Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-22 00:00:00

В жовтні 2024 року Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Уніка" звернулось з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення коштів в розмірі 980 384, 26 грн., 594 991, 47 грн. втрат від інфляції та 129 057, 11 грн. 3% річних, а всього 1 704 432,84 грн. заподіяних внаслідок дорожньо-транспортної пригоди на підставі ст. ст. 15, 16, 993, 1166, 1188, 1192, 1194 ЦК України. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 05.02.2020 року між ПрАТ «СК «УНІКА» та [PERSON] було укладено Договір добровільного страхування транспортного засобу БМВ (д.р.н. [NUMBER] ). Договір було укладено відповідно до Закону України «Про страхування» (надалі - Закон). 02.04.2020 року в с. Надичі, вул. Грушевського сталося пошкодження автомобіля БМВ (д.р.н. [NUMBER] ) внаслідок падіння металевої бляхи з автокрана на шасі КАМАЗ (д.р.н. [NUMBER] ), яким керував водій [PERSON] (власник транспортного засобу та роботодавець водія є фізична особа-підприємець - [PERSON] ),внаслідок чого було пошкоджено автомобіль БМВ (д.р.н. [NUMBER] ), що був застрахований ПрАТ «СК «УНІКА» за Договором добровільного страхування наземного транспорту №337001/4057/0000127. Страхувальник звернувся до Позивача з повідомленням про настання події, що має ознаки страхового випадку та заявою на виплату страхового відшкодування за договором добровільного страхування транспортного засобу. Відповідно до розрахунку суми страхового відшкодування, страхового акту №00350806 та умов Договору страхування №337001/4057/0000127, розмір страхового відшкодування склав - 980 384,26 грн. Додатково ПрАТ «СК «УНІКА» було замовлено проведення оцінки вартості завданого збитку внаслідок зазначеного страхового випадку. Відповідно до Звіту №3573 від 15.05.2020 року, вартість матеріального збитку завданого транспортному засобу БМВ (д.р.н. [NUMBER] ), становить - 1 003 109,75грн. (з ПДВ). 27 липня 2023 року ПрАТ «СК «Уніка» звернулося до Господарського суду Львівської області з позовом до відповідача - Фізичної особи-підприємця [PERSON] про відшкодування 980 384,26 грн. шкоди, заподіяної внаслідок пошкодження транспортного засобу. Підставою для звернення до суду право зворотної вимоги згідно ст.27 ЗУ «Про страхування» та ст.993 ЦК України. Рішенням Господарського суду Львівської області від 29.04.2024 року у справі №914/2360/23 у задоволенні позову відмовлено в повному обсязі. Постановою Західного апеляційного господарського суду від 09.09.2024 року у справі №914/2360/23, апеляційну скаргу [PERSON] залишено без задоволення та встановлено, що ФОП [PERSON] , як особа, яка несе відповідальність за завдану його працівником шкоду, виплатив [PERSON] шкоду в загальному розмірі 28 000 дол. США, а саме:15 квітня 2020 року - 7 000 дол. США, що становило 189 629,30 грн. та підтверджується розпискою від 15.04.2020 року;24 квітня 2020 року - 7 000 дол. США, що становило 189 095,90 грн та підтверджується розпискою від 24.04.2020 року; 02 липня 2020 року - 4 000 дол. США, що становило 107 080 грн та підтверджується розпискою від 02.07.2020 року; 08 жовтня 2020 року - 7 000 дол. США, що становило 198 268 грн та підтверджується розпискою від 08.10.2020 року;07 грудня 2020 року - 3 000 дол. США, що становило 84 873,90 грн. та підтверджується розпискою від 07.12.2020 року. Відтак, загальний розмір відшкодованої відповідачем третій особі шкоди становить 768 947,10 грн. Згідно з наведеними вище розписками вказані кошти третя особа отримала в рахунок компенсації за пошкоджений автомобіль, а у відповідності до розписки від 07 грудня 2020 року, якою підтверджено сплату [PERSON] останнього платежу в сумі 3 000 дол. США залишок збитків дорівнював нулю. В позові зазначено, що суди першої та апеляційної інстанції встановили що, відповідач у справі №914/2360/23 (ФОП [PERSON] ) відшкодував потерпілій ( [PERSON] ) матеріальну шкоду, заподіяну транспортному засобу у повному обсязі (у розписках [PERSON] зазначено про отримання коштів від [PERSON] саме в рахунок компенсації за пошкоджений автомобіль). Колегія суддів відхилила доводи [PERSON] , що такі кошти були сплачені [PERSON] в рахунок відшкодування зокрема і моральної шкоди, оскільки докази наведеного у матеріалах справи відсутні та третьою особою суду не надані. При цьому, у розписках, що містяться у матеріалах справи не зазначено про те, що отримані кошти є відшкодуванням моральної шкоди.Судом встановлено, що станом на момент підписання [PERSON] . Акту узгодження розміру страхового відшкодування в сумі 980 384,26 грн. (15 травня 2020 року), остання вже отримала від ФОП [PERSON] 14 000 дол. США (15 квітня 2020 року - 7 000 дол. США, що становило 189 629,30 грн та підтверджується розпискою від15.04.2020 року; та 24 квітня 2020 року - 7 000 дол. США, що становило 189 095,90 грн. та підтверджується розпискою від 24.04.2020 року). Разом з тим, не повідомила про це страхову компанію, у зв`язку з чим, страхове відшкодування не було зменшене на суму вже відшкодованих ФОП [PERSON] збитків. Поряд з тим, у подальшому, незважаючи на отримання [PERSON] страхового відшкодування від страхової компанії в сумі 980 384,26 грн (935 586,76 грн - шляхом перерахування коштів на рахунок ТОВ «Арія Моторс» з метою відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу (що підтверджується платіжними дорученнями №151966 від 20.05.2020 року на суму 43 262,10 грн та №152181 від 20.05.2020 року на суму 892 324,66 грн.), а також 44 797,50 грн. - страховою компанією отримано з суми страхового відшкодування суму несплаченої страхувальником частини страхового платежу), третя особа продовжувала отримувати відшкодування шкоди за пошкодження автомобіля також і від особи, яка завдала шкоди (ФОП [PERSON] ). Так, 02 липня 2020 року [PERSON] отримала від [PERSON] ще 4 000 дол. США, що становило 107 080 грн та підтверджується розпискою від 02.07.2020 року; 08 жовтня 2020 року - 7 000 дол. США, що становило 198 268 грн та підтверджується розпискою від 08.10.2020 року; а також 07 грудня 2020 року - 3 000 дол. США, що становило 84 873,90 грн та підтверджується розпискою від 07.12.2020 року, незважаючи на отримання страхового відшкодування та відчуження 08 вересня 2020 соку транспортного засобу за ціною 995 000 грн (згідно з доказами, що надійшли на вимогу суду першої інстанції від Регіонального сервісного центру МВС у м. Києві (ТСЦ №8044), автомобіль знаходився у задовільному стані з відсотком зносу 45%). Колегія суддів встановила порушеним право позивача (ПрАТ «СК «Уніка»), оскільки, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги до винної особи, однак, зважаючи на недобросовісну поведінку третьої особи, позовні вимоги у цьому спорі, де відповідачем визначено особу, яка спричинила збитки, разом з тим і відшкодувала їх потерпілій, задоволенню не підлягають, оскільки у протилежному випадку буде мати місце подвійне відшкодування збитків особою, яка їх спричинила (і потерпілій і страховій компанії). Колегія суддів одночасно констатувала, що у відповідності до умов договору добровільного страхування на транспорті №337001/4057/0000127 від 05 лютого 2020 року, а саме: п.6.3 страхувальник зобов`язаний, зокрема, якщо після отримання від страховика суми страхового відшкодування, збитки страхувальника будуть відшкодовані іншими особами, повернути страховику отримане страхове відшкодування у розмірі збитків, відшкодованих такими особами, але не більше суми отриманого від страховика відшкодування (п.6.3.9 Договору). Одночасно, колегія суддів відхилила твердження представника відповідача про те, що у спірному випадку до позивача не перейшло право суброгації, оскільки станом на момент виплати страховиком страхового відшкодування (15 травня 2020 року) збитки не були відшкодовані відповідачем у повному обсязі. Однак, зважаючи на повне відшкодування відповідачем збитків станом на момент звернення до суду з цим позовом, з огляду на вибір позивачем відповідача у спорі, а саме: ФОП [PERSON] та визначення підстави позову - ст.27 ЗУ «Про страхування» та ст.993 ЦК України, колегія суддів дійшла висновку про відмову в задоволенні позову. Таким чином, отримавши повне відшкодування відповідачем ( [PERSON] ) збитків [PERSON] приховала вказану інформацію чим позбавила позивача права на отримання понесених витрат у порядку суброгації. При розгляді справи №914/2360/23 Колегія суддів Західного апеляційного суду виснувала, шо поведінка третьої особи ( [PERSON] ) у відносинах щодо відшкодування їй матеріальної шкоди, не є добросовісною. В підписаних розписках [PERSON] констатувала, що отримала матеріальну шкоду, заподіяну транспортному засобу останньої у повному обсязі, а залишок збитків дорівнював нулю. Після сплати, узгодженої суми, всі зобов`язання відповідальної за збитки особи( [PERSON] ), щодо їх відшкодування за цим випадком, вважаються припиненими. Натомість, Відповідач не дотримався взятих зобов`язань, отримав подвійне відшкодування шкоди, приховав таку інформацію від позивача. Уклавши угоду з ФОП [PERSON] про повне відшкодування, засвідчивши у розписках факт повного відшкодування, відповідач позбавила позивача права на отримання понесених витрат у порядку суброгації, не повернула страховику отримане страхове відшкодування, тому сума виплаченого страхового відшкодування підлягає поверненню відповідачем на користь позивача у повному обсязі. Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Позивач вважає, що нарахування інфляційних втрат та трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми. Оскільки остаточно страхове відшкодування здійснено 01.06.2020 року наступним днем для нарахування індексу інфляції та 3% річних буде 02.06.2020 р. Розрахунок індексу інфляції проводиться за період з 02.06.2020р. до 21.10.2024р. виходячи із суми 980 384,00 грн. та становить 594 991,47 грн. Розрахунок 3% річних становить 129 057,11грн. Отже, період прострочення грошового зобов`язання 1603 дня, 594 991,47 (інфляційне збільшення) + 129 057,11 (штрафні санкції, 3% річних) = 724 048,58 грн. Ціна позову дорівнює розміру сплаченого страхового відшкодування, що підлягає поверненню з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми: 980 384,26грн. + 594 991,47грн.(інфляційне збільшення) + 129 057,11 грн.(три відсотки річних) = 1 704 432,84грн. У зв`язку з наведеним, позивач просить стягнути з відповідача на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УНІКА» 980 384,26 грн., 594 991,47 грн. втрат від інфляції та 129 057,11грн. три відсотки річних, а всього -1 704 432,84грн. Ухвалою судді Жовківського районного суду Львівської області від 20.11.2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено здійснювати за правилами загального позовного провадження, та призначено підготовче судове засідання (арк. спр. 83-84). 24.12.2024 року до суду надійшов відзив від представника відповідачки [PERSON] адвоката Цьвок Б.І. У відзиві представник зазначає, що відповідач заперечує проти заявлених позовних вимог в повному обсязі з огляду на наступне. [PERSON] звернулась в ПрАТ «СК «УНІКА» для отримання страхового відшкодування згідно умов Договору страхування.Страхова компанія здійснила розрахунок розміру страхового відшкодування, який склав 980 384,26 грн.Крім того, в Акті від 15.05.2020 р. узгодження розміру страхового відшкодування згідно Договору добровільного страхування наземного транспорту № 337001/4057/0000127 від 05.02.2020 р. Сторонами узгоджено: Власник заявляє, що вказана сума страхового відшкодування в розмірі 980 384,26 (дев`ятсот вісімдесят тисяч триста вісімдесят чотири гривні 26 копійок) за страховим випадком, вказаним у п. 2 цієї Угоди, є остаточною, та гарантує, що після отримання страхового відшкодування в розмірі 980 384,26 (дев`ятсот вісімдесят тисяч триста вісімдесят чотири гривні 26 копійок) у спосіб, визначений у п. 3 цього Акту, не матиме будь-яких вимог майнового та немайнового характеру до ПрАТ «СК «УНІКА», в тому числі будь-яких вимог про стягнення штрафних санкцій щодо виплати страхового відшкодування, моральної шкоди та відповідальності за порушення грошового зобов`язання, передбаченої ст. 625 Цивільного кодексу України, за вказаним у п. 1 страховим випадком, та за Договором страхування № 337001/4057/0000127 від 05.02.2020 р.Свідомо розуміючи, що ТЗ «BMW X5», р. н. [NUMBER] , після проведення відновлювального ремонту внаслідок пошкодження 02.04.2020 р. буде мати значно меншу цінність (ринкову вартість), ніж до пошкодження, [PERSON] заявила, а [PERSON] погодився на відшкодування збитків в повному обсязі понад розмір страхового відшкодування за Договором страхування. Крім того, сума відшкодованих [PERSON] збитків включає в себе моральну шкоду, завдану [PERSON] пошкодженням належного їй ТЗ нервовий стрес, який остання пережила під час та після події, неможливість використовувати ТЗ після події, оскільки такий був значно пошкоджений, що вплинуло на звичний спосіб життя [PERSON] .Позивач зазначає, що [PERSON] в повному обсязі відшкодував майнову шкоду потерпілій [PERSON] за пошкоджений автомобіль «BMW X5», р. н. [NUMBER] , внаслідок події, що мала місце 02.04.2020 р., а [PERSON] одержавши страхове відшкодування ввела в оману Страховика, не повідомивши останнього про одержання нею повного відшкодування збитків від особи, яка їх завдала. Однак, наведені твердження не відповідають дійсності, оскільки: по перше, [PERSON] відшкодував [PERSON] суму в розмірі 768 947,10 грн., а вартість відновлювального ремонту пошкодженого ТЗ згідно рахунків ТОВ «Арія Моторс» складає 980 384,26 грн.; по друге, як зазначалося вище, сума відшкодована Відповідачем це сума додаткових збитків понад розмір страхового відшкодування за Договором страхування, яка не відшкодовується Позивачем в силу умов Договору страхування в т.ч. втрата товарної вартості ТЗ, матеріальна компенсація моральної шкоди; по третє, в розписках не зазначено, що має місце відшкодування вартості відновлювального ремонту ТЗ «BMW X5», р. н. [NUMBER] ; по четверте, станом на дату виплати страховою компанією страхового відшкодування 20.05.2020 р. [PERSON] відшкодував [PERSON] суму в розмірі 14 000,00 дол. США: 15 квітня 2020 р. 7 000 дол. США, що становило 189 629,30 грн. та підтверджується розпискою від 15.04.2020 р. та 24 квітня 2020 р. 7 000 дол. США, що становило 189 095,90 грн. та підтверджується розпискою від 24.04.2020 р., а разом 378 725,20 грн. Отже, станом на дату виплати страховою компанією страхового відшкодування 20.05.2020 р. [PERSON] було відшкодовано [PERSON] 378 725,20 грн., тобто станом на 20.05.2020 р. не могло мати місце повне відшкодування збитків від особи, яка їх завдала. У відзиві представник вказує, що виходячи з умов п. 6.3.9 Договору страхування, ПрАТ «СК «УНІКА» може претендувати на повернення страхового відшкодування в розмірі 768 947,10 грн. а не 980 384,26 грн. Щодо позовних вимог про стягнення інфляційних втрат та 3% річних, представник посилається на те, що Законом України від 15 березня 2022 року № 2120-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» доповнено, серед іншого, розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України пунктом 18 згідно з яким у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. З огляду на викладене, позовні вимоги про стягнення інфляційних втрат та 3% річних за період з 24.02.2022 р. по 21.10.2024 р. є незаконними та не підлягають до задоволення. Крім того, до правових наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених ст. 625 Цивільного кодексу України, застосовується загальний строк позовної давності тривалістю у три роки. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ст. 267 Цивільного кодексу України). Враховуючи наведене, вимоги Позивача про стягнення інфляційних втрат та 3% річних починаючи з 02.06.2020 р. є такими, що заявлені із спливом строку позовної давності. У відзиві представник просить застосувати строк позовної давності до позовних вимог про стягнення інфляційних втрат та 3% річних, відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. 30.12.2024 року до суду надійшла відповідь на відзив, в якій зазначає, що інфляційні нарахування на суму боргу не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесі за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання. Оскільки невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову. Нарахування інфляційних втрат та 3% річних на суму боргу входять до складу грошового зобов`язання та є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язанням як спосіб захисту грошового інтересу і полягає у відшкодуванні грошових втрат кредитора від знецінення грошових коштів у наслідок інфляції та отримані компенсації за неналежне виконання зобов`язань. Вказане підтверджує неможливість застосування до правовідносин, які виникли п. 18 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, яким у період дії в Україні воєнного стану, позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Законодавець в пункті 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України не передбачив особливості урегулюванні наслідків прострочення виконання, невиконання, часткового виконання, повернення отриманого грошового зобов`язань щодо відшкодування шкоди. Як наслідок, підстави для застосування пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України для вирішення спору в цій справі відсутні.Отримавши від [PERSON] кошти у розмірі 768 947,10 грн. та склавши відповідні розписки про повне відшкодування та відсутність будь-яких претензій, в тому числі і моральної шкоди [PERSON] не лише порушила умови договору але і позбавила ПрАТ «СК «УНІКА» права зворотної вимоги у повному обсязі(розмірі отриманого страхового відшкодування), тобто не в розмірі отриманого від [PERSON] 768 947,10 грн., а в розмірі 980 384,26 грн. отриманих від ПрАТ «СК «УНІКА». Твердження, що [PERSON] компенсував частину шкоди, завданої власнику ТЗ «BMW X5», р. н. [NUMBER] , яка не відшкодовується ПрАТ «СК «УНІКА» в силу умов Договору страхування в т.ч. втрату товарної вартості ТЗ, матеріальну компенсацію моральної шкоди, досліджувались але відхилені під час розгляду справи Західним апеляційного господарським судом від 09.09.2024 року. 14 травня 2025 року ухвалою Жовківського районного суду Львівської області закрито підготовче провадження в справі та призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні на 19.06.2025 року (арк. спр. 168-169). 19.06.2025 року розгляд справи відкладено на 23.07.2025 року. Відповідачка та її представникв судове засіданняповторно не прибули, представником повторно подано клопотання про відкладення розгляду справи. Суд, заслухавши думку представника позивача, оцінивши наведені представником відповідачки підстави для відкладення розгляду справи, ухвал проводити розгляд справи у відсутності представника відповідачки, на підставі поданих до суду доказів та доводів наведених сторонами у заявах по суті справи. В судовому засіданні 23.07.2025 року представник позивача Білий В.С. позовні вимоги підтримав повністю з підстав наведених у позовній заяві, а також підтримав викладені у відповіді на відзив доводу, та просив суд позов задовольнити в повному обсязі. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, та перевіривши їх доказами, а відтак, з`ясувавши дійсні обставини справи, дійшов наступного висновку. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, до суду може звернутись кожна особа за захистом своїх порушених прав, а також в інтересах інших осіб у випадках встановлених законом. За вимогами ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Стаття 82 ЦПК України встановлює підстави звільнення від доказування. Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Відповідно до ч. 4, ч. 5 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Згідно зі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Постановою Західного апеляційного господарського суду від 09.09.2024 року у справі №914/2360/23 рішення Господарського суду Львівської області від 29 квітня 2024 року у справі №914/2360/23 залишити без змін, а апеляційну скаргу [PERSON] залишено без задоволення (арк. спр. 57-62, 82). У постанові Західного апеляційного господарського суду від 09.09.2024 року встановлено, що [PERSON] звернулася до ПрАТ «Страхова компанія «Уніка» з метою отримання страхового відшкодування, внаслідок настання страхового випадку за договором добровільного страхування на транспорті №337001/4057/0000127 від 05.02.2020 року. 20 травня 2020 року страховою компанією здійснено страхове відшкодування в сумі 980 384,26 грн, а саме: 935 586,76 грн шляхом перерахування коштів на рахунок Товариства з обмеженою відповідністю «Арія Моторс» з метою відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу (що підтверджується платіжними дорученнями №151966 від 20.05.2020 року на суму 43 262,10 грн та №152181 від 20.05.2020 року на суму 892 324,66 грн), а також 44 797,50 грн страховою компанією утримано з суми страхового відшкодування суму несплаченої страхувальником частини страхового платежу. Поряд з тим, судом встановлено, що ФОП [PERSON] , як особа, яка несе відповідальність за завдану його працівником шкоду, виплатив [PERSON] шкоду в загальному розмірі 28 000 дол. США, а саме: 15 квітня 2020 року 7 000 дол. США, що становило 189 629,30 грн та підтверджується розпискою від 15.04.2020 року; 24 квітня 2020 року 7 000 дол. США, що становило 189 095,90 грн та підтверджується розпискою від 24.04.2020 року; 02 липня 2020 року 4 000 дол. США, що становило 107 080 грн та підтверджується розпискою від 02.07.2020 року; 08 жовтня 2020 року 7 000 дол. США, що становило 198 268 грн та підтверджується розпискою від 08.10.2020 року; 07 грудня 2020 року 3 000 дол. США, що становило 84 873,90 грн та підтверджується розпискою від 07.12.2020 року. Відтак, загальний розмір відшкодованої відповідачем третій особі шкоди становить 768 947,10 грн. Згідно з наведеними вище розписками вказані кошти третя особа отримала в рахунок компенсації за пошкоджений автомобіль, а у відповідності до розписки від 07 грудня 2020 року, якою підтверджено сплату [PERSON] останнього платежу в сумі 3 000 дол. США, залишок збитків дорівнював нулю. Крім цього, у постанові Західного апеляційного господарського суду від 09.09.2024 року встановлено, що відповідач (ФОП [PERSON] ) відшкодував потерпілій ( [PERSON] ) матеріальну шкоду, заподіяну транспортному засобу останньої у повному обсязі (у розписках [PERSON] зазначено про отримання коштів від [PERSON] саме в рахунок компенсації за пошкоджений автомобіль). Судом становлено, що станом на момент підписання [PERSON] . Акту узгодження розміру страхового відшкодування в сумі 980 384,26 грн (15 травня 2020 року), остання вже отримала від ФОП [PERSON] 14 000 дол. США (15 квітня 2020 року 7 000 дол. США, що становило 189 629,30 грн та підтверджується розпискою від 15.04.2020 року; та 24 квітня 2020 року 7 000 дол. США, що становило 189 095,90 грн та підтверджується розпискою від 24.04.2020 року). Разом з тим, не повідомила про це страхову компанію, у зв`язку з чим, страхове відшкодування не було зменшене на суму вже відшкодованих ФОП [PERSON] збитків. У цій справі позивачем надано до суду Страховий Акт №00350806 від 05.02.2020 року згідно з яким комісією зроблено висновок про виплату Страхувальнику [PERSON] 935\~586,76 грн. шляхом перерахування безготівкових коштів на рахунок Арія Моторс ТОВ. В Акті вказано, що суму страхового відшкодування складає 980\~384,26 грн., сума утримання 44\~797,50 грн. (арк. спр. 17). 15 травня 2020 року між позивачем та відповідачкою [PERSON] підписано Акт узгодження розміру страхового відшкодування в сумі 980 384,26 грн. (арк. спр. 18). 05 лютого 2020 року між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Уніка» та [PERSON] укладено договір добровільного страхування на транспорті №337001/4057/0000127, відповідно до умов якого, страхувальник застрахував свій транспортний засіб марки BMW Х5, 2018 року випуску, д.р.н. [NUMBER] , кузов (шасі) № [NUMBER] (арк. спр. 23-24). У матеріалах справи також міститься Звіт №3573 про оцінку вартості (розміру) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу від 15 травня 2020 року, згідно з яким вартість (розмір) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу марки BMW Х5, д.р.н. [NUMBER] , станом на дату оцінки становить 1 003 109,71 грн (включаючи ПДВ на запасні частини, матеріали фарбування та роботи). На ухвалу суду першої інстанції Товариство з обмеженою відповідальністю «Арія Моторс» надало суду акт виконаних робіт №000018324 від 15 липня 2020 року та наряд-замовлення №0000061453 від 15 липня 2020 року (арк. спр. 152-154). Згідно з ст. 979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Відповідно до ст. 993 ЦК України (в редакції чинній на дату події), до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Таким чином, страхувальник, який зазнав майнової шкоди в деліктному правовідношенні, набув право вимоги відшкодування до заподіювача. У зв`язку з виплатою страхового відшкодування до страховика перейшло право вимоги (права кредитора, яким у деліктному зобов`язанні є потерпілий) до заподіювача у межах фактичних витрат. Завдання майнової шкоди страхувальнику слугує підставою для виникнення договірного зобов`язання згідно з договором майнового страхування, в якому кредитором є страхувальник, а боржником страховик. Виплата страховиком страхувальнику страхового відшкодування є обов`язком страховика за договором (ст. 988 ЦК України). Така виплата не припиняє деліктного зобов`язання і не може вважатися відшкодуванням шкоди потерпілому в цьому зобов`язанні, оскільки страховик у правовідносинах добровільного майнового страхування не є боржником у деліктному зобов`язанні. Тобто заподіювач шкоди залишається зобов`язаним відшкодувати завдану ним шкоду незалежно від того, чи звертався до нього з відповідною вимогою сам потерпілий, чи страховик після виплати потерпілому відшкодування за договором майнового страхування. Згідно з ч.1 ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ст.1187 ЦК України,джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Деліктне зобов`язання первісне, основне зобов`язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Страхове відшкодування виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, внаслідок якої завдано шкоди, буде кваліфікована як страховий випадок. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини (ст. 11 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Стаття 629 ЦК України визначає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до п.6.3.9. договору добровільного страхування на транспорті №337001/4057/0000127 від 05 лютого 2020 року, якщо після отримання від Страховика суми страхового відшкодування збитки Страхувальника будуть відшкодовані іншими особами, Страхувальник зобов`язаний повернути Страховику отримане страхове відшкодування у розмірі збитків, відшкодованих такими особами, але не більше суми отриманого від Страховика відшкодування. Позивач просить стягнути з [PERSON] 980 384,26 грн. виплаченого страхового відшкодування, однак, виходячи з умов п. 6.3.9.договору добровільного страхування, оскільки [PERSON] було відшкодовано [PERSON] збиток в загальному розмірі 768 947,10 грн., суд дійшов висновку про повернення позивачу страхового відшкодування в розмірі 768 947,10 грн. Щодо позовних вимог про стягнення з відповідачки [PERSON] відповідно до ст. 625 ЦК України інфляційних втрат та 3% річних, суд враховує наступне. Стаття 625 ЦК України встановлює відповідальність за порушення грошового зобов`язання. Так, згідно з ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Пунктом 12.2. договору добровільного страхування на транспорті №337001/4057/0000127 від 05 лютого 2020 року передбачено, що у випадку невиконання або неналежного виконання умов Договору, сторони несуть відповідальність згідно з чинним законодавством України. Згідно з наданим позивачем розрахунком заборгованість відповідача за інфляційними втратам становить 594\~991, 47 грн., а за 3 % річних 129\~057,11 грн. Заперечуючи щодо стягнення інфляційних втрат та 3 % річних, відповідач вважає, що вона звільнена від відповідальності, передбаченої ч. 2 ст. 625 ЦК України, на підставі пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України. Відповідно до п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Тлумачення пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України свідчить, що в період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування законодавець передбачив особливості у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань, а саме: договору позики, кредитного договору, в тому числі договору про споживчий кредит. Верховний Суд у постанові від 07 квітня 2025 року у справі № 751/2085/24 дійшов висновку, що до правовідносин, які не пов`язані із наданням позики чи кредиту, вимоги пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України застосуванню не підлягають. Враховуючи те, що спірні правовідносини виникли у зв`язку з настанням страхового випадку та не пов`язані з наданням позики чи кредиту, на них не поширюються положення пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, а відтак такий не підлягає до застосування. Внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 ЦК України, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, тому право на стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення. Оскільки відповідачкою отримано відшкодування від ФОП [PERSON] в розмірі 768 947,10 грн., про що, як встановлено під час розгляду справи, остання не повідомила про це страхову компанію, у зв`язку з чим, страхове відшкодування не було зменшене на суму вже відшкодованих ФОП [PERSON] збитків, суд дійшов висновку, що страхова компанія звернувшись з цим позовом до суду для захисту своїх інтересів та прав, має право на стягнення передбачених ст. 625 ЦК України платежів. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач надав розрахунок інфляційних втрат та 3 % річних, виходячи із суми виплаченого страхового відшкодування в розмірі 980 384,26 грн., однак з огляду на те, що суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог та стягнення із [PERSON] на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Уніка" 768 947,10 грн., розрахунок інфляційних втрат та 3 % річних необхідно розраховувати саме від цієї суми, а відтак у зв`язку з простроченням виконання грошового зобов`язання з відповідача на користь позивача підлягають стягненню інфляційні втрати в розмірі 488\~912,31 грн. та 3 % річних в розмірі 101\~223,60 грн., ураховуючи задані в розрахунках позивача дані та період з 02.06.2020р. до 21.10.2024р. (1603 дні), однак виходячи із суми 768 947,10 грн. На думку суду, не підлягає застосуванню заявлений відповідачем у відзиві на позовну заяву строк позовної давності щодо вимог позивача про стягнення інфляційних втрат та 3 % річних, оскільки такий не пропущено позивачем з огляду на наступне. Статтею 257 ЦК України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до п.12 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Верховний Суд у постанові від 06 грудня 2023 року у справі № 212/10834/21 дійшов висновку, що з урахуванням пункту 12 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України та часу введення в Україні карантину у межах позовної давності знаходиться період з березня 2017 року. Законом України від 15.03.2022 № 2120-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо строків позовної давності» розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено п.19, який з-поміж іншого передбачає, що на період дії воєнного і надзвичайного стану продовжуються загальні і спеціальні строки позовної давності, встановлені ст.ст.257-259 ЦК України. Відповідно до п.19 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України ( в редакції Закону № 3450- IX від 08.11.2023) у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 2102 IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. Правовий режим воєнного стану, запроваджений з 24.02.2022, неодноразово продовжувався відповідними указами Президента України, в тому числі і на час розгляду дано справи. Отже, виходячи з положень п.п.12 та 19 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України, оскільки карантин почався на території України з 12 березня 2020 року, а воєнний стан з 24 лютого 2022 року, можна зробити висновок про те, що загальна позовна давність була продовжена 12 березня 2020 року на період дії карантину, та призупинила свій перебіг з 24 лютого 2022 року на період дії воєнного стану. Ураховуючи наведене, оцінивши належним чином зібрані у справі докази та встановивши дійсні обставини справи, суд дійшов висновку, що позов ПрАТ "Страхова компанія "Уніка" належить задовольнити частково та стягнути з [PERSON] шкоду в сумі 768 947 гривень 10 копійок, 488 912 гривень 31 копійка - інфляційних втрат, 101 223 гривні 60 копійок - 3 % річних, а всього 1 359 083 гривні 09 копійок. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи те, що позов ПрАТ "Страхова компанія "Уніка" задоволено частково, суд, відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, визначає позивачу судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, та приходить до висновку про стягнення з [PERSON] судового збору в сумі 20\~386 гривень 72 копійки, виходячи з розрахунку: 1 359 083 грн. 09 коп. (задоволені позовні вимоги) становлять 79,74 % і від суми сплаченого при поданні судового збору в розмірі 25\~566,49 грн. складає 20\~386,72 грн.

Outcome: partial