Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-22 00:00:00

позивач звернувся до суду з даним позовом, мотивуючи його тим, що він перебував у трудових відносинах з ТОВ «КАРПАТНАФТОХІМ». 07.10.2024 його було звільнено з посади заступника начальника управління - головного інженера за власним бажанням. Однак остаточного розрахунку при звільненні відповідач не здійснив. Згідно судового наказу Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 02.12.2024 у справі № 345/6649/24 з відповідача на користь позивача стягнуто заробітну плату за період з вересня 2023 року по жовтень 2024 року в сумі 79120,06 грн. На даний час судовий наказ не виконаний. В позові зазначено, що середньоденний заробіток [PERSON] за останні два місяці роботи становить 1118,78 грн. Розрахунковим періодом, за який позивач обчислює середній заробіток: з 08.10.2024 (наступний робочий день після звільнення) по 07.04.2025 130 робочих днів, тобто в межах 6 місяців. Розмір середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні за цей період становить 145441,40 грн. У зв`язку з цим, позивач просить стягнути з ТОВ «КАРПАТНАФТОХІМ» на його користь середню заробітну плату за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 145441,40 грн з наступним утримання з цієї суми податків і обов`язкових платежів. Ухвалою Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 20.05.2025 відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, запропоновано відповідачу у п`ятнадцятиденний строк з дня отримання копії ухвали подати відзив на позов з доказами на підтвердження обставин, що підтверджують заперечення проти позову (а.с.17-18). У строк, встановлений в ухвалі про відкриття провадження у справі, відповідачем не надано відзиву на позов без поважних причин, тобто своїм правом подати відзив на позовну заяву останній не скористався, хоча ухвалу про відкриття провадження разом із копією позовної заяви із доданими до неї документами відповідачу було направлено, а тому суд вирішує спір за наявними матеріалами справи, відповідно до вимог ч. 8 ст. 178 ЦПК України. Суд ухвалює рішення у заочному порядку, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволення, з наступних підстав. Позивач по 07.10.2025 (включно) перебував у трудових відносинах з ТОВ «КАРПАТНАФТОХІМ» (відповідач), що підтверджується наказом про звільнення з роботи (а.с.14). Згідно судового наказу Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 02.12.2024 у справі № 345/6649/24 з відповідача на користь позивача стягнуто заробітну плату за період з вересня 2023 року по жовтень 2024 року в сумі 79120,06 грн (а.с.13). Судом встановлено, що відповідачем не виплачена належна позивачу до виплати заробітна плата в розмірі 79120,06 грн. Статтею 43 Конституції України встановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до ст.21 Кодексу законів про працю України (надалі КЗпП України) трудовим договором є угода між працівником і роботодавцем (роботодавцем - фізичною особою), за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а роботодавець (роботодавець - фізична особа) зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.\~ Згідно ст.94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. В ст.15\~Закону України\~«Про оплату\~праці» встановлено, що оплата праці працівників підприємства здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються підприємством після виконання зобов`язань щодо оплати праці. Відповідно до ст.21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці на підставі укладеного трудового договору. Згідно ст.24\~Закону України\~«Про оплату\~праці» своєчасність та обсяги виплати заробітної плати працівникам не можуть бути поставлені в залежність від здійснення інших платежів та їх черговості. Згідно ст.47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний у день звільнення працівника провести з ним розрахунок у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу (при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення). В ст.117 КЗпП України передбачено відповідальність роботодавця за затримку розрахунку при звільненні працівника, а саме: у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. Пленум Верховного Суду України у пункті 20 постанови №13 від 24.12.1999р. «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» роз`яснив, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. В постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.02.2022р. у справі №755/12623/19 (провадження №14-47цс21) зроблено наступний висновок: «… стягнення з роботодавця (власника або уповноваженого ним органу підприємства, установи, організації) середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні (в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, за весь час затримки по день фактичного розрахунку) за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, який нараховується у розмірі середнього заробітку і спрямований на захист прав звільнених працівників щодо отримання ними в передбачений законом строк винагороди за виконану роботу (усіх виплат, на отримання яких працівники мають право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій). …». Згідно ч.1 та ч.2 ст.233 КЗпП України працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті. Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116). Згідно до ч. 1 ст.\~76\~ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Частиною 2 статті 77\~ЦПК України встановлено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухвалені судового рішення. Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Згідно ч.1 ст.27 Закону України «Про оплату праці» порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Так, у п.8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, яка затверджена постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995р., встановлено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Проведення розрахунку середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з кількості робочих, а не календарних днів, відповідає правовій позиції, викладеній в постанові Верховного Суду України №6-195цс14 від 21.01.2015р. Згідно роз`яснень, викладених в п.6 постанови Пленум Верховного Суду України №13 від 24.12.1999р. «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. Таким чином, нарахування податків та інших обов`язкових платежів проводиться підприємством при виплаті присудженої судом та належної працівнику суми. Згідно абзацу 4 пункту 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, яка затверджена постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995р. середня заробітна\~плата обчислюється\~виходячи з\~виплат за\~останні два\~календарні місяці\~роботи,\~що передують\~місяцю,\~в якому\~відбувається подія,\~з якою\~пов`язана відповідна\~виплата. Як встановлено судом, станом на день ухвалення рішення у справі відповідачем не проведено позивачу повного розрахунку та виплати заробітної плати та належних сум при звільненні. 07.10.2024р. позивач був звільнений з роботи за власним бажанням, згідно ст.38 Кодексу законів про працю України. Останніми двома календарними місяцями роботи, що передують звільненню є відповідно серпень 2024 року та вересень 2024 року. Згідно розрахункових листків відповідача за серпень 2024 року та вересень 2024 року (а.с.1-12), розмір середньої заробітної плати [PERSON] за ці місяці становить 1118,78 грн. Оскільки відповідно до вимог ст.117\~КЗпП України з вини власника не було виплачено належних звільненому позивачу сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, суд вважає, що вимога про стягнення середнього заробітку за період з 08.10.2024 (наступний робочий день після звільнення) по 07.04.2025 є підставною (6 місяців після звільнення). Кількість робочих днів за період з 08.10.2024 по 07.04.2025 130 робочих днів. Отже, середній заробіток за вказаний період, що підлягає стягненню, становить 145441,40 грн. (1118,78 грн. х 130 робочих днів). Дана сума визначена без утримання податків та інших обов`язкових платежів. Податки та збори із суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні присудженої за рішенням суду, підлягають нарахуванню роботодавцем при виконанні відповідного судового рішення та відповідно, відрахуванню із суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні при виплаті працівнику, внаслідок чого виплачена працівнику на підставі судового рішення сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні зменшується на суму податків і зборів. Таким чином, з відповідача на користь позивача слід стягнути 145441,40 грн середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 08.10.2024 по 07.04.2025. Крім того, оскільки позовні вимоги [PERSON] про стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні задоволено, то з відповідача на користь позивача слід стягнути сплачений ним судовий збір в сумі 1454,41 грн. На підставі наведеного та

Outcome: approved