Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-17 00:00:00

Адвокат Пітух Василь Іванович в інтересах [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст капітал», Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Лінеура Україна» про визнання недійсним договору факторингу В обґрунтування заявлених вимог зазначив, що в провадженні Індустріального районного суду м. Дніпропетровська перебуває цивільна справа № 202/904/25 за позовом ТОВ «ФК «Фінтраст капітал» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. 13.09.2023 між ТОВ «ФК «Лінеура Україна» та [PERSON] укладено договір № 3975940 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «Лінеура Україна» надало кредит у розмірі 20200 грн. Враховуючи невиконання [PERSON] своїх боргових зобов`язань перед первісним кредитором, 25.10.2024 ТОВ «Лінеура Україна» на підставі договору факторингу №25/10/2024 за плату відступило, а ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» набуло право грошової вимоги до [PERSON] . Відповідно до п. 1.3. договору факторингу № 25/10/2024 від 25.10.2024 ТОВ «Лінеура Україна» зобов`язується протягом 10 (десяти) робочих днів з дати відступлення права вимоги за договором про споживчий кредит Фактору, повідомити Боржників про відступлення права вимоги та про передачу їх персональних даних Фактору, надати інформацію передбачену чинним законодавством про Фактора, шляхом повідомлення в особистому кабінеті Боржника, та/або відправлення текстового повідомлення (sms - повідомлення) на зазначену в анкеті Боржника електронну адресу та/або телефонний номер. Разом з тим, відсутність згоди боржника на заміну кредитора у зобов`язанні, якщо обов`язковість такої згоди передбачено договором або законом, є підставою для визнання недійсним на підставі ч. 1 ст. 203 ЦК України договору про відступлення права вимоги, оскільки у такому випадку договір про відступлення права вимоги суперечить приписам ч. 1 ст. 516 ЦК України. Згідно довідки від 02.10.2017 №19 [PERSON] взятий на облік як внутрішньо переміщена особа за фактичним місцем проживання: [ADDRESS] . Законодавча заборона на укладення договорів відступлення (купівлю-продаж, факторингу) встановлена Законом України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб». Зокрема ч 4 ст. 9-2 зазначеного Закону передбачено, що відступлення (продаж, передання) права вимоги за кредитним договором та/або договором позики, позичальником за яким є внутрішньо переміщена особа, визначена частиною першою цієї статті, без згоди боржника забороняється. Таким чином, в силу дії Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» укладений договір факторингу на користь ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» є недійсними в силу закону, оскільки такі укладалися без згоди [PERSON] . Просив визнати недійсними договір факторингу №25/10/2024 від 25.10.2024, укладений між відповідачами та стягнути правничу допомогу в розмірі 15 000грн. 09.04.2025 відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. 24.04.2025 представник відповідача ТОВ «Лінеура Україна» подав відзив на позовну заяву, в якому заперечував проти задоволення позовних вимог. Зазначив, що посилання позивача про заборону відступлення прав вимог на підставі ч. 4 ст. 9-2 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» є безпідставними та не обґрунтованими. Як вбачається з довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 02.10.2017 №19 позивач отримав статус внутрішньо переміщеної особи у 2017 році. Відповідно до ч. 6 ст. 9-2 зазначеного Закону положення частин першої - п`ятої цієї статті поширюються виключно на кредитні договори та договори позики, укладені до дати початку тимчасової окупації з позичальниками, які після зазначеної дати залишили або покинули своє місце проживання на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України або до 14 квітня 2014 року з позичальниками, які після зазначеної дати залишили або покинули своє місце проживання на території проведення антитерористичної операції та/або в районі здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях. За таких обставин, посилання на положення ч. 4 ст. 9-2 зазначеного Закону є безпідставними, оскільки договір позики був укладений 13.09.2023, тобто після того як особа вже була ВПО та з 2017 року проживала в м. Тячів Закарпатської області. Позивачем також була надана відповідна згода викладена в п. 5.1.3 договору, а додаткова згода відповідно до ч.4 ст. 9-2 Закону не вимагається в силу ч.6 ст. 9-2 Закону. Заявлений позивачем розмір витрат на професійну правничу допомогу є значно завищеним. 12.05.2025 представник відповідача ТОФ «ФК «Фінтраст Капітал» подала відзив на позовну заяву, в якому заперечувала проти задоволення позовних вимог. Просила стягнути з [PERSON] на користь ТОФ «ФК «Фінтраст Капітал» витрати на правову допомогу у розмірі 8 000 грн. 13.05.2025 представник позивача подав до суду відповідь на відзив, в якій підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити. Зазначив, що відступлення (продаж, передання) права вимоги за кредитним договором та/або договором позики, позичальником за яким є внутрішньо переміщена особа, визначена частиною першою цієї статті, без згоди боржника забороняється. Дослідивши письмові докази по справі, суд встановив наступне. 02.10.2017 [PERSON] був взятий на облік як внутрішньо переміщена особа, фактичне місце проживання: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 02.10.2017 №19. 13.09.2023 між ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] укладено договір про надання споживчого кредиту №3975940, на підставі якого позивач надав відповідачу кредит у розмірі 20200 грн. Відповідно до п 5.1.3 вищезазначеного договору товариства має право укладати договори щодо відступлення права вимоги за договором або договором факторингу з будь-якою третьою особою без окремої згоди клієнта, але з обов`язковим повідомленням клієнта про таке відступлення протягом 10 робочих днів з дати такого відступлення. 25.10.2024 між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «Фінтраст Україна» був укладений договір факторингу №25/10/2024, відповідно до якого фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб - боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту. Перелік боржників, підстави виникнення права грошової вимоги до боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені в реєстрі боржників, який формується згідно додатку № 1 є невід`ємною частиною договору. Згідно з витягом з реєстру боржників до договору факторингу №25/10/2024 від 25.10.2024 ТОВ «Фінтраст Україна» набуло право вимоги до [PERSON] за кредитним договором №3975940, заборгованість за основною сумою кредиту - 20199,94 грн. та заборгованість за відсотками - 76758,10 грн., що загалом становить 96958,04 грн. Відповідно до листа ТОВ «Лінеура Україна» від 28.10.2024 щодо повідомлення боржників про відступлення права вимоги за кредитними договорами в особистих кабінетах усіх боржників, права вимоги за кредитними договорами яких передані новому кредитору відповідно до договору факторингу та реєстру боржників від 25.10.2024 розміщена інформація про те, що відбулося відступлення права вимоги за кредитним договором та передача персональних даних до ТОВ «ФК «Фінтраст Україна», також 28.10.2024 на номер [NUMBER], кредитний договір №3975940, було направлено sms-повідомлення про відступлення права вимоги за кредитним договором №3975940 та передача персональних даних. Згідно зі статтею 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх умов договору (частина перша статті 638 ЦК України). Згідно з частиною першою статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Зазначені положення узгоджуються з нормами частини першої статті 203 частини першої статті 215 ЦК України, відповідно до яких підставою недійсності правочинів є суперечність їх актам цивільного законодавства. Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. За змістом статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Згідно частини першої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Відповідно до частини першої статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). За змістом статті 1079 ЦК України сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). У частині першій статті 516 ЦК України зазначено, що заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. За загальним правилом наявність згоди боржника на заміну кредитора в зобов`язанні не вимагається, якщо інше не встановлено договором або законом. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша статті 514 ЦК України). Відступлення права вимоги за своєю суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором. Згідно зі статтею 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру. Відповідно до ст. 4 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 цього Закону. Відповідно до ч. 4, 6 ст. 9-2 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» відступлення (продаж, передання) права вимоги за кредитним договором та/або договором позики, позичальником за яким є внутрішньо переміщена особа, визначена частиною першою цієї статті, без згоди боржника забороняється. Дія абзацу першого цієї частини не поширюється на кредиторів, віднесених до категорії неплатоспроможних, а також на банки, щодо яких здійснюються процедури виведення з ринку відповідно до Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб". Положення частин першої - п`ятої цієї статті поширюються виключно на кредитні договори та договори позики, укладені: до дати початку тимчасової окупації з позичальниками, які після зазначеної дати залишили або покинули своє місце проживання на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України; до 14 квітня 2014 року з позичальниками, які після зазначеної дати залишили або покинули своє місце проживання на території проведення антитерористичної операції та/або в районі здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях. Судом встановлено, що 02.10.2017 [PERSON] був взятий на облік як внутрішньо переміщена особа. 13.09.2023 між ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] укладено договір про надання споживчого кредиту №3975940, на підставі якого позивач надав відповідачу кредит у гривні, а відповідач зобов`язалася одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки передбачені договором. 25.10.2024 між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «Фінтраст Україна» був укладений договір факторингу №25/10/2024, відповідно до якого ТОВ «Фінтраст Україна» набуло право вимоги до [PERSON] за кредитним договором №3975940. В обґрунтування своїх доводів позивач зазначає, що укладений між відповідачами договір факторингу №25/10/2024 25.10.2024 » є недійсними в силу закону, оскільки такий укладався без згоди [PERSON] , що є прямим порушенням ч. 4 ст. 9-2 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб». Разом з тим, положення ч. 4 ст. 9-2 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» поширюються виключно на кредитні договори та договори позики, укладені до дати початку тимчасової окупації з позичальниками, які після зазначеної дати залишили або покинули своє місце проживання на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України або до 14 квітня 2014 року з позичальниками, які після зазначеної дати залишили або покинули своє місце проживання на території проведення антитерористичної операції та/або в районі здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях. Однак, як вже було зазначено, кредитний договір між ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] був укладений 13.09.2023, в той час, як до укладення дати кредитного договору, а саме 02.10.2017, [PERSON] вже був взятий на облік як внутрішньо переміщена особа. Тобто, на позивача не поширюються положення ч. 4 ст. 9-2 між Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», оскільки договір позики був укладений після того позивач був взятий на облік як внутрішньо переміщена особа. Також суд звертає увагу, що позивач погодив умови кредитного договору, а саме п. 5.1.3, відповідно до якого товариства має право укладати договори щодо відступлення права вимоги за договором або договором факторингу з будь-якою третьою особою без окремої згоди клієнта, але з обов`язковим повідомленням клієнта про таке відступлення протягом 10 робочих днів з дати такого відступлення. Судом встановлено, що ТОВ «Лінеура Україна» в особистих кабінетах усіх боржників, зокрема й позивача, розмістило інформацію відступлення прав вимоги за кредитними договорами та передачу персональних даних до ТОВ «ФК «Фінтраст Україна», також 28.10.2024 на номер [NUMBER] було направлено sms-повідомлення про відступлення права вимоги за кредитним договором та передача персональних даних. Відповідно до Розділу 10 кредитного договору №3975940 від 13.09.2023 у контактних даних [PERSON] зазначений номер мобільного телефону: [NUMBER] , тобто контактний номер на який було направлено вищезазначене sms-повідомлення. Позивач проти цього не заперечував та доказів протилежного суду не надав. Таким чином, доводи позивача щодо недійсності договору факторингу №25/10/2024 25.10.2024, укладеного між відповідачами, не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи, а тому суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Згідно зі ст. 141 ЦПК України судові витрати позивачу не відшкодовуються, оскільки в задоволенні позовних вимог відмовлено. При цьому з позивача на користь відповідача ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» підлягають стягненню судові витрати на правничу (правову) допомогу у розмірі 8000 грн.

Outcome: approved