Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-03 00:00:00

Позивач ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Обґрунтовує позов тим, що 01.07.2020 року АТ «АЛЬФА-БАНК» та відповідач уклали договір про надання кредиту №500834698 відповідно до умов якого АТ «АЛЬФА-БАНК» надав відповідачу кредит у сумі 40457,71 грн., строком на 36 місяців, на споживчі потреби, з відсотковою ставкою 23%. Договір кредитної лінії укладено з відповідачем у електронній формі. На виконання умов договору АТ «Альфа банк» надав у розпорядження відповідача кредитні кошти. Станом на 20.09.2021 року за кредитним договором виникла заборгованість у розмірі 50014,99 грн., яка складається з тіла кредиту в розмірі 39682, 57 грн., заборгованість по відсоткам за користування кредитом 10332,42 грн. 22.02.2021 року між АТ «АЛЬФА-БАНК» та ТОВ «ФК ФОРТ» укладено договір факторингу, за умовами якого права вимоги за кредитним договором перейшло до ТОВ «ФК ФОРТ». В подальшому 23.02.2021 року між ТОВ «ФК ФОРТ» та ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» укладено договір факторингу, на підставі якого відступлено право вимоги за кредитним договором до відповідача. Таким чином, ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» набуло статус кредитора за кредитним договором від 01.07.2020 року, укладеним між АТ «Альфа-Банк» та відповідачем, а тому позивач просить стягнути з [PERSON] вказану заборгованість у сумі 50014,99 грн., сплачений судовий збір та витрати на правничу допомогу в розмірі 9200 гривень. Представник позивача в судове засідання не з`явився, направив заяву про розгляд справи без його участі, заявлені позовні вимоги підтримує, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлений за зареєстрованим місцем проживання, судова кореспонденція повернулася без вручення з поміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», а тому вважається врученою в день проставлення у поштовому повідомленні відповідної відмітки. (Пункт 3, 4 частини восьмої статті 128 ЦПК України, Постанови ВС від 21 грудня 2022 року у справі № 757/15603/19 (провадження № 61-7187св22), 30 листопада 2022 року у справі № 760/25978/13-ц (провадження № 61-6788св22), 31 серпня 2022 року у справі № 760/17314/17) Отже, відповідач вважається таким, що про дату, час і місце судового засідання повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності до суду не надходило. Відповідач своїм правом на подачу відзиву не скористався. Відповідно до ч.1\~ст.280 ЦПК України\~суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи, що позивач не заперечує проти заочного розгляду, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутністю відповідача на підставі матеріалів наявних у справі. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Стаття 1054 ЦК України встановлює, що за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що 01.07.2020 року між AT «Альфа-Банк» та відповідачем [PERSON] укладено договір про надання кредиту 500834698, (Оферта на укладання угоди про надання кредиту) відповідно до умов якого AT «Альфа-Банк» надав позичальнику кредит у сумі 40457,71 грн., строком на 36 місяців, на споживчі потреби, з відсотковою ставкою 23%. /а.с.5-6/ Відповідно до п.2, 3 оферти на укладення угоди про надання кредиту №500835698 дата повернення кредиту 02.07.2023; кредит надається позичальнику для повернення заборгованості за кредитним договором №501196535 від 18.10.2019 року. Розмір - 40457,71 грн., спосіб видачі\~- переказ коштів на рахунок № [NUMBER] відкритий в АТ «Альфа-Банк». Згідно меморіального ордеру №856779 від 02.07.2020 відповідачу [PERSON] надано кредит за кредитним договором №500834698 від 01.07.2020 року. /а.с.9/ З виписки по особовим рахункам з [NUMBER] вбачається, що 02.07.2020 відповідачу надано кредит у сумі 40457,71 грн. грн. /а.с.26-31/ З наданого розрахунку убачається, що заборгованість виникла починаючи з 01.07.2020 року і до складу заборгованості включено прострочене тіло кредиту 39682,57 грн., відсотки за користування кредитом 10332,42 грн. /а.с.32/ Відповідно до ст.ст.526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином та в певний строк відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Згідно ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив зобов`язання, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після розстрочення. Відповідач порушив умови кредитного договору, покладені на нього обов`язки щодо своєчасного і повного погашення кредиту не виконав. 22.02.2021 року АТ «АЛЬФА-БАНК» уклав договір факторингу №1 з ТОВ «ФК ФОРТ», згідно якого останнє отримало права вимоги до боржників, зазначених у реєстрі, в тому числі до [PERSON] за кредитним договором від 01.07.2020 року з загальною сумою 50014, 99 грн. Факт укладення вказаного договору підтверджується копією договору з витягом з реєстру боржників,актом приймання-передачі, платіжним дорученням. /а.с10-14, 15, 16, 17/ В подальшому\~23.02.2021\~року ТОВ\~«ФК ФОРТ»\~уклав договір\~факторингу №01-23-02/21\~з ТОВ\~«ФК «ЕЛІТ\~ФІНАНС»,згідно якого останнє отримало права вимоги до боржників, зазначених у реєстрі, в тому числі до [PERSON] за кредитним договором від 01.07.2020 з загальною сумою заборгованості 50014,99 грн. Факт укладення вказаного договору підтверджується копією договору з витягом з реєстру боржників, актом приймання-передачі, платіжним дорученням. /а.с.18-22, 23, 24, 25/ Подібне відступлення права вимоги відповідає положенням чинного цивільного законодавства, зокрема, статті 1077 ЦК України, згідно якої за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Таким чином, позивач ТОВ «Фінансова Компанія «ЕЙС» на законних підставах набуло право грошової вимоги до [PERSON] . Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи вищевикладене, те, що відповідач використовував кредитні кошти, однак, в добровільному порядку не погашає заборгованість, розмір заборгованості підтверджено документально, заперечень проти її розміру не надійшло, позов слід задовольнити. За таких обставин, вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за наданим кредитом є обґрунтованими. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи викладене, зважаючи на те, що відповідач в добровільному порядку не погашає заборгованість, розмір заборгованості підтверджено документально, заперечень проти її розміру від відповідача не надійшло, позов слід задовольнити. Судовий збір підлягає стягненню з відповідача у відповідності до положення ст.141 ЦПК України. Щодо стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу в сумі 9200 грн., суд виходить з наступного. Згідно ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). На підтвердження надання правничої допомоги та понесених витрат на правничу допомогу позивачем додано до позову договір про надання правничої допомоги від 03 липня 2024 року, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» та адвокатом Литвиненко О.І. /а.с.34-37/ З акту прийому-передачі убачається, що надання первинної консультації за 0,5 год. складає 1000 грн., вартість правового аналізу наявних документів у замовника та судової практики складає 4000 грн., вартість підготовки та подання позовної заяви складає 4200 грн. /а.с.35 на звороті/ Частиною четвертою статті 137 ЦПК України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Згідно частини 6 вказаної статті обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Разом з тим, при визначенні суми відшкодування витрат суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 1950 року. Так у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). Вказаний правовий висновок викладено у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19). У додатковій постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18 лютого 2022 року у справі № 925/1545/20 вказано, що для вирішення питання про розподіл судових витрат суд має враховувати: складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; пов`язаність цих витрат із розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність предмета спору; ціну позову, значення справи для сторін; вплив результату її вирішення на репутацію сторін, публічний інтерес справи; поведінку сторони під час розгляду справи (зловживання стороною чи її представником процесуальними правами тощо); дії сторони щодо досудового врегулювання справи та врегулювання спору мирним шляхом. У додатковій постанові Верховного Суду від 08 вересня 2021 року у справі № 206/6537/19 зазначено, що попри волю сторін договору визначати розмір гонорару адвоката, суд не позбавлений права оцінювати заявлену до відшкодування вартість правничої допомоги на підставі критеріїв співмірності, визначених частиною четвертою статті 137 ЦПК України. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21 зроблено висновок про те, що під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд, за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу. У такому випадку суд, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. Подібних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 17 квітня 2024 року у справі № 756/6927/20, від 04 квітня 2024 року у справі № 701/804/21, від 10 квітня 2024 року у справі №530/259/21, від 10 квітня 2024 року у справі № 367/6289/21, у яких також вирішувалось питання щодо зменшення розміру витрат на правничу допомогу за відсутності заперечень іншої сторони. Враховуючи наведене, виходячи з принципів співмірності та розумності судових витрат, суд звертає увагу на той факт, що поданий позов про стягнення зі [PERSON] заборгованості за кредитним договором не представляє значної складності і є стандартним за своїм характером. На те, що під час надання правничої допомоги адвокат використав шаблонний текст позовної заяви, вказує та обставина, що частина змісту позову присвячена укладенню електронного договору, хоча серед додатків відсутні документи на підтвердження укладення договору в електронній формі з використання одноразового ідентифікатора або простого електронного підпису. Додані до позову анкета-заява, довідка про умови кредитування, заява про відкриття поточних рахунків підписані звичайним особистим підписом позичальника. За таких обставин суд доходить висновку про не співмірність заявленої вартості витрат на правову допомогу і вважає за необхідне зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають стягненню на користь ТОВ «ФК «Еліт Фінанс», з 9200 грн. до 3000 грн.

Outcome: approved