Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-03 00:00:00

\~ \~ \~ \~До Вінницького міського суду Вінницької області звернулась [PERSON] із позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів. \~ \~ \~ \~Позов мотивовано тим, що позивач має двох спільних дітей із відповідачем: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . На даний час позивач здійснює догляд за малолітньою дитиною та фактично перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку до [INFO] . Позивач зареєстрована як фізична особа-підприємець, однак через постійну зайнятість доглядом за дитиною не має можливості здійснювати активну господарську діяльність. Сукупний дохід позивача за 2024 рік становив 10803,01 грн, що підтверджує фактичну відсутність стабільного джерела доходу. Позивач вказує, що відповідач здійснює підприємницьку діяльність в м. Вінниці, кафе « [INFO] » ( [ADDRESS] ), однак достовірних даних про його офіційні доходи немає. Добровільної участі у витратах на дітей та утримання дружини він не здійснює. Відповідач проживає окремо від дітей, не бере участі у забезпеченні їхніх потреб та не виконує батьківських обов`язків. Оскільки відповідач не надає достовірної інформації про його доходи, позивач вважає обґрунтованим визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі. Крім того з моменту створення сім`ї сторони спільно проживали у житлі, яке орендували. Після того, як у січні 2025 року відповідач залишив сім`ю та припинив участь у спільному побуті, жодної допомоги на оплату житла, в якому залишилися проживати позивач та двоє спільних малолітніх дітей, відповідач не надає. Оренда продовжує оформлюватися на ім`я позивача, вона регулярно сплачує відповідні суми зі своїх обмежених коштів. Вважає, що вказані витрати є необхідними витратами на утримання дітей у розумінні ст. 185 Сімейного кодексу України, адже забезпечення житлових умов є базовою потребою для нормального проживання малолітніх осіб. У зв`язку з цим, з огляду на майновий стан сторін та принцип рівного обов`язку батьків щодо утримання дитини, просить суд стягнути з відповідача половину витрат на оренду житла, що становить: 4 450 грн/міс. за період з 01 січня 2025 року по 11 квітня 2025 року; 5 950 грн/міс. починаючи з 12 квітня 2025 року. Вважає, що половина суми від усієї оренди (50%) є розумною часткою, яка має бути компенсована відповідачем, оскільки орендоване житло використовується виключно для проживання дітей та їх матері, яка є основною особою, що здійснює догляд. Зважаючи на вказане, просить стягнути з відповідача аліменти у твердій грошовій сумі на утримання двох дітей - [PERSON] та [PERSON] - у розмірі 8000 (вісім тисяч) гривень щомісячно, що становить по 4000 гривень на кожну дитину, аліменти на її утримання як матері дитини до трьох років - у розмірі 3000 грн щомісяця, витрат на оренду житла: у розмірі 4 450 грн щомісяця за період з 01.01.2025 по 11.04.2025; у розмірі 5 950 грн щомісяця за період з 12.04.2025 по 11.05.2026 (відповідно до договору оренди житла від 12.05.2025 на суму 11 900 грн/міс). Ухвалою суду від 09.06.2025 позовну заяву прийнято до свого провадження та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного провадження з викликом (повідомленням) сторін та постановлено виклик відповідача\~\~в судове засідання здійснювати шляхом розміщення відповідного оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Також, цією ухвалою запропоновано учасникам справи надати суду заяви по суті справи та докази у строк, встановлений судом. Позивачка в судове засідання не з`явились. Позивачка надала до суду заяву про розгляд справи за відсутності сторони позивача, вказала, що позовну заяву підтримують в повному обсязі та не заперечують щодо винесення заочного рішення. Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, про день та час слухання справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, відзив не надав. Відповідно до положення ч. 3 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За вказаних обставин суд вважає можливим провести судове засідання за відсутності учасників справи та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Відповідно до ст. 280 ЦПК України суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних у ній доказів, оскільки відповідач, належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, не подав відзив та позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов такого висновку. Між сторонами виникли правовідносини, врегульовані нормами Сімейного кодексу України, зокрема, в частині обов`язку батьків утримувати дитину та його виконання. Відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 18.10.2019 Вінницьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області, між сторонами зареєстровано шлюб, про що зроблено актовий запис №2838. Згідно з свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 20.12.2019 від шлюбу сторони мають сина [PERSON] , [INFO] . Згідно з свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 29.06.2022 від шлюбу сторони мають доньку [PERSON] , [INFO] . Відповідно до договору оренди житла від 12 квітня 2025 року позивач орендує квартиру [ADDRESS] , строком до 12 квітня 2026 року. Розмір місячної оплати встановлено п. 4 договору та становить 11900 гривень за місяць проживання. Відповідно до договору оренди житла від 12.04.2024 позивач орендувала зазначену квартиру у період із 14.04.2024 по 12.04.2025. Орендна плата за місяць проживання складала 8900 гривень. Діти разом із матір`ю проживають в орендованій квартирі, що знаходиться у [ADDRESS] . Позивач долучив до матеріалів позовної заяви платіжні інструкції, в яких у призначенні платежу вказано «переказ власних коштів». Відповідно до змісту позовної заяви вказані платіжні документи є підтвердженням здійснених оплат позивачем за оренду житла. Згідно із витягом з реєстру територіальної громади №2024/012476063 від 15.10.2024 позивач з 19.07.2007 має зареєстроване місце проживання за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до відомостей з Державного реєстру фізичних осіб платників податків від 06.05.2025 встановлено, що сукупний дохід позивача у 2024 році складав 10803,01 грн. Згідно з положеннями ст. 1-3 Конвенції ООН «Про права дитини» в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування (стаття 18 Конвенції). Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України, ст. 180 Сімейного кодексу України - батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до їх повноліття. Згідно з ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ч. 2 ст. 182 СК України). Згідно з ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно з положеннями ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує, зокрема, стан здоров`я та матеріальне становище дитини, платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних батьків, наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, інші обставини, що мають істотне значення; розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини; мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. При визначенні розміру аліментів, суд зважає на реальні і розумні потреби в матеріальному утриманні неповнолітньої дитини, взаємний обов`язок батьків по її утриманню, встановлені обставини, що мають значення в їх сукупності та враховує вік дитини, на утримання якої стягуються аліменти, відсутність у дитини самостійного доходу чи заробітку. Отже, при визначенні розміру аліментів, що підлягають стягненню на утримання дітей, суд враховує обов`язок обох батьків утримувати дітей, неподання відповідачем заперечень щодо заявлених позивачем вимог, суд вважає, що позов у частині стягнення аліментів на утримання дітей підлягає задоволенню. Щодо вимог позивача про стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років, суд дійшов такого висновку. Відповідно до ст. 75 СК України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Один з подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом. Особливим видом права подружжя на утримання є право дружини на утримання під час вагітності та у разі проживання з нею дитини. Його особливість полягає у строковості дії, незалежності надання утримання від доходу дружини та наявністю лише однієї підстави, яка унеможливлює надання такого утримання, - можливості чоловіка надавати таке утримання. Отже, за змістом вказаної норми права, можливість отримання аліментів на утримання дружини, виникає за умови, що чоловік має можливість надавати таку матеріальну допомогу. Згідно з ч. 1 ст. 84 СК України дружина має право на утримання від чоловіка під час вагітності; ч. 2 - дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років; ч. 3 - якщо дитина має вади фізичного або психічного розвитку, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка до досягнення дитиною шести років; ч. 4 - право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу; ч. 5 - аліменти, присуджені дружині під час вагітності, сплачуються після народження дитини без додаткового рішення суду; ч. 6 - право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу. Стаття 85 СК України регулює правовідносини з припинення права дружини на утримання. Частина 4 статті 84 СК України регламентує умову виникнення права дружини на утримання під час вагітності та у разі проживання з нею дитини - чоловік може надавати матеріальну допомогу. Принципове положення законодавця полягає у тому, що право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, і в разі розірвання шлюбу. Не перешкоджатиме виникненню цього права і застування інституту недійсності шлюбу у випадках, коли дружина не знала і не могла знати про перешкоди до реєстрації шлюбу. Таким чином, сімейним законодавством передбачено право дружини-матері на утримання батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов`язковим, оскільки право на аліменти належить дружині-матері незалежно від цієї обставини. Подавши докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст. 81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст. ст. 43 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні, так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу. Визначаючи розмір аліментів на утримання дружини, суд виходить саме з принципу справедливості та розумності, враховуючи потреби дружини та фінансові можливості відповідача. Відповідно до ст. 80 Сімейного кодексу України аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів одному з подружжя суд визначає з урахуванням можливості одержання утримання від повнолітніх дочки, сина, батьків та з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення. Розмір аліментів, визначений судом, може бути згодом змінений за рішенням суду за позовною заявою платника або одержувача аліментів у разі зміни їхнього матеріального і (або) сімейного стану. Вирішуючи питання щодо стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років, суд виходить з положень ст. 84 Сімейного Кодексу України, Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», та бере до уваги стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; стан здоров`я та матеріальне становище отримувача аліментів, відсутність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних дружини, батьків, повнолітніх дітей; сімейний стан платника аліментів, наявність нерегулярного, мінливого, невизначеного доходу, а також поганого стану здоров`я. Суд, вирішуючи питання про стягнення аліментів керується загальними принципами, за якими стягнення аліментів не повинно погіршувати становище сторін. Аналізуючи встановлені у справі обставини в їх сукупності, та враховуючи той факт, що відповідач не довів та не обґрунтував свою неспроможність сплачувати аліменти на утримання дружини у запропонованому позивачем розмірі, правом на подання відзиву не скористався, виходячи з принципу справедливості та розумності, та з урахуванням потреб позивача, на утриманні та вихованні якої знаходиться двоє дітей: дитина, яка не досягла трирічного віку та потребує постійного материнського догляду і дитина, яка є неповнолітньою, а також з можливостей відповідача, зокрема, його працездатності, який може надавати матеріальну допомогу на утримання дружини та відсутність у останнього захворювань, що унеможливлюють у повній мірі сплачувати аліменти на утримання дружини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення аліментів на утримання дитини до досягнення нею трьох років потрібно задовольнити у заявленому позивачем розмірі. Оцінивши наявні докази у їх сукупності, суд вважає такий розмір аліментів достатнім та таким, що не поставить мати з дитиною, а також відповідача, у скрутне матеріальне становище. Щодо стягнення з відповідача витрат на оренду житла як додаткових витрат на дитину суд дійшов такого висновку. Згідно з вимогами частини першої статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Відповідно до вимог частини другої статті 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Аналіз відповідних норм закону вказує на те, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Вказане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається зазначеною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку хворобу. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Наявність таких особливих обставини підлягає доведенню особою, яка пред`явила такий позов. Наявність особливих обставин, які потребують додаткових витрат дитину, позивачем не доведено. Необхідність сплачувати за оренду житла не є підставою для стягнення з відповідача додаткових витрат на дитину у розумінні статті 185 СК України. Тому відсутні підстави для задоволення у цій частині позовних вимог. Відповідно до положень ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ч. 1-3 ст. 89 ЦПК України). Відповідно до статті 13 ЦПК України щодо принципу диспозитивності цивільного судочинства, саме відповідач як особа, яка на власний розсуд розпоряджається своїми процесуальними правами, визначає докази, якими підтверджуються його заперечення проти позову, доводиться їх достатність та переконливість. Отже, суд дійшов висновку, що позовні вимоги потрібно задовольнити частково. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Таким чином, оскільки позивач звільнена від сплати судового збору на підставі п. 3 ч. 1ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», тому з відповідача слід стягнути на користь держави судовий збір в сумі 1211,20 гривень. Згідно із ст. 191 СК України аліменти підлягають стягненню з дня звернення до суду, тобто з 21.05.2025. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України рішення суду потрібно допустити до негайного виконання у межах сплати платежу аліментів за один місяць.

Outcome: partial