Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-30 00:00:00

04.03.2025 року до Комунарського районного суду м. Запоріжжя за підсудністю з Дніпровського (Ленінського) районного суду м. Запоріжжя надійшли матеріали цивільної справи за позовом [PERSON] в особі представника адвоката Балкового Р.Л. до [PERSON] про поділ спільного майна. Позов обґрунтований\~таким.\~07.07.2013\~року сторони\~уклали шлюб,\~який рішенням\~Хортицького районного\~суду м.\~Запоріжжя від\~16.12.2024\~року було\~розірвано,\~рішення набуло\~законної сили\~16.01.2025\~року.\~В шлюбі\~було придбане\~рухоме майно,\~саме:\~транспортний засіб\~марки «Volkswagen\~Touareg»,\~2012\~року випуску,\~з державним\~номером [NUMBER] .\~Відповідно до\~технічного паспорту\~власником транспортного\~засобу є\~ [PERSON] .\~Право власності\~зареєстровано 05.04.2017\~року.\~Придбаний транспортний\~засіб використовувався\~для спільних\~потреб подружжя.\~Після розірвання\~шлюбу транспортним\~засобом користується\~виключно [PERSON] .\~Однак зазначено,\~що [PERSON] \~довгий час\~не працював,\~кошти,\~за які\~був придбаний\~вказаний транспортний\~засіб належали\~ [PERSON] .\~Так у\~зв`язку\~із тим,\~що транспортний\~засіб марки\~«Volkswagen\~Touareg»,\~2012\~року випуску,\~державний номер\~ [NUMBER] ,\~був набутий\~в період\~шлюбу слід\~вважати,\~що він\~є спільною\~власністю подружжя.\~Згідно зі\~звітом від\~24.01.2025\~року №\~24-01-25\~про оцінку\~ринкової вартості\~КТЗ ринкова\~вартість марки\~«Volkswagen\~Touareg»,\~2012\~року випуску,\~державний номер\~ [NUMBER] ,\~становить 863\~560,00\~грн.\~Шлюбний договір\~між сторонами\~не укладався,\~а домовленості\~між сторонами,\~щодо часток\~співвласників у\~праві спільної\~сумісної власності,\~відсутні.\~Тому слід\~вважати,\~що частки\~є рівними.\~Якщо дружина\~та чоловік\~не домовилися\~про порядок\~поділу майна,\~спір може\~бути вирішений\~судом.\~При цьому\~суд бере\~до уваги\~інтереси дружини,\~чоловіка,\~дітей та\~інші обставини,\~що мають\~істотне значення.\~Згідно з\~ч.\~2\~ст.\~183\~ЦК України\~неподільною є\~річ,\~яку не\~можна поділити\~без втрати\~її цільового\~призначеним.\~Так як\~автомобіль є\~неподільним майном,\~користується ним\~відповідач,\~то позивач\~вважає,\~що її\~частка повинна\~бути компенсована\~у грошовому\~еквіваленті.\~Так як\~ринкова вартість транспортного засобу марки «Volkswagen Touareg», 2012 року випуску, державний номер [NUMBER] , становить 863\~560,00 грн., то частка [PERSON] дорівнює 50% у спільній сумісній власності, сума грошової компенсації складає 431 780,00 грн. [PERSON] просить суд: -стягнути на її користь з [PERSON] суму в розмірі 431 780,00 грн. як грошову компенсацію частки спільної сумісної власності; -стягнути на її користь з [PERSON] судові витрати в розмірі 4\~754 грн. 24 коп., що складаються з: 3\~454 грн. 24 коп. судовий збір, 1\~300,00 грн. витрати на проведення експертної оцінки транспортного засобу. Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 04.03.2025 року відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження. 31.03.2025 року відповідач [PERSON] в особі представника адвоката Полуляха С.Ю. звернувся до суду із зустрічною позовною заявою до [PERSON] про поділ спільного майна. Зустрічний позов\~обґрунтований наступним.\~07.07.2013\~року між\~ [PERSON] \~та [PERSON] \~було зареєстровано\~шлюб.\~Шлюбні відносини\~подружжя не\~склалися,\~тому 16.12.2024\~року шлюб\~між сторонами\~було розірвано,\~відповідно до\~рішення Хортицького\~районного суду\~м.\~Запоріжжя у\~справі №\~22/5242/24.\~За час\~шлюбу подружжям\~спільно було\~придбано рухоме\~майно,\~а саме: транспортний засіб\~марки «Volkswagen\~Touareg»,\~2012\~року випуску,\~державний номер\~ [NUMBER] (щодо\~якого подано\~первісний позов),\~та транспортний\~засіб марки\~«Volkswagen\~Tiguan»,\~2013\~року випуску,\~державний номерний\~знак [NUMBER] .\~ [PERSON] \~було подано\~позов лише\~щодо того\~майна,\~яке було\~зареєстровано за\~ [PERSON] \~та жодним\~чином не\~зазначено про\~другий автомобіль,\~який перебував\~у власності\~ [PERSON] ,\~що підтверджується\~свідоцтвом про\~реєстрацію транспортного\~засобу [NUMBER] \~від 30.07.2013\~року.\~Відповідно до\~відповіді Головного\~сервісного центру\~МВС України\~№ 31/818АЗ-6857-2025\~від 21.03.2025\~року,\~автомобіль марки «Volkswagen\~Tiguan»,\~2013\~року випуску,\~№ куз.\~ [NUMBER] ,\~починаючи з\~30.07.2013\~року перебував\~у власності\~ [PERSON] ,\~однак,\~22.11.2024\~року у\~ТСЦ 2343\~на підставі\~договору дарування\~№ 2343/2024/5013690\~від 22.11.2024\~року,\~вказаний автомобіль\~перереєстровано на\~нового власника.\~ [PERSON] \~звернулася до\~Хортицького районного\~суду м.\~Запоріжжя із\~заявою про\~розірвання шлюбу\~ще 25.09.2024\~року,\~тобто за\~два місяці\~до укладення\~договору дарування\~транспортного засобу.\~Жодної згоди\~на розпорядження\~майном,\~яке є\~об`єктом\~спільної сумісної\~власності,\~обов`язковість\~якої передбачена\~ст.\~65\~СК України,\~ [PERSON] \~не давав.\~Вказаний правочин\~було вчинено\~ [PERSON] \~після фактичного\~припинення сімейних\~стосунків з\~ [PERSON] \~та спрямовано\~виключно з\~метою приховування\~спільного майна\~та уникнення\~його поділу.\~Крім того,\~наразі вказаний\~автомобіль марки\~«Volkswagen\~Tiguan»\~продовжує перебувати\~у користуванні\~(та\~фактичній власності)\~ [PERSON] .\~Вказане підтверджується,\~зокрема,\~відеозаписом з\~камер від\~24.01.2025\~року.\~Зазначений відеозапис\~з камер\~було долучено\~самою [PERSON] \~як доказ\~в рамках\~справи №\~337/556/25.\~Отже,\~за час\~шлюбу сторонами\~було придбано\~два транспортні\~засоби,\~один з\~яких [PERSON] \~відчужила після\~подачі заяви\~на розірвання\~шлюбу без\~згоди,\~на той\~момент,\~чоловіка,\~чим намагалася\~уникнути подальшого\~поділу автомобіля.\~Проаналізувавши ринок\~транспортних засобів,\~переглянувши оголошення\~на сайті\~можна зробити\~висновок,\~що автомобіль\~з аналогічними\~параметрами до\~автомобіля марки «Volkswagen\~Tiguan»,\~2013\~року випуску,\~коштує у\~середньому близько\~814\~000,00\~грн.\~Присудження одному\~з подружжя\~грошової компенсації\~замість його\~частки у\~праві спільної\~сумісної власності\~на майно,\~зокрема на\~житловий будинок,\~квартиру,\~земельну ділянку,\~допускається лише\~за його\~згодою,\~крім випадків,\~передбачені ЦК\~України.\~Шлюбний договір\~чи будь-які\~інші домовленості\~щодо спільного\~сумісного майна\~подружжя між\~сторонами не\~укладалися.\~ [PERSON] \~вважає,\~має право\~на компенсацію\~йому половини\~вартості від\~ відчуженого\~без його\~згоди,\~не на\~користь сім`ї\~автомобіля марки «Volkswagen Tiguan», 2013 року випуску, а саме 407 000,00 грн. [PERSON] просить суд: -стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] грошову компенсацію частки спільної сумісної власності у розмірі 407 000,00 грн.; -судові витрати покласти на [PERSON] . Ухвалою судді від 31.03.2025 року зустрічну позовну заяву прийнято до спільного розгляду з первісним позовом. 14.04.2025\~року від\~сторони відповідача\~за зустрічним\~позовом надійшов\~відзив на\~зустрічну позовну\~заяву,\~яким просить\~в задоволенні\~зустрічної позовної\~заяви відмовити\~в повному\~обсязі.\~Заперечення полягають\~у наступному.\~Вимога щодо\~стягнення компенсації\~безпідставна,\~так як\~відповідач обізнаний,\~що транспортний\~засіб марки «Volkswagen\~Tiguan»,\~2013\~року випуску,\~не є\~об`єктом\~спільної сумісної\~власності.\~Крім того,\~розмір грошової\~компенсації не\~підтверджується достатніми\~і належними\~доказами.\~30.07.2013\~року був\~придбаний транспортний\~засіб марки\~«Volkswagen\~Tiguan»,\~2013\~року випуску.\~Презумпція спільності\~права власності\~подружжя на\~майно,\~яке набуте\~ними в\~період шлюбу,\~може бути\~спростована й\~один із\~подружжя може\~оспорювати поширення\~правового режиму\~спільного сумісного\~майна на\~певний об`єкт,\~у тому\~числі в\~судовому порядку.\~Тягар доказування\~обставин,\~необхідних для\~спростування презумпції,\~покладається на\~того з\~подружжя,\~який її\~спростовує.\~Грошові кошти\~в розмірі\~349\~420,00\~грн.\~належали [PERSON] ,\~ [PERSON] \~(матері\~ [PERSON] ),\~ [PERSON] .\~Вказане підтверджується\~копією договору\~банківського вкладу\~від 27.08.2012\~року №\~218410006268,\~і договором\~банківського вкладу\~№ 218520011851\~від 16.08.2020\~року.\~Так,\~відповідно до\~умов договору\~банківського вкладу\~№ 218410006268\~вкладник [PERSON] \~надає ПАТ\~«МетаБанк» вклад\~в розмірі\~20\~009\~доларів США\~строком на\~3\~місяці.\~А згідно\~з умовами\~договору банківського\~вкладу №\~21852001185\~вкладник [PERSON] \~надає ПАТ\~«МетаБанк»,\~вклад в\~розмірі 20\~004,61\~доларів США\~строком на\~3\~місяці.\~Саме із\~грошових коштів\~батьків відповідача,\~і самого\~відповідача за\~зустрічним позовом,\~був придбаний\~транспортний засіб марки «Volkswagen Tiguan», 2013 року випуску. Придбавав транспортний засіб батько [PERSON] , що підтверджується копією контракту купівлі продажу автомобіля № 907138 від 26.07.2013 року. Згідно з умовами контракту [PERSON] придбає автомобіль марки «Volkswagen Tiguan», 2013 року випуску за 349\~420,00 грн. Тобто, транспортний засіб був придбаний батьками [PERSON] за власні грошові кошти, які були набуті останньою до укладання шлюбу з [PERSON] . Тобто, транспортний засіб придбавав [PERSON] , а зареєстрували автомобіль марки «Volkswagen Tiguan Sport» на [PERSON] . Так батьки відповідача зробили подарунок донці на одруження. Позивач за зустрічним позовом [PERSON] обізнаний, що транспортний засіб придбаний батьками відповідача, окрім зазначеного він визнавав факт того, що автомобіль марки «Volkswagen Tiguan Sport» був по суті подарований останній. Вказане підтверджується розпискою [PERSON] , що надається суду. Зі змісту розписки чітко вбачається, що [PERSON] визнавав автомобіль марки «Volkswagen Tiguan Sport» об`єктом приватної власності дружини, проти рішення батьків не заперечував. Так, [PERSON] вважала, що має повне право на відчуження належного їй майна, так як відповідно до розписки згода [PERSON] не потрібна. Так як він вже погодився, із тим, що майно належить особисто його дружині. Сторона позивача за зустрічним позовом не проводила оцінку оспорюваного транспортного засобу, не замовила експертизу щодо його вартості. Вважає, що надані стороною позивача скрін-шоти, не можуть доводити реальний розмір вартості автомобіля. Конкретно автомобіль марки «Volkswagen Tiguan Sport», 2013 року випуску, не був оглянутий, сторона позивача не наводить жодних даних щодо поліпшень, які могли бути на автомобілі, або навпаки слідів дорожньо-транспортних пригод, які зменшують його вартість. Так ухвалення рішення щодо стягнення з [PERSON] жодним чином не підтвердженої суми в розмірі 407\~000,00 грн., може порушити її права. Так як правильне визначення розміру вартості транспортного засобу марки «Volkswagen Tiguan Sport», 2013 року випуску також захищає сторону відповідача від надмірних, нерозумних компенсацій. 17.04.2025\~року від\~сторони позивача\~за зустрічним\~позовом надійшла\~відповідь на\~відзив.\~Стислий зміст:\~за текстом\~відзиву не\~є зрозумілим,\~чиїми саме\~коштами,\~на думку\~відповідача,\~був придбаний\~спірний автомобіль.\~Вказується і\~про придбання\~транспортного засобу\~за кошти\~батьків відповідача,\~і за\~особисті кошти\~відповідача,\~і за\~спільні кошти\~відповідача і\~її батьків.\~Крім того,\~надані стороною\~відповідача копії\~договір банківського\~вкладу не\~підтверджують факт\~того,\~що спірний\~автомобіль був\~придбаний саме\~за особисті\~кошти [PERSON] .\~Договір №\~218520011851\~від 16.08.2010\~року,\~стороною якого\~є сама\~ [PERSON] ,\~припинив свою\~дію ще\~за три\~роки до\~придбання спірного\~автомобіля,\~а отже\~не може\~бути належним\~та достатнім\~доказом,\~що спірний\~автомобіль придбаний\~за ці\~кошти.\~На підтвердження\~своєї позиції\~відповідач надає\~копію контракту\~купівлі-продажу\~автомобіля №\~907138\~від 26.07.2013\~року.\~Зі змісту\~контракту неможливо\~встановити,\~який саме\~автомобіль був\~придбаний за\~цим договором.\~Відповідно до\~п.\~1.1\~Контракту №\~907138,\~предметом контракту\~є «автомобіль\~Volkswagen\~Tiguan\~Sport\~(комплектація\~та вартість\~указані у\~Додатку №\~1),\~двигун 2000\~см3,\~турбодизель,\~140\~к.с.»\~Жодних ознак,\~за якими\~можна було\~б ідентифікувати\~автомобіль,\~зокрема VIN\~код,\~рік випуску,\~у наданому\~контракті не\~зазначено.\~Крім того,\~відповідачем не\~надано Додаток\~№ 1\~до контракту,\~який описує\~комплектацію та\~вартість транспортного\~засобу.\~Відтак,\~наданий стороною\~відповідача за\~зустрічним позовом\~контракт не\~підтверджує належним\~чином факт\~того,\~що спірний\~транспортний засіб\~був придбаний\~родичами відповідача,\~а не\~спільно подружжям\~за час\~шлюбу.\~Відповідачем не\~надано ані\~копії договору\~дарування,\~ані іншого\~документу,\~який би\~підтверджував підставу\~для реєстрації,\~нібито,\~подарованого транспортного\~засобу на\~її ім`я.\~Крім того,\~щодо наданої\~стороною відповідача\~розписки,\~наголошує,\~що позивачу\~за зустрічним\~позовом невідомо\~походження цього\~документу.\~Стороною відповідача\~за зустрічним\~позовом не\~доведено належними\~та достатніми\~доказами факт\~того,\~що автомобіль марки «Volkswagen Tiguan Sport», 2013 року випуску, є її особистою власністю та був придбаний не спільними коштами подружжя. 23.04.2025 року від сторони позивача за первісним позовом надійшло клопотання про виклик і допит в якості свідків [PERSON] , [PERSON] . Також, в цей день надійшли заперечення на відповідь на відзив. Зміст: грошові кошти в розмірі 349\~420,00 грн. належали [PERSON] , [PERSON] матері позивача, [PERSON] батьку позивача. В своїй відповіді на відзив представник позивача за зустрічним позовом вказує на невизначеність походження коштів. Так відповідно до останнього договору банківського вкладу, від 27.08.2012 року № 218410006268 грошові кошти в розмірі 20 009 доларів США належали [PERSON] . Інший договір вкладу, від 16.08.2010 року демонструє наявність коштів в родині [PERSON] ще до купівлі автомобілю. Зважаючи, що саме кошти з банківського депозиту [PERSON] були витрачені на придбання автомобіля, слід вважати, що останній придбаний за гроші подружжя [PERSON] батьків відповідача за зустрічним позовом. Позивач за зустрічним позовом в відповіді на відзив зазначає, що контракт купівлі-продажу автомобіля № 907138 від 26.07.2013 року є неналежним доказом, так як неможливо ідентифікувати автомобіль. Так, згідно з наданою розпискою [PERSON] , контракту купівлі-продажу автомобіля № 907138 від 26.07.2013 року можна зробити висновок, що мова йде про один і той самий автомобіль. Ухвалою суду від 08.05.2025 року підготовче провадження закрито, справу призначено до судового розгляду. 09.06.2025\~року за\~клопотанням представника\~відповідача за\~первісним позовом\~витребувано у\~Регіонального сервісного\~центру ГСЦ\~МВС в\~Запорізькій області\~ інформацію\~та належним\~чином засвідчені\~копії документів,\~що стали\~підставою для\~реєстрації 30.07.2013\~року на\~ім`я\~ [PERSON] \~права власності\~на транспортний\~засіб марки\~VOLKSWAGEN\~TIGUAN\~1968\~(2013),\~номер кузова [NUMBER] , у тому числі договорів, тощо; Витребувано у Головного сервісного центру МВС інформацію про реєстрацію на ім`я [PERSON] транспортних засобів в період часу з 2010 року по 2013 рік, та належних чином засвідчених копій документів, що стали підставою для такої реєстрації, у тому числі договорів, тощо. На виконання вимог ухвали суду 19.06.2025 року, 23.06.20205 року, 24.06.2025 року надійшли відповіді з установ. У судовому засіданні представник позивача (відповідача за зустрічним позовом) адвокат Балковий Р.Л. позов підтримував, просив позов задовольнити та здійснити поділ майна подружжя за вимогами позивача, категорично заперечував проти зустрічного позову, так як автомобіль марки «Volkswagen Tiguan Sport» є особистою власністю [PERSON] , вона мала право ним розпоряджатись без згоди чоловіка, так його їй подарували батьки. Представник відповідача\~(позивача\~за зустрічним\~позовом)\~ адвокат\~Полулях С.Ю.,\~зазначив,\~що зустрічний позов підтримує у повному обсязі, вважає, що [PERSON] не підтверджено придбання автомобілю марки «Volkswagen Tiguan Sport» її батьками, окрім того контракт взагалі не містить він-коду автомобіля, номеру кузова, що виключає можливість встановити, що це саме той автомобіль. Також, встановлено, що [PERSON] відчужила автомобіль іншій особі донці. Вважає, що обидва транспортні засоби є спільною сумісною власністю подружжя, їх вартість майже однакова, тому доцільно кожному із сторін залишити по автомобілю. За клопотанням представника позивача за первісним позовом судом були допитані свідки [PERSON] , [PERSON] . Допитана у якості свідка [PERSON] зазначила, що вона перебувала в шлюбі з [PERSON] . Під час подружнього життя, за спільні кошти вони придбали автомобіль марки «Volkswagen Touareg», 2012 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] . До цього у них був у користуванні автомобіль марки «Фольксваген Пассат», його продали і вирішили купити більш новий автомобіль, поїхали з чоловіком до м. Харків і там придбали автомобіль марки «Volkswagen Touareg». Автомобіль марки «Volkswagen Tiguan Sport» їй купили батьки. Батьки зробили подарунок, бо раніше в неї був автомоіьль марки «Фольксваген Крос Поло». Вона за батьками поїхала до автомобільного салону ТОВ «Автомобільний Дім Соллі Плюс», бажаного автомобіля в наявності не було, його треба було замовляти, вони уклали контракт, батько вніс передплату і чекали, коли приїде автомобіль. Чоловік був обізнаний про купівлю батьками автомобілю. Для того, щоб у подальшому не виникало суперечок, чоловік з власної ініціативи написав їй розписку, в якій зазначив, що не заперечує щодо купівлі автомобілю, підтвердив, що автомобіль купують її батьки і він не має майнових прав на цей автомобіль. Спочатку контракт оформили на батька, проте у подальшому стало зрозуміло, що вони понесуть зайві затрати на переоформлення автомобіля на неї і переробили документи таким чином, щоб відразу ж поставити автомобіль на облік на її ім`я. Усі кошти вносив батько, це кошти які він заробляв протягом життя. Раніше не було терміналів розрахунок проводився лише готівкою. До моменту розірвання шлюбу жодних розмов навіть не було про те, що цей автомобіль сумісна власність подружжя. У 2024 році вона подарувала цей автомобіль старшій донці, вони наразі разом із донькою ним користуються. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] зазначив, що є батьком позивача за первісним позовом. Саме він придбав донці автомобіль марки «Volkswagen Tiguan Sport», це був подарунок замість іншого автомобіля. На протязі усього життя він працював, відкладав кошти, зберігались кошти на депозиті. Він з донькою поїхали до салону, вибрали автомобіль бажаної комплектації, проте його не було в наявності, тому прийшлося його замовити, внести передплату і чекали 3 чи 4 дні. Після того, як автомобіль був доставлений до салону, то вони туди поїхали, проте документи оформили відразу ж на [PERSON] , щоб двічі не сплачувати гроші на переоформлення. Гроші він вносив готівкою. З чоловіком [PERSON] він не підтримував родинних і навіть товариських відносин, тому яким чином вони купили автомобіль марки «Volkswagen Touareg» і за які кошти не цікавився, проте знає, що наразі цим автомобілем користується виключно [PERSON] . Автомобіль марки «Volkswagen Tiguan Sport» мав і він-код і номер кузову, проте ці дані не були внесені в контракт, тому що його уклали до того, як доставили автомобіль в салон. Автомобілем користується донька та онука. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, суд встановив такі обставини та відповідні їм докази. Відповідно до ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частиною першою ст. 5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Положенням ст. 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. 07.06.2013 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений шлюб, який зареєстрований Хортицьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції, актовий запис № 198. 16.12.2024 року рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя шлюб між сторонами було розірвано. Під час перебування у шлюбі подружжям за спільні кошти було придбано наступне рухоме майно: -автомобіль марки «Volkswagen Touareg», 2012 року випуску з державним номером [NUMBER] . Відповідно до технічного паспорту власником транспортного засобу є [PERSON] . Право власності зареєстровано 05.04.2017 року. Згідно зі\~звітом №\~24-01-25\~від 22.01.2025\~року про\~незалежну оцінку\~рухомого майна,\~виконаного об`єктом\~оціночної діяльності\~СПД « [PERSON] »,\~дійсна вартість\~автомобіля марки «Volkswagen Touareg», 2012 року випуску, з державним номером [NUMBER] , дата введення в експлуатацію 24.08.2012 року, становить 863\~560,00 грн. Сторонами право спільної сумісної власності на зазначений автомобіль не оспорюється, окрім того, відповідач погоджується з вартістю даного рухомого майна, зазначеного у позові [PERSON] . У зв`язку з тим, що зазначений автомобіль знаходиться у користуванні [PERSON] , позивач за первісним позовом запропонувала виплатити їй грошову компенсацію вартості частки спільної сумісної власності 431\~780,00 грн. Згідно зі свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] за [PERSON] 30.07.2013 року було зареєстровано право власності на автомобіль марки «Volkswagen Tiguan Sport», 2013 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER] . Суд звертає увагу, що у графі «Особливі відмітки» міститься додаткова інформація, що стосується реєстрації транспортного засобу, а саме номер довідки рахунок ААВ-455942 30.07.2013, на підставі якої автомобіль поставили на облік. Згідно з відповіддю Головного сервісного центру МВС РСЦ ГСЦ МВС у Дніпропетровській та Запорізькій областях № 31/29/14-13188-2025 від 25.06.2025 року згідно з Єдиним державним реєстром транспортних засобів транспортний засіб марки «Volkswagen Tiguan», 2013 року випуску, номерний знак [NUMBER] , об`єм двигуна 1968 см.куб, № куз. [NUMBER] , тип кузова Універсал, колір білий, вид палива дизельне паливо, свідоцтво про реєстрацію серії [NUMBER] 30.07.2013 року у ВРЕР № 1 м. Запоріжжя на підставі довідки рахунка серії ААВ № 455942 від 30.07.2013 року (ТОВ «Автомобільний Дім Соллі-Плюс»). Зареєстровано за [PERSON] копії документів за 2013 рік надати неможливо, так як термін зберігання запитуваних судом документів три роки. Окрім того, 19.06.2025 року Головний сервісний центр МВС надав результати аналітичного пошуку ТЗ по «НАІС ДДАІ» МВС України щодо транспортних засобів, які були оформлені на батька позивача [PERSON] : 31.08.2000 року ЗАЗ 110206, 1991 року випуску, білого кольору; 21.07.2012 року CHEVROLET NUBIRA, 2004 року випуску, сірого кольору. 22.11.2024 року автомобіль марки «Volkswagen Tiguan Sport», 2013 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER] , власником [PERSON] було перереєстровано на іншого власника у ТСЦ 2343 на підставі договору дарування № 2343/2024/5013690, про що свідчить інформація Головного сервісного центру МВС від 10.02.2025 року. Тобто, [PERSON] впевнений, що [PERSON] розпорядилась спільною сумісною власністю без його згоди. Батьками [PERSON] (відповідача за зустрічним позовом) є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджено свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 06.06.1979 року. Згідно з договором депозиту № 218520011851 від 16.08.2010 року вкладник [PERSON] ( [PERSON] ) зробила вклад на суму 20 004,61 доларів США у ПАТ «МетаБанк». Тобто, [PERSON] мала у розпорядженні зазначені кошти до укладення шлюбу з [PERSON] . 27.08.2012 року мати [PERSON] [PERSON] уклала з ПАТ «МетаБанк» договір банківського вкладу № 218410006268, надала вклад в розмірі 20 009 доларів США строком на 3 місяці. Згідно з контрактом № 907138 від 26.07.2013 року [PERSON] придбав за 349\~420,00 грн. автомобіль марки «Volkswagen Tiguan Sport», двигун 2000 [NUMBER] , турбодизель, 140 к.с., у додатку № 1 до контракту зазначено такі дані: автомобіль марки «Volkswagen Tiguan Sport», двигун [NUMBER] , турбодизель, 140 к.с., КПП 6-ти автоматична; колір білий лак; колір салону чорна тканина-алькантра; додаткове обладнання: паркувальний асистент Park Assist, вкл. парк-пілот із звуковою індикацією при перешкодах спереду та ззаду; камера заднього виду Rear Assist; 4 легкосплавних диски Boston, шини 235/55 R 17; Бі-ксенонові фари ближнього та дальнього світла з поворотним світлом та денним світлом на світло діодах,динамічне коригування кута нахилу світла фар, омивачі фар. Сума контракту 349\~420,00 грн. Крім того, [PERSON] доручив [PERSON] внести грошову суму в розмірі 349\~420,00 грн. замість нього на розрахунковий рахунок ВАТ «Автомобільний будинок Соллі-Плюс» як оплату за автомобіль марки «Tiguan Sport» контракт № [NUMBER] (договір доручення № 961). Також, до суду надано копію розписки від імені [PERSON] , датовану 30.07.2013 року, зміст якої полягає в тому, що батьки [PERSON] ( [PERSON] та [PERSON] ) придбали автомобіль марки «Volkswagen Tiguan Sport», 2013 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER] , вартістю 350\~000,00 грн. як подарунок своїй доньці. [PERSON] погоджується з цим рішенням. Позивач за зустрічним позовом заперечує факт написання ним даної розписки, проте клопотання про призначення почеркознавчої експертизи останнім не заявлено. Інших будь-яких доказів, які б спростували факт написання розписки до суду не надано. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною другою ст. 372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Стаття 60 СК України містить норму про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними за час шлюбу. Разом з тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі у судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 24.05.2017 року у справі № 6-843цс17 та постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.11.2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18). Отже, на майно, набуте за час шлюбу, поширюється презумпція права спільної сумісної власності подружжя, а визнання такого майна особистою приватною власністю дружини чи чоловіка потребує доведення. Головними принципами цивільного судочинства є змагальність та диспозитивність, що покладає на позивача обов`язок доведення обґрунтованості усіх заявлених вимог, саме на позивача покладається обов`язок надати належні та допустимі докази на доведення власної правової позиції. Згідно з частинами першою, п`ятою, шостою ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обов`язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог та заперечень. Недоведеність обставин, на наявності яких наполягає позивач, є підставою для відмови у позові, а в разі, якщо на тому наполягає відповідач, для відхилення його заперечень проти позову. Частиною першою ст. 61 СК України передбачено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Згідно зі ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Частиною першою ст. 69 СК України визначено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Законодавцем визначено, що право на поділ майна, яке перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Згідно з положеннями ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Вирішуючи спори між подружжям про поділ майна, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час придбання зазначеного майна. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. У постанові Верховного Суду від 22.01.2020 року у справі № 711/2302/18 викладений загальний правовий висновок про те, що статтями 60, 70 СК України, ст. 368 ЦК України передбачено презумпцію віднесення придбаного під час шлюбу майна до спільної сумісної власності подружжя. Це означає, що ні дружина, ні чоловік не зобов`язані доводити наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте у шлюбі, оскільки воно вважається таким, що належить подружжю. Якщо майно придбане під час шлюбу, то реєстрація прав на нього (транспортний засіб, житловий будинок чи іншу нерухомість) лише на ім`я одного із подружжя не спростовує презумпції належності його до спільної сумісної власності подружжя. Заінтересована особа може довести, що майно придбане нею у шлюбі, але за її особисті кошти. У цьому разі презумпція права спільної сумісної власності на це майно буде спростована. Якщо ж заява одного з подружжя про те, що річ була куплена на її особисті кошти, не буде належним чином підтверджена, презумпція права спільної сумісної власності подружжя залишиться непохитною. Таким чином, тягар доказування у справах цієї категорії покладено на того із подружжя, хто заперечує проти визнання майна об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя. Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановити обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб (ч. 4 ст. 65 СК України). Отже, виходячи з системного тлумачення частин четвертої та п`ятої ст. 71 СК України згоду на отримання компенсації за частину майна при його поділі повинен надати той з подружжя, на чию користь така компенсація присуджується, оскільки іншому з подружжя присуджується майно. Вимога одного з подружжя (позивача) про стягнення з іншого з подружжя (відповідача) грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, не породжує обов`язку такого відповідача попередньо вносити відповідну грошову суму на депозитний рахунок суду. Позивач за первісним просить у випадку її варіанту розподілу рухомого майна сплатити їй компенсацію в розмірі 431 780,00 грн. Відповідач згоду на виплату компенсації не надав. Відповідно до п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» (далі Постанова), спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу відповідно до частин другої та третьої ст. 325 ЦК України, можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Вказаною постановою також роз`яснено, що сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначенням кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Поділу підлягає усе майно, що є у спільній сумісній власності подружжя. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 22 Постанови від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. [PERSON] не заперечував щодо вартості автомобілю марки «Volkswagen Touareg», 2012 року випуску, з державним номером [NUMBER] , яка визначена згідно зі звітом про оцінку ринкової вартості № 24-01-25 від 22.01.2025 року у розмірі 863\~560,00 грн. Проте, у зустрічному позові [PERSON] вартість нерухомого майна автомобілю марки «Volkswagen Tiguan Sport», 2013 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER] , визначив проаналізувавши ринок транспортних засобів 814\~000,00 грн., при тому, що погодження вартості даного нерухомого майна між подружжям не було, а звіт про оцінку ринкової вартості до суду не подано. Тобто, об`єктивного та незалежного визначення розміру вартості транспортного засобу до матеріалів справи не надано. Вирішуючи спори між подружжям про поділ майна, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час придбання зазначеного майна. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. [PERSON] під час розгляду справи не було спростовано презумпцію права спільної сумісної власності подружжя на все рухоме майно, проте [PERSON] зазначила, що транспортний засіб марки «Volkswagen Tiguan Sport», 2013 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER] , є її особистою приватною власністю, так як його купили її батьки їй як подарунок. Статтею 57 СК України визначено підстави існування права особистої приватної власності дружини та чоловіка на майно, в тому числі і те, яке набуто під час шлюбу. Зокрема, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте до шлюбу; майно, набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали особисто одному з подружжя, тощо. Суд може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте за час їхнього окремого проживання у зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин. Якщо у придбання майна вкладені крім спільних коштів і кошти, що належали одному з подружжя, то частка у цьому майні, відповідно до розміру внеску, є його особистою власністю. Згідно з роз`ясненнями, наданих у п. 24 Постанови Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто. Отже, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму ст. 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. У зв`язку з викладеним, у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. Тому сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя. Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 29.05.2019 року у справі № 522/19610/15-ц (провадження 61-35779ск18). Якщо один з подружжя доведе, що майно набуте ним у шлюбі було придбано за особисті, а не спільні кошти, то таке майно не є спільною сумісною власністю подружжя, а є особистою власністю цього члена подружжя, зазначене узгоджене з позицією ВСУ (Постанова ВСУ у справі № 6-1568цс16). З наведених вище доказів (договору банківського вкладу № 218410006268 від 27.08.2012 року, контракту № 907138 від 26.07.2013 року, додатку № 1 до контракту, договору доручення № 961, розписки від 30.07.2013 року, написаної особисто відповідачем, інформації з Сервісного центру МВС щодо довідки рахунка ААВ-455942 30.07.2013, показами свідків) вбачається, що спірний автомобіль марки «Volkswagen Tiguan Sport», 2013 року випуску, хоча й був придбаний під час шлюбу, але за особисті кошти батьків відповідача за зустрічним позовом. Тому суд вважає за необхідне визнати за [PERSON] право особистої приватної власності на спірний автомобіль. Аналізуючи наведені норми закону та докази, суд дійшов висновку, що спірне майно було набуто сторонами під час перебування в шлюбі, а отже є відповідно до ст. 60 СК України об`єктом спільної сумісної власності подружжя, у зв`язку з чим, підлягають поділу між сторонами, виходячи з правил рівності часток подружжя в спільному майні. Приписами частин першої, другої ст. 372 ЦК України передбачено, що майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі: головуючого Ткачука О.С., суддів: Висоцької В.С., Гримич М.К., Кафідової О.В., Фаловської І.М., в ухвалі від 01.02.2017 року у справі № 541/642/13-ц зазначила, що кожен з подружжя має право на поділ майна, яке є об`єктом спільної власності, шляхом виділення його в натурі в особисте майно та припинення спільної власності взагалі. Відповідно до ст. 71 СК України у випадку неподільності об`єкту спільного майна, він присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Тобто, при наявності такої кількості об`єктів спільного неподільного майна, суд повинен справедливо присудити частину об`єктів майна одному з подружжя, частину іншому і, таким чином, припинити як спільну власність, так і сам спір, як існуючий, так і такий що ймовірно виникне у майбутньому між подружжям. У постановах Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 09.06.2021 року в справі № 369/7613/17, від 09.06.2021 року в справі № 523/15462/16-ц, від 14.04.2021 року в справі № 127/7830/17 наголошується: «... вирішуючи питання про поділ майна, що є об`єктом права спільної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин четвертої, п`ятої ст. 71 СК України щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Якщо жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя у цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності». Відповідачем попередньо не внесено грошові кошти на депозитний рахунок суду як грошову компенсацію, позивач в свою чергу наполягає на отриманні грошової компенсації. Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися «обставинами, що мають істотне значення», якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21.12.2007 року № 11). Зі змісту п. п. 23, 24 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Відповідно до п. 30 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 СК України. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст. 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006 року). Суд згідно з ч. ч. 2, 3 ст. 70 СК України в окремих випадках може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дітей (за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування). Під обставинами, що мають істотне значення для справи, потрібно розуміти не тільки випадки, коли один із подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї, але і випадки, коли один із подружжя не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку чи доходу (ч. 1 ст. 60 СК України). Проживання дітей з одним із подружжя само собою не є підставою для збільшення частки у майні при його розподілі тому з подружжя, з ким проживають діти. (постанови КЦС ВС від 27.12.2019 року у справі № 297/2837/17 (провадження № 61-7846св19), від 02.03.2020 року у справі № 448/1722/16-ц (провадження № 61-22380св19). Оцінивши усі докази, надані сторонами, враховуючи позицію представника позивача за зустрічним позовом, суд вважає за доцільне автомобіль марки «Volkswagen Touareg», 2012 року випуску, державний номер [NUMBER] , залишити відповідачу, враховуючи, що останній наразі знаходиться у користуванні [PERSON] . Суд оцінивши докази у справі, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному їх дослідженні прийшов до обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог позивача [PERSON] , а вимоги [PERSON] за зустрічним позовом залишити без задоволення. Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. При пред`явленні позову позивач [PERSON] сплатила судовий збір в сумі 3\~454 грн. 24 коп. та 1 300,00 грн. витрати на проведення експертної оцінки транспортного засобу, що підтверджується копіями платіжних документів. За зустрічним позовом позивачем [PERSON] сплачено судовий збір в розмірі 3 256,00 грн. Щодо розподілу витрат на професійну правничу допомогу суд зазначає таке. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом (професійна правнича допомога) робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Згідно матеріалів справи на підтвердження понесених витрат на професійну допомогу жодною із сторін не надано доказів, а тому дане питання розглядати судом є недоцільним.

Outcome: approved