Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-21 00:00:00

16 червня 2025 року [PERSON] звернулася до суду із позовною заявою, в якій просила стягувати із відповідача [PERSON] аліменти на утримання повнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , яка продовжує навчання. В обґрунтування заявлених вимог позивачка зазначила, що 10 лютого 2007 року між нею та відповідачем [PERSON] укладений шлюб, під час якого у них народилися діти - донька [PERSON] , [INFO] , а також син - [PERSON] , [INFO] . Крім того, як вказала позивачка, після розірвання в 2010 році Коломацьким районним судом Харківської області шлюбу їх спільні із відповідачем діти залишилися проживати разом із нею і постійно перебувають на її повному утриманні. Водночас, позивачка зазначила, що на утримання сина [PERSON] на її користь із відповідача стягуються аліменти, а стягнення аліментів на утримання доньки [PERSON] припинилося у зв`язку із досягненням донькою повноліття. Також [PERSON] у позовній заяві вказала, що01 вересня 2022 року донька [PERSON] вступила до ВСП «Фаховий коледж управління, економіки і права Полтавського державного аграрного університету», де здобуває освіту на денній формі навчання зі строком навчання з 01 вересня 2022 року по 30 червня 2026 року. Крім того позивачка у позові зазначила, що вона отримує мінімальну заробітну плату і без матеріальної допомоги відповідача їй одній важко утримувати доньку, позаяк навчання дитини та її розвиток потребує постійних додаткових витрат. З огляду на вище перелічені обставини позивачка заявила вимогу про стягнення із відповідача аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання. 02 липня 2025 року суддею Коломацького районного суду Харківської області відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження за вказаним вище позовом і справу призначено до розгляду у судовому засіданні, про що постановлено відповідну ухвалу. Будь-які процесуальні дії, як то забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо, не вчинялися. Будучи належним чином повідомленою про місце, дату і час розгляду справи (а.с. 26, 29), позивачка [PERSON] у судове засідання не з`явилася, водночас 18 липня 2025 року нею до суду подано заяву за вх. № 1361/01-55/25 (а.с. 31), в якій [PERSON] просила суд провести розгляд справи за її відсутності, а також повідомила про підтримання заявленої нею вимоги. Частиною 3 статті 211 ЦПК України передбачено право учасника справи заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином в порядку, визначеному ч. 11 ст. 128 ЦПК України, шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України про виклик до суду (а.с. 28). Причини неявки відповідач суду не повідомляв, будь-яких заяв та клопотань від нього не надходило, у встановлений ч. 7 ст. 178 ЦПК України строк відзиву на позовну заяву не подавав. За загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце судового засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Водночас, згідно частини третьої вказаної статті Кодексу якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки у судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. За правилами, визначеними ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Оскільки відповідач своїм процесуальним правом участі у судовому засіданні не скористався, повноважного представника для участі у судовому засіданні не направив, відзиву на позовну заяву у встановлений судом строк без поважних причин не подав, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи у відсутності відповідача за наявними у справі матеріалами, які містять достатньо відомостей про права і взаємовідносини сторін. Матеріали справи свідчать про те, що всім учасникам судового процесу судом створені належні умови для доведення останніми своїх правових позицій, надання ними доказів, які, на їх думку, є достатніми для обґрунтування своїх вимог і заперечень, а також надано достатньо часу для підготовки до судового засідання тощо. Окрім того судом вжито всіх заходів, в межах визначених чинним законодавством України повноважень, спрямованих на всебічне, повне та об`єктивне з`ясування всіх обставин справи. У зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи на підставі ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Взявши до уваги доводи, викладені позивачкою у позові, а також дослідивши письмові докази, долучені у якості додатку до позовної заяви, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного. Так частиною 1 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Із свідоцтва про народження серія [NUMBER] , виданого 25 травня 2007 року відділом реєстрації актів цивільного стану Коломацького районного управління юстиції Харківської області, вбачається, що [INFO] народилася [PERSON] і її батьками є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 10). Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу серія [NUMBER] , виданого 09 червня 2010 року відділом реєстрації актів цивільного стану Коломацького районного управління юстиції Харківської області, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, про що складено відповідний актовий запис за №10 від 09 червня 2010 року. Після розірвання шлюбу [PERSON] залишено прізвище « [PERSON] » (а.с. 12). Згідно рішення, ухваленого Валківським районним судом Харківської області 27 грудня 2013 року за результатами розгляду справи № 615/1386/13-ц, шлюб між [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , зареєстрований 27 квітня 2012 року відділом реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Коломацького районного управління юстиції Харківської області, актовий запис №04, розірваний. Після розірвання шлюбу [PERSON] , [INFO] , залишено прізвище « [PERSON] » (а.с. 32). Із свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 22 вересня 2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Коломацького районного управління юстиції у Харківській області, вбачається, що 22 вересня 2015 року між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , укладений шлюб, прізвище дружини після одруження змінено на - « [PERSON] », про що складено відповідний актовий запис за № 15 (а.с. 33). Згідно витягів з реєстру територіальної громади за №2025/007842710 та №2025/007843206, сформованих 13 червня 2025 року на підставі відомостей, отриманих від Коломацької територіальної громади, [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зареєстровані за адресою: [ADDRESS] (а.с. 6, 9). Як вбачається із довідки за №435, виданої 10 червня 2025 року в.о. директора ВСП «Фаховий коледж управління, економіки і права Полтавського державного аграрного університету» Вікторією Балюк, [PERSON] є студенткою ІІІ курсу денної форми здобуття освіти за спеціальністю 081 Право (освітньо-професійна програма Правознавство) ВСП «Фаховий коледж управління, економіки і права Полтавського державного аграрного університету», форма навчання- за контрактом, стипендію не отримує. Зарахована до навчального закладу з 01 вересня 2022 року (наказ про зарахування №86-с від 29 липня 2022 року), передбачений час закінчення навчання 30 червня 2026 року (а.с. 11). Як вбачається із договору про надання освітніх послуг закладом фахової передвищої освіти за №137/22-оп та додатків до нього, укладеним між його сторонами 29 липня 2022 року, [PERSON] зарахована на денну форму навчання до відокремленого структурного підрозділу «Фаховий коледж управління, економіки і права Полтавського державного аграрного університету за освітньо-професійною програмою «Правознавство» за спеціальністю « 081 право». Згідно пункту 11 цього договору фінансування навчання здійснюється за рахунок коштів фізичних та/або юридичних осіб (на умовах договору, укладеного між закладом та фізичною (юридичною особою, яка замовляє платну освітню послугу. Загальна вартість платної освітньої послуги за весь строк навчання з урахуванням офіційно визначеного рівня інфляції становить 69810 гривень 00 копійок (а.с. 34-36). Відповідними квитанціями (а.с. 37-65) позивачкою підтверджено сплату грошових коштів у сумі 66398 гривень 00 копійок за навчання [PERSON] у вищевказаному навчальному закладі та за її проживання у гуртожитку навчального закладу. Частиною 2 статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року передбачено, що батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно положень, закріплених у ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Статтею 199 Сімейного кодексу України передбачений обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання. При цьому право на звернення до суду із позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Згідно ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. За правилами, закріпленими у ст. 82 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. На відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах на дитину до досягнення нею повноліття (стаття 185 СК України), правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка передбачає, зокрема обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). При визначенні розміру аліментів необхідно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами. Як роз`яснено в п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року № 3 обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Зазначена правова позиція висловлена у Постановах Верховного Суду від 24 січня 2019 року у справі № 225/1447/16-ц та від 17 квітня 2019 року у справі № 644/3610/16-ц. Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання, є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років. Сімейний кодекс України виходить із принципів рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону надавати матеріальну допомогу повнолітньому сину чи доньці, які продовжують навчання, зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає їх син (дочка). Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Водночас, судом при визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу та проживання за місцем його знаходження. Аналогічна правова позиція висвітлена в Постанові Верховного Суду від 17 червня 2020 року у справі № 761/10510/17. Відтак, із системного аналізу вказаних норм слідує, що під час розгляду справ за позовом про стягнення аліментів на повнолітніх дітей, які продовжують навчання, підлягають доказуванню та встановленню обставини, зокрема, потреба повнолітньої дитини в матеріальній допомозі у зв`язку з продовженням навчання та наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Приписами, закріпленими у ст. 76 ЦПК України, визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Частинами 1 та 2 статті 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. У ст. 81 ЦПК України закріплено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їх їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Враховуючи з`ясовані обставини і факти, суд дійшов висновку, що [PERSON] , яка є донькою сторін, на день звернення до суду не досягла 23 років, навчається на денній формі навчання, що позбавляє її можливості працевлаштуватися та отримувати певний дохід, у зв`язку з чим потребує матеріальної допомоги, а відповідач є працездатною особою та має можливість надавати допомогу на утримання повнолітньої доньки під час її навчання. З урахуванням вищевказаного, беручи до уваги те, що позивачкою повністю доведено належними і допустимими доказами всі обставини, на які вона посилалася як на підставу своїх вимог, суд вважає за необхідне стягнути із [PERSON] аліменти на утримання повнолітньої доньки, яка продовжує навчання, в розмірі частини заробітку відповідача, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подачі позовної заяви і до закінчення нею навчання, але не довше, ніж до досягнення нею 23-річного віку за умов продовження навчання, що на думку суду є достатнім для забезпечення рівня життя повнолітньої доньки, виходячи з засад розумності та справедливості. Водночас доказів, які б спростовували можливість відповідачем сплачувати аліменти на утримання повнолітньої доньки [PERSON] , яка продовжує навчання, саме у такому розмірі, матеріали справи не містять. Згідно з ч. 1 ст. 430 ЦПК України рішення суду в частині стягнення аліментів підлягає негайному виконанню у межах суми платежу за один місяць. Крім того, за правилами, визначеними ч.6 ст. 141 ЦПК України, із відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір в розмірі 1211 гривні 20 копійок.

Outcome: approved