Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-29 00:00:00

У січні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія Ейс" звернулось до суду з позовом про стягнення заборгованості. Позивач свої позовні вимоги мотивує тим, що 21.01.2024 між ТОВ «Качай Гроші» та [PERSON] було укладено Кредитний договір № 00-11001775 у формі електронного документу з використанням електронного підпису. ТОВ «Качай Гроші» свої зобов`язання перед відповідачем за кредитним договором виконало та надало кредит в розмірі 8400грн. У свою чергу відповідач свої зобов`язання перед кредитором щодо повернення кредиту та нарахованих процентів не виконав. У подальшому 22.01.2024 між первісним кредитором ТОВ «Качай Гроші» та ТОВ «Макс Кредит» було укладено Договір факторингу № 22-01/2024, відповідно до умов якого до ТОВ «Макс Кредит» перейшло право грошової вимоги до [PERSON] за Кредитним договором № 00-11001775 від 21.01.2024. 16.08.2024 між ТОВ «Макс Кредит» та ТОВ "ФК "Ейс" було укладено Договір факторингу № 16082024-МК-ЕЙС, відповідно до умов якого, до позивача перейшло право грошової вимоги до відповідача в розмірі 36059,52грн. Станом на день звернення до суду заборгованість відповідача по кредитному договору не сплачена. Позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним Договором в розмірі 36059,52грн, а також понесені судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 2422,40 та витрати на правничу допомогу в розмірі 7000,00грн. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва Плахотнюк К.Г. від 18 лютого 2025 року відкрито провадження у справі, постановлено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомленням сторін. Відповідачу наданий строк для надання відзиву (а.с.21-22). Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва Плахотнюк К.Г. від 20 травня 2025 року визначено провести розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін (а.с.35-36). В судовому засіданні сторони відсутні, про час і місце розгляду справи повідомлені відповідно до вимог Закону. Позивач ТОВ «ФК «Ейс» в судові засідання не з`явився, представник позивача в позовній заяві зазначив, що просить справу розглядати за відсутності представника позивача, позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явився, повідомлявся належним чином про розгляд справи за адресою зазначеною в позовній заяві. Відповідачем у встановлений законом строк до суду не подано відзиву на позовну заяву. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Стаття 263 ЦПК України регламентує, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що в задоволенні позову необхідно відмовити, з таких підстав. Суд установив такі факти та їм правовідносини. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори. Згідно із ч. 1 ст. 626 ЦК України, підписанням договору сторонами досягнуто домовленість щодо встановлення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Оскільки сторони уклали договір, вони набули взаємних прав та обов`язків. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору, до яких закон відносить умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду (ч. 1 ст. 638 ЦК України). Згідно із ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 1050 ЦК України передбачено, якщо договором установлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстрочкою), то при простроченні повернення чергової частини позикодавець має право зажадати дострокового повернення частини позики, що залишилася, й сплати відсотків, що йому належать. Стаття 1055 ЦК України встановлює вимоги до форми кредитного договору, зокрема кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). В позовній заяві позивач мотивує свої вимоги тим, що 21.01.2024 між ТОВ «Качай Гроші» та [PERSON] було укладено Кредитний договір № 00-11001775 у формі електронного документу з використанням електронного підпису. ТОВ «Качай Гроші» свої зобов`язання перед відповідачем за кредитним договором виконало та надало кредит в розмірі 8400грн. Також, позива зазначає, що 22.01.2024 між первісним кредитором ТОВ «Качай Гроші» та ТОВ «Макс Кредит» було укладено Договір факторингу № 22-01/2024, відповідно до умов якого до ТОВ «Макс Кредит» перейшло право грошової вимоги до [PERSON] за Кредитним договором № 00-11001775 від 21.01.2024, а 16.08.2024 між ТОВ «Макс Кредит» та ТОВ "ФК "Ейс" було укладено Договір факторингу № 16082024-МК-ЕЙС, відповідно відповідно до умов якого, до позивача перейшло право грошової вимоги до відповідача в розмірі 36059,52грн. Однак суд позбавлений можливості пересвідчитись у виникнення таких кредитних правовідносин між первісним кредитором та позичальником, оскільки у матеріалах справи відсутній кредитний договір №00-11001775 від 21.01.2024, відсутні належні докази, які підтверджують укладення договорів факторингу № 22-01/2024 від 22.01.2024 та 16082024-МК-ЕЙС від 16.08.2024. Будь-які інші документи, які могли б підтвердити факт укладання кредитного договору №00-11001775 від 21.01.2024, а саме: правила надання грошових коштів у позику, паспорт споживчого кредиту, повідомлення з відміткою про перерахування грошових коштів, розрахунок заборгованості, також відсутні в матеріалах справи. Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Аналогічні висновки містяться в постановах Верховного Суду від 16.09.2020 року у справі №200/5647/18 (провадження №61-9618св19), від 28.10.2020 року у справі №760/7792/14-ц (провадження №61-16754св19), від 17.12.2020 року у справі №278/2177/15-ц (провадження №61-22158св19). Отже з урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, суд дійшов висновку, що позивач не довів факту виникнення між ТОВ «Качай гроші» та [PERSON] правовідносин з приводу обов`язку останньої сплатити заборгованість за договором Таким чином, позивач не довів факту існування кредитного зобов`язання, а також свого процесуального статусу належного кредитора. Відповідно до змісту ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно із ч. 2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ст. 79, 80 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи, а достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Даючи оцінку встановленим обставинам та доказам в їх сукупності, суд приходить до висновку, про відсутність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за договором Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Відповідно до 141 ЦПК України судові витрати покладаються на сторони пропорційно до розміру задоволених вимог. Оскільки у задоволенні позову відмовлено, підстав для стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу немає. Отже, витрати по сплаті судового збору та витрати на професійну правничу допомогу не підлягають відшкодуванню. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed