Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-21 00:00:00

У травні 2025 року Концерн «Міські теплові мережі» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги. В обґрунтування позовних вимог зазначено про те, що предметом діяльності підприємства є виробництво теплової енергії, розподілення теплової енергії для обігріву житла, а також побутових потреб населення та підприємств, установ, організацій та її збут та інше. За період з 01.06.2014 року по 31.12.2024 року позивач надав відповідачу послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання, постачання теплової енергії за адресою: [ADDRESS] , на загальну суму 34 320,92 грн. За вказаний період заперечень з боку відповідача на неналежну якість надання вказаних послуг на адресу Концерну «Міські теплові мережі» не надходило. Договір між сторонами про надання послуг з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води не укладений, що не звільняє відповідачів від обов`язку своєчасно вносити оплату за надані позивачем послуги, враховуючи те, що між сторонами склалися фактичні договірні відносини. Відповідач свої зобов`язання по оплаті наданих послуг належним чином не виконував у зв`язку із чим у період з 01.06.2014 по 31.12.2024 утворилась заборгованість у розмірі 31 995,52 грн. З урахуванням зазначеного, позивач просить суд стягнути з відповідача на користь Концерну «МТМ» вказану заборгованість, а також судові витрати по сплаті судового збору, які були ним понесені у зв`язку зі зверненням із позовом до суду. Ухвалою судді від 26 травня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи визначено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, сторонам встановлено строки на подання заяв по суті справи. Позивач належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи у судове засідання не з`явився, разом з тим у позовній заяві просив суд провести розгляд справи за відсутності його представника. Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся судом у встановленому законом порядку, причини неявки суду не повідомив, заяв про відкладення, або про розгляд справи за його відсутністі, а також відзиву на позов не подав. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). У зв`язку з чим, на підставі ст.247, 280, 281 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів, без фіксації судового процесу, в порядку заочного розгляду. Дослідивши та проаналізувавши наявні в матеріалах справи письмові докази, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду. Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно зі статутом концерну «МТМ», основною метою діяльності Концерну «МТМ» є здійснення виробничо-технічної діяльності, спрямованої на надійне та безперебійне забезпечення споживачів тепловою енергією, одержання прибутку для здійснення діяльності Концерну «Міські теплові мережі» та задоволення на його основі соціально-економічних інтересів трудового колективу Концерну. Правовідносини щодо прав та обов`язків між теплопостачальною організацією та споживачем в сфері виробництва, транспортування та постачання теплової енергії регулюються Цивільним кодексом України, Законом України «Про житлово-комунальні послуги», Законом України «Про теплопостачання», Законом України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», «Правилами надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення» затвердженими постановою КМУ від 05 липня 2019 року № 690, Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21 липня 2005 року (які були чинні на момент виникнення спірних правовідносин) та іншими нормативно-правовими актами України. Позивач по відношенню Відповідача, як споживача послуг, являється виконавцем комунальних послуг, а саме, з централізованого опалення та гарячого водопостачання, з постачання теплової енергії. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , з 28.05.2009, що підтверджується Відповіддю з Єдиного державного демографічного реєстру №1412599 від 26.05.2025 року. Як вбачається з довідки Концерну «Міські теплові мережі» позивачем у період з 01.06.2014 по 31.12.2024 були надані послуги з централізованого опалення та постачання теплової енергії у житлове приміщення, яке розташовано за адресою: [ADDRESS] , на загальну суму 34 320,92 грн. Договір купівлі-продажу теплової енергії між сторонами не укладався. На ім`я відповідача по справі [PERSON] відкрито особовий рахунок № [NUMBER] по отриманню комунальних послуг, які надаються позивачем за адресою: [ADDRESS] . Згідно довідки Концерну «Міські теплові мережі» та розрахунку заборгованості, за період з 01.06.2014 по 31.12.2024 відповідачем було сплачено 2 325,40 грн., заборгованість по оплаті за послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води становить 31 995,52 грн. За нормами ст.ст. 64, 67, 68 ЖК України наймачі (власники) квартир зобов`язані щомісяця своєчасно вносити плату за комунальні послуги, до числа яких входять послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води; наймач і всі повнолітні члени сім`ї несуть солідарну майнову відповідальність за зобов`язанням, пов`язаним з найманням житла. Пунктом 1 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №1875-IVвід 24.06.2004 року, який діяв в період виникнення спірних правовідносин, передбачено право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору про надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений п. 5 ч. 3 ст. 20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Згідно зі ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №1875-IVвід 24.06.2004 року, плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. У разі наявності засобів обліку оплата комунальних послуг здійснюється виключно на підставі їх показників на кінець розрахункового періоду згідно з умовами договору, крім випадків, передбачених законодавством. Статтею 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», який введено в дію з 01.05.2019 року, передбачено, що надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. Договори про надання житлово-комунальних послуг укладаються відповідно до типових або примірних договорів, затверджених Кабінетом Міністрів України або іншими уповноваженими законом державними органами відповідно до закону. Договори про надання комунальних послуг можуть затверджуватися окремо для різних моделей організації договірних відносин (індивідуальний договір, індивідуальний договір з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем, колективний договір) та для різних категорій споживачів (індивідуальний споживач (співвласник багатоквартирного будинку, власник будівлі, у тому числі власник індивідуального садибного житлового будинку), колективний споживач). Відповідно до ч.4. ст.13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 2189-VIII від 09.11.2017 року з пропозицією про укладання договору про надання комунальних послуг або про внесення змін до нього (крім індивідуальних договорів, укладених відповідно до частини п`ятої цієї статті) може звернутися будь-яка сторона, надавши письмово другій стороні проект відповідного договору (змін до нього), складений згідно з типовим договором. Так, законодавством передбачений двосторонній обов`язок, щодо укладання договору про надання житлово-комунальних послуг, у зв`язку з чим, у разі відмови на оплату таких послуг споживачем з посиланням на відсутність укладеного договору не беруться до уваги, оскільки споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Не зважаючи на відсутність договору, в цілях недопущення порушення конституційного права громадян (інших мешканців будинку) на забезпечення їх здоров`я (ст. 3 Конституції України) та права на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім`ї (ст. 48 Конституції України), що включає право на житло, стягувач здійснював та продовжує надавати відповідачу послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води. У постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15 зроблено висновок, що «споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі». Відповідно до ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно п. 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року № 630 (які були чинним на час виникнення спірних правовідносин) розрахунковим періодом для оплати послуг, якщо інше не визначено договором, є календарний місяць. Оплата послуг здійснюється не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом (місяцем), якщо договором не встановлено інший строк. Відповідно до ст.9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 2189-VIII від 09.11.2017 року споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг. Згідно ст.526 ЦК України, зобов`язання повинно виконуватись належним чином відповідно до умов договору. Згідно ст.610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ст.611 ЦК України, при порушенні зобов`язання наступають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до положень ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. На підставі викладеного, враховуючи, що на час розгляду справи судом сума заборгованості за послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання, постачання теплової енергії відповідачем не сплачена та матеріали справи не містять доказів того, що відповідачем було вжито заходи по погашенню заборгованості, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є законними, обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі, та вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача вказану суму заборгованості у розмірі 31 995,52 грн. Відповідно до вимог ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що позовні вимоги задоволені в повному обсязі, з відповідача на користь позивача також необхідно стягнути сплачений при подачі позову до суду судовий збір у розмірі 2 422,40 грн.

Outcome: approved