Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-21 00:00:00

І.\~Виклад позиції\~позивача та заперечень відповідача. 1. 29.03.2021 року [PERSON] (далі позивач), звернувся до суду з позовом до Садівничого товариства «Міжлимання» (далі відповідача та/або СТ «Міжлимання»), з залученням третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Головного управління Держпраці в Одеській області, з вимогами стягнути з відповідача на його користь заборгованість по заробітній платі в розмірі 9872,51 гривні, середній заробіток за весь період затримки розрахунку у розмірі 9343,62 гривні, моральну шкоду в розмірі 50000,00 гривень та судові витрати на правову допомогу в розмірі 10000,00 гривень. 2. Свої вимоги мотивує тим, що протоколом загальних зборів членів СТ «Міжлимання» № 31/05 від 31.05.2020 року позивача обрано на посаду голови правління СТ «Міжлимання». Протоколом позачергових загальних зборів СТ «Міжлимання» № 10/20 від 03.10.2020 року позивача було звільнено з посади голови правління СТ «Міжлимання». З урахуванням листа Міністерства юстиції України від 27.03.2020 року № 3167/8.4.4/32-20 трудова діяльність позивача здійснювалася з 31.05.2020 року по 03.10.2020 року та складає 87 робочих днів. З серпня 2020 року по жовтень 2020 року СТ «Міжлимання» не провело з позивачем розрахунки по виплаті заробітної плати, тому позивач був вимушений звернутися до Головного управління Держпраці в Одеській області з відповідною заявою. За результатами перевірки загальна сума заборгованості по виплаті заробітної плати складає 9872,51 гривні. Одночасно позивач вважає за необхідне стягнути з відповідача на свою користь середній заробіток за весь час затримки розрахунку, який становить 9343,62 гривні та моральну шкоду оскільки на його самостійному вихованні та утримані знаходиться малолітня дитина, яка також постраждала від неправомірних дій відповідача, оскільки була позбавлена деяких необхідних для неї речей: економила у школі та ходила пішки до навчального закладу. (т. 1 а.с. 1-3) 3. 20.08.2020 року на адресу суду від представника ГУ Держпраці в Одеській області надійшли письмові пояснення, якими пояснили, що листом від 17.12.2020 року № 15/01-33-11688 ГУ звернулося до Державної служби України з питань праці, для отримання погодження на здійснення позапланових заходів державного контролю на підставі звернення [PERSON] від 25.11.2020 року, яке було отримано ГУ 25.11.2020 року за вх. № 15-К-1897. 01.12.2020 року за вх. № 948/01-31 ГУ отримало погодження Державної служби України з питань праці на проведення позапланових заходів зі здійснення державного нагляду (контролю) суб`єктів господарювання, зазначених, зокрема у листі ГУ від 27.11.2020 року № 15/01-33-11688, до якого входило також і звернення [PERSON] 10.12.2020 року у ході інспекційного відвідування СТ «Міжлимання» з питань невиплати заробітної плати встановлено наступне. З 13.07.2020 року діючим головою правління відповідача з подальшим виконанням покладених на нього посадових обов`язків, згідно зі Статутом садового товариства та відповідно до рішення загальних зборів від 31.05.2020 року є [PERSON] . З 23.10.2020 року головою правління товариства з подальшим виконанням покладених на неї посадових обов`язків призначено [PERSON] . В СТ «Міжлимання» розмір заробітної плати працівника за повністю виконану місячну (годинну) норму праці менший за розмір мінімальної заробітної плати, що є порушенням вимог с. 1 ст. 31 Закону України № 108. Якщо нарахована заробітна плата працівника, який виконав місячну норму праці, є нижчою за законодавчо встановлений розмір мінімальної заробітної плати, роботодавець проводить доплату до рівня мінімальної заробітної плати, яка виплачується щомісячно одночасно з виплатою заробітної плати. Станом на 18.12.2020 року заробітна плата працівників СТ «Міжлимання» встановлена на рівні 4175,00 гривень. З січня 2020 року мінімальна заробітна плата становить 4723,00 гривні. Законом № 822-ІХ з 01 вересня її підвищено до 5000,00 гривень. В товаристві існує заборгованість з виплати заробітної плати: за серпень 2020 року 3359,26 гривень ( [PERSON] ); за вересень 2020 року 6715,52 гривень ( [PERSON] , [PERSON] ); за жовтень 2020 року 4247,99 гривень, разом 14322,77 гривні. При звільнені працівників ( [PERSON] , [PERSON] ) виплата всіх сум, що належать їм від СТ «Міжлимання» не здійснена в день звільнення. Про нараховані суми, належні працівникам при звільненні, власник або уповноважений ним орган письмово не повідомив працівника перед виплатою зазначених сум, що є порушенням вимог ч. 1 ст. 116 КЗпП України. Інспектором праці було складено Акт інспекційного відвідування (невиїзного інспектування) юридичної особи (фізичної особи), яка використовує найману працю № ОД1378/АВ від 18.12.2020 року та Припис про усунення виявлених порушень № ОД1378/АВ/П від 23.12.2020 року із зазначенням строку усунення порушень. На підтвердження усунення порушень, які викладені в зверненні [PERSON] та зазначені в приписі № ОД1378/АВ/П від 23.12.2020 року СТ «Міжлимання» надано до ГУ документи, що свідчать про усунення вказаних порушень, а саме листом Голова правління, [PERSON] повідомляє, що виплати заробітної плати [PERSON] та [PERSON] виконано у повному обсязі, враховуючи компенсацію за невикористану відпустку, що підтверджується квитанціями направлення заборгованих коштів грошовим переказом за місцем реєстрації позивача. Таким чином СТ «Міжлимання» усунуло всі порушення, які зазначені в Приписі № ОД1378/АВ/П від 23.12.2020 року. (т. 1 а.с. 36-40) 4. 31.01.2022 року на адресу суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, яким просив у задоволені позовних вимог відмовити у повному обсязі. В обґрунтування зазначив, що рішенням Загальних зборів СТ «Міжлимання» від 31.05.2020 року головою правління громадської організації був обраний [PERSON] . Згідно наказу № 1 від 13.07.2020 року [PERSON] приступив до виконання своїх обов`язків тільки 13.07.2020 року. До того часу головою правління був [PERSON] 03.10.2020 року позачерговими Загальними зборами членів СТ «Міжлимання» [PERSON] був звільнений з посади Голови правління у зв`язку з недовірою, підробкою документів, перевищенням повноважень, розтратою коштів. Одною з питань для такого рішення були встановлені наглядовою радою факти несплати податкових зобов`язань, що пов`язані з нарахуванням та сплатою заробітної плати особам, пов`язаним з СТ «Міжлимання» трудовим договором. Згідно діючого законодавства України податки на заробітну плату сплачуються у термін, незалежно від термінів здійснення фактичних виплат найманим працівникам. Роботодавці зобов`язані сплачувати ЄСВ та утримувати податок на доходи фізичних осіб та військовий збір при кожній виплаті заробітної плати. Таким чином, заборгованість з виплати заробітної плати утворилася за результатами дій [PERSON] на посаді голови правління. В кінці 2020 року, після звільнення позивача, коли були сплачені всі заборгованості з податків, відповідач намагався сплатити заборгованість із заробітної плати позивачу. Була оформлена відповідна розрахункова відомість та виділені необхідні гроші, однак позивач не бажав прийти та отримати ці кошти, або отримати їх у безготівковій формі на окремий рахунок, номер якого він не надав, тим самим штучно створюючи заборгованість із розрахунку при звільнені. В зв`язку з вищевикладеним грошова сума була відправлена грошовим переказом за допомогою АТ «Укрпошта» на ім`я позивача, який він отримав. (т. 1 а.с. 114-118) 5. 12.02.2025 року та 18.02.2025 року на адресу суду від голови СТ «Міжлимання» надійшла заява, якою вона вважала за необхідне додати, що причиною звернення колишнього голови СТ «Міжлимання», [PERSON] з позовною заявою до суду стала заборгованість по заробітній платі, що виникла у [PERSON] , коли він протягом менш ніж півроку був керівником СТ «Міжлимання», коли він сам нараховував собі заробітну плату, підписував зарплатні відомості на її отримання та сам отримував її готівкою в касі товариства. Зазначена заборгованість із заробітної плати має штучний характер, яка виникла з причин того, що позивач, будучи керівником відповідача, несвоєчасно оформлював, підписував та звертався з відомостями з виплати заробітної плати до каси товариства, порушував порядок ведення бухгалтерського обліку та сплати податків, що пов`язані з виплатою заробітної плати. Всі встановлені перевіркою порушення були зазначені в акті перевірки ГУ Держпраці та пов`язані із діяльністю на посаді голови товариства попередніх його керівників: [PERSON] , який є позивачем у даній справі, та свідка [PERSON] , який був бухгалтером СТ «Міжлимання» під час головування [PERSON] та був до [PERSON] також керівником товариства. Окремо звертає увагу суду на те, що заборгованість із заробітної плати була сплачена [PERSON] ще до відкриття провадження по даній справі. Щодо стягнення моральної шкоди, представник відповідача зазначила, що СТ «Міжлимання» не було основним місцем роботи позивача, оскільки основне місце роботи останнього ПП «Таврія плюс», посада електромонтер. Окрім того навчальний заклад, в якому навчається дитина позивача, знаходиться за два квартали від місця її мешкання. (т. 2 а.с. 123-124, 125-126, 127-129) 6. 23.08.2024 року на адресу суду від [PERSON] , головного бухгалтера СТ «Міжлимання», надійшли Письмові пояснення про нарахування та виплату заробітної плати [PERSON] з липня 2020 року по жовтень 2020 року, але суд не може їх прийняти до уваги та надати їм оцінку. Верховний Суд у Постанові КЦС Верховного Суду від 20.05.2020 року у справі №200/17947/16-ц виклав позицію, що показання свідка шляхом нотаріального засвідчення як засіб доказування в господарсько процесуальному законодавстві є допустимою дією, але надання показань свідків шляхом посвідчення нотаріусом в цивільному процесі не сприяє всебічному забезпеченню права учасників справи ставити питання такому свідку. [PERSON] не є законним представником відповідача. (т. 2 а.с. 73-74) \~ \~ \~ \~ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи. 7. До матеріалів позовної заяви представником позивача долучено клопотання про витребування доказів. (т. 1 а.с. 6) 8. 26.01.2022 року представником позивача надано на адресу суду клопотання про допит свідків. (т. 1 а.с. 99) 9. 26.01.2022 року на адресу суду від представника відповідача надійшло клопотання про поновлення строку для подання відзиву на позовну заяву. (т. 1 а.с. 100) 10. 31.01.2022 року на адресу суду від представника відповідача надійшла вмотивована заява про долучення до матеріалів справи відзиву на позовну заяву. (т. 1 а.с. 109) 11. 24.07.2023 року від представника відповідача на адресу суду надійшло клопотання про долучення до матеріалів цивільної справи письмових доказів з додатками. (т. 1 а.с. 170-230) 12. 25.07.2023 року від представника відповідача на адресу суду надійшло клопотання про приєднання до матеріалів цивільної справи письмових доказів з додатками. (т. 1 а.с. 231) 13. 25.07.2023 року від представника позивача на адресу суду надійшли заперечення на клопотання СТ «Міжлимання» про долучення до матеріалів цивільної справи письмових доказів. (т. 1 а.с. 232-233) 14. 22.11.2023 року від представника відповідача на адресу суду надійшло клопотання про приєднання до матеріалів цивільної справи письмових доказів з додатком. (т. 1 а.с. 246-247) 15. 22.11.2023 року від представника відповідача надійшло клопотання про приєднання до матеріалів цивільної справи письмових доказів. (т. 2 а.с. 1-21) 16. 17.04.2024 року від представника відповідача на адресу суду надійшло клопотання про повторний виклик свідка до суду. (т. 2 а.с. 45) 17. 17.04.2024 року на адресу суду від представника відповідача надійшло клопотання про виклик в судове засідання позивача по справі. (т. 2 а.с. 52) 18. 23.08.2024 року на адресу суду від представника відповідача надійшло клопотання про долучення до матеріалів судової справи письмових доказів з додатками (т. 2 а.с. 91-103) ІІІ. Інші процесуальні дії у справі. 19. Згідно автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.03.2021 року, цивільну справу № 496/1444/21, передано в провадження головуючій судді Біляївського районного суду Одеської області Галич О.П. (т. 1 а.с. 28) 20. Ухвалою Біляївського районного суду Одеської області від 01.04.2021 року було відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження, з викликом сторін та у задоволені клопотання представника позивача про витребування доказів відмовлено. Окрім того відповідачу був визначений строк для надання відзиву на позовну заяву. (т. 1 а.с. 29-30) 21. Ухвалою Біляївського районного суду Одеської області від 26.01.2022 року відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача про поновлення строку для подання відзиву на позовну заяву. (т. 1 а.с. 104, 105-107) 22. В підготовчому судовому засіданні, яке відбулося 25.07.2023 року, суд на місці ухвалив частково задовольнити клопотання представника відповідача про долучення до матеріалів цивільної справи письмових доказів від 24.07.2023 року та від 25.07.2023 року, а також заперечення представника позивача на клопотання СТ «Міжлимання» про долучення до матеріалів цивільної справи письмових доказів, а саме письмові докази, які були додатками до клопотання представника відповідача про долучення до матеріалів цивільної справи письмових доказів від 24.07.2023 року ( п.п. 9, 14, 15, 16, 17), а також письмові докази до клопотання від 25.07.2023 року, повернуто стороні відповідача. (т. 2 а.с. 119-120) 23. В судовому засіданні, яке відбулося 22.11.2023 року задоволено обидва клопотання представника відповідача про приєднання до матеріалів цивільної справи письмових доказів від 22.11.2023 року. (т. 2 а.с. 22-26) 24. Ухвалою Біляївського районного суду Одеської області від 22.11.2023 року підготовче судове засідання закрито та призначено справу до розгляду по суті та частково задоволено клопотання представника відповідача про допит свідків. (т. 2 а.с. 27, 28-29) 25. В судовому засіданні, яке відбулося 17.04.2024 року суд на місці ухвалив задовольнити клопотання представника відповідача про зняття з розгляду клопотання про допит свідка [PERSON] (т. 2 а.с. 53-61) 26. В судовому засіданні, яке відбулося 17.04.2024 року суд на місці ухвалив задовольнити клопотання представника відповідача про виклик позивача та визнав явку позивача в судове засідання обов`язковою. (т. 2 а.с. 53-61) 27. В судовому засіданні, яке відбулося 17.04.2024 року суд на місці ухвалив задовольнити клопотання представника відповідача та зняти з розгляду допит свідків [PERSON] та [PERSON] (т. 2 а.с. 53-61) ІV. Фактичні обставини, встановлені Судом обставини та зміст спірних правовідносин. 28. Судом встановлено, що протоколом № 31/05 Загальних зборів членів СТ «Міжлимання» від 31.05.2020 року [PERSON] обрано на посаду голови правління. (т. 1 а.с. 8-9) 29. Наказом СТ «Міжлимання» № 1 від 13.07.2020 року «Про заміщення посади Голови правління СТ» [PERSON] вважати чинним Головою правління СТ «Міжлимання» з подальшим виконанням покладених на нього посадових обов`язків, згідно зі Статутом садового товариства та рішенням Загальних зборів від 31.05.2020 р. Звільнити з посади Голови правління СТ «Міжлимання» [PERSON] 13.07.2020 р., згідно з прийнятим рішенням на Загалих зборах від 31.05.2020 року. (т. 1 а.с. 119, 184, т. 2 а.с. 76) 30. Протоколом № 10/20 позачергових Загальних зборів членів СТ «Міжлимання» від 03.10.2020 року [PERSON] звільнено з посади голови правління через недовіру, підробку документів, перевищення повноважень, розтрату коштів з 03.10.2020 року. (т. 1 а.с. 10-11) 31. Додатком № 1 до Протоколу № 10/20 є Реєстр членів, що прийняли участь у позачергових загальних зборах СТ «Міжлимання» від 03.10.2020 року. (т. 1 а.с. 12-13) 32. Наказом СТ «Міжлимання» № 1 від 23.10.2020 року зупинено повноваження та звільнено з посади голови правління СТ «Міжлимання» [PERSON] з 23.10.2020 року. (т. 1 а.с. 66, т. 2 а.с. 77) 33. З копії Свідоцтва про встановлення батьківства серії [NUMBER] та копії ПОВТОРНОГО Свідоцтва про народження серії [NUMBER] , вбачається, що [PERSON] є батьком [PERSON] , [INFO] . (а.с. 17, 18) 34. На підставі Договору між батьками щодо їх участі у вихованні дитини та визначення її місця проживання, посвідченого 08.10.2018 року Запольською В.О., приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу, зареєстрованого в реєстрі за № 566, визначеним місцем проживання [PERSON] , [INFO] , є місце проживання батька, [PERSON] . (т. 1 а.с. 15-16) 35. 01.11.2020 року [PERSON] звернувся з заявою на ім`я Голови правління СТ «Міжлимання» з проханням виконати вимоги трудового законодавства України щодо звільнення його з посади та виплатити йому в день звільнення шляхом перерахування на банківську карту № (зазначено номер карткового рахунку) виплати: заборгованість по фактично нарахованій заробітній платі за серпень, вересень 2020 року, заборгованість по заробітній платі за жовтень 2020 року та компенсацію по звільненню посадових осіб згідно п. 5 ст. 41 КЗпПУ. (т. 1 а.с. 178, т. 2 а.с. 86, 87) 36. 25.11.2020 року [PERSON] звернувся на ім`я т.в.о. начальника ГУ Держпраці в Одеській області, начальника відділу додержання законодавства про працю ГУ ДП в Одеській області та начальника відділу з питань оплати праці ГУ ДП в Одеській області з заявою про допомогу в питанні виконання вимоги трудового законодавства України щодо звільнення його з посади Голови правління СТ «Міжлимання» та виплати йому в день звільнення виплат. (т. 1 а.с. 43) 37. У ході інспекційного відвідування СТ «Міжлимання» щодо розгляду звернення з питань невиплати заробітної плати 18.12.2020 року головним державним інспектором ГУ Держпраці в Одеській області складено Акту інспекційного відвідування (невиїзного інспектування) юридичної особи (фізичної особи), яка використовує найману працю № ОД1378/АВ. (т. 1 а.с. 49-54) 38. Згідно Акту: «Найменування нормативно-правового акта, вимоги якого порушено, із зазначенням статті. Детальний опис виявленого порушення. Ч. 1 ст. 3 Закону України № 108 розмір заробітної плати працівника за повністю виконану місячну (годинну) норму праці менший за розмір мінімальної заробітної плати. Станом на 18.12.2020 року заробітна плата працівників товариства встановлена на рівні 4175 грн. 00 коп, що підтверджується відомостями нарахування заробітної плати за серпень, вересень, жовтень, листопад 2020 р. З 1 січня 2020 року мінімальна зарплата становила 4723 грн. Законом № 822-ІХ з 1 вересня її підвищено до 5000 грн. Ч 1 та 2 ст. 115 КЗпП України виплата зарплати проводиться один раз на місяць, строки виплати нормативним актом роботодавця за погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації, іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів представниками, обраними і уповноваж. труд. колективом) не встановлені, що є порушенням. В товаристві існує заборгованість з виплати заробітної плати: за серпень 2020 р. 3359 грн. 26 коп. ( [PERSON] ); за вересень 2020 р. 6715 грн. 52 коп. ( [PERSON] , [PERSON] ); за жовтень 2020 р. 4247 грн. 99 коп., разом 14322 грн. 77 коп. Ч. 1 ст. 116 КзпП України при звільненні працівників ( [PERSON] , [PERSON] ) виплата всіх сум, що належать їм від Товариства не здійснена в день звільнення. Про нараховані суми, належні працівникам при звільнені, власник або уповноважений ним орган письмово не повідомив працівника перед виплатою зазначених сум. 39. 23.12.2020 року головним державним інспектором ГУ Держпраці в Одеській області винесено Припис про усунення виявлених порушень № ОД1378/АВ/П відносно СТ «Міжлимання» та визначено строк для усунення виявлених порушень до 20.03.2021 року. (т. 1 а.с. 35) 40. Згідно копії бухгалтерської довідки СТ «Міжлимання», по відомості на заробітну плату за липень 2020 були виплачені відпускні в розмірі місячної заробітної плати. В зв`язку з неможливістю встановити за який період відпустка не надавалася, вважати виплату за липень місяць відпускними за попередній період. (т. 1 а.с. 56) 41. Згідно копії бухгалтерської довідки СТ «Міжлимання», по відомості на заробітну плату за липень 2020 р. були виплачені відпускні в розмірі місячної заробітної плати. Також помилково нарахована та виплачена заробітна плата в розмірі окладу 4173,00 гривні [PERSON] . Податки були утримані, але своєчасно не перераховані в бюджет. ЄСВ 22% своєчасно не перераховані в бюджет. При нарахуванні заробітної плати за жовтень 2020 року була утримана помилково нарахована в липні 2020 р. заробітна плата в розмірі 4173,00 грн (з урахуванням податків) з [PERSON] . На момент звільнення [PERSON] заборгованість по заробітній платі складала: серпень 2020 р. нараховано 4173,00 грн/до видачі 3359,26 грн; вересень 2020 р. нараховано 4173,00 грн/до видачі 3359,26 грн; жовтень 2020 р. нарахована заробітна плата 2963,00 грн. і компенсація за невикористану відпустку 955,00 грн/до видачі 3153,99 грн. Всього за період серпень жовтень 2020 р. було нараховано 12264,00 грн. Утримано податків 2391,9 грн/до видачі 9872,51 грн. Утримано помилково нарахована заробітна плата за липень 2020 р. в розмірі 4173,00 грн. Утримано податків в розмірі 813,74 грн. При розрахунку в зв`язку зі звільненням після утримання податків підлягає до виплати сума в розмірі 6513,25 грн. В заявах на звільнення були вказані номери карткових рахунків. Перерахування заробітної плати на картковий рахунок з розрахункового рахунка організації не здійснюється. Необхідно вказати розрахунковий картковий рахунок встановленого зразка. Після надання відповідних даних грошові кошти будуть перераховані в повному об`ємі. (т. 1 а.с. 57-58) 42. З копій відомостей нарахування та виплати заробітної плати за серпень, вересень, жовтень 2020 р., вбачається, що [PERSON] заробітну плату за цей період не отримував, про що свідчить відсутність підпису на них. (т. 1 а.с. 59, 60, 62, 124, 125, 182, 183, т. 2 а.с. 79, 80, 81) 43. З копії відомості нарахування та виплати заробітної плати за квітень, травень, червень, липень 2020 р., вбачається, що [PERSON] заробітну плату за цей період отримав, про що свідчить наявність підпису на ній. (т. 1 а.с. 61, 120, 121, 122, 123, 181, т. 2 а.с. 78) 44. ГУ Держпраці в Одеській області листом від 23.12.2020 року повідомило [PERSON] про результати розгляду його звернення та наявність порушень у нарахуванні йому заробітної плати. (т. 1 а.с. 7) 45. 25.01.2021 року СТ «Міжлимання» на адресу [PERSON] був направлений лист № 1/12 від 22.12.2020 року з проханням надати реквізити рахунку в форматі IBAN для переведення грошових коштів. (т. 1 а.с. 68, 179, 180, т. 2 а.с. 88, 89) 46. На виконання Припису, СТ «Міжлимання» листом повідомило головного державного інспектора праці, зокрема, стосовно виплати зарплати при звільненні [PERSON] , розрахунок виконаний у повному обсязі враховуючи компенсацію за невикористану відпустку за даними, які є у розпорядженні СТ «Міжлимання». У відповідь на їх заяви, де вказане прохання перерахувати на картковий рахунок, їм були відправлені листи з проханням вказати рахунок у форматі UBAN для перерахування коштів з розрахункового рахунку організації. Відповідь не отримали. Також ці листи їм були відправлені за допомогою програми Viber. Скріншоти додаються. Не отримавши відповіді, кошти були надіслані грошовим переказом за місцем реєстрації. Квитанції додаються. (т. 1 а.с. 69-72) 47. 19.03.2021 року на ім`я [PERSON] від СТ «Міжлимання» за через АТ «Укрпошта» були здійснені два грошові перекази на суму 3200,00 гривень та 3313,25 гривень. Найменування відправника: СТ «Міжлимання», розрахунок при звільненні. (т. 1 а.с. 70, 71, 72, 174, 175, 176, 177, т. 2 а.с. 90) 48. Відповідно до копії листа АТ «Укрпошта» № 001005005-1117-23 від 07.06.2023 року адресованого на ім`я Голови правління СТ «Міжлимання» Козак А.В. 24.03.2021 року та 14.04.2021 року отримав грошовий переказ в розмірі 3200,00 гривень та 3313,25 гривень відповідно. (т. 1 а.с. 173) 49. На підтвердження викладених у відзиві обставин щодо заборгованості по сплаті податків з заробітних плат до матеріалів справи долучено виписку по рахунку СТ «Міжлимання» з якої вбачається, що останнім 15.12.2020 року був перерахований ПДФО за липень-серпень 2020 року в розмірі 14000,00 гривень. (т. 1 а.с. 185-230) 50. З копії довідки № 294, виданої 28.08.2023 року ПП «Таврія плюс» вбачається, що [PERSON] працював в ПП «Таврія плюс» за основним місцем роботи на посаді електромонтер з ремонту та обслуговування електроустаткування з 02.01.2013 року по 11.01.2023 року. Його заробітна плата за період з 01.05.2020 року по 30.04.2021 року становила 56375,98 гривень. (т. 1 а.с. 247) 51. З відомостей про нарахування заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) застрахованим особам за травень 2020 року сума нарахованої заробітної плати/доходу/грошового забезпечення у межах максимальної величини, на яку нараховується єдиний внесок [PERSON] складає 4173,00 гривні. (т. 2 а.с. 21) 52. З відомостей про нарахування заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) застрахованим особам за червень 2020 року сума нарахованої заробітної плати/доходу/грошового забезпечення у межах максимальної величини, на яку нараховується єдиний внесок [PERSON] складає 4173,00 гривні. (т. 2 а.с. 18) 53. З відомостей про нарахування заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) застрахованим особам за липень 2020 року сума нарахованої заробітної плати/доходу/грошового забезпечення у межах максимальної величини, на яку нараховується єдиний внесок [PERSON] складає 4173,00 гривні та 3769,16 гривень. (т. 2 а.с. 15) 54. З відомостей про нарахування заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) застрахованим особам за серпень 2020 року сума нарахованої заробітної плати/доходу/грошового забезпечення у межах максимальної величини, на яку нараховується єдиний внесок [PERSON] складає 4173,00 гривні. (т. 2 а.с. 11) 55. З відомостей про нарахування заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) застрахованим особам за вересень 2020 року сума нарахованої заробітної плати/доходу/грошового забезпечення у межах максимальної величини, на яку нараховується єдиний внесок [PERSON] складає 4173,00 гривні. (т. 2 а.с. 8) 56. З відомостей про нарахування заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) застрахованим особам за жовтень 2020 року сума нарахованої заробітної плати/доходу/грошового забезпечення у межах максимальної величини, на яку нараховується єдиний внесок [PERSON] складає 2963,00 гривні за 23 робочих дні. (т. 2 а.с. 5) 57. Згідно з бухгалтерською довідкою/Розрахунок виплати при звільнені [PERSON] на 22.10.2020 року, заробітна плата за серпень, вересень 2020 року: нараховано по 4173,00 грн., до виплати після утримання податків по 3359,27 грн.; заробітна плата за жовтень 2020 року (відпрацьовано 12 днів. Графік роботи неповний робочий тиждень): нараховано 2963,00 грн., до виплати після утримання податків 2385,22 грн.; компенсація за невикористану відпустку (за час трудових відносин з 13.07.2020 року по 22.10.2020 року): нараховано 954,94 грн., до виплати після утримання податків 768,73 грн.; утримано надлишково сплачені кошти за липень 2020 року (за липень 2020 року помилково нараховано та сплачено відпускні та заробітна плата одночасно. Необхідно відрахувати заробітну плату за липень 2020 року): нараховано - -4173,00 грн., до виплати після утримання податків - -3359,27 грн. Загальна сума виплат: нараховано 8090,94 грн., до виплати після утримання податків 6513,21 грн. (т. 2 а.с. 75) 58. З виписки по рахунку СТ «Міжлимання» за період з 01.07.2020 року по 31.07.2020 року, в Банк «Південний» на кінець періоду на рахунку 97559,84 гривень. (т. 2 а.с. 82) 59. З виписки по рахунку СТ «Міжлимання» за період з 01.08.2020 року по 31.08.2020 року, в Банк «Південний» на кінець періоду на рахунку 63991,00 гривня. (т. 2 а.с. 83) 60. З виписки по рахунку СТ «Міжлимання» за період з 01.09.2020 року по 30.09.2020 року, в Банк «Південний» на кінець періоду на рахунку 26137,09 гривень. (т. 2 а.с. 84) 61. З виписки по рахунку СТ «Міжлимання» за період з 01.10.2020 року по 22.10.2020 року, в Банк «Південний» на кінець періоду на рахунку 18662,65 гривні. (т. 2 а.с. 85) 62. Рішенням Малиновського районного суду міста Одеси від 07.06.2017 року по справі № 521/17605/16-ц у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про визначення місця проживання дитини відмовлено. (т. 2 а.с. 93-94) 63. Постановою Одеського апеляційного суду від 10.12.2020 року по справі № 521/17605/16-ц прийнято відмову [PERSON] від позову до [PERSON] про визначення місця проживання дитини. Рішення Малиновського районного суду міста Одеси від 07.06.2017 року визнано нечинним, провадження у справі в частині первісного позову закрите. (т. 2 а.с. 95-96) 64. Постановою Одеського апеляційного суду від 10.12.2020 року по справі № 521/17605/16-ц рішення Малиновського районного суду міста Одеси від 07.06.2017 року скасовано. В задоволені зустрічного позову [PERSON] до [PERSON] , за участю органу опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради, про встановлення постійного місця проживання дитини відмовлено. (т. 2 а.с. 97-99) 65. Рішенням Малиновського районного суду міста Одеси від 22.08.2018 року по справі № 521/5642/18 у задоволенні позовної заяви [PERSON] до [PERSON] про відібрання дитини у батька і передання її матері, третя особа: Малиновська районна адміністрація Одеської міської ради в особі органу опіки та піклування відмовлено. (т. 2 а.с. 100-102) 66. Ухвалою Малиновського районного суду міста Одеси від 09.10.2018 року по справі № 521/13973/18 позовну заяву [PERSON] до [PERSON] третя особа: Малиновська районна адміністрація Одеської міської ради в особі органу опіки та піклування, про визначення місця мешкання малолітньої дитини, яка досягла 10 років, залишено без розгляду. (т. 2 а.с. 103) 67. В судовому засіданні, яке відбулося 18.03.2024 року, [PERSON] , голова правління СТ «Міжлимання», будучи допитаною, підтримала обставини, викладені у відзиві на позовну заяву та її заяві. (т. 2 а.с. 34-42) 68. В судовому засіданні, яке відбулося 17.04.2024 року, [PERSON] , представник позивача, повідомив суд, що позивач отримав грошові кошти в АТ «Укрпошта», але йому не відоме призначення цих коштів. Також [PERSON] , наголосила, що на розрахунковому рахунку товариства були наявні грошові кошти для розрахунку з позивачем. Допитаний у судовому свідок, [PERSON] повідомила, що вона з 2019 року є головою комісії наглядової ради СТ «Міжлимання», документація щодо фінансового стану відповідача була передана їй з великою затримкою. Пояснила, що провести розрахунок з позивачем було неможливо оскільки останній в своїй заяві не зазначив розрахунковий рахунок, але розрахунок з ним проведено в повному обсязі. Також повідомила, що, у випадку, якщо бухгалтер виявив помилку допущену попереднім бухгалтером він має право її виправити. (т. 2 а.с. 53-61) 69. Допитаний в судовому засіданні, яке відбулося 23.04.2025 року, [PERSON] підтвердив, що отримав грошові кошти від відповідача, але йому було не відомо призначення цих коштів. Окрім того зазначив, що ним була написана заява на ім`я відповідача з проханням виплатити йому кошти на картку або під розпис так як 2-3 місяці не отримував відповіді від відповідача. Підтвердив, що звертався до ГУ Держпраці щодо порушеного його права на оплату праці. Щодо періоду виникнення заборгованості ГУ Держпраці не повідомляв, але підтвердив, що зазначена заборгованість виникла під час його головування та з його волі. Повідомив, що основне місце роботи ТОВ «Таврія В». На питання представника відповідача «Чому позивач сам не зробив розрахунок при звільнені будучи ще не звільненим? Чому не отримав розрахунок при звільнені? Чому бухгалтер Заяць не розрахував вас коли ви ще були головою?» - позивач зазначив, що у нього не було коштів, які були у [PERSON] , але останній відмовився надати їх під розпис. [PERSON] не мав у наявності грошей, і на рахунку вони також були відсутні. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] повідомила, що колишнього голову повинен був розрахувати його бухгалтер але не зробив цього. Коли виявили заборгованість мали намір її усунути, але позивач хотів отримати кошти на картковий рахунок, що було неможливо, оскільки для цього організація повинна мати зарплатний проект або потрібно вказати реквізити цього рахунку, які позивач не надав, хоча йому було про це повідомлено. В зв`язку з чим грошові кошти були направлені на адресу позивача за допомогою АТ «Укрпошта», оскільки для товариства було принципово щоб грошові кошти надійшли на рахунок позивача саме від юридичної особи, а не від приватної, тому просили надати реквізити карткового рахунку. Підтвердила, що заборгованість виникла за період перебування на посаді голови СТ позивача. На питання позивача щодо різниці між очікуваним розміром розрахунку при звільненні та фактичним, пояснила, що зменшення відбулося за рахунок сплати податків та вирахування помилково зарахованої заробітної плати за липень оскільки в цей період позивач був у відпустці та отримав відпускні. Щодо початково розміру заборгованості пояснила, що керувалася приписом ГУ Держпраці. (т. 2 а.с. 135-146) 70. Допитаний в судовому засіданні, яке відбулося 28.07.2025 року, свідок [PERSON] повідомив, що працює касиром товариства з серпня 2019 року. З 13.07.2020 року по 22.10.2020 року СТ Міжлимання працювало в звичайному режимі. Готівкові кошти які надходили до каси регулярно передавалися ним особисто [PERSON] , виплати заробітної плати співробітникам СТ Міжлимання здійснювалось на підставі відомостей. Графік виплати заробітної плати мав наступний вигляд: 28.07.2020 року була сплачена в повному обсязі зарплата за червень 2020 року, 22.08.2020 року була сплачена заробітня плата також в повному обсязі за липень, у вересні 2020 року відомості по нарахуванню заробітної плати йому не видавалось і виплати не проводились. Позивачем було надано та підписано їм відомість про нарахування зарплати за серпень 2020 року, причин з яких позивач не підписав як отримувач йому не відомо. Відомості зарахування заробітної плати за вересень та жовтень 2020 року йому не надавались, відомість за вересень була надана йому 08 листопада, але він побачив невідповідності і звернув увагу на це позивача і запропонував йому звернутися до голови правління Берегової. Відомості про несвоєчасну виплату заробітної плати свідку не відомо. У березні 2021 року були видані кошти для перерахування коштів [PERSON] . Хто був бухгалтером за головування позивача йому не відомо оскільки підпис бухгалтера був відсутній у відомостях а тільки підпис позивача. Також повідомив, що готівка у товаристві була, безготівкові кошти також були. Позивач на підставі ордерів отримував кошти та завозив до банку. Окрім цього повідомив, що позивач не звертався до нього з приводу виплати заробітної плати, яка була не виплачена раніше. Щодо відсутності підпису позивача в зарплатній відомості пояснив, що не міг видавати заробітню плату людям яка не належним чином оформлена. (т. 2 а.с. 147-155) V. Оцінка Суду. 71. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. 72. Згідно ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. 73. Відповідно до ст. 43\~Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. 74. Відповідно до ст. 94\~КЗпП України заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується. Питання державного і договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захисту визначається цим Кодексом, ЗУ «Про оплату праці» та іншими нормативно-правовими актами. 75. Відповідно до ст. 21 ЗУ «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. 76. Оплата праці працівників здійснюється за погодинною, відрядною або іншими системами оплати праці. Оплата може провадитися за результатами індивідуальних і колективних робіт (ч. 1 ст. 97 КЗпП України) 77. Форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами. Якщо колективний договір на підприємстві, в установі, організації не укладено, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний погодити ці питання з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником), що представляє інтереси більшості працівників, а у разі його відсутності - з іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (ч. 2 ст. 97 КЗпП України). 78. Конкретні розміри тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок робітникам, посадових окладів службовцям, а також надбавок, доплат, премій і винагород встановлюються власником або уповноваженим ним органом з урахуванням вимог, передбачених частиною другою цієї статті (ч. 3 ст. 97 КЗпП України). 79. Власник або уповноважений ним орган чи фізична особа не має права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами, колективними договорами (ч. 4 ст. 97 КЗпП України). 80. Статтею 115 КЗпП України встановлено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. 81. Відповідно до роз`яснень викладених у п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24.12.1999 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. 82. Згідно зі ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення непрацював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати. У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму. 83. Судом встановлено, що з 13.07.2020 року по 23.10.2020 року Головою правління СТ «Міжлимання» був [PERSON] . При проведені інспекційного відвідування СТ «Міжлимання» головним державним інспектором праці ГУ Держпраці в Одеській області були виявлені порушення, а саме наявна заборгованість з виплати заробітної плати [PERSON] при звільненні в розмірі 9871,99 гривня в розрахунку: серпень 2020 року 3359,26 гривень; вересень 2020 року 3359,26 гривень; жовтень 2020 року 3153,99 гривень. В зв`язку виявленими порушеннями головним державним інспектором праці відносно СТ «Міжлимання» винесений Припис про усунення виявлених порушень та наданий строк для їх усунення. З матеріалів справи вбачається, що відповідач погасив перед позивачем заборгованість з виплати заробітної плати [PERSON] при звільненні, що також підтверджується поясненнями третьої особи, листом АТ «Укрпошта» та стороною позивача. 84. Виходячи з наведеного, наявності допустимих доказів на підтвердження факту відсутності заборгованості з заробітної плати, відтак суд приходить до висновку, що вимога позивача в частині стягнення заробітної плати у розмірі 9872,51 гривні є необґрунтованою та задоволенню не підлягає. 85. Щодо стягнення з СТ «Міжлимання» на користь позивача середньомісячного заробітку за час затримки виплати розрахункових суд зазначає наступне. 86. За приписами ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму. 87. Частиною 1 ст. 117 КЗпП України визначено, що у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. 88. З аналізу зазначених законодавчих норм вбачається, що умовами застосування ч. 1 ст. 117 КЗпП України є невиплата належних звільненому працівникові сум у відповідні строки, вина власника або уповноваженого ним органу у невиплаті зазначених сум та відсутність спору про розмір таких сум. При дотриманні наведених умов підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. (Постанова Великої Палати Верховного суду від 26.02.2020 року по справі № 821/1083/17) 89. При цьому, виходячи зі змісту трудових правовідносин між працівником та підприємством, установою, організацією, під «належними звільненому працівникові сумами» необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо). 90. Згідно з ч. 2 ст. 117 КЗпП України при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. 91. Відповідно до ч. 1 ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (ч. 1 ст. 129 Конституції України). За приписами ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики ЄСПЛ. 92. Елементом верховенства права є принцип правової визначеності, який, зокрема, передбачає, що закон, як і будь-який інший акт держави, повинен характеризуватися якістю, щоби виключити ризик свавілля. 93. ЄСПЛ трактує поняття «якість закону» таким чином, а саме - національне законодавство повинно бути доступним і передбачуваним, тобто визначати достатньо чіткі положення, аби дати людям адекватну вказівку щодо обставин і умов, за яких державні органи мають право вживати заходів, що вплинуть на конвенційні права цих людей (рішення ЄСПЛ у справах «C.G. та інші проти Болгарії» («C. G. and Others v. Bulgaria», заява № 1365/07, 24 April 2008, § 39), «Олександр Волков проти України» («Oleksandr Volkov v. Ukraine», заява № 21722/11, § 170). 94. ЄСПЛ неодноразово зазначав, що формулювання законів не завжди чіткі, тому їх тлумачення та застосування залежить від практики. А роль розгляду справ у судах полягає саме у тому, щоби позбутися таких інтерпретаційних сумнівів з урахуванням змін у повсякденній практиці (рішення ЄСПЛ у справах «Кантоні проти Франції» від 11.11.1996 року «Cantoni v. France», заява № 17862/91, § 31-32, «Вєренцов проти України» від 11.04.2013 року «Vyerentsov v. Ukraine», заява № 20372/11, § 65). 95. Як зазначалось раніше, на переконання КАС у складі Верховного Суду, висновок, викладений у рішенні ЄСПЛ від 08.04.2010 року у справі «Меньшакова проти України», а саме у п. 57 рішення, не узгоджується та суперечить практиці Верховного Суду України, за яким після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто за весь період невиплати власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум (Постанова від 15.09.2015 року провадження № 21-1765а15). 96. Як вбачається із рішення ЄСПЛ, позовні вимоги у спорі, який передано на розгляд ЄСПЛ, ґрунтувались на тому, що ст. 117 КЗпП України надавала заявниці право на отримання компенсації за несвоєчасну виплату заборгованості із заробітної плати до дня її фактичної виплати, навіть за періоди невиконання рішення, якими присуджувалась така виплата. Однак доводи заявниці не прийняли суди. Зокрема, рішення суду від 15.06.1999 року та 26.11.2003 року щодо відмови в задоволенні позовних вимог заявниці ґрунтувалися на тому, що компенсація за затримку виплати заробітної плати відповідно до ст. 117 КЗпП України могла вимагатись заявницею лише за період до присудження заборгованості із заробітної плати рішеннями від 08.07.1997 року та 25.05.1998 року та що тримісячний строк для вчинення процесуальних дій розпочався з цих дат. З прийняттям цих рішень ст.ст. 116 та 117 КЗпП України більше не застосовуються у справі заявниці, а зобов`язання колишніх роботодавців виплатити заборгованість із заробітної плати та компенсацію було замінено на зобов`язання виконати судові рішення на користь заявниці, що не регулюється матеріальними нормами трудового права. 97. Разом з тим у своєму рішенні ЄСПЛ не вирішував питання щодо необхідності застосування тієї чи іншої норми права національного законодавства та її тлумачення, а констатував, що застосування процесуальних обмежень у справі заявниці значною мірою залежало від тлумачень матеріальних норм Кодексу законів про працю. Звернув увагу на те, що ч. 2 ст. 117 КЗпП України, яка встановлює право на отримання компенсації у випадку постановлення судом рішення щодо суми такої заборгованості та є застосовною у справі заявниці, не передбачає виплати компенсації за період до фактичного розрахунку по заборгованості, на відміну від ч. 1 ст. 117 КЗпП України. 98. Аналізуючи застосування судами ст.ст. 116 та 117 КЗпП України, ЄСПЛ у рішенні вказав, що обґрунтуванню, наведеному судами, не вистачає чіткості і ясності, оскільки суди детально не розглянули двояку дію ст. 117 КЗпП України, однак воно не свідчить про жодні прояви несправедливості чи свавілля, і процесуальні обмеження доступу заявниці до суду не застосовувались непропорційно. 99. Крім того, у п. 58 рішення ЄСПЛ вкотре наголосив, що він не є апеляційним судом для оскарження рішень національних судів та, як правило, саме національні суди повинні тлумачити національне законодавство та надавати оцінку наданим їм доказам (рішення у справі Waite and Kennedy v. Germany), заява № 26083/94, п. 54, ЄСПЛ 1999-I). 100. Відповідно за висновком ЄСПЛ не було порушення ст. 6 Конвенції щодо скарги заявниці на відсутність доступу до суду (п. 59 рішення). 101. За таких обставин Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що немає жодних підстав вважати, що ЄСПЛ надав для застосування на національному рівні тлумачення приписів ст. 117 КЗпП України всупереч практиці Верховного Суду України (постанова від 15.09.2015 року провадження № 21-1765а15). Вказане рішення ЄСПЛ не може розглядатися як підстава для відступу від правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України від 15.09.2015 року у справі № 21-1765а15. 102. Разом з тим ст. 116 КЗпП України на підприємство, установу, організацію покладено обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. Невиконання цього обов`язку спричиняє наслідки, передбачені ст. 117 КЗпП України, якою передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. 103. Цими нормами на підприємство, установу, організацію покладено обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку наступає передбачена ст. 117 КЗпП України відповідальність. 104. Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема захист права працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя. 105. З метою захисту інтересів постраждалої сторони законодавець може встановлювати правила, спрямовані на те, щоб така сторона не була позбавлена компенсації своїх майнових втрат. Такі правила мають на меті компенсацію постраждалій стороні за рахунок правопорушника у певному заздалегідь визначеному розмірі (встановленому законом або договором) майнових втрат у спрощеному порівняно зі стягненням збитків порядку. Така спрощеність полягає в тому, що кредитор (постраждала сторона) не повинен доводити розмір його втрат, на відміну від доведення розміру збитків. 106. Звертаючись з вимогою про стягнення відшкодування, визначеного виходячи з середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відповідно до ст. 117 КЗпП України, позивач не повинен доводити розмір майнових втрат, яких він зазнав. Тому оцінка таких втрат працівника, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, не має на меті встановлення точного їх розміру. Суд має орієнтовно оцінити розмір майнових втрат, яких, як можна було б розумно передбачити, міг зазнати позивач. (Постанова ВП ВСУ від 26.02.2020 року по справі № 821/1083/17) 107. За змістом ч. 1 ст. 117 КЗпП України обов`язок роботодавця перед колишнім працівником щодо своєчасного розрахунку при звільненні припиняється проведенням фактичного розрахунку, тобто, реальним виконанням цього обов`язку. І саме з цією обставиною пов`язаний період, протягом до якого до роботодавця є можливим застосування відповідальності. 108. Частина 1 ст. 117 КЗпП України переважно стосується випадків, коли роботодавець за відсутності спору свідомо та умисно не проводить остаточний розрахунок з колишнім працівником. 109. Частина 2 ст. 117 КЗпП України стосується тих випадків, коли наявний спір між роботодавцем та колишнім працівником про належні до виплати суми та фактично охоплює два випадки вирішення такого спору. 110. Так, якщо між роботодавцем та колишнім працівником виник спір про розміри належних звільненому працівникові сум, то в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника, власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування (тобто, зазначене в ч. 1 ст. 117 КЗпП України). Відтак, у цьому випадку законодавець не вважає факт вирішення спору фактом виконання роботодавцем обов`язку провести повний розрахунок із колишнім працівником, що зумовлює можливість відповідальність роботодавця протягом усього періоду прострочення. 111. Натомість, якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Таке правове регулювання є способом досягти балансу між захистом прав працівника та додержанням принципів справедливості і співмірності у трудових відносинах, враховуючи фактичні обставини, за яких стався несвоєчасний розрахунок та міру добросовісної поведінки роботодавця. 112. Оскільки ухвалення судового рішення про стягнення з роботодавця виплат, які передбачені після звільнення, за загальними правилами, встановленими ЦК України, не припиняє відповідний обов`язок роботодавця, то відшкодування, передбачене ст. 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця, у спосіб, спеціально передбачений для трудових відносин, за весь період такого невиконання, в тому числі й після прийняття судового рішення. 113. З огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого ст. 117 КЗпП України, враховуючи: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором, період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника, інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні. Відповідні висновки викладені Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26.06.2019 року у справі № 761/9584/15-ц. 114. У справі, яка розглядається, позивач у зв`язку з порушенням відповідачем його права на належну оплату праці, що встановлено Актом ГУ Держпраці в Одеській області № ОД1378/АВ від 18.12.2020 року та Приписом ГУ Держпраці в Одеській області № ОД1378/АВ/П від 23.12.2020 року, просив стягнути на його користь суму середньомісячного заробітку за час затримки розрахунку. 115. З копії вказаного Припису вбачається, що головним державним інспектором праці ГУ Держпраці в Одеській області, а саме п. 3, встановлений строк усунення порушення до 20.03.2021 року згідно ч. 1 ст. 116 КЗпП України. 116. З копій Фіскальних чеків АТ «Укрпошта» вбачається, що дата переказу 19.03.2021 року. Разом з тим, згідно копії листа АТ «Укрпошта» грошовий переказ був отриманий [PERSON] 24.03.2021 року. Вказане дає суду можливість дійти висновку, що виплата при звільненні здійснена поза межами строку, встановленого ст. 116 КЗпП. 117. Відповідно до постанови Великої Палати Верховного суду від 08.02.2022 року по справі № 755/12623/19, провадження № 14-47цс21, середній заробіток за ст. 117 КЗпП України за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, який нараховується у розмірі середнього заробітку і спрямований на захист прав звільнених працівників щодо отримання ними в передбачений законом строк винагороди за виконану роботу (усіх виплат, на отримання яких працівники мають право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій) та є своєрідною санкцією для роботодавця за винні дії щодо порушення трудових прав найманого працівника. Середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні не входить до структури заробітної плати. 118. При стягненні середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні на підставі ст. 117 КЗпП України, суд керується постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100. 119. Відповідно до п. 5 розділу ІV Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995 року нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться, виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. 120. Згідно з п. 8 розд. ІV Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні 2 місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. 121. Середньоденна (середньо годинна) заробітна визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - календарних днів за цей період. 122. Як встановлено, нарахована позивачу заробітна плата за серпень та вересень 2020 року становить 8346,00 гривень без відрахування обов`язкових платежів та внесків, а кількість фактично відпрацьованих позивачем робочих днів протягом двох місяців перед звільненням становить 42 дні (20 днів за серпень + 22 дні за вересень). Іншого стороною відповідача не доведено. 123. Таким чином, середньоденний заробіток позивача без відрахування обов`язкових платежів та внесків становить 198,71 гривень (8346 грн./ 22 дні). 124. Оскільки відповідно до вимог ст. 117 КЗпП з вини власника не було виплачено належних звільненому позивачу сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, суд вважає, що вимога про стягнення середнього заробітку за період з 26.10.2020 року (наступний робочий день після звільнення) по день виплати - 23.03.2021 року (день що передував погашеню заборгованості) підлягає частковому задоволенню. 125. Раніше судом було встановлено, що строк для усунення недоліків згідно ч. 1 ст. 116 КЗпП України був 20.03.2021 року (субота). Дата остаточного розрахунку 24.03.2021 року (середа). Кількість робочих днів за вказаний період становить 2 дні. Отже, середній заробіток за вказаний період, що підлягає стягненню, становить 397,46 грн. (198,71 грн. х 2 робочі дні), без утримання податків й інших обов`язкових платежів. 126. Щодо позовної вимоги про стягнення моральної шкоди, суд дійшов наступного висновку. 127. Згідно ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав; моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. 128. Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. 129. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом. 130. Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. 131. Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. 132. Разом з тим, судам слід надати оцінку тому, чим саме підтверджується факт заподіяння моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, у чому саме полягає вина заподіювача та інші обставини, що мають значення для вирішення спору в цій частині. 133. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. 134. Тобто, аналізуючи наведені положення законодавства, з урахуванням обставинами справи, а також зваживши на згадані вище роз`яснення Пленуму Верховного Суду України щодо відшкодування моральної шкоди, то насамперед треба звернути увагу на те, що сам факт визнання протиправними дій/бездіяльності суб`єкта владних повноважень не є безумовною і достатньою підставою для стягнення з нього моральної шкоди. У кожному випадку позивач повинен обґрунтувати заподіяння йому такої шкоди, зокрема пояснити в чому конкретно проявилося порушення його нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, що саме спричинило йому моральні страждання і в чому проявляється їхній взаємозв`язок з протиправними діями відповідача. 135. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. 136. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України). 137. За приписами ч.ч. 1, 2 ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. 138. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. 139. Відповідно до правової позиції викладеної у Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 22.02.2023 року по справа № 400/491/21 (адміністративне провадження № К/990/14149/22) при розгляді аналогічних правовідносин, у справах про відшкодування моральної шкоди обов`язок доказування покладається на особу, яка заявляє вимогу про відшкодування такої шкоди. При цьому, сам лише факт порушення прав позивача не може слугувати виключною підставою для стягнення моральної шкоди, оскільки моральна шкода має бути обов`язково аргументована поза розумним сумнівом із зазначенням того, які конкретно дії (бездіяльність) спричинила моральні переживання та наскільки вони були інтенсивними, щоб сягнути рівня страждань. 140. У разі встановлення конкретної особи, яка завдала моральної шкоди, відбувається розподіл тягаря доказування: (а) позивач повинен довести наявність моральної шкоди та причинний зв`язок; (б) відповідач доводить відсутність протиправності та вини. Покладення обов`язку відшкодувати завдану моральну шкоду може мати місце лише за умови, коли шкода була викликана протиправною поведінкою відповідальної за неї особи (постанова Верховного Суду від 25.05.2022 в справі № 487/6970/20). 141. Позивачем не надано суду доказів моральних (душевних) переживань та наскільки вони були інтенсивними, щоб сягнути рівня страждань, з урахуванням того, що СТ «Міжлимання» не було, на час виникнення правовідносин, основним місцем роботи позивача. Окрім того позивачем не надано до суду пояснень, які б не були спростовані показами свідків, щодо обставин вільного волевиявлення позивача не отримувати заробітну плату вчасно при наявності грошових коштів у готівковій та безготівковій формі. 142. Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Надані позивачем докази, не містять у собі інформацію щодо предмета позовних вимог, та наявність підстав для стягнення з відповідача заборгованості. 143. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). 144. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України. Тобто, дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. 145. З урахуванням основних засад цивільного законодавства, з огляду на викладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову. VІ. Розподіл судових витрат між сторонами. 146. Згідно ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. 147. При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. 148. Відповідна правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 року справа № 826/1216/16, від 12.09.2019 року справа № 9901/350/18. 149. Представник позивача надав копію Договору № 48 про надання правової допомоги від 26.03.2021 року з додатком № 1 (а.с. 22-24), копію дублікату квитанції № Р24А1074295677С3617 від 27.03.2021 року. (а.с. 25) 150. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 151. Як вбачається з наданої копії дублікату квитанції № Р24А1074295677С3617 від 27.03.2021 року, позивач за надання правничої допомоги сплатив судовий 10000,00 гривень. Суд позов позивача задовольнив частково на загальну суму 397,46 гривень. Відповідно на користь позивача з відповідача підлягають стягненню судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 57,00 грн (397,46 грн (задоволені позовні вимоги) х 100% : 69216,13 грн (заявлені позовні вимоги) = 0,57 % (процент задоволених позовних вимог); 10000,00 грн (загальні судові витрати) х 0,57% : 100% = 57,00 грн). 152. Також, як вбачається з наданої копії квитанції про сплату № 47323 від 28.03.2021 року (а.с. 5), позивач за позовну вимогу про стягнення матеріальної шкоди, сплатив судовий збір в розмірі 908,00 гривень, а тому, у зв`язку з частковим задоволенням позову відповідачем підлягає відшкодуванню сума судового збору пропорційна до розміру задоволених вимог, а саме 5,21 гривень (розмір задоволених позовних вимог помножено на розмір сплаченого судового збору та поділено на розмір заявлених позовних вимог: 397,46 грн. ? 908,00 грн. ? 69216,13 грн.). При цьому суд враховує роз`яснення, надані Пленумом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. № 36 постанови № 10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах». 153. Відповідно п. 1 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі. 154. Відповідно до пп. 1 п. 1 ч. 2 ст. 4 ЗУ «Про судовий збір», за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою або фізичною особою підприємцем, стягується 1 % ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. 156. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 157. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (ч. 6 ст. 141 ЦПК України). 158. Отже, судовий збір, який підлягав сплаті позивачем за вимогу про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки розрахунку, з урахуванням відсотка задоволених позовних вимог (0,57 %), в суді становив 6,90 грн (1211,20 грн х 0,57 %) 159. Отже, оскільки позивача у частині вирішення позовних вимог про заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки розрахунку звільнений від сплати судового збору на підставі п. 1 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», з відповідача на користь держави підлягають стягненню судові витрати на оплату судового збору за подання позовної заяви у розмірі 6,90 гривень, інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Outcome: partial