Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-27 00:00:00

20.02.2025 [PERSON] через свого представника адвоката Вдовцову А. Д. звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про зміну способу стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] з 01.10.2016 перебували у зареєстрованому шлюбі. Шлюб розірвано рішенням Немирівського районного суду Вінницької області від 15.08.2018. У сторін є неповнолітня донька [PERSON] , [INFO] , яка проживає разом зі своєю матір`ю позивачем у справі [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується Витягом з реєстру Вінницької територіальної громади №2025/000762296 від 20.01.2025 відносно [PERSON] та Витягом з реєстру Вінницької територіальної громади №2025/000763555 від 20.01.2025 відносно [PERSON] . Позивач 09.09.2022 змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] », в зв`язку з укладенням шлюбу. Рішенням Немирівського районного суду Вінницької області від 04.06.2018 у цивільній справі №140/913/18 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини та дружини, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дочки, [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1 000, 00 грн, щомісячно, але не менше чим 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 06.04.2018 і до досягнення дитиною повноліття. Разом з тим, розмір аліментів у 1 000, 00 грн, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, які наразі становлять 1 598, 00 грн. для дітей віком від 6 до 18 років (50 відсотків від прожиткового мінімуму для дітей віком від 6 до 18 років в розмірі 3 196 грн., встановленого Законом України «Про державний бюджет України на 2024 рік», є недостатнім на сьогодні для належного утримання та виховання дитини, для забезпечення її розвитку та навчання. Неповнолітня дитина сторін перебуває на повному матеріальному утриманні позивача. Кошти, які відповідач сплачує позивачеві, на утримання дитини не забезпечують належних потреб спільної дитини сторін. [PERSON] відвідує додаткові заняття з англійської мови, середня вартість яких на місяць складає 1 000, 00 грн, тобто, фактично, аліменти сплачені відповідачем на утримання дитини покривають лише витрати на заняття із англійської мови, а задоволення основних потреб дитини повністю лягає на плачі позивача. Позивач щомісячно несе витрати на оплату комунальних послуг, якими користується спільна дитина сторін, купує продукти харчування, побутову хімію, меблі, постільну білизну, одяг, взуття, книги, інші речі для задоволення потреб доньки, її всестороннього розвитку. У позивача наявна інформація про те, що наразі відповідач працевлаштований, є військовослужбовцем, має стабільний дохід, що свідчить про покращення матеріального стану відповідача, що дає йому можливість надавати належне матеріальне утримання своїй неповнолітній доньці, інших утриманцім окрім спільної дитини сторін не має. Крім того, наразі матеріальний стан відповідача значно покращився, так у Єдиному державному реєстрі Міністерства внутрішніх справ стосовно зареєстрованих транспортних засобів міститься інформація про наявність у [PERSON] декількох автомобілів. Отже, вище викладені обставини свідчать про те, що після ухвалення рішення про стягнення з відповідача аліментів у 2018 році змінився матеріальний стан відповідача, витрати на дитину збільшились, тоді як у порівнянні з 2018 роком, в якому було визначено суму аліментів, значно зросли ціни на одяг, взуття, продукти харчування, засоби гігієни, канцелярські приладдя та інші мінімальні засоби для існування. З огляду на вище викладене, позивач просить зміни способу стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини з твердої грошової суми 1 000, 00 грн на 1/4 частку від усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Вказаний розмір буде забезпечувати справедливий баланс щодо захисту прав неповнолітньої дитини та необхідність її матеріального забезпечення. Також просить стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 8 000, 00 грн на її користь та судовий збір в дохід держави. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.02.2025 головуючим суддею була визначена суддя Березовська О. А.; справа була передана судді 21.02.2024. Відповідь № 1167681 з Єдиного державного демографічного реєстру про реєстрацію місця проживання відповідача [PERSON] , [INFO] , одержана судом 04.03.2025. Ухвалою суду від 05.03.2025 вказана позовна заява була прийнята до розгляду, відкрите провадження та постановлено розгляд справи проводити в спрощеному позовному провадженні з викликом (повідомленням) сторін. 14.03.2025 на адресу суду від відповідача [PERSON] через систему «Електронний суд» надійшов відзив, в якому останній визнає позов частково, та вважає необхідним та достатнім для забезпечення потреб доньки аліменти у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Свої заперечення аргументуює тим, що він не погоджується з твердженнями позивачки про те, що його батьківська турбота закінчується на щомісячних 1 598, 00 грн. Спільне проживання з колишньою дружиною вони припинили фактично з 11.02.2016, після чого він переїхав до своїх батьків, які проживають в м. Тульчин, він жодним чином не припинив бачитись і спілкуватись з донькою. Окрім того, він систематично бере участь в матеріальному забезпеченні дитини, постійно надавав кошти як доньці, так і безпосередньо колишній дружині, в підтвердження своїх слів має банківські виписки. Забезпечував їх продуктами харчування, іншими необхідними речами, оплачував покупку речей та канцелярії перед навчальним роком. Дійсно з 18.11.2022 він проходить службу у Збройних Силах України. Вимога позивачки про стягнення з нього 2/3 всіх його доходів не відповідає вимогам чинного законодавства, суперечить ст. 70 Закону України "Про виконавче провадження", розмір аліментів є необгрунтовано великим, не враховує його реального матеріального стану та інші істотні обставини, що мають значення для вирішення справи. На думку відповідача, позивачка не надала належних та допустимих доказів, які б свідчили про його матеріальне становища та спроможність сплачувати аліменти у заявленому нею розмірі. Стосовно вимоги про витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 8 000, 00 грн, відповідач вважає її необґрунтованою оскільки, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. Стороні, яка намагається стягнути витрати на професійну правничу допомогу слід якомога детальніше описати надані послуги та надати суду максимально можливий обсяг доказів, що реально підтверджує заявлений розмір витрат на адвоката. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Відповідач просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог повністю, призначити сплату аліментів на утримання його дитини в розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. 19.03.2025 на адресу суду через систему «Електронний суд» надійшла відповідь на відзив від представника позивача адвоката Вдовцової А. Д., відповідно до якої, представник позивача звертає увагу суду, що відповідач [PERSON] зазначає, що бере систематичну участь в матеріальному забезпеченні дитини, що підтверджується банківські виписками та чеками, які відповідачем до відзиву не долучені. Відповідач зазначає про те, що позивач ставить вимогу про стягнення 2/3 частини всіх його доходів та обґрунтовує свою позицію посилаючись на ч.2 ст.70 Закону України «Про виконавче провадження». Однак, вказані обставини не відповідають дійсності, по-перше, позивачем пред`явлено вимоги про стягнення з відповідача на її користь на утримання дитини аліменти у розмірі 1/4 частки від заробітку (доходу відповідача), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (щомісячно), тобто мова не йде про 2/3 частки від заробітку (доходу) відповідача. По-друге, частина 2 статті 70 Закону України «Про виконавче провадження» регулює порядок та розмір стягнення коштів, який може бути утриманий із заробітної плати боржника за виконавчими документами за обставин виникнення заборгованості у разі стягнення аліментів та не регулює порядок зміни способу стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Відповідач зазначає про те, що позивач не надала належних та допустимих доказів, які б свідчили про його матеріальне становище та спроможність сплачувати аліменти у заявленому розмірі. Однак, представник позивача зазначає, що позивачем надано докази, які в тій чи іншій мірі свідчать про покращення матеріального становища відповідача після ухвалення рішення суду про стягнення з нього аліментів на користь позивача на утримання неповнолітньої дитини: інформація про наявність у власності відповідача декількох транспортних засобів, які зареєстровані за відповідачем у 2019, 2021, 2025 роках, тобто відповідач їх набув у власність після ухвалення 04.06.2018 Немирівським районним судом Вінницької області рішення суду про стягнення аліментів з відповідача. Також, варто уваги, що згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта №418617617 від 19.03.2025 вбачається, що у власності [PERSON] перебуває нерухоме майно набуте у власність відповідачем у 2020 та у 2022 роках, шляхом укладення договорів купівлі-продажу, що вкотре підтверджує покращення матеріального становища відповідача після ухвалення рішення суду про стягнення з нього аліментів на користь позивача на утримання неповнолітньої дитини. Крім того, докази, які були долучені відповідачем до відзиву на позовну заяву, безумовно свідчать про те, що відповідач на час розгляду справи судом є військовослужбовцем та отримує стабільний дохід. Щодо заперечень відповідача з приводу вимоги про стягнення витрат на правничу допомогу, представник позивача адвокат Вдовцова А. Д. зауважила, що позивач поніс витрати на професійну правничу допомогу адвоката у зв`язку із необхідністю захисту свого та дитини порушеного відповідачем права, що виникла в результаті неналежного матеріального утримання відповідачем спільної неповнолітньої дитини сторін, за умови, що матеріальний стан відповідача значно покращився з дня винесення Немирівським районним судом Вінницької області рішення у цивільній справі №140/913/18 від 04.06.2018 про стягнення з відповідача аліментів на користь позивача на утримання їхньої спільної неповнолітньої дитини. Єдиним способом захисту порушеного права позивача та спільної неповнолітньої дитини сторін, є звернення до суду одержувачем аліментів з позовом про зміну способу стягнення аліментів, що передбачає надання таких видів професійної правничої допомоги адвоката, як надання правової інформації, консультацій та роз`яснень з правових питань, складення процесуальних та інших документів правового характеру, представництво інтересів у суді під час здійснення судочинства, у відповідності до ст.19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність». Тому витрати на професійну правничу допомогу, понесені позивачем у розмірі 8 000, 00 грн є фактичними, неминучими, обґрунтованими та співмірними з обсягом наданих послуг та витраченим часом. Також, 19.03.2025 на адресу суду через систему «Електронний суд» надійшло клопотання від представника позивача адвоката Вдовцової А. Д. про приєднання до матеріалів справи додаткових доказів по справі, а саме копії рішення Немирівського районного суду Вінницької області від 04.06.2018 у цивільній справі №140/913/18 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини та дружини та інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта №418617617 від 19.03.2025, що підтверджує наявність у відповідача у власності нерухомого майна. В судовому засіданні представник позивача адвоката Вдовцова А. Д. підтримала позовні вимоги в повному обсязі, дала пояснення, аналогічні поясненням, викладеним в позовній заяві та у відповіді на відзив, а також підтримала клопотання про долучення та витребування доказів, а саме довідки про доходи відповідача з січня 2018, яке було подано разом з позовною заявою. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнав частково, погоджується на збільшення розміру аліментів в певній грошовій сумі, а в частці від доходів - заперечує, надав пояснення, аналогічні поясненням, викладеним в відзиві на позовну заяву. Крім того, звертала увагу суду, що інформація про наявність у його власності декількох автомобілів не відповідає дійсності, оскільки справді у його власності перебувало три автомобіля, однак на теперішній час в наявності один, автомобіль марки «Mercedes-Benz» продано по дорученню, автомобіль марки «Subaru» згорів, а на автомобілі марки «Volkswagen Golf» він їздить, використовуючи його за службовою необхідністю, зняти з реєстрації автомобілі, яких уже у нього немає він не мав змоги за браком часу, оскільки є військовослужбовцем. Перебуваючи на посаді заступника командира батальйону значну частину доходів витрачає на матеріально-технічне, продовольче забезпечення підлеглих, на ремонт техніки, яка вийшла зі строю; 30 - 40 % власних коштів (доходів) витрачається ним на ці потреби. З приводу нерухомого майна зазначив, що у власності є земельна ділянка, на якій розташований старий будинок, це майно набуте на підставі договору купівлі-продажу, за кошти батьків. Інших дітей та утриманців не має. Заперечує щодо витрат на правничу допомогу, зазначивши, що оскільки позивачка мала можливість їх оплатити, значить у неї є відповідні кошти. З приводу клопотання про долучення та витребування додаткових доказів, заявленого представником позивача, а саме довідки про його доходи, заперечує, оскільки з 2018 по грудень 2022 був безробітним, одержував відповідну допомогу та самостійно надав довідку про доходи з часу початку проходження військової служби. Ухвалою суду, постановленою в судовому засіданні, задоволено клопотання представника позивача про долучення та витребування доказів в повному обсязі. Судом згенеровано відповідь №1302293 від 17.04.2025 з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про джерела та суми доходів, отриманих від податкових агентів, та/або про суми доходів, отриманих самозайнятими особами, а також суму річного доходу, задекларованого фізичною особою в податковій декларації про майновий стан і доходи [PERSON] за період з 1 кварталу 2018 по 1 квартал 2025. Суд, вислухавши представника позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши письмові докази, надані сторонами, в їх сукупності, враховуючи відзив відповідача, відповідь на відзив представника позивача, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі з таких підстав. Судом встановлено, що між сторонами виникли сімейні зобов`язальні правовідносини щодо обов`язку матері, батька утримувати дитину та його виконання, які регулюються нормами Сімейного кодексу України (надалі - СК України), а також встановлено такі фактичні обставини. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Немирівського районного суду Вінницької області від 15.08.2018 (а. с. 12, 13). Від шлюбу сторони мають малолітню дитину [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження дитини (а.с.14). Рішенням Немирівського районного суду Вінницької області від 04.06.2018 стягнуто з [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] аліменти на утримання дочки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1 000, 00 грн, щомісячно, але не менше чим 50 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 06.04.2018, і до досягнення дитиною повноліття. (а. с. 74-75). Зміна прізвище позивача з [PERSON] на [PERSON] підтверджується свідоцтвом про шлюб (а. с. 16). Відповідно до витягів з Реєстру територіальної громади [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , разом з дитиною [PERSON] (а. с. 10, 15). Відповідно до Витягів з Єдиного державного реєстру МВС стосовно зареєстрованих транспортних засобів станом на 24.01.2025 за [PERSON] зареєстровані такі транспортні засоби: «Mercedes-Benz», 1999 року випуску, дата останньої реєстрації 09.07.2019 (а. с. 25), «Volkswagen Golf», 2006 року випуску, дата останньої реєстрації 19.02.2021 (а. с. 26), «Subaru» 2003 року випуску, дата останньої реєстрації 23.03.2024 (а.с.27). Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 19.03.2025 [PERSON] на праві спільної часткової власності належить 1/ 3 частка квартири, загальною площею 87 кв. м. в м. Тульчин, Вінницька область; на праві власності належить житловий будинок загальною площею 93, 5 кв. м. в [ADDRESS] ; на праві власності належить земельна ділянка площею 0, 25 га для ведення особистого селянського господарства, яка розташована в Вінницькій області, Тульчинському районі, Кинашівська с/р; на праві власності належить земельна ділянка площею 0, 0796 га для ведення особистого селянського господарства, яка розташована в м. Тульчин, Вінницька область; на праві власності належить земельна ділянка площею 0,1 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована в м. Тульчин, Вінницька область. Нерухомість набута в 2016, 2020, 2022 роках (а.с.76-77). Відповідно до витягу з наказу командира військової частини [NUMBER] (по стройовій частині) від 16.07.2024 №392, [PERSON] призначено заступником командира військової частини з тилу - начальником тилу військової частини [NUMBER] військової частини [NUMBER] з 16.07.2024 (а. с. 59). Відповідно до довідки про доходи, виданої [PERSON] , який працює у в/ч [NUMBER] на посаді заступника командира батальйону з тилу начальник тилу, за період з грудня 2022 року по лютий 2025 року, дохід становив 1 681 094, 70 грн (а. с. 87). Відповідно до довідки військової частини від 07.03.2025 вих. №899 [PERSON] перебуває на військовій службі в військовій частині [NUMBER] з 08.12.2023 по теперішній час (а. с. 88). Крім того, судом встановлено розмір отриманих доходів та утриманих податків [PERSON] за період з 1 кварталу 2018 по 1 квартал 2025 року з відповіді №1302293 від 17.04.2025 з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про джерела та суми доходів, отриманих від податкових агентів, та/або про суми доходів, отриманих самозайнятими особами, а також суму річного доходу, задекларованого фізичною особою в податковій декларації про майновий стан і доходи. З відповіді вбачається, що в 2, 3, 4 кварталі 2018 року та в 1 кварталі 2019 року відповідач одержував соціальну матеріальну допомогу у Вінницькому обласному центрі зайнятості. В 2019 році тричі здійснив продаж рухомого майна на загальну суму 203 882, 93 грн. З грудня 2022 року по лютий 2025 року одержував виплати військовослужбовцям в Військовій академії (м. Одеса) та в/ч [NUMBER] (а. с. 97-98). Судом також досліджені, надані позивачем платіжні інструкції від 04.10.2024 на суму 1\~000, 00 грн, від 29.10.2024 на суму 1\~400, 00 грн, від 22.11.2024 на суму 800, 00 грн, від 11.01.2025 на суму 750, 00 грн, якими підтверджуються витрати позивача на надання освітніх послуг [INFO] ФОП [PERSON] (а. с. 21-24). Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч. 1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Отже, суд дослідивши надані позивачем та відповідачем письмові докази встановив, що дитина проживає з позивачем. За рішенням Немирівського районного суду Вінницької області від 04.06.2018 з відповідача на користь позивача стягуються аліменти у твердій грошовій сумі 1 000, 00 грн, при цьому, наразі, 50 % прожиткового мінімуму для дитини у віці від 6 до 18 років на 2025 рік становить 1\~599, 00 грн. Отже, розмір стягнутих за рішенням суду аліментів менший ніж мінімальний гарантований розмір аліментів, що є недостатнім для утримання малолітньої доньки сторін. \~У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, яку ратифіковано\~постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27.02.1991, визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до частин першої-другої статті 27 вказаної Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. У постанові Верховного Суду України від 05.02.2014 у справі № 6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. СК України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження. Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки стаття 192 СК України, але й вище зазначені норми, присвячені обов`язку батьків утримувати своїх дітей та норми, які визначають обставини, що враховуються судом при визначенні розміру аліментів. Суд встановив, що відповідач є працездатною, фізично здоровою особою, що здатна забезпечувати належний рівень утримання, як себе, так і малолітньої дитини; на час розгляду справи судом перебуває на військовій службі, одержує стабільний щомісячний дохід. Крім того, відповідач володіє рухомим та нерухомим майном, яке набув після стягнення аліментів на утримання дитини судом, що свідчить про покращення його матеріального становища. Враховуючи часткове визнання позову відповідачем, гарантований мінімальний розмір аліментів станом на час розгляду справи судом, право дитини на одержання утримання, що забезпечує її необхідний та гармонійний розвиток, встановлене судом суттєве покращення матеріального стану відповідача та наявність у нього стабільного щомісячного доходу, суд доходить висновку про наявність підстав для зміни способу стягнення аліментів з твердої грошової суми 1\~000, 00 грн на 1/4 частку від заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня набрання цим рішенням суду законної сили і до досягнення дитиною повноліття. Суд відхиляє заперечення відповідача, що два придбані ним після стягнення аліментів в твердій грошовій сумі автомобілі знищені, у зв`язку з їх недоведеністю. Щодо витрат відповідача на матеріально-технічне забезпечення підлеглих у військовій частині, суд вказує, що чинним законодавством не передбачений як обов`язковий такий вид витрат, а отже ці витрати не можуть бути враховані судом при визначенні розміру аліментів на утримання малолітньої дитини сторін. Також відповідачем не надано суду доказів, що підтверджують такі витрати. Щодо витрат позивача на правову допомогу суд зазначає таке. Відповідно до ч.1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. П. 1 ч. 3 ст.133 ЦПК України передбачено, що до витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до частини 1, 6 ст. 137 ЦК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України). На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу позивачем наданий договір про надання професійної правничої допомоги від 24.01.2025 (а. с. 28), квитанція №5 від 18.02.2025 за договором від 24.01.2025 на суму 8\~000, 00 грн (а. с. 28 а), Акт наданих послуг від 28.02.2025 (а. с. 29). З договору вбачається, що адвокат Вдовцова А. Д. прийняла на себе доручення від клієнта [PERSON] надавати оплатну юридичну допомогу, серед іншого, в сімейних справах. Актом наданих послуг сторони договору підтверджують, що адвокат надав такі види послуг: надання консультації, ознайомлення з документами - 2 години (вартість однієї години 1\~500, 00 грн), загальна сума 3\~000, 00 грн; підготовка документів, витребування копій рішення, складання позовної заяви до [PERSON] про зміну способу стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини 3, 5 години (вартість однієї години чи одного процесуального документа 1\~500, 00 грн), загальна сума 5\~000, 00 грн. Загальна вартість послуг складає 8\~000, 00 грн. Суд встановив, що заявлені витрати на правову допомогу пов`язані з розглядом цієї справи та підтверджуються наданими доказами. При визначенні пропорційності витрат суд бере до уваги обсяг і складність правових питань, що потребували правничої допомоги, а також час витрачений адвокатом на виконання зобов`язання за договором з надання правничої допомоги (5, 5 годин). З огляду на це суд дійшов висновку, що предметом позову є збільшення розміру аліментів шляхом зміни способу їх стягнення, які стягуються на утримання малолітньої дитини, справа є малозначною в силу вимог закону та не є складною, не містила виняткових правових питань або значного обсягу доказів; спір є звичайним сімейним спором без факторів, які могли б вплинути на репутацію сторін або викликати публічний інтерес; справа не потребувала значного обсягу процесуальних дій; в цій категорії спірних правовідносин, наявна усталена судова практика; обсяг досліджених доказів є невеликим. У цій справі адвокат надав позивачу послуги, зокрема, пов`язані з наданням юридичної консультації, зі складанням позовної заяви, клопотань про витребування та долучення письмових доказів, представництвом інтересів клієнта в суді. Суд вважає, що з урахуванням складності справи, наявності усталеної судової практики, з урахуванням того, що дії адвоката не вимагали значного обсягу юридичної роботи, не потребували вивчення великого обсягу фактичних даних, обсяг і складність складених процесуальних документів не є занадто значними, заявлена до відшкодування сума 8 000, 00 грн має бути зменшена. Враховуючи складність справи та виконані роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 6 000, 00 грн витрат на правничу допомогу. Саме такий розмір витрат, на переконання суду, є об`єктивним, розумним та відповідним складності справи та виконаній адвокатом роботі. Суд відхиляє заперечення відповідача, в яких він вказує, що суд має відмовити у відшкодуванні витрат на правничу допомогу позивача, посилаючись на її спроможність нести такі витрати. Крім вище зазначених норм ЦПК України, які регулюють відносини щодо розподілу судових витрат, суд враховує положення ч. 1 ст. 58, ч. 1 ст. 60 СК України, якими передбачено, що сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника. Представником у суді може бути адвокат або законний представник. А також положення ч. 8 ст. 141 ЦПК України, якою передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Отже, позивач має право користуватися професійною правничою допомогою адвоката в суді та має право на розподіл витрат, понесених ним на таку допомогу у разі задоволення позову, надавши суду докази, що підтверджують понесені ним витрати. Оскільки позивач звільнена від сплати судового збору на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір", з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовій збір в сумі 1 211, 20 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved