Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-27 00:00:00

У травні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Свеа Фінанс» (далі - ТОВ «Свеа Фінанс») звернулось в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позову посилається на те, що 19 лютого 2019 року між Акціонерним товариством «ОТП Банк» (далі - АТ «ОТП Банк») та [PERSON] укладено кредитний договір №2022879868_CARD. Відповідно до умов кредитного договору АТ «ОТП Банк» взяло на себе зобов`язання з відкриття карткового рахунку, надання картки держателю, а також виконання розрахункового обслуговування платіжних операцій, здійснених з використанням картки. На картковий рахунок [NUMBER] , відкритий за заявою відповідача, було встановлено кредитний ліміт. На виконання своїх зобов`язань за договором кредиту АТ «ОТП Банк» надав [PERSON] кредит у розмірі 14000 грн., а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в розмірі 5% в місяць. За час користування картковим рахунком [PERSON] здійснив поповнення рахунку на загальну суму 57924,95 грн., оскільки кредитний ліміт він міг повністю або частково використовувати та погашати кілька разів підряд. Останній платіж на погашення кредиту надійшов 22 листопада 2022 року на суму 0,65 грн., що свідчить про визнання ним боргу. 20 вересня 2024 року право вимоги за кредитним договором №2022879868_CARD від 19 лютого 2019 року відступлені ТОВ «Свеа Фінанс» на підставі договору факторингу №01.02-24/24, укладеного між АТ «ОТП Банк» та ТОВ «Свеа Фінанс». [PERSON] умови вищезазначеного договору кредиту не виконував, кредитні кошти не повернув, у зв`язку із чим на дату подачі позову до суду його заборгованість за кредитним договором становить 26413,65 грн., з яких: 14000 грн. - заборгованість по тілу кредиту, 12413,65 грн. - заборгованість по відсотках і комісії. Вказану заборгованість позивач просить стягнути в судовому порядку. Ухвалою Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 03 червня 2025 року у даній справі відкрито провадження та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. В судове засідання позивач ТОВ «Свеа Фінанс», який належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, свого представника не направив, у позовній заяві наявне його клопотання про розгляд справи у відсутності представника. Відповідач [PERSON] , який повідомлений про час і місце розгляду справи у порядку, визначеному п.3 ч.8 ст.128 ЦПК України, в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, у визначений судом строк відзив на позов не подавав. Ухвалою Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 23 липня 2025 року постановлено провести по справі заочний розгляд. Оскільки сторони в судове засідання не з`явились, у відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши надані докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] 19 лютого 2019 року звернувся до АТ «ОТП Банк» та підписав заяву-анкету про надання банківських послуг АТ «ОТП Банк» №2022879868_CARD. У вказаній заяві, підписаній відповідачем [PERSON] власноручним підписом, сторонами було погоджено, що АТ «ОТП Банк» взяло на себе зобов`язання відкрити відповідачу картковий рахунок, надати йому картку, а також виконувати розрахункове обслуговування платіжних операцій, здійснених з використанням картки. В свою чергу [PERSON] зобов`язався сплачувати проценти за користування кредитом у розмірі 5% на місяць та у пільговий період -у розмірі 0,01% річних. 19 лютого 2019 року [PERSON] отримав в АТ «ОТП Банк» картку, емітовану на його ім`я № [NUMBER] , строк дії якої до 06/21, на яку було встановлено кредитний ліміт та зараховано грошові кошти в сумі 28447 грн., що також підтверджується копією платіжної квитанції від 19 лютого 2019 року. У період з 17 березня 2019 року по 20 квітня 2020 року [PERSON] вніс на погашення кредиту з урахуванням плати за обслуговування кредиту 29100 грн. Після цього з 16 березня 2021 року по 14 жовтня 2022 року [PERSON] активно користувався кредитною карткою, здійснював оплату товарів та послуг на загальну суму 60246,22 грн. та частково вносив кошти на погашення кредиту. Проте, починаючи з 20 жовтня 2022 року [PERSON] перестав виконувати свої зобов`язання щодо повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитом. За розрахунком АТ «ОТП Банк», доданим до позову, станом на 20 вересня 2024 року заборгованість [PERSON] за договором кредиту №2022879868_CARD від 19 лютого 2019 року становить 26413,65 грн., з яких: 14000 грн. - заборгованість по тілу кредиту, 12413,65 грн. - заборгованість по відсотках. 20 вересня 2024 року АТ «ОТП Банк» та ТОВ «Свеа Фінанс» уклали договір факторингу №01.02-24/24, за умовами якого АТ «ОТП Банк» відступило ТОВ «Свеа Фінанс» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «Свеа Фінанс» прийняло належні АТ «ОТП Банк» права вимоги до боржників, вказаних у Реєстрі боржників. Відповідно до Реєстру боржників №2 до договору факторингу №01.02-24/24 від 20 вересня 2024 року ТОВ «Свеа Фінанс» набуло права грошової вимоги до [PERSON] за кредитним договором №2022879868_CARD від 19 лютого 2019 року (порядковий номер у Реєстрі 9821). Таким чином, фінансова установа виконала свої зобов`язання за кредитним договором та надала відповідачу кредитні кошти згідно умов кредитного договору, однак [PERSON] свої зобов`язання за договором не виконує, кредитні кошти не повертає. Наведені обставини підтверджуються письмовими доказами, наявними в матеріалах справи. Статтею 11 ЦК України визначено, що договори та інші правочини є однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). За змістом статті 207 ЦК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 626 ЦК України). В силу частини першої 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно з частиною першою статті 638 ЦК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Із положень частини першої статті 634 ЦК України слідує, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Частиною першою статті 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). За змістом частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. В силу статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Як передбачено частиною першою статті 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Аналіз указаних норм права дає підстави для висновку, що цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів. За своїми правовими ознаками кредитний договір є консенсуальною, двосторонньою та відплатною угодою, при укладенні якої кредитодавець бере на себе зобов`язання надати кредит і набуває право вимоги на повернення грошових коштів і сплати процентів, а позичальник має право вимагати надання кредиту та несе зобов`язання щодо своєчасного його повернення та сплати процентів. Кредитний договір має бути укладений у письмовій формі та підписаний сторонами, в тому числі із застосуванням електронного підпису. Предметом виконання грошового зобов`язання за кредитним договором є певна грошова сума, що має бути сплачена боржником кредитору. Враховуючи презумпцію відплатності кредитного договору, позичальник зобов`язаний повернути кредит і сплатити проценти за користування грошовими коштами, якщо інше не встановлено договором. Зобов`язання за договором повинні виконуватися сторонами належним чином відповідно до його умов, а також вимог актів цивільного законодавства. Боржник визнається таким, що прострочив виконання зобов`язання за договором, якщо він не приступив до його виконання, тобто не виконує дій, які випливають із змісту зобов`язання, в строки, встановлені договором. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, у зв`язку з чим учасники справи мають довести належними та допустимими доказами обставини, на які вони посилаються, а суд зобов`язаний надати належну оцінку цим доказам. Досліджені докази вказують на те, що між АТ «ОТП Банк» та [PERSON] укладено договір про надання банківських послуг у формі договору приєднання, за умовами якого відповідач приєднався до встановленої банком стандартної форми Умов і правил обслуговування в АТ «ОТП Банк» у разі надання банківських послуг. Склавши заяву-анкету від 19 лютого 2019 року, сторони визначили, що ця анкета-заява є невід`ємною частиною договору про видачу та обслуговування міжнародних платіжних пластикових карток та Правил користування карткою, Інформаційного листка, Тарифів банку/Тарифного пакету приватного банківського обслуговування, які розміщені на офіційному сайті банку. При цьому сторони підписали заяву-анкету, в якій установлено розмір кредитного ліміту, порядок надання кредитних коштів і процентну ставку за користування кредитом. Таким чином, АТ «ОТП Банк» та [PERSON] у письмовій формі досягли згоди з усіх істотних умов кредитного договору та уклали цей договір. Зокрема, сторони погодили істотні умови кредитного договору, зокрема, в частині визначення порядку користування кредитними коштами та відсоткову ставку 5% на місяць. У подальшому за договором факторингу АТ «ОТП Банк» відступило право вимоги за договором кредиту ТОВ «Свеа Фінанс», а тому останнє набуло у встановленому законом порядку право грошової вимоги до відповідача за договором кредиту №2022879868_CARD від 19 лютого 2019 року. Отже, [PERSON] несе відповідальність за неналежне виконання зобов`язання за вищезазначеним договором кредиту перед новим кредитором ТОВ «Свеа Фінанс» у тому ж обсязі, що і перед первісним кредитором. Статтями 12, 81 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до правової позиції Верховного Суду (постанова від 14.07.2020 року в справі №367/4970/13-ц) заперечуючи розмір кредитної заборгованості, розрахований банком, процесуальним обов`язком боржника є надання до суду доказів, які б спростовували як факт надання кредиту у розмірі, визначеним кредитним договором, так і розмір боргу. Доказів, які б спростовували правильність наданого банком розрахунку заборгованості за кредитним договором, відповідачем не надано. Також відповідач не оспорював факт отримання картки АТ «ОТП Банк» № [NUMBER] та факт користування ним кредитними коштами банку впродовж 2019-2022 років. Вимоги процесуального закону покладають тягар доказування на сторони, що забезпечуватиме реалізацію принципу змагальності у судовому процесі. Реалізація такого принципу здійснюється через стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Застосування такого підходу оцінки доказів відповідає позиції Верховного Суду у справах №910/18036/17 від 02.10.2018 року, №917/1307/18 від 23.10.2019 року. Як вбачається зі змісту розрахунку заборгованості за договором від 19 лютого 2019 року, з 17 березня 2019 року [PERSON] вносив кошти на погашення отриманого кредиту в сумі 28447 грн. і станом на 10 квітня 2020 року наданий кредит погасив. Після цього з 16 березня 2021 року [PERSON] почав активно користуватись кредитними коштами АТ «ОТП Банк», які надавались йому у межах ліміту, здійснюючи оплати товарів/послуг, і з 20 березня 2021 року періодично вносив кошти на погашення кредиту. Зі змісту виписки по руху коштів по картці [PERSON] за період з 19 лютого 2019 року по 20 вересня 2024 року вбачається, що останній користувався кредитними коштами Банку, і станом на 20 вересня 2024 року його заборгованість по кредиту становила 26413,65 грн., з яких: заборгованість по тілу кредиту - 14000 грн., по відсотках - 12413,65 грн. У справі відсутні інші дані, які б давали достатні підстави для обґрунтованого сумніву щодо достовірності вказаного доказу і правильності нарахованої позивачем суми боргу за цим договором. Відтак, суд констатує доведеність факту користування кредитними коштами відповідачем та наявність у нього боргу за кредитом в сумі 26413,65 грн., а отже, наявність підстав для стягнення цього боргу з відповідача. Крім того, при подачі позову позивачем сплачено судовий збір в сумі 2422,40 грн., що підтверджується платіжною інструкцією №521 від 22 травня 2025 року. Оскільки позов задоволено у повному обсязі, тому понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2422,40 грн. підлягають стягненню на його користь з відповідача.

Outcome: approved