Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-30 00:00:00

У травні 2025 року представник ТОВ «Таліон Плюс» Шох І.В. через систему «Електронний суд» звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з позовом в якому просить, стягнути з [PERSON] на користь позивача суму заборгованості за кредитним договором у розмірі 37 350, 00 грн, сплачений судовий збір у розмірі 2422,40 грн. та 5000,00 грн. витрат на правову допомогу. І. Позиція сторін у справі. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що\~ 26.08.2024\~ між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога»\~ та [PERSON] було укладено Договір кредитної лінії № 243853550, у формі електронного документа. Відповідач добровільно та з розумінням настання юридичних прав та обов`язків власноручно заповнив заявку на отримання кредитних коштів з використанням мережі Інтернет, а саме в своєму особистому кабінеті на сайті Товариства, зазначивши свої персональні дані, в тому числі: паспортні дані, дані про електронну пошту та абонентський номер, реквізити банківської картки, на рахунок якої бажав отримати кредит та ін. Відповідно до умов Розділу 2 Договору Товариство зобов`язалося надати Відповідачу кредитні кошти у розмірі 15 000 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а Відповідач зобов`язався повернути кредитні кошти та сплатити проценти за їх користування відповідно до умов, зазначених у Договорі, додатках до нього та Правилах надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту Товариства з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога», що є невід`ємною частиною Договору, текст яких розміщений на сайті Товариства: www.moneyveo.ua. На виконання умов Договору грошові кошти були перераховані Товариством на банківську карту № 5168-74XX-XXXX-3204, яка була вказана Відповідачем при укладанні Договору. В подальшому, 24.12.2024 у відповідно до ст. 1077 ЦК України ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» відступило право вимоги за Договором до Товариства з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» (далі - Позивач або Новий кредитор) за Договором Факторингу № МВ-ТП/14, відповідно до умов якого до ТОВ "Таліон Плюс" перейшло право грошової вимоги до відповідача за Кредитним договором № № 243853550. Представник позивача зазначає, що загальна сума заборгованості за кредитним договором становить\~ 37 350, 00 грн, з них: заборгованість по кредиту 15 000,00 грн; заборгованість по процентам за користування кредитом 22 350,00 грн; заборгованість по комісії за надання кредиту (в разі наявності) 0,00 грн. Посилаючись на вказані обставини, позивач просить суд стягнути з відповідача вищевказану заборгованість та судові витрати. ІІ. Процесуальні дії та рішення у справі. Білоцерківський міськрайонний суд Київської області своєю ухвалою від 13.05.2025 прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням осіб. Позивач в судове засідання свого представника не направив, 16.06.2025, 29.07.2025 представник позивача Дорошенко О.В. через систему «Електронний суд» подала заяву про розгляд справи за відсутності представника позивача,\~ позовні вимоги підтримали у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечили. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду невідомі, жодних заяв чи клопотань на адресу суду не надходило,\~ відзив на позовну заяву протягом строку, встановленого суддею відповідно до ч. 1 ст. 278 ЦПК України,\~ не подано. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. На підставі ст.ст. 280-282 ЦПК України, суд постановив провести заочний розгляд даної справи. ІІІ. Фактичні обставини справи. Судом встановлено, що 26.08.2024\~ між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога»\~ та [PERSON] було укладено Договір кредитної лінії № 243853550, у формі електронного документу з використанням електронного підпису у вигляді одноразового ідентифікатора. Відповідно до пункту 2.1. цього договору Кредитодавець зобов`язується надати Позичальникові Кредит у вигляді кредитної лінії, в розмірі кредитного ліміту у розмірі 15000,00 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом відповідно до умов, зазначених у цьому договорі, додатках до нього та Правилах надання коштів та банківських металів у кредит ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога». Фактичне перерахування коштів за кредитом підтверджується відповідним платіжним дорученням ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» від 26.08.2024 (а.с. 72), з якого вбачається, що [PERSON] перераховано 15000,00 гривень\~ та довідкою № 243853550/26042025/Є від 26.04.2025 про успішний переказ (а.с. 73). У паспорті споживчого кредиту продукту «СМАРТ» до договору № 243853550 від 26.08.2024 зазначено тип кредиту кредитна лінія, ліміт кредиту 15 000,00 грн, строк кредитування до 1826 днів (дисконтний період 30 днів, з можливістю продовження та поновлення). ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога здійснено розрахунок заборгованості за кредитним договором № 243853550 від 26.08.2024 (а.с. 30-32). 24 грудня 2024 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ "Таліон Плюс" укладено Договір факторингу №МВ-ТП/14, відповідно до умов якого до ТОВ "Таліон Плюс" перейшло право грошової вимоги до боржників, в тому числі і до відповідача (а.с. 20-25). Відповідно до реєстру прав вимоги від 24.12.2024 ТОВ "Таліон Плюс" набуло право вимоги до відповідача [PERSON] на загальну суму 31650,00 грн, з яких: 15000,00 грн заборгованість по тілу кредита; 9150,00грн заборгованість по процентам; 7500,00 грн неустойка (а.с. 26-27). ІV. Позиція суду та оцінка аргументів сторін. Згідно ч.1 ст.205 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ч.1 ст.207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Згідно ч.3 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Частиною 12 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Відповідно до абзацу 3 ч.1 ст.12 Закону України «Про електронну комерцію», за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 1ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Стаття 526 ЦК України встановлює, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Згідно ч. 1ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Частиною 1ст. 599 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ч. 1ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ч. 1 ст. 611 ЦК України). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1ст. 612 ЦК України). Статтею 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає. Частиною 1 ст. 1078 Цивільного кодексу України встановлено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). В ході передачі прав вимоги за договором факторингу, право вимоги за кредитним договором № 243853550 від 26.08.2024 перейшло до позивача. Судом встановлено, що сума основного зобов`язання у розмірі 15 000,00 грн. не повернута, а тому позов у цій частині підлягає до задоволення. Позивачем заявлено вимогу про стягнення відсотків у сумі 22350,00 грн. Однак, як вбачається з витягу з реєстру прав вимоги, ТОВ «Таліон Плюс» набуло право вимоги за кредитним договором № 243853550, зокрема за відсотками у сумі 9150,00 грн. Матеріали справи містять розрахунок заборгованості, який склав позивач, в якому зазначено про нарахування відсотків у сумі 22350,00 грн. Однак, суд вважає необгрунтованим такий розрахунок, оскільки у порушення вимог ст.ст. 76, 81 ЦПК України, позивачем не обґрунтований період нарахування процентів. Умовами договору (п. 1.1.28) сторони визначили, що продовження дисконтного періоду або пролонгація умова договору, яка дає можливість позичальнику продовжити строк дисконтного періоду, шляхом здійснення оплати всіх нарахованих на день платежу процентів за користування кредитом, з відповідним призначенням платежу. Пункт 3.2. договору містить аналогічні умови, із зазначенням про необхідність позичальником в особистому кабінеті активувати функцію продовження строку дисконтного періоду. Для здійснення першої пролонгації дисконтного періоду за цим договором, позичальнику необхідно було сплатити всі нараховані за перші 30 днів дисконтного періоду проценти у розмірі 2700,00 грн (п. 3.3 договору). Однак, як вбачається із розрахунку, відповідачем 24.09.2024 здійснено оплату у розмірі 2610,00 грн., тобто у меншій сумі ніж передбачено умовами договору для пролонгації. Позивачем не надано жодного доказу в підтвердження ініціювання відповідачем пролонгації договору, вчинення ним дій в особистому кабінеті спрямованих на продовження дії дисконтного періоду. Окрім того, у паспорті споживчого кредиту, підписаного відповідачем, зазначено, що орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача за весь строк користування кредитом за базовою процентною ставкою становитиме 19500,00 грн (з придушенням надання\~ знижки до дисконтної ставки 17700,00 грн). Частиною 8 ст.18 Закон України «Про захист прав споживачів» передбачено, що нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачаться на користь споживача. Суд має право прийняти посилання та твердження сторони лише у випадку їх належного доведення в ході розгляду справи, за виключенням випадків, коли такі обставини не потребують окремого доведення. При цьому сам лише факт відсутності заперечень іншої сторони проти таких посилань та тверджень не може вважатися їх визнанням. В даному випадку, з урахуванням обставин цієї справи та факту порушення відповідачем строку розрахунку, суд вважає за можливе стягнути з відповідача лише суму боргу і відсотків, що передбачені умовами кредитного договору та були нараховані первісним кредитором: тіло кредиту 15000,00 грн, відсотки в розмірі 9150,00 грн. Враховуючи викладені обставини, суд дійшов висновку, що позов підлягає до часткового задоволення та з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 24 150,00 грн. V.Судові витрати. Позивач ставить вимогу про стягнення судових витрат та витрат на правничу допомогу. Відповідно до ч.1, 2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при зверненні до суду з вказаним позовом було сплачено судовий збір у розмірі 2422,40 грн, який підлягає стягненню з відповідача пропорційно до розміру задоволених вимог. Вирішуючи питання про відшкодування витрат на правову допомогу, що заявлені позивачем в розмірі 5 000 грн., суд дійшов таких висновків. Відповідно до ч. ч. 1-5 ст. 137 ЦК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Відповідно до частин третьої, четвертої статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. На підтвердження витрат на правничу допомогу позивачем надані суду відповідні документи, а саме: договір про надання правової допомоги № 5, укладений 02.12.2024 між АО «Ліга юридичних технологій та інновацій» та ТОВ «Таліон Плюс»; додаткова угода № 443 від 30.12.2024; акт приймання-передачі наданих послуг відповідно до договору про надання правової допомоги № 5, складений 30.12.2024. Так, із акту приймання-передачі наданих послуг відповідно до договору про надання правової допомоги № 5 вбачається, що ТОВ «Таліон Плюс» прийняло від Адвокатського об`єднання «Ліга юридичних технологій та інновацій» наступні послуги: підготовка до розгляду справи 1000,00 грн; підготовка та направлення повідомлення про оплату заборгованості 500,00 грн; підготовка позовної заяви 3500,00 грн. Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду в Постанові від 01 серпня 2019 року по справі № 915/237/18 дійшов висновку, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial