Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-28 00:00:00

12 січня 2024 року адвокат Бибик Володимир Анатолійович звернувся до суду із позовною заявою в інтересах [PERSON] , в якому прохав суд, виділити в окремий об`єкт нерухомого майна, окрему садибу та визнати право власності за [PERSON] на частину житлового будинку літ. А-1 загальною площею 56,8 кв.м. у складі приміщень: кухня №1-2 пл.11,3 кв.м., кімната №1-3 площею 8,7 кв.м., кімната №1-4 пл.14,9 кв.м., кімната №1-5 пл. 8,3 кв.м., сіни №1-6 пл.5,3 кв. м., санвузол №1-7 пл.2-7 кв.м., сіни №1-8 пл.5,6 кв.м. Господарські споруди літня кухня літ. «Г», сарай літ. «г1», огорожа №3, гараж літ. «Е», сарай літ. «З», навіс літ. «З1», вбиральня літ. «Н», навіс літ. «г2», літній душ літ. «Н1», ворота огорожі №4, ворота огорожі № 5 по [ADDRESS] . Визначити порядок користування земельною ділянкою пл.. 701 кв.м. по [ADDRESS] , виділивши в користування [PERSON] земельну ділянку пл.. 346 кв.м. (додаток № 3до висновку №86 від 14.11. 2023р. зафарбовано в зелений колір). В користування [PERSON] та [PERSON] залишити ділянку пл.. 355 кв.м. (додаток № 3 до висновку №86 від 14.11.2023р. зафарбовано в жовтий колір). В обгрунтування позовних вимог зазначив, що згідно Свідоцтва про право власності на нерухоме майно виданого виконавчим комітетом Полтавської міської ради від 24.12.2012р. [PERSON] є власником 3/10 частин житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами по [ADDRESS] . Іншими співвласниками є відповідачі по справі [PERSON] 7/20 частин та [PERSON] 7/20 частин. Відповідачі по справі набули право власності на вказане нерухоме майно згідно рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 16.03.2021р. Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно державна реєстрація права власності за всіма власниками проведена в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Згідно Договору про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві особистої власності із кількістю кімнат від однієї до п`яти» від 03.04.1956р. та на підставі рішення виконкому Октябрської районної ради депутатів трудящих № 51 від 07.02.1956р. за вказаним будинком виділена земельна ділянка. На даний час позивач має намір оформити право на земельну ділянку за вказаною адресою, але згідно Земельного кодексу України це можливо зробити виключно за згодою всіх власників у спільну сумісну власність. Оскільки інші співвласники взагалі ніяким чином не реагують на її пропозицію, тому вважає, що має намір виділити належну частку домоволодіння в окремий об`єкт нерухомого майна, припинивши на нього право спільної власності. Таким чином вважає, що у зв`язку з виділом належної частини житлового будинку з надвірними будівлями в окремий об`єкт нерухомого майна із земельною ділянкою матиме змогу самостійно її приватизувати та бути самостійними у прийнятті рішень щодо майна. У зв`язку з відсутністю можливості укладення договору про виділ в натурі частки в нерухомому майні, позивачка змушена звернутись до суду. До позовної заяви додано висновок № 88 від 14 листопада 2023 року експерта [PERSON] , виготовлений за заявою [PERSON] . Ухвалою судді Октябрського районного суду міста Полтави від 17.01.2024 року відкрито провадження за правилами загального провадження. Відповідачка [PERSON] , користуючись правом на подання зустрічного позову, 08.02.2024 року подала до суду зустрічний позов, в якому прохала Виділити в окремий об`єкт нерухомого майна 7/20 часток житлового будинку літ. А-1 у складі приміщень: зал №3-1 площею 27,2 м?, вбиральня №3-2 площею 3,9 м?, кабінет №3-3 площею 3,8 м?, за адресою: [ADDRESS] , та визнати право власності на вказаний об`єкт нерухомості за [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ). Визначити порядок користування земельною ділянкою пл. 701 кв.м. по [ADDRESS] виділивши в користування [PERSON] земельну ділянку пл. 55 м? (додаток № 3 до висновку №95 від 14.11.2023р. зафарбовано у синій колір); в користуванні [PERSON] залишити ділянку пл. 300 м? (додаток № 3 до висновку №95 від 14.11.2023р. зафарбовано у червоний колір). До зустрічної позовної заяви додано висновок № 95 від 14 листопада 2023 року експерта [PERSON] , виготовлений за заявою [PERSON] . Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 24 лютого 2025 року зустрічну позовну заяву прийнято до спільного розгляді та об`єднано в одне провадження. Закрито підготовче судове засідання та призначено до розгляду. Сторони та їх представники надали до суду заяви про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги підтримали, прохали задовільнити. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. Судом встановлено, що домоволодіння по [ADDRESS] належить на праві спільної часткової власності трьом особам: [PERSON] (3/10, що дорівнює 6/20), [PERSON] (7/20) та [PERSON] (7/20). Разом усі частки складають 1 (20/20). З матеріалів справи вбачається, що між співвласниками відсутній спір щодо поділу чи порядку користування майном обидві позивачки фактично погоджуються на виділ своїх часток у натурі і не заперечують одна одній. Згідно Свідоцтва про право власності на нерухоме майно виданого виконавчим комітетом Полтавської міської ради від 24.12.2012р. [PERSON] є власником 3/10 частин житлового будинку А-1 з надвірними будівлями і спорудами по [ADDRESS] , загальною площею 145,8 кв.м., житловою 65,1 кв.м. Позивачка [PERSON] володіє 3/10 частки у спільній частковій власності (що становить 43,74 кв.м. загальної площі від 145,8 кв.м., підтверджено Свідоцтвом про право власності від 24.12.2012. Площа, яку прохає виділити позивачка [PERSON] в окрему садибу, 56,8 кв.м., яка перевищує її ідеальну частку, а доказів надання компенсації іншим співвласникам не подано. Експертні висновоки № 88 від 14.11.2023 року та № 95 від 14.11.2023 року [PERSON] не приймається судом, оскільки: -не зазначено чітких вихідних даних, з яких виходив експерт при розрахунках; -визначені ним площі суперечать ідеальним часткам співвласників та даним свідоцтва; -висновок не пояснює підстав збільшення площі виділу як житлового будинку, так і земельної ділянки. Відповідно до ст. 356, 364 Цивільного кодексу України, виділ частки у натурі можливий лише за умови збереження пропорційності часток, технічної можливості та за відсутності порушення прав інших співвласників. Ці умови позивачкою не доведені. У позовних вимогах заявлено прохання про визначення порядку користування земельною ділянкою площею 701 кв.м., тоді як відповідно Договору про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві особистої власності із кількістю кімнат від однієї до п`яти» від 03.04.1956р. та на підставі рішення виконкому Октябрської районної ради депутатів трудящих № 51 від 07.02.1956р. за вказаним будинком виділена земельна ділянка, площею земельної складає 600 кв.м. Позивачі не надала доказів, які підтверджують зміну площі земельної ділянки. Відтак, заявлені вимоги про визначення порядку користування земельною ділянкою у площі 701 кв.м. не ґрунтується на належних та допустимих доказах, що є підставою для відмови в позові в цій частині також. У матеріалах справи відсутні будь-які документи чи докази, що підтверджують наявність між сторонами реального спору або конфлікту щодо виділу часток житлового будинку та користування земельною ділянкою. Сторони фактично згодні на виділ, що підтверджується поданням зустрічного позову із аналогічними вимогами. За відсутності доказів спору суд не може розглядати справу по суті як спосіб оформлення домовленості. Відповідно до ст. 3, 4, 5 ЦПК України суд здійснює захист порушених або оспорюваних прав, свобод та інтересів. Якщо між сторонами відсутній спір, суд не може підміняти собою нотаріальну процедуру оформлення поділу. Стаття 364 ЦК України передбачає можливість виділу частки із спільної власності, але це здійснюється за згодою всіх співвласників шляхом нотаріально посвідченого договору або, за відсутності згоди, за рішенням суду. Оскільки згоди про виділ немає лише формально, а фактичного спору між сторонами не виникло, підстав для судового втручання немає. Крім того, матеріали справи не містять жодних доказів, що хтось із співвласників порушував або заперечував права іншого, чи що існує реальний конфлікт щодо користування майном чи земельною ділянкою. Всі сторони фактично згодні на виділ та користування своїми частками і не заявляли взаємних претензій або заперечень. Суд також враховує, що у справі відсутні вимоги щодо виділу частки третього співвласника [PERSON] (7/20). Виділ у натурі лише двох часток без визначення правового режиму решти будинку та земельної ділянки призведе до юридичної невизначеності та неможливості державної реєстрації нових об`єктів. Поняття спільної часткової власності викладено в ч. 1 ст.\~356\~ЦК України як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Отже, право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле. Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно у цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними відсотками від цілого чи у дробному виразі. Відповідно до ст.\~358\~ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Відповідно до ч. 1 ст.\~364\~ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки з майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (ч. 2 ст. 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Таким чином, у разі виділу співвласник отримує свою частку у майні в натурі і вибуває зі складу учасників спільної власності. За всіма іншими співвласниками спільна власність при виділі частки зберігається. Виходячи з аналізу змісту норм ст. ст. 183, 358, 364, 379, 380, 382\~ЦК України вбачається, що виділ часток жилого будинку, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру) або у разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності. Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників з урахуванням конкретних обставин поділ (виділ) може бути проведений зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась. Відтак визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування будинком, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників. Суд також відзначає, що позивачем не надано доказів про можливість поділу будинку між трьома співвласниками. Вказане позбавляє суд дійти обґрунтованого висновку про наявність підстав для виділу майна позивача та задоволення позову в цій частині. Щодо вимог про визначення порядку користування земельною ділянкою, то вони є похідними від вимог про виділ в натурі частки домоволодіння, а тому суд відмовляє в їх задоволенні. Суд також враховує, що у справі відсутні вимоги щодо виділу частки третього співвласника [PERSON] (7/20). Виділ у натурі лише двох часток без визначення правового режиму решти будинку та земельної ділянки призведе до юридичної невизначеності та неможливості державної реєстрації нових об`єктів. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку що в задоволенні як первісної позовної заяви так і зустрічної позовної заяви, необхідно відмовити в повному обсязі. Порядок розподілу судових витрат між сторонами визначено нормами ст. 141 ЦПК України. Частиною 1 ст.\~141\~ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку з відмовою в задоволенні позовних вимог понесені позивачами судові витрати не підлягають відшкодуванню. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed