» здійснити перерахунок платежів у розмірі 3 998,97 гривень, здійснених відповідачем за Договором комплексного банківського обслуговування №1001899772001 від 11.03.2019, як плату за обслуговування кредитної заборгованості в рахунок погашення основного боргу по Договору комплексного банківського обслуговування №1001899772001 від 11.03.2019 у сумі 3 998,97 гривень. Ухвалою суду від 16.04.2024 постановлено цивільну справу розглядати за правилами загального позовного провадження, призначено справу до розгляду у підготовчому судовому засіданні. 20.04.2024 до справи надішла відповідь на відзив за підписом представника позивача АТ "ПУМБ" Шумілової Н.С. Згідно з доводами, висловленими у відповіді на відзив, комісій за змістом виписок по рахункам не стягувалось та не нараховувалось. Крім того, позивач не просить стягнути з відповідача комісії та розрахунок заборгованості не містить таких даних. Окремо у відповіді на відзив наголошено на правомірності зміни ліміту банком протягом строку користування кредитними коштами. Крім того, відповідач не звертався до банку в порядку, визначеному п.4.1.5. ДКБО та не висловлював свою незгоду зі збільшенням йому кредитного ліміту. Відповідно до п. 6 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції, що діяла на момент укладення договору) споживач має право протягом чотирнадцяти календарних днів відкликати свою згоду на укладення договору про надання споживчого кредиту без пояснення причин. Перебіг цього строку розпочинається з моменту передачі споживачеві примірника укладеного договору. Відкликання згоди оформлюється письмовим повідомленням, яке споживач зобов`язаний подати особисто чи через уповноваженого представника або надіслати кредитодавцю до закінчення строку, зазначеного в абзаці першому цієї частини. З відкликанням згоди на укладення договору про надання споживчого кредиту споживач повинен одночасно повернути кредитодавцю кошти або товари, одержані згідно з договором. Споживач також сплачує відсотки за період між моментом одержання коштів та моментом їх повернення за ставкою, встановленою в договорі. Споживач не зобов`язаний сплачувати будь-які інші збори у зв`язку з відкликанням згоди. Так, в цьому контексті у відповіді на відзив наголошено, що з моменту укладення кредитного договору відповідач не звертався до банку з заявами чи повідомленнями про відкликання згоди на укладення договору. Банк лише акцептував пропозицію відповідача на умовах, викладених та власноручно підписаних самим відповідачем за змістом заяви (оферти). Отже, поведінка відповідача є недобросовісною та спрямована на нанесення позивачу збитків через неналежне виконання ним договорів та сплату заборгованості. Разом з цим, стороною позивача за первісним позовом наголошено, що протягом дії договору відповідач користувався кредитними коштами, неодноразово здійснював операції покупки через POS-термінал, отримував готівкові кошти, що підтверджується випискою з особового рахунку відповідача, порушив строки внесення платежів на повернення заборгованості. Отже, з огляду на викладене, відзив відповідача є безпідставним та необгрунтованим, а доводи, зазначені за його змістом, такими, що не заслуговують на увагу суду. 30.04.2024 до справи надійшли заперечення сторони відповідача за первісним позовом, доводи яких тотожні доводам, висловленим у відзиві. Разом з цим, представник відповідача спростовує доводи сторони позивача за первісним позовом щодо відсутності у виписці комісії, яка стягувалась з [PERSON] протягом строку користування кредитними коштами. За даними Єдиного державного реєстру судових рішень 07.06.2024 судом (під головуванням судді Щасливої О.В.) постановлено прийняти зустрічний позов [PERSON] про зобов`язання акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» здійснити перерахунок платежів до сумісного розгляду з позовом акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, підготовче засідання відкласти. Разом з цим, факт постановлення цієї ухвали виявлений судом лише на стадії ухвалення рішення. В матеріалах справи помилково роздрукована ухвала суду від 16.04.2025 (двічі), а ухвала суду від 07.06.2024 відсутня. Питання про прийняття зустрічної позовної заяви таким чином розглянуто й в іншому складі суду. Так, на підставі розпорядження керівника апарату суду від 09.10.2024 щодо призначення повторного автоматизованого розподілу судової справи, відповідно до п. 2.3.49, 2.3.50 Положення про автоматизовану систему документообігу суду проведено повторний автоматизований розподіл судової справи між суддями, замінено головуючого суддю Щасливу О.В. та 09.10.2024 матеріали цивільної справи передано визначеному головуючому судді Вайнраух Л.А. на підставі протокола повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями. 06.11.2024 суддею Вайнрауз Л.А. у відповідній ухвалі постановлено прийняти цивільну справу до свого провадження, розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Ухвалою суду від 11.03.2025 постановлено прийняти до спільного розгляду з первісним позовом позовну заяву [PERSON] до Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» про захист прав споживачів, звільнити [PERSON] від сплати судового збору на підставі ч.3 ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів», відкласти підготовче засідання. Згідно з ухвалою суду від 08.05.2025 постановлено закрити підготовче провадження у цивільній справі, призначено її до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні. Представник позивача в судове засідання не з`явився, за змістом позовної заяви відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України просить розглядати справу без участі сторони позивача, заперечень проти винесення заочного рішення по справі за відсутності відповідача не наведено. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджено матеріалами справи. 26.06.2025 представник відповідача (позивача за зустрічним позовом) [PERSON] адвокат Левицька Ю.В.просить здійснювати розгляд за відсутності сторони відповідача, у задоволенні первісного позову відмовити, зустрічний позов задовольнити в повному обсязі. Інших заяв та клопотань до матеріалів справи сторонами не подано, інших процесуальних дій судом не вчинено за відсутності відповідних клопотань від учасників справи. 26.06.2025 після дослідження заяви по суті справи судом оголошено перерву перед дослідженням письмових доказів до 18.07.2025 до 14-00 години. Підстав для оголошення перерви та / або відкладення судового засідання відповідно до положень ст.223, 240 ЦПК України судом не встановлено. Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, не здійснюється згідно з ч.2 ст. 247 ЦПК України. Розглянувши первісну та зустрічну позовну заяву, дослідивши інші заяви по суті справи, матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що первісний позов підлягає задоволенню в повному обсязі, а зустрічний позов задоволенню не підлягає, у зв`язку з такими встановленими фактичними обставинами справи та відповідними їм правовідносинами. Судом встановлено, що 11.03.2019 відповідно до заяви на приєднання, поданої до АТ «Перший Український міжнародний банк», [PERSON] приєднався до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб №2001264845201, відповідно до вказаної заяви відповідач просить підключити до смс-банкінгу, відкрити на його ім`я поточний рахунок у гривні, видати кредитну картку, встановивши на ній кредитний ліміт у розмірі 62 000,00 гривень. Розрахунковий день - 30 число місяця, що відповідає і платіжній даті, процентна ставка за користування коштами - 47,88% річних. Інші умови надання та обслуговування кредитної картки встановлюються відповідно до умов Договору комплексного обслуговування фізичних осіб, в залежності від типу картки. Підписанням заяви на приєднання до Договору комплексного обслуговування фізичних осіб, позичальник підтвердив, що отримав платіжну картку, ознайомлений з правилами користування нею. Крім того, підписанням цієї заяви, клієнт банку підтвердив, що ознайомився з ДКБО та тарифами банку та цілком згодний, всі умови ДКБО є йому зрозумілими та не потребують додаткового тлумачення, також [PERSON] підтвердив отримання примірника даної заяви. Таким чином, відповідно до умов договору клієнт підписанням цієї заяви беззастережно підтвердив, що приймає Публічну пропозицію банку на укладення Договору комплексного обслуговування фізичних осіб, яка розміщена на сайті АТ «ПУМБ», просить надати йому споживчий кредит. Порядок погашення заборгованості встановлений у вказаній вище заяві та паспорті споживчого кредиту, за підписом позичальника, із зазначенням прізвища, ім`я та по батькові. Паспорт містить дані про офіційний веб-сайт банку (його адресу в мережі Інтернет), тип кредиту - кредитна лінія, розмір ліміту - 62 000,00 гривень, строк кредитування - 12 місяців, що може бути продовжений у разі відсутності заперечень сторін, цільове призначення - загальні споживчі цілі, в тому числі для оплат за договорами страхування (доказів укладення не надано); спосіб та срок надання кредиту - шляхом встановлення відновлювальної кредитної лінії в межах встановленого кредитного ліміту на картковому рахунку з дня прийняття рішення банком. Забезпечення кредиту не передбачено; стандарта процентна ставка - 47,88% річних, тип - фіксована, реальна процентна ставка тотожна. У розділі 5 паспорту також зазначено, що інші комісії за послуги банку, які не передбачають регулярність їх сплати (в тому числі, але не виключно, за внесення готівки через касу банку тощо) сплачуються за іцініативою клієнта та не входять до суми щомісячних платежів за споживчим кредитом, визначаються у ДКБО, Тарифах Банку. Комісія згідно з паспортом кредиту за проведення обов`язкового платежу, внесеного після настання платіжної дати, - узгоджена сторонами у сумі 100 гривень (розділ 6 паспорту, додаткова інформація, додаток №3 до ДКБО, а.с.40). Пунктом 2.2.5 Розділу І Публічної пропозиції Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» на укладення Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (роздруківка долучена до справи у редакції, що діє з 06.04.2018) передбачено, що підписанням Заяви на приєднання до Договору, Клієнт беззастережно підтверджує, що на момент укладення Договору Клієнт ознайомився з повним текстом Договору (в тому числі Тарифами), повністю зрозумів його зміст та погоджується зі всіма умовами Договору. Згідно з п.4.2.7 частини 4 Розділу ІІ Публічної пропозиції ПАТ "ПУМБ" проценти за користування коштами кредитного ліміту і комісії сплачуються в розмірах, визначених Додатками №3 та № 4 до Договору з врахуванням умов обраного клієнтом кредитного продукту. Схема погашення заборгованості за кредитною карткою передбачає обов`язкове щомісячне не пізніше настання платіжної дати погашення суми обов`язкового платежу, що розраховується шляхом додавання суми мінімального платежу, мінімального рівного платежу (за наявності), процентів за користування кредитними коштами і комісій за звітний розрахунковий період, а також інших платежів, передбачених умовами Договору. Заборгованість за кредитною карткою погашається за рахунок коштів, що надійшли на картковий рахунок клієнта, в день їх зарахування на картковий рахунок (п.4.2.11 Розділу ІІ Публічної пропозиції ПАТ «ПУМБ»). Відповідно п. 4.3.6.4 частини 4 розділу ІІ ДКБО, який є публічною частиною договору, до якого приєднався позивач, підписавши заяву на приєднання до ДКБО, яка є індивідуальною частиною договору, сторони дійшли згоди, що банк (відповідач) має право змінити (зменшити, збільшити) розмір наданого кредитного ліміту або закрити кредитний ліміт взагалі за умови інформування клієнта (позивача) шляхом направлення SMS-повідомлення на номер мобільного телефону. В SMS-повідомленні про зміну розміру кредитного ліміту банк повідомляє клієнту новий розмір кредитного ліміту. У разі незгоди клієнта із зміненим розміром кредитного ліміту, за винятком випадку, передбаченого п. 4.2.19 розділу ІІ цього договору, клієнт протягом 30 (тридцяти) календарних днів повинен звернутися до банку та особисто подати відповідну письмову заяву. У випадку, якщо клієнт протягом вказаного строку не заявив про свою незгоду зі зміною кредитного ліміту та/або здійснив першу платіжну операцію після отримання вказаного SMS-повідомлення банку, згода клієнта зі зміною умов договору вважається підтвердженою. Судом відповідно до наявних доказів не встановлено, що відповідач висловлював свою незгоду із зміною кредитного ліміту протягом строку користування кредитною лінією, про цю обставину не повідомлено й стороною відповідача за первісним позовом. Згідно з п. 4.1.10 частини 4 розділу ІІ ДКБО Сторони цього Договору дійшли згоди, що у разі порушення Клієнтом зобов`язань з повернення кредиту та/або процентів за користування кредитом/комісії по Овердрафту, і якщо сума заборгованості Клієнта дорівнює або перевищує суму 100 (сто) гривень 00 копійок, Банк має право вимагати, а Клієнт зобов`язаний сплатити на вимогу Банку пеню в розмірі 0,2% (нуль цілих дві десятих) процентів від суми простроченої заборгованості - за кожний день прострочення, починаючи з 7-го (сьомого) дня виникнення простроченої заборгованості включно. Положення цього пункту Договору мають поновлювальний характер та можуть застосовуватися протягом всього строку дії цього Договору. За даними виписки банком таку пеню не нараховано та не списано. Крім того, згідно з п.4.2.23 частини 4 розділу ІІ Сторони цього Договору дійшли згоди, що у разі порушення Клієнтом зобов`язань з повернення кредиту та/або процентів за користування кредитом/комісій при обслуговуванні Кредитної картки, за умови що сума заборгованості Клієнта дорівнює або перевищує суму 20 (двадцять) гривень 00 копійок, Банк має право нарахувати, а Клієнт зобов`язаний з 7 (сьомого) календарного дня виникнення простроченої заборгованості (включно) сплатити Банку штраф у розмірі 10 (десяти) відсотків від простроченої суми за кожний випадок прострочення, а також за кожний місяць прострочення встановленого терміну. Положення цього пункту Договору Карткового рахунку мають поновлювальний характер та можуть застосовуватися протягом всього строку користування кредитними коштами. Відповідно до дослідженої судом виписки по рахунку відповідача в рахунок штрафу жодних нарахувань й списань банком не здійснено. Суд звертає увагу, що матеріали справи містять виключно одну редакцію ДКБО. Як пр оце зазначено судом (станом на 16.04.2018), інших редакцій до справи не додано, відповідних клопотань про їх витребування або дослідження судом в електронному вигляді не заявлено Крім того, суд наголошує, що частина 5 розділу ІІ на правовідносини, що виникли між сторонами у даній справі, не розповсюджується, оскільки врегульовує виключно умови надання споживчого кредиту, при цьому, даний тип кредиту надається зовсім в інший спосіб, а не шляхом відкриття відновлювальної кредитної лінії позичальнику та встановлення на ній кредитного ліміту, як це має місце в даному випадку. Відповідно до п.5.1.4. Розділу І Публічної пропозиції Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» на укладення Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, клієнт зобов`язаний своєчасно та повністю відшкодовувати Банку сплачені ним кошти. Згідно з п.5.1.7. Розділу І Публічної пропозиції Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» на укладення Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, клієнт зобов`язаний сплачувати заборгованість по договору, проценти за користування кредитними коштами, оплачувати комісії та неустойку, а також виконувати зобов`язання з повернення кредиту, в тому числі простроченої заборгованості, на умовах, в строки та в розмірі, що передбачені цим договором. Порядок погашення заборгованості встановлений у вказаній вище заяві та паспорті споживчого кредиту, за підписом позичальника, Публічній пропозиції, дослідженій судом (частина 4 розділу ІІ, п.4.1.7, 4.1.8.1.). Суд звертає увагу, що за змістом Пропозицій, дана пропозиція, умови (параметри) вкладів, умови надання та обслуговування «автоматичного овердрафту з фіксованою сумою» та «автоматичного овердрафту», умови надання та обслуговування «кредитної картки з пільговим періодом та сервісом оформлення покупок «Сплачуй частинами», «умовах надання та обслуговування «кредитної картки з пільговим періодом та сервісом оформлення покупок «Сплачуй частинами», що застосовуються для кредитних карток, які оформлюються одночасно зі споживчим кредитом на оплату товару, робіт, послуг» (всі складові частини у додатках до пропозиції), тарифи банку, а також оформлені клієнтами заяви на приєднання до договору разом складаються єдиний документ - Договір комплексного банківського обслуговування фізичних осіб. Згідно з п. 2.2.1, 2.2.2, 2.2.3 розділу І Пропозиції, договір вважається укладеним, а умови Публічної пропозиції акцептованими клієнтом з моменту оформлення заяви на приєднання до договору за умови подання клієнтом документів і відомостей, необхідних для з`ясування його особи, суті діяльності та фінансового стану, якщо інший порядок не встановлений будь-якими іншими умовами договору. Дата набрання чинності договору визначається заявою на приєднання до договору, якщо інше не передбачено умовами договору та/ або заявою на приєднання до договору. Укладаючи цей договір, клієнт та банк приймають на себе всі обов`язки та набувають всіх прав, передбачених договором. Судом також встановлено, що Акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний Банк» свої зобов`язання за договором виконало в повному обсязі, а саме видало відповідачу кредит у обумовленій кредитним договором сумі та в обумовлений спосіб: шляхом встановлення кредитного ліміту у сум 62 000,00 гривень, який відповідно до виписки неодноразово використовувався позичальником. Відповідна довідка про збільшення кредитного ліміту наявна у справі та досліджена судом, останній розмір встановленого ліміту з 16.03.2022 дорівнює 60 599,16 гривень, що узгоджено із сумою заборгованості, що заявлена до стягнення позивачем за первісним позовом, тому доводи сторони відповідача в цій частині не є обрунтованими, адже стороною відповідача не доведено, що вказана у розрахунку (станом на 28.09.2021) сума кредитного ліміту не була використана позичальником, безпосередно наступного дня, а саме 29.09.2021 [PERSON] здійснено сплату заборгованості у сумі 38 315,71 гривень, що також не спростовано з боку відповідача за первісним позовом. Судом також встановлено, що з 19.02.2021 процентна ставка за користування коштами в рахунок кредитного ліміту зменшена, дорівнює 35,88% річних, до цього часу застосовувалась процентна ставка, узгоджена сторонами правочину (47,88% річних). Проценти нараховувались з 30.04.2019, як видно з дослідженого судом розрахунка. За даними наявного розрахунку заборгованості встановлено, що станом на 01.02.2024 заборгованість відповідача за кредитним договором (договором комплексного банківського обслуговування фізичних осіб) від 11.03.2019 №2001264845201 становить 86 098,53 гривень, яка складається з тіла кредиту - 58 175,17 гривень, процентів за користування кредитними коштами (за період з 30.04.2019 по 30.01.2024) - 27 923,36 гривень. При цьому, ані виписка, ані розрахунок, не містять доказів сплати за іцініативою клієнта комісій, що визначаються у ДКБО, Тарифах Банку, як це передбачено розділом 5 паспорту споживчого кредиту. Крім того, досліджена судом виписка, не містить доказів нарахування та списання комісії (згідно з розділом 6 паспорту споживчого кредиту) за проведення обов`язкового платежу, внесеного позичальником після настання платіжної дати, кожен із яких мав дорівнювати 100,00 гривень. Відповідачем самостійно розраховано суму комісії, яка сплачена відповідачем, становить 3 998,97 гривень. Проте, судом за даними виписки встановлено, що сума 289,11 гривень, списана 04.12.2020 (а.с.64) містить призначення платежу: "погашення простроченої заборгованості", тобто, не є комісією банку й неправомірно включена до суми, яку просить перерахувати [PERSON] , ще два платежі, враховані у вказану суму, взагалі у виписці відсутні. Так, враховуючи виявлені розбіжності, виходячи із розрахунку відповідача (позивача за зустрічним позовом), за даними виписки, судом встановлено, що в рахунок погашення нарахованої комісії в рамках договору від 11.03.2019 з [PERSON] списано наступні суми: 228,74 гривень (05.07.2019, а.с.84); 228,74 гривень (07.08.2019, а.с.72); 228,74 гривень (07.09.2019, а.с.73); 228,60 гривень (07.10.2019, а.с.97); 0,14 гривень (10.10.2019, а.с.97); 228,74 гривень (06.11.2019, а.с.73); 228,28 гривень (06.12.2019), а.с.61); 228,74 гривень (03.01.2020, а.с.87); 228,74 гривень (06.03.2020, а.с.74); 50,02 гривень (09.03.2020, а.с.75); 278,72 гривень (13.03.2020, а.с.62); 285,92 гривень (04.09.2020, а.с.99); 686,22 гривень (06.10.2020, а.с.64); 629,04 гривень (06.11.2020, а.с.100);228,74 гривень (04.12.2020, а.с.64); 228,74 гривень (05.01.2021, а.с.64); 228,74 гривень (02.02.2021, а.с.64); 228,74 гривень (30.01.2021, а.с.100); 228,74 гривень (17.03.2021, а.с.65), тобто, в загальній сумі 4 674,80 гривень. Із врахуванням наявних письмових доказів, а також обгрунтування, наведеного банком в позовній заяві, спростування факту нарахування цієї комісії (та її списання) відповідно до доводів сторони позивача, висловлених у відповіді на відзив, змісту як публічної, так і індивідуальної частин договору, досліджених судом у вказаній вище редакції, судом не встановлено обгрунтованості нарахування та стягнення даної суми як комісії в рамках договору (відповідне призначення цих платежів міститься у виписці із зазначенням реквізитів договору). На час звернення до суду відповідачем за первісним позовом не сплачено заборгованість за договором, доказів протилежного стороною відповідача до суду не подано, як і доказів того, що позичальник висловлював свої заперечення під час користування послугами банку (строку дії договору) або ініціював розірвання договору. Разом з цим, факт укладення договору під час провадження справи в суді стороною відповідача не спростовано, натомість, відповідачем систематично здійснювалось погашення заборгованості, що видно з досліджених судом виписки та розрахунку, востаннє -31.05.2023. Вимога про дострокове повернення кредиту від 01.02.2024 (копія повідомлення-вимоги досліджена судом), надіслана за адресою реєстрації [PERSON] відповідачем не виконана. Під час розгляду справи суд виходить з таких норм чинного законодавства. За загальним правилом ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один зі способів, визначених ч.2 ст. 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд при розгляді справи застосовує правовий зміст норм, які регулюють загальні умови, строки виконання зобов`язань учасниками цивільних правовідносин, правові наслідки їх порушень, зокрема, у відносинах щодо позики, а саме, ст. 207, 509, 525-527, 599, 610, 611, 625, 1048-1050, 1054, 1056-1 ЦК України. Крім того, на дані правовідносини, поширюються положення про договір (ст. 626-629, 631 ЦК України). Статтею 203 ЦК України визначено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, а презумпція правомірності правочину закріплена у с.204 ЦК України. Вимог про визнання Договору комплексного обслуговування фізичних осіб, укладеного між сторонами у даній справі, стороною позивача за зустрічним позовом не заявлено, враховуючи, що належним способом захисту прав споживача [PERSON] обрано зобов?язання здійснити перерахунок заборгованості. Ч.1 ст.638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. За приписами ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з ч.1,3 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.76 цього Кодексу доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі письмових, речових та електронних доказів, висновків експертів та показаннями свідків. Згідно з положеннями ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За приписами ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Так, судом враховується позиція Великої Палати Верховного Суду, яка викладена у постанові від 03.07.2019 у цивільній справі №342/180/17, пр. 14-131цс19. Відповідно до ч.1,2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ч.1 ст.633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Враховуючи зміст наведених норм, можна вважати, що споживач послуг банку лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Оскільки такі умови договорів приєднання розробляються позивачем, як надавачем банківських послуг, відповідно, вони мають бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору та під час його виконання діють певні вимоги у визначеній редакції. У вказаній справі цієї умови в достатньому обсязі дотримано позивачем, відповідно, положення ст.634 ЦК України розповсюджуються на правовідносини, що склались між сторонами. За нормою ч.2 ст.1050 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Так, ч.1 ст.1046 ЦК України визначено, що договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Крім того, згідно з ч.1 ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Так, в разі укладення кредитного договору, проценти за користування кредитними коштами та міра відповідальності кредитора поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). У цій справі позивачем заявлено вимоги про стягнення заборгованості, а саме, прострочених тіла кредиту, процентів, нарахованих на вказане тіло. За змістом ч.2 ст.1056-1 ЦК України, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Так, під час розгляду справи суд дійшов висновку про те, що позивач виконав свої зобов`язання за вказаним кредитним договором комплектного банківського обсоуговування фізияних осіб, а саме, здійснив надання кредитних коштів [PERSON] у обумовлений сторонами договору спосіб, відкривши рахунок, кредитну лінію та встановивши кредитний ліміт. Підтверджень розірвання договору за ініціативою відповідача чи наявності заперечень проти розрахунку суми заборгованості у вигляді простроченої суми кредиту та процентів, які заявлені до стягнення, за вирахуванням сплачених сум, у матеріалах справи немає. Суд в цьому контексті має враховувати саме обґрунтовані заперечення, підтверджені належними та допустимими доказами, а не власне факт того, що відповідач не погоджується із розрахунками, без належного вмотивування. Так, з урахуванням наведених норм та наданого позивачем розрахунку суд встановив, що станом на 01.02.2024 відповідач взятих на себе кредитних зобов`язань до звернення до суду належним чином не виконав, сума тіла кредитів та процентів (прострочених щодо обох складових) за договором від 11.03.2019 №2001264845201 становить 86 098,53 гривень, складається з заборгованості за кредитом у сумі 58175,17 гривень, за процентами у сумі 27 923,36 гривень, підтверджена розрахунком. Із врахуванням норми ч.2 ст.530 ЦК України, за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, суд приходить до висновку, що позивач вправі вимагати захисту своїх прав в судовому порядку шляхом зобов`язання боржника виконати обов`язок з повернення заборгованості відповідно до заявлених позовних вимог (щодо тіла кредиту та процентів). Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. За приписами ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до п. 18 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 ЦК України, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Вказані положення набрали чинності 17.03.2022. Проте, суд встановив, що відповідно до наявного розрахунку заборгованості банком платежі згідно з ч.2 ст.625 ЦК України не нараховувались. Разом з цим, відповідно до ч.4 ст.42 Конституції України держава захищає права споживачів. Згідно з ч.1 ст.1 ЦК України цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вільного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників. Основні засади цивільного законодавства визначені у статті 3 ЦК України. Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у п.3 ч.1 ст.3 ЦК України. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у п.6 ч.1 ст. 3 ЦК України. Таким чином дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. У ч.1,3 ст. 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. У п. 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09 квітня 1985 року №39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями. Конституційний Суд України у рішенні від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту. Як зауважував Конституційний Суд України, межі дії принципу свободи договору визначаються законодавством з урахуванням критеріїв справедливості, добросовісності, пропорційності і розумності. При цьому держава має підтримувати на засадах пропорційності розумний баланс між публічним інтересом ефективного перерозподілу грошових накопичень, комерційними інтересами банків щодо отримання справедливого прибутку від кредитування і правами та охоронюваними законом інтересами споживачів їх кредитних послуг (абзац третій підпункту 3.2 пункту 3 мотивувальної частини Рішення від 10 листопада 2011 року N 15-рп/2011 у справі про захист прав споживачів кредитних послуг). Так, умовами договору чітко передбачено, що інші комісії за послуги банку, які не передбачають регулярність їх сплати (в тому числі, але не виключно, за внесення готівки через касу банку тощо) сплачуються за іцініативою клієнта та не входять до суми щомісячних платежів за споживчим кредитом, визначаються у ДКБО, Тарифах Банку. Крім того, додатком № 3 до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб у дослідженій редакції передбачено сплату комісії за проведення обов`язкового платежу, внесеного після настання платіжної дати - 100 гривень, тобто встановлена комісія, як самостійний платіж, фактично за обслуговування кредитної заборгованості. Комісія згідно з паспортом кредиту за проведення обов`язкового платежу, внесеного після настання платіжної дати, - узгоджена і сторонами правочину у сумі 100 гривень (розділ 6 паспорту, додаткова інформація, додаток №3 до ДКБО, а.с.40). Разом з цим, стороною позивача не доведено, які саме положення ДКБО визначено нарахування і сплату позичальником комісії, яка списана з відповідача у загальній сумі 4 674,80 гривень, як не доведено і те, що позичальник за власною ініціативою сплачував певні суми комісії. З досліджених доказів не випливає, які саме послуги банку маються на увазі, що зумовили нарахування та списання даної суми як комісії в межах договору. Відповідно до ч.3 ст.55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банкам забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи пов`язаної особи банку як обов`язкову умову надання банківських послуг. Як вбачається із змісту ч.2 ст.8 Закону України «Про споживче кредитування», комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо включаються до загальних витрат за споживчим кредитом. Загальні витрати за споживчим кредитом визначаються для цілей обчислення реальної процентної ставки. До загальних витрат за споживчим кредитом не включаються платежі, що підлягають сплаті споживачем у разі невиконання його обов`язків, передбачених договором про споживчий кредит. Таким чином, комісія за загальним правилом входить до складу реальної процентної ставки, не може встановлюватися ще додатково як самостійний платіж. Відповідно до ч. 5 ст.12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. З урахуванням наведеного, положення додатку №3 до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, якими передбачено сплату комісії за проведення обов`язкового платежу, внесеного після настання платіжної дати, є нікчемними, оскільки встановлення такої комісії за обслуговування кредитної заборгованості заборонено ч.3 ст.55 Закону України «Про банки і банківську діяльність», ч.5 ст.12 Закону України «Про споживче кредитування», а встановлення всупереч вимогам нормативно-правових актів цих невиправданих платежів спрямоване на незаконне заволодіння грошовими коштами фізичної особи-споживача, як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, отже такі умови договору порушують публічний порядок. Як зазначено у статті 228 ЦК України, правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним. Вказана правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 09 грудня 2019 року в справі № 524/5152/15-ц. Тому суд приходить до висновку про те, що застосованими є нормативні приписи, відповідно до яких нечіткі або двозначні положення договорів зі споживачами тлумачаться на користь споживача (ч.8 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів»). Відповідно, особа, яка включила ту чи іншу умову в договір, повинна нести ризик, пов`язаний з неясністю такої умови. Це правило застосовується, зокрема в тому випадку, коли сторона самостійно розробила відповідну умову. Зазначене правило підлягає застосуванню не тільки щодо умов, які «не були індивідуально узгоджені» (no individually negotiated), а й щодо умов, які хоч і були індивідуально узгоджені, проте були включені в договір «під переважним впливом однієї зі сторін» (under the diminant sinfluence of the party). Подібні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 10.03.2021 у справі № 607/11746/17, пр.№ 61-18730св20. Крім того, Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду в постанові від 06.11.2023 у справі №204/224/21, пр.№61-4202сво22 дійшов висновку про те, якщо в кредитному договорі банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування), то положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». У разі, якщо з`ясувати справжній зміст відповідної умови договору неможливо за допомогою загальних підходів до тлумачення змісту правочину, передбачених у ч.3, 4 ст. 213 ЦК України, слід застосовувати тлумачення contra proferentem. Contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem - слова договору повинні тлумачитися проти того, хто їх написав). Такий висновок висловлено Верховним Судом у складі Об`єднаної Палати Касаційного цивільного в постанові від 18.04.2018 у справі №753/11000/14-ц, пр.№ 61-11сво17. Тому суд вважає за необхідним відрахувати вказану суму комісії із суми заборгованості, яка заявлена позивачем за первісним позовом до стягнення, як таку, що нарахована й списана неправомірно та необгрунтовано. Суд зауважує, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір, є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року №254 (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. У пункті 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року №75 встановлено, що виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Порядок, періодичність друкування та форма надання виписок (у паперовій/електронній формі) із особових рахунків клієнтів обумовлюються договором банківського рахунку, що укладається між банком і клієнтом під час відкриття рахунку. І розрахунок, і виписки засвідчені електронним цифровим підписом представника, адже скеровувались за допомогою системи «Електронний суд», є належними та допустимими доказами. За приписами ст.525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 610, 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Проте, вимог про сплату неустойки за договором стороною позивача не заявлено. Вищевказані висновки суду зумовлюють часткове задоволення первісного позову, за вирахуванням комісії. Щодо зустрічного позову, суд зазначає, що при формулюванні позовних вимог позивач за зустрічним позовом просить зобов?язати АТ «Перший Український Міжнародний Банк» здійснити перерахунок платежів у розмірі 3 998,97 гривень, здійснених відповідачем за Договором комплексного банківського обслуговування №1001899772001 від 11.03.2019 року, як плату за обслуговування кредитної, натомість умови даного договору із вказаним номером і наявність заборгованості за ним не є предметом розгляду в даній справі. Разом з цим, при обгрунтуванні позовних вимог стороною позивача коректно зазначено номер договору - №2001264845201, що стало підставою для прийняття зустрічного позову до спільного розгляду із первісним. Суд наголошує, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ст.2 ЦПК України). Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Так, з урахуванням висновків суду за результатами розгляду первісного позову, суд не встановив підстав для задоволення зустрічного позову, позаяк спосіб захисту, обраний позивачем, в даному випадку не є ефективним. Порушене право позивача за зустрічним позовом належним чином захищене за результатами розгляду первісного позову, відповідно, судом встановлено підстави для відмови у задоволенні зустрічного позову. Згідно з ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Суд враховує правові висновки Верховного Суду в постанові від 08 липня 2020 року по справі № 754/17518/15-ц та аналогічні висновки в постанові від 23 січня 2019 року в справі № 355/385/17, згідно яких у ст. 629 ЦК України закріплено обов`язковість договору. Загальними вимогами процесуального права визначено й обов`язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, розрахунків, з яких суд виходив при вирішенні позовів, що стосуються, зокрема, грошових вимог (дослідження обґрунтованості, правильності розрахунку, доведеності розміру збитків, наявності доказів, що їх підтверджують). Без виконання цих процесуальних дій ухвалити законне й обґрунтоване рішення у справі неможливо (правові висновки Верховного Суду в постанові від 22 липня 2020 року в справі № 189/2109/18, провадження № 61-19542св19). Ч.1 ст.229 ЦПК України передбачено, що суд під час розгляду справи повинен безпосередньо дослідити докази у справі: ознайомитися з письмовими та електронними доказами, висновками експертів, поясненнями учасників справи, викладеними в заявах по суті справи, показаннями свідків, оглянути речові докази. Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у ст.129 Конституції України. Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі, у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи. Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів. Ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права. Згідно із практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Тому, дослідивши надані сторонами на підтвердження позовних вимог письмові докази, за результатами розгляду справи, суд дійшов висновку про те, що первісний позов підлягає частковому задоволенню шляхом стягнення з [PERSON] на користь АТ «Перший Український Міжнародний Банк» кредитної заборгованості, яка утворилась станом на 01.02.2024, у сумі 81 423,73 гривень. У задоволенні іншої частини позовних вимог (первісного позову) та зустрічного позову (в повному обсязі) суд вважає за необхідне відмовити. За приписами ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. За змістом ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно ч.3 ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів», споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов`язані з порушенням їх прав. Так, на користь позивача, із врахуванням висновків суду, із відповідача слід стягнути судові витрати у вигляді судового збору у сумі 2 290,87 гривень. За приписами ч.7 ст.141 ЦПК України якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Стороною відповідача за зустрічним позовом наявності таких витрат не доведено, тому підстав для здійснення розподілу судових витрат, пов?язаних із розглядом зустрічної позовної заяви, судом не встановлено.

Outcome: partial