Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-31 00:00:00

У червні 2025 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначила, що з 06.01.1988 року перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу в них є діти, котрі на час звернення до суду досягли повноліття. Спільне життя з відповідачем не склалось, відсутні спільні інтереси, мають різні погляди на життя та відсутнє взаєморозуміння, втратили почуття любові та поваги один до одного, з березня 2020 року проживають окремо, спільного господарства не ведуть. Додала, що відповідач в березні 2020 року виїхав з України, залишив вирішення питання про розірвання шлюбу на неї. Вважає, що подальше спільне життя і примирення є неможливим, а збереження шлюбу суперечитиме її інтересам, тому просить суд розірвати шлюб та залишити їй прізвище [PERSON] . Ухвалою суду від 16.06.2025 відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. В судове засідання позивач не з`явилася, надала суду заяву про розгляд справи без її участі, заперечень щодо заочного розгляду не висловила. В судове засідання відповідач не з`явився, судом належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи шляхом надсилання судових повісток рекомендованим листом з повідомленням за місцем реєстрації. Також судом було здійснено виклик відповідача оголошенням, яке розміщено на сторінці веб-сайту суду офіційного веб-порталу «Судова влада України». Відповідач відзив на позовну заяву не подав. У зв`язку з неявкою в судове засідання належним чином повідомленого про дату, час та місце судового засідання відповідача, який не повідомив про причини неявки та не подав відзив відповідно до статті 280 ЦПК України, суд вважає за можливе проводити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Враховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши докази в межах заявлених позовних вимог та заперечень, суд дійшов наступних висновків. З матеріалів справи вбачається, що 06.01.1988 року сторони зареєстрували шлюб в Южноукраїнському міському відділі ЗАГС м. Южноукраїнськ Миколаївської області, про що складено актовий запис №1 /а.с.5/. Сторони шлюбних відносин не підтримують, спільне господарство не ведуть, подружнє життя сторін не склалося, мають різні погляди на життя та відсутнє взаєморозуміння, втратили почуття любові та поваги один до одного, з березня 2020 року проживають окремо, спільного господарства не ведуть, примирення неможливе, згоди щодо розірвання шлюбу у добровільному порядку не досягли, про що зазначено у позовній заяві. Згідно з ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частиною 2 ст. 112 СК України визначено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Отже, вирішення питання про те, яким прізвищем іменуватися після розірвання шлюбу, є виключним правом того, хто у зв`язку із шлюбом змінив своє прізвище, позивачка просить суд залишити їй шлюбне прізвище « [PERSON] ». Згідно з ч. 3 ст. 115 СК України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Outcome: approved