Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-21 00:00:00

Короткий зміст заявлених вимог 02.05.2024 [PERSON] звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовом до ТОВ «ЕЛІТБУДІНВЕСТ АК» про стягнення неустойки та штрафних санкцій за договором купівлі-продажу. Позовні вимоги обґрунтовані наступним, у зв`язку з порушенням умов виконання Договору купівлі-продажу техніки та комплектуючих від 15.05.2019, ТОВ «ЕЛІТБУДІНВЕСТ АК» (далі - ТОВ «ЕЛІТБУДІНВЕСТ АК») зобов`язане сплати на користь [PERSON] : пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми боргу 6\~323\~296,65 грн, індекс інфляції за весь час прострочення від основної суми боргу 22\~830\~545,28 грн, три проценти річних від простроченої суми 5\~673\~550,42 грн. Рух справи Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 02.05.2024 справу передано для розгляду судді Антонюк О.А. (т. 1 а.с. 174). Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 07.05.2024 позовну заяву [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕЛІТБУДІНВЕСТ АК» передано за підсудністю до Дніпровського районного суду міста Києва (т. 1 а.с. 62). Постановою Дніпровського апеляційного суду від 26.08.2024 ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 07.05.2024 скасовано, справу направлено до суду першої інстанції для вирішення питання щодо відкриття провадження (т. 1 а.с. 111-113). Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 12.09.2024 прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі. Розгляд справи постановлено проводити у порядку загального позовного провадження. З метою виконання вимог ч. 1 ст. 189 ЦПК України розпочато підготовче провадження у справі (т. 1 а.с. 118). 16.10.2024 до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від відповідача надійшло клопотання про передачу справи за підсудністю до Київського районного суду м. Харкова (т. 1 а.с. 144-146). . 23.10.2024 відповідач подав до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська відзив на позовну заяву (т. 1 а.с. 168-192). Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 02.12.2024 цивільну справу за позовом [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕЛІТБУДІНВЕСТ АК» передано для розгляду по суті до Київського районного суду міста Харкова (т. 1 а.с. 206-207). Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Київського районного суду м. Харкова від 09.01.2025 справу передано для розгляду судді Дяченку О.М. (т. 2 а.с. 174). Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 13.01.2025 прийнято до справу до провадження, призначено підготовче судове засідання (т. 2 а.с. 118). Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 07.11.2024 справу призначено до судового розгляду по суті (т. 2 а.с. 40-44). Позиція учасників справи Представник позивач адвокат Світличний О.С., у судовому засіданні вимоги позовної заяви підтримав, покликаючись на обставини викладені в позовній заяві, та просив позов задовольнити в повному обсязі. Відповідач заперечував щодо позовних вимог, та просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі, з підстав зазначених у відзиві на позовну заяву. Встановлені судом фактичні обставини справи. У серпні 2020 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕЛІТБУДІНВЕСТ АК» про стягнення коштів. У жовтні 2020 року ТОВ «ЕЛІТБУДІНВЕСТ АК» звернулося до суду із зустрічним позовом до [PERSON] про визнання договору недійсним. Рішенням Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 07.06.2021 у задоволенні позову [PERSON] та у задоволенні зустрічного позову ТОВ «Елітбудінвест АК» відмовлено. [PERSON] , від імені та в інтересах якого діяв адвокат Осадько О. О., оскаржив рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку у частині відмови у задоволенні його первісного позову. Постановою Донецького апеляційного суду від 27.10.2021 апеляційну скаргу [PERSON] , від імені та в інтересах якого діє адвокат Осадько О. О., задоволено. Рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 07.06.2021 в частині відмови у задоволенні позовних вимог [PERSON] скасовано та ухвалено нове рішення про задоволення його позову. Стягнуто з ТОВ «ЕЛІТБУДІНВЕСТ АК» на користь [PERSON] грошові кошти за договором купівлі-продажу від 15 травня 2019 року у розмірі 40\~000\~000,00 грн. Постановою Верховного Суду від 23.02.202 касаційну скаргу ТОВ «Елітбудінвест АК» залишено без задоволення. Постанову Донецького апеляційного суду від 27.10.2021 залишено без змін. Згідно з п. 6.1 Договору купівлі-продажу техніки та комплектуючих від 15.05.2019 у випадку порушення своїх зобов`язань за цим Договором Сторони несуть відповідальність, визначену цим Договором та відповідним чинним законодавством. У пункті 6.3 Договору купівлі-продажу техніки та комплектуючих від 15.05.2019 зазначено, що в разі прострочки покупця по оплаті продавцеві вартості товару, покупець крім суми боргу зобов`язується також сплатити на користь продавця пеню в розмірі подвійної облікованої ставки НБУ суми боргу. Застосоване судом законодавство та мотиви прийняття рішення Згідно із ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ч. 1 ст. 526 ЦК України). Статтею 525 ЦК України встановлено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 ЦК України). Виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності (ч. 1 ст. 546 ЦК України). Частиною 1, 3 ст. 549 ЦК України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). В разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди (ч. 1 ст. 611 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом; відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання (ч. 1, 2 ст. 614 ЦК України). Боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки (ч. 1 ст. 623 ЦК України). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 2 ст. 626 ЦК України). Відповідач своїх зобов`язань за Договором купівлі-продажу техніки та комплектуючих від 15.05.2019 не виконав, у зв`язку із чим у ТОВ «ЕЛІТБУДІНВЕСТ АК» утворилася заборгованість у розмірі 40\~000\~000,00 грн. Зазначену суму на користь [PERSON] стягнув Донецький апеляційний суд постановою від 27.10.2021 у справі № 263/9761/20 н/п 22-ц/804/2149/21903/4/18. Згідно з п. 6.1 Договору купівлі-продажу техніки та комплектуючих від 15.05.2019 у випадку порушення своїх зобов`язань за цим Договором Сторони несуть відповідальність, визначену цим Договором та відповідним чинним законодавством. Згідно п. 6.3 Договору купівлі-продажу техніки та комплектуючих від 15.05.2019 зазначено, що в разі прострочки покупця по оплаті продавцеві вартості товару, покупець крім суми боргу зобов`язується також сплатити на користь продавця пеню в розмірі подвійної облікованої ставки НБУ суми боргу. Згідно із ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. До того ж у силу вимог ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Вимагати сплати пені, боргу з урахуванням індексу інфляції, а також трьох процентів річних є правом кредитора, яким останній наділений у силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 07.04.0202 у справі № 910/4590/19 (провадження № 12-189гс19)\~звернула увагу на те, що\~інфляційні та річні проценти нараховуються на суму простроченого основного зобов`язання. Тому зобов`язання зі сплати інфляційних та річних процентів є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного і поділяє його долю. Відповідно й вимога про сплату інфляційних та річних процентів є додатковою до основної вимогою. Також Велика Палата Верховного Суду у постанові від 24.04.2024 у справі №\~657/1024/16-ц (провадження № 14-5цс23) зауважила, що оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і трьох процентів річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов язання до моменту його усунення. Крім того, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04.06.2019 у справі №\~916/190/18 (провадження № 12-302гс18) вказала, що чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з наявністю судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України сум. Вирішення судом спору про стягнення грошових коштів за договором не змінює природи зобов`язання та підстав виникнення відповідного боргу. Як зазначалося раніше, [PERSON] звернувся до суду з позовом до ТОВ «ЕЛІТБУДІНВЕСТ АК» про стягнення пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми боргу 6\~323\~296,65 грн (період 27.07.2019-27.01.2020) , індекс інфляції за весь час прострочення від основної суми боргу 22\~830\~545,28 грн (період 27.07.2019-17.04.2024), три проценти річних від простроченої суми 5\~673\~550,42 грн (період 27.07.2019-17.04.2024). Як указала\~Велика Палата Верховного Суду в постанові від 08.11.2019 у справі №\~127/15672/16-ц (провадження № 14-254цс19), невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 Цивільного кодексу України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову. Судом встановлено, що позивач на обґрунтування позовних вимог надав розрахунок нарахованої пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми боргу 6\~323\~296,65 грн за період 27.07.2019-27.01.2020, індексу інфляції за весь час прострочення від основної суми боргу 22\~830\~545,28 грн за період 27.07.2019-17.04.2024, три проценти річних від простроченої суми 5\~673\~550,42 грн за період 27.07.2019-17.04.2024. Оскільки розрахунок здійснено відповідно до вимог чинного законодавства, а тому суд його приймає та вважає, що він обґрунтований. Суд відхиляє доводи відповідача, що [PERSON] не може бути позивачем в даному провадженні, і що, позивач вже відступив право вимоги за Договором купівлі-продажу техніки та комплектуючих від 15.05.2019 ТОВ «ПЕЧЕРСЬК ДЕВЕЛОП» з наступних підстав. Судом встановлено, та позивачем не заперечується, що між [PERSON] та ТОВ «ПЕЧЕРСЬК ДЕВЕЛОП» 09.06.2023 було укладено договір про відступлення права вимоги. Відповідно до п. 1.1. договору про відступлення права вимоги від 09.06.2023 Первісний кредитор ( [PERSON] ) передає Новому кредиторові (ТОВ «ПЕЧЕРСЬК ДЕВЕЛОП»), а Новий кредитор приймає право вимоги, що належить Первісному кредиторові, у розмірі 40 000 000 (сорок мільйонів) гривень 00 копійок і стає у цій частині кредитором за Договором купівлі-продажу техніки та комплектуючих від 15.05.2019 укладений між Первісним Кредитором та Товариством з обмеженою відповідальністю «ЕЛІТБУДІНВЕСТ АК». Пункт 1.2. та 1.3. договору про відступлення права вимоги від 09.06.2023 свідчить про таке: «1.2. За цим договором Новий кредитор повністпо одержує право (замість Первісного кредитора) вимагати від Боржника належного виконання зобов`язання за Договором купівлі-продажу техніки та комплектуючих від 15 травня 2019 року в сумі 40 000 000 (сорок мільйонів) гривень 00 копійок. 1.3. Право вимоги Первісного кредитора до Боржника на суму 40 000 000 (сорок мільйонів) гривень 00 копійок за Основним договором підтверджується, безпосередньо». Таким чином, суд прийшов до висновку, що договір про відступлення права вимоги від 09.06.2023 не включав положення щодо передачі [PERSON] права вимоги ТОВ «ПЕЧЕРСЬК ДЕВЕЛОП» в частині стягнення неустойки та штрафних санкцій, а тому у позивача існувало право звернутися з цим позовом. При цьому, суд зазначає, що враховуючи положення частини 1 статті 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 №475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів №2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 №3477-IV (3477-15) "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 04.11.1950) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права. Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" у рішенні від 18.07.2006 та у справі "Трофимчук проти України" у рішенні від 28.10.2010 зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент сторін. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. З урахуванням усіх фактичних обставин справи, встановлених судом, інші доводи відповідача, викладені в відзиві на позов та надані в судовому засіданні, не беруться до уваги, оскільки не впливають на вирішення спору у даній справі. За правилами статей 12,\~81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч. 4 ст. 12 ЦПК України). За змістом ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суду встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ст. 76 ЦПК України). Згідно зі статтею 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. З урахуванням встановленого та положень вказаних норм, суд приходить до висновку, що відповідач не виконав взяті на себе зобов`язання за кредитним договором та має непогашену заборгованість. Відповідно до ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Суд постановляє рішення в межах заявлених ними вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Враховуючи диспозитивність цивільного судочинства та принцип змагальності, наданий позивачем розрахунок, та те, що відповідач в добровільному порядку не виконує взяті на себе зобов`язання за договором купівлі-продажу техніки та комплектуючих від 15.05.2019, суд дійшов висновку щодо обґрунтованості заявлених позовних вимог. Суд, оцінюючи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів відповідно до ст. 89 ЦПК України, дійшов висновку про доведеність позивачем заявлених позовних вимог, а тому позов підлягає задоволенню в частині стягнення за Договором купівлі-продажу техніки та комплектуючих від 15.05.2019: пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми боргу в розмірі 6\~323\~296,65 грн, індексу інфляції за весь час прострочення від основної суми боргу в розмірі 22\~830\~545,28 грн, три проценти річних від простроченої суми 5\~673\~550,42 грн. Судові витрати Вирішуючи вимогу про стягнення витрат на правничу допомогу, суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Згідно із ч. 1-6 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) вказано, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Отже склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. Як вбачається з матеріалів справи, представником позивача [PERSON] є адвокат Світличний Олег Сергійович, який діє на підставі ордеру на надання правничої допомоги (серія АН №1303374) виданого Адвокатським бюро «Кириченка» (т. 1 а.с. 56). У Постановах Верховного Суду від 02.07.2020 в справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19) та від 30.09.2020 в справі № 201/14495/16-ц (провадження № 61-22962св19) викладено правовий висновок про те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12.10.2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10.12.2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23.01.2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26.02.2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні Європейського суду з прав людини від 28.11.2002 у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо,

Outcome: approved