Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-27 00:00:00

У червні 2025 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до ТОВ «ФК «АЛАНД» про стягнення безпідставно стягнутих грошових коштів у розмірі 38 605,65 грн. Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що у липні 2024 року через бухгалтерію своєї військової частини Позивач дізнався, що з його заробітної плати буде утримано грошові кошти у розмірі 20 відсотків від доходу, щомісяця до погашення загальної суми заборгованості у розмірі 43 135,22 грн. з яких 3 860, 57 грн. винагорода приватного виконавця, 400 грн. витрати виконавчого провадження. Утримання грошових коштів відбулось на підставі постанови приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Малкової М.В. про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 17.06.2024 року (ВП № [NUMBER]). Виконавче провадження було відкрито на підставі виконавчого напису № 14729 від 23.07.2020 року виданого приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Аланд» про відрахування із суми доходів боржника у відповідності до вимог чинного законодавства, що залишається після утримання податків, зборів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, у розмірі 20% доходів щомісяця до погашення загальної суми заборгованості за виконавчим провадженням яка складає 43 135,22 грн., в тому числі виконавчий збір/основна винагорода приватного виконавця та витрати, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій. Заочним рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 20.01.2025 . року по справі № 757/37237/24-ц, визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 14729, вчинений 23.07.2020 року приватним нотаріусом Житомирського МНО Гораєм О.С. про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія «Аланд» заборгованості у розмірі 43 135,22 грн. Заочне рішення набрало законної сили 20.02.2025 року. Відповідно відповіді на адвокатський запит приватний виконавець Малкова М.В. листом від 09.04.2025 року №6795 повідомила наступне: На примусовому виконанні у приватного виконавця Малкової Марії Вікторівни перебуває виконавче провадження № [NUMBER] з примусового виконання виконавчого напису № 14729 від 23.07.2020 року виданого приватним нотаріусом Житомирського МНО Гораєм О.С. про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія «Аланд» заборгованості у розмірі 38 605,65 грн. Повідомила, що в межах виконавчого провадження № [NUMBER] з [PERSON] стягнуто 42 866,22 грн. які розподілені наступним чином: - 38 605, 65 грн. - в рахунок погашення заборгованості перед стягувачем; - 3 860,57 грн. - в рахунок погашення основної винагороди приватного виконавця; - 400,00 - в рахунок погашення витрат виконавчого провадження. За наступних обставин вважає, що оскільки в даному випадку, правовою підставою набуття ТОВ «ФК «Аланд» 38 605,65 грн., став виконавчий напис нотаріуса № 14729 від 23.07.2020 року, який рішенням суду, яке набрало законної сили, було визнано таким, що не підлягає виконанню. Тому, правова підстава для отримання ТОВ «ФК «Аланд» 38 605,65 грн. відпала, і вказані кошти підлягають поверненню відповідно до ч.1 ст.1212 ЦК України. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.06.2025 для розгляду цивільної справи №754/8742/25 визначено суддю Деснянського районного суду міста Києва Панченко О.М. Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 05.06.2025 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, визначено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, запропоновано відповідачу у 15-денний строк з дня вручення копії цієї ухвали суду подати суду відзив на позов. Відповідач ТОВ «ФК «АЛАНД» належним чином повідомлялось судом про розгляд даного провадження шляхом направлення на його адресу рекомендованим листом з рекомендованим повідомленням копій ухвали про відкриття провадження та позовної заяви з доданими до неї документами. Згідно трекінгу «Укрпошта» та рекомендованого повідомлення Відповідач отримав пакет документів з ухвалою 24.06.2025 року. Згідно вимог частини тринадцятої статті 7 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. За правилами частини восьмої статті 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Положеннями статті 174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Згідно частини 8 статті 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відтак, оскільки відповідач у встановлений судом строк не надав до суду відзив на позовну заяву, суд на підставі вимог частини восьмої статті 178 ЦПК України вирішує справу за наявними матеріалами. Дослідивши матеріали справи та проаналізувавши наявні у матеріалах справи докази, суд виходить з наступного. Частиною четвертою статті 82 ЦПК України передбачено, що встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Преюдиційні факти - це факти, встановлені рішенням суду, що набрало законної сили. Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і визначається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у справі, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини. Суб`єктивними межами є те, що в двох справах беруть участь одні й ті самі особи чи їх правонаступники, чи хоча б одна особа, щодо якої встановлено ці обставини. Об`єктивні межі стосуються обставин, встановлених рішенням суду. Преюдиційні обставини не потребують доказування, якщо одночасно виконуються такі умови: обставина встановлена судовим рішення; судове рішення набрало законної сили; у справі беруть участь ті ж особи, які брали участь у попередній справі. При цьому, оскільки обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ лише в тому разі, коли в них беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, чи їх правонаступники, то в інших випадках - ці обставини встановлюються на загальних підставах. Так, з матеріалів справи убачається, що рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 20 січня 2025 року, ухваленим по справі №757/37237/24-ц, визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис №14729 вчинений приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай Олегом Станіславовичем 23.07.2020 про стягнення заборгованості з Корнійка 43 135,22 грн. Вказане судове рішення було ухвалено у справі за позовом [PERSON] до ТОВ «ФК«Фінанс Інновація», треті особи: приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Горай Олег Станіславович, приватний виконавець виконавчого округу м.Києва Малкова Марія Вікторівна, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Тобто, зазначене судове рішення ухвалене судом у справі між тими самими сторонами, воно набрало законної сили у встановленому законом порядку, а відтак у розумінні частини четвертої статті 82 ЦПК України має преюдиційний характер відносно даної справи, що розглядається. Згідно описової та мотивувальної частини вказаного рішення суду убачається, що в ході розгляду судової справи №757/37237/24-ц судом було встановлено, що 23.07.2020 приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. вчинено виконавчий напис №14729, за яким було стягнуто з [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія «АЛАНД» заборгованість за кредитом та витрати стягувача за вчинення виконавчого напису у загальному розмірі 43 135,22 грн. 20.08.2020 постановою приватного виконавця виконавчого округу м.Києва Малковою М.В. відкрито виконавче провадження [NUMBER] на підставі виконавчого напису №14729, вчиненого приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. 23.07.2020 р. 17.06.2024 року постановою приватного виконавця виконавчого округу м.Києва Малковою М.В. в межах ВП [NUMBER] було здійснено звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника. Як убачається з відповіді на адвокатський запит №14 від 07.04.2025 адвокату Акрітову П.К. приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Малковою М.В. повідомлено, що в межах ВП [NUMBER] з [PERSON] стягнуто 42 866,22 грн. які розподілені наступним чином: - 38 605,65 грн. - в рахунок погашення заборгованості перед Стягувачем; - 3 860,57 грн. - в рахунок погашення основної винагороди приватного виконавця; - 400,00 грн. - в рахунок погашення витрат виконавчого провадження. З відомостей Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень убачається, що виконавче провадження [NUMBER] значиться завершеним. У зв`язку із цим, він змушений був звернутися до суду із позовом цій справі про стягнення з відповідача безпідставно набутих грошових коштів, які були стягнуті приватним виконавцем в ході виконання виконавчого напису №14729 вчиненого приватним нотаріусом ЖМНО Горай О.С. 23.07.2020 про стягнення заборгованості з [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія «АЛАНД» заборгованості в розмірі 38 605,65грн. Відповідно до частин першої, другої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. За правовою природою конструкція зобов`язання, що виникає з безпідставного набуття майна (безпідставного збагачення), є формою реалізації охоронного правовідношення та виконує компенсаторну функцію. Зобов`язання, що виникають внаслідок безпідставного збагачення є протилежністю до зобов`язання з правочинів (договорів). Правочин, зокрема договір, як належна правова підстава встановлює зобов`язання з передання речі, виконання робіт (надання послуги), сплати коштів. Відповідно, за відсутності (або у подальшому відпадіння) правової підстави в особи виникає зобов`язання повернути те, що було отримано безпідставно (кондикція). Отримання майна, набутого без підстави, призводить до реституційного ефекту, прямо протилежного тому, що передбачено договором. Загальною ознакою кондикції є відсутність (або відпадіння у подальшому) правової підстави для утримання майна, набутого особою, до якої потерпілий звертається з кондикційним позовом. Зі змісту статті 1212 ЦК України можна зробити висновок, що особа, яка внаслідок правомірних або неправомірних дій або подій безпідставно збагатилася в результаті невигідних наслідків для іншої особи, зобов`язана повернути безпідставно набуте майно цій особі. Будь-яке збагачення визнається безпідставним, якщо особа, що збагатилася, не мала права на збагачення за рахунок потерпілого, або в разі, коли потерпілий не погоджувався на настання не вигідних для себе наслідків. Не має права на збагачення особа, що отримала його за недійсним актом, судовим рішенням або недіючою нормою права. Збагачення є безпідставним, і якщо потерпілий сам надав його для мети, що не була досягнена, або з очікуванням, яке не справдилося. Про виникнення зобов`язання, що виникають внаслідок безпідставного збагачення або збереження майна можна говорити у тому разі, коли дії особи або події призводять до протиправного результату, що юридично не обумовлений виникненням майнових вигод на стороні однієї особи за рахунок іншої. Саме цей протиправний результат у вигляді юридично безпідставних майнових вигод, що перейшли до набувача, є фактичною підставою для виникнення зобов`язань з повернення безпідставного збагачення. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Результат аналізу статті 1212 ЦК України дає підстави для висновку, що фактичний склад, що породжує зобов`язання, які виникають внаслідок набуття або збереження майна без достатніх правових підстав, складається з таких елементів: 1) одна особа набуває або зберігає майно за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо вони відпали (майно набувається або зберігається без передбачених законом, іншими правовими актами або правочином підстав). Набуття майна однією особою за рахунок іншої полягає у збільшенні обсягу майна в однієї особи з одночасним зменшенням його обсягу в іншої особи. Набуття передбачає кількісний приріст майна, збільшення його вартості без понесення відповідних витрат набувачем. Безпідставне збереження майна полягає у тому, що особа мала витратити власні кошти, але не витратила їх через понесені втрати іншою особою або в результаті невиплати винагороди, що належить іншій особі. Для виникнення зобов`язань із повернення безпідставного набутого майна необхідно, щоб майно було набуте або збережене безпідставно. Безпідставним є набуття або збереження, що не ґрунтується на законі, іншому правовому акті або правочині. Набуття (збереження) майна визнається безпідставним, якщо його правова підстава відпала згодом. Відпадіння правової підстави полягає у зникненні обставин, на яких засновувалась юридична обґрунтованість набуття (збереження) майна. Одним із випадків відпадіння підстави набуття (збереження) може бути скасування вищою інстанцією рішення суду, що набуло чинності, або визнання судом таким, що не підлягає виконанню, виконавчого напису нотаріуса, на підставі якого було здійснено стягнення майна (коштів). Конструкція статті 1212 ЦК України, як і загалом норм глави 83 цього Кодексу, вимагає установлення абсолютної безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору. Ознаки, характерні для кондиції, свідчать про те, що пред`явлення кондиційної вимоги можна визнати належним самостійним способом захисту порушеного права власності, якщо: 1) річ є такою, що визначена родовими ознаками, в тому числі грошовими коштами; 2) потерпілий домагається повернення йому речі, визначеної родовими ознаками (грошових коштів) від тієї особи (набувача), з якою він не пов`язаний договірними правовідносинами щодо речі. Особа, яка внаслідок правомірних або неправомірних дій або подій безпідставно набула майно в результаті невигідних наслідків для іншої особи, зобов`язана повернути таке майно цій особі на підставі статті 1212 ЦК України. Будь-яке набуття (збереження) майна визнається безпідставним, якщо особа, що збагатилася, не мала права на отримання майна за рахунок потерпілого, або у разі, коли потерпілий не погоджувався на настання не вигідних для себе наслідків. Не має права на збагачення особа, що отримала його за недійсним актом, судовим рішенням або недіючою нормою права. Збагачення є безпідставним, якщо потерпілий сам надав його для мети, що не була досягнена, або з очікуванням, яке не справдилося. Судовий акт про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, який набрав законної сили і за яким відбулося повне або часткове виконання є правовою підставою для виникнення зобов`язання з повернення майна, що набуто без достатньої правової підстави, оскільки з моменту ухвалення такого судового акту правова підстава вважається такою, що відпала. Відповідно до статті 1212 ЦК України у такому разі набувач такого майна з моменту набрання судовим актом законної сили, зобов`язаний повернути потерпілому все отримане майно. Така правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 вересня 2021 року у справі №201/6498/20 та постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 06 березня 2019 року у справі №910/1531/18, від 28 січня 2020 року у справі №910/16664/18. Враховуючи вищевикладене, встановивши, що правові підстави набуття відповідачем грошових коштів, що стягнені з [PERSON] на підставі виконавчого напису нотаріуса, який визнаний судом таким, що не підлягає виконанню, відпали, суд вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Згідно вимог статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат. Тому, відповідно до вимог частини першої статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1 211,20 грн.

Outcome: approved