Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-27 00:00:00

20 червня 2025 року до суду в підсистемі «Електронний суд» надійшла позовна заява [PERSON] , в інтересах якої діє представник-адвокат Сергієнко Ніна Олександрівна, в якій позивач, посилаючись на статті 110, 112 СК України, просить розірвати шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 26 квітня 2023 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Чернігові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, актовий запис №475. Позов обґрунтовано тим, що 26 квітня 2023 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, про що Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Чернігові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції зроблено відповідний актовий запис за №475. Спільні діти у подружжя відсутні. Сімейне життя між позивачкою та відповідачем поступово погіршувалось, що призвело до фактичного припинення шлюбних стосунків. У кожного з них сформувалися протилежні погляди на подружнє життя та ведення спільного господарства. Між подружжям постійно виникають сварки, що негативно впливають на їх морально-психологічний стан. Подружжя проживають окремо. Тобто сім`я розпалась через непорозуміння, психологічну несумісність, спільне небажання відновити сімейні відносини та існує лише формально. Подальше спільне життя та збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивачки та є недоцільним. На даний час між сторонами немає спору про поділ майна. Ухвалою судді від 27 червня 2025 року після виконання вимог, передбачених частиною шостою статті 187 ЦПК України, позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, визначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін та призначено судове засідання на 28 липня 2025 року. Учасники справи у призначене судове засідання не з`явились, про дату, час і місце судового засідання повідомлені належним чином в порядку, передбаченому статтями 128-130 ЦПК України. Від позивачки надійшла заява про розгляд справи без її участі та її представника. Відповідач подав заяву про розгляд справи без його участі, позов визнав. Відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України в разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З огляду на викладене, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Згідно з частиною четвертою статті 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що слід прийняти визнання позову відповідачем та задовольнити позовні вимоги з таких підстав. З матеріалів справи судом встановлено, що згідно зі свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 26 квітня 2023 року, виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Чернігові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 26 квітня 2023 року, про що Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Чернігові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції складено відповідний актовий запис за № 475. Прізвище після державної реєстрації шлюбу: чоловіка- [PERSON] ; дружини- [PERSON] . Спільних дітей за час шлюбу сторони не мають. Позивачка зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , про що на сторінці 11 паспорта громадянина України на ім`я [PERSON] серії [NUMBER] , виданого 20 грудня 2014 року Деснянським РВ у м.Чернігові УДМС України в Чернігівській області, міститься відповідний штамп. Відповідач зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується інформацією Управління адміністративних послуг виконавчого комітету Славутицької міської ради Вишгородського району Київської області № 15-08/992, яка надійшла до суду 27 червня 2025 року, відповіддю №1525660 від 27.06.2025 з Єдиного державного демографічного реєстру, довідкою про реєстрацію місця проживання особи від 18.09.2019, виданою Управлінням адміністративних послуг виконавчого комітету Славутицької міської ради Вишгородського району Київської області. З позовної заяви вбачається, що причиною звернення з позовом про розірвання шлюбу стало те, що поступове погіршення сімейного життя між подружжям призвело до фактичного припинення між ними шлюбних стосунків. Кожен має протилежні погляди на подружнє життя та ведення спільного господарства, через що між подружжям постійно виникають сварки, що негативно впливають на їх морально-психологічний стан. Подружжя проживають окремо. Їхня сім`я розпалась через непорозуміння, психологічну несумісність, спільне небажання відновити сімейні відносини та існує лише формально. Подальше спільне життя та збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивачки та є недоцільним. Відповідно до положень статті 51 Конституції України, частини першої статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини. Зі статті 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 р., ратифікована Україною 17 липня 1997 р.) вбачається, що кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Згідно з частиною другою статті 18, статтею 51, частиною третьою статті 56, частиною першою статті 110 СК України дружина і чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань, при цьому способом захисту сімейних прав та інтересів, у тому числі є право на припинення шлюбних відносин шляхом пред`явлення до суду позову про розірвання шлюбу одним з подружжя. Відповідно до частини другої статті 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що за час сімейного життя у сторін склалася обстановка, що виключає можливість спільного проживання. Примирення між подружжям та збереження сім`ї неможливе. За вказаних обставин суд дійшов висновку, що сім`я розпалася остаточно, а шлюб існує формально, подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивача та відповідачки. Враховуючи відсутність обставин, що перешкоджають розірванню шлюбу, передбачених частиною другою статті 110 СК України, суд вважає за необхідне позов про розірвання шлюбу задовольнити, оскільки позовні вимоги є обґрунтованими і такими, що не суперечать закону та не порушують права інших осіб. У позовній заяві зазначено про відсутність спору між сторонами про поділ майна. Відповідно до статті 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивачка своє дошлюбне прізвище у зв`язку із реєстрацією шлюбу не змінювала. Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. За змістом частини першої статті 142 ЦПК України у разі, зокрема, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Згідно з квитанцією про сплату №5175-1295-7885-6950 від 19.06.2025 позивачка при поданні позову в електронній формі сплатила судовий збір в сумі 968,96 гривень. Вказана сума судового збору зарахована до спеціального фонду Державного бюджету України. Оскільки суд дійшов висновку про задоволення позову, який відповідач визнав до початку розгляду справи по суті, то на користь позивачки з державного бюджету підлягає поверненню 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, тобто 484,48 гривень, а інша частина судового збору в розмірі 484,48 гривень підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки. Позивачка вказала у позовній заяві про те, що вона не заявляє вимог про стягнення з відповідача судових витрат, в тому числі судового збору. За змістом частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною третьою статті 13 ЦПК України передбачено, що учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Виходячи з наведеного, сума судового збору, яку позивачка сплатила при поданні позову, за її заявою на її користь з відповідача не стягується. На підставі викладеного,

Outcome: approved