Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-04 00:00:00

[PERSON] , в інтересах якого діє [PERSON] , звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики у розмірі 230000 грн., а також сплаченого судового збору та витрат на правничу допомогу адвоката. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що впродовж півтора року надавав у позику грошові кошти [PERSON] . Грошові кошти переказувалися частинами на прохання відповідачки, загальна сума заборгованості становить 230 000 тисяч гривень, частина з яких була переведена з картки позивача на картку, вказану відповідачкою у листуванні, також Позивач передавав їй кошти готівкою та через термінали. Відповідач щоразу запевняла, що кошти поверне, однак на сьогоднішній день гроші не повернуті. Ухвалою Краснопільського районного суду Сумської області від 11.11.2024 позовна заява прийнята до розгляду та призначено по справі підготовче судове засідання в порядку загального позовного провадження з викликом сторін. Ухвалою Краснопільського районного суду Сумської області від 23.01.2025 закрито підготовче судове засідання, призначено справу до судового розгляду по суті на 26.02.2025, яке було відкладено через неповідомлення відповідачки про дату і час розгляду справи, призначений на 20.03.2025 судовий розгляд не відбувся через відсутність електропостачання та погіршення безпекової ситуації у селищі Краснопілля. Рішенням Вищої Ради Правосуддя №1105/0/15-25 від 22.05.2025 територіальну підсудність справ Краснопільського районного суду Сумської області змінено та передано Зарічному районному суду м.Суми. Відповідно до рішення зборів суддів Зарічного районного суду м.Суми № 13 від 27.06.2025, справи, які перебували в провадженні суддів Краснопільського районного суду Сумської області згідно автоматизованого розподілу передано для розгляду раніше визначеному складу суду. 07 липня 2025 року справа надійшла до канцелярії Зарічного районного суду м. Суми. 08 липня 2025 року згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу передано на розгляд судді Басовій В.І. Представник позивача в судовому засіданні підтримала позовні вимоги, просила їх задовольнити. 21 липня 2027 року на адресу суду надійшло клопотання відповідачки про розгляд справи без її участі, позовні вимоги визнає частково, а саме суму боргу в розмірі 15000,00 грн, які вона позичила у Позивача. Щодо решти коштів, які перерахував їй [PERSON] зазначила, що відповідач за власної волі давав кошти на життя . В судовому засіданні 04 серпня 2025 року відповідачка пояснила, що грошові кошти від позивача отримувала як допомогу на життя, і одного разу дійсно кошти в сумі 16000 гривень були отримані в борг і вона зобов`язувалась їх повернути, вони були перераховані однією сумою. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, відповідачки, розглянув позовну заяву та додані матеріали, повно та всебічно з`ясував всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, і, об`єктивно оцінивши докази, дійшов наступних висновків. Згідно з квитанціями від 23.02.2021р.\~на суму\~4000\~грн.\~та 1000\~грн.,\~20.03.2021р.\~на суму\~3500\~грн.,\~23.05.2021\~р.\~на суму\~2000\~грн.,\~23.07.2021\~на суму\~3200\~грн.,\~20.09.2021\~на суму\~2500\~грн.,\~26.09.2021\~р.\~на суму\~3500\~грн.,\~01.12.2021\~р на\~суму 5000\~грн.,\~09.12.2021\~р.\~на суму\~6000\~грн.,\~15.12.2021\~р на\~суму 3000\~грн.,\~16.12.2021\~р.\~на суму\~4000\~грн.,\~22.12.2021\~р.\~на суму\~10000\~грн.,\~27.12.2021р.\~на суму\~3000\~грн.,\~16.01.2022\~р.\~на суму\~5000\~грн.,\~25.01.2022р.\~на суму\~2000\~грн.\~та 1000\~грн.,\~02.07.2022р.\~на суму\~10000\~грн.,\~01.12.2022р.\~на суму\~16000\~грн.,\~02.12.2022р.\~на суму\~3000\~грн.,\~05.12.2022\~на суму\~15000\~грн.,\~ 25.12.2022\~на суму\~4000\~грн.,\~03.01.2023р.\~на суму\~2000грн.,\~05.01.2023\~р.\~на суму\~5000\~грн,\~07.01.2023\~на суму\~3000\~грн.,\~08.01.2023\~на суму\~1000\~грн.,\~16.01.2023\~р.\~на суму\~6000\~грн.,\~19.01.2023\~р.\~на суму\~16000\~грн.,\~20.01.2023\~р на\~суму 5000\~грн.\~та 4000\~грн,\~ 22.01.2023\~р.\~на суму\~2000\~грн.,\~23.01.2023\~р.\~на суму\~3000\~грн.,\~25.01.2023\~р.\~на суму\~4000\~грн.,\~19.02.2023\~р.\~на суму\~2000\~грн.,\~20.02.2023р\~на суму\~4000\~грн.,\~ 27.02.2023р\~на суму\~6000\~грн,\~01.03.2023р.\~на суму\~3000\~грн.,\~08.03.2023р.\~на суму\~2000\~грн.\~та 1000\~грн.,\~16.03.2023\~р.\~на суму\~3000\~ грн.,\~18.03.2023р.\~на суму\~2000\~грн.,\~21.03.2023\~р.\~на суму\~4000\~грн.,26.03.2023\~р.\~на суму\~5000\~грн., де платник [PERSON] на рахунок отримувача [NUMBER] , із значенням призначення платежу: переказ коштів з карти на карту, було перераховано суму 189700 грн., які на день звернення з позовом не повернуті (а.с.19-41). 10 травня 2023 року [PERSON] звернувся до Сумського РУП ГУНП в Сумській області з заявою про вчинення кримінального правопорушення [PERSON] щодо отримання нею коштів приблизно в сумі 230000 грн. шляхом обману та зловживання його довірою, оскільки остання просила у нього надати їй під виглядом позики (в борг) грошові кошти, не маючи наміру їх в подальшому повертати (а.с.42-44) 25.05.2023 р Сумським РУП ГУНП в Сумській області згідно ухвали Ковпаківського районного суду м.Суми внесено відомості до ЄРДР за фактом отримання [PERSON] шляхом обману та зловживання довірою в позику коштів від [PERSON] в сумі 230000 грн., які не повернула (а.с.45, 128). У скарзі на бездіяльність слідчого щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР представник скаржника адвокат Якименко О.І. крім викладу обставин, за яких були перераховані кошти, акцентувала увагу на відсутності між [PERSON] , як потерпілим, та між [PERSON] , особою яка вчинила кримінальне правопорушення, будь-яких цивільно-правових відносин та наявний склад кримінального правопорушення шахрайства (а.с.46-50). Постановою слідчого СВ Сумського РУП ГУНП в Сумській області від 23.12.2023 кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №12023200480001795 від 25.05.2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.190 КК України, закрито у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення (а.с.51-52). Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Статтею 202\~ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до\~ч.1,2ст.207\~ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до ч. 1 ст.\~205\~Цивільного кодексу\~України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Частиною другою\~ст.205\~ЦК України встановлено, що правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. Згідно зі ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона передає у власність другій стороні грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначеними родовими ознаками. Відповідно до ч. 2 ст.\~1047\~ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем грошової суми або визначеної кількості речей. По своїй юридичній сутності договір позики грошових коштів є реальним договором, і для його укладення необхідна наявність двох юридичних фактів: а) домовленість між сторонами стосовно істотних умов договору; б) передача (сплата) коштів позикодавцем позичальнику. Законодавець імперативно в частині першій статті 1047\~ЦК визначив необхідність вчинення в письмовій формі договору позики грошових коштів у разі якщо позикодавцем є юридична особа. Розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видає боржник (позичальник) кредитору (позикодавцю) за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми. Розписка не є формою договору, а може лише підтверджувати укладення договору позики. По своїй суті розписка позичальника є тільки замінником письмової форми договору позики, оскільки вона підписується тільки позичальником. Така розписка не долучена до матеріалів справи. Основною засадою (принципом) цивільного судочинства є, зокрема, змагальність сторін та диспозитивність (пункти 4 та 5 частини третьої статті 2 ЦПК України). Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (частина перша, третя статті13 ЦПК України). Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частини перша, третя статті 12, частини перша, п`ята, шоста статті81 ЦПК України). У призначенні платежу у платіжних інструкціях не зазначено природу наданих коштів- позика, дарування чи інші зобов`язання. Позивач зазначає, що між сторонами була домовленість про надання коштів на поворотній основі, поряд з цим, суду не надано доказів надання таких на поворотній основі. Вказівка призначення платежу при перерахунку коштів на картку, з урахуванням принципу розумності, не може бути кваліфікована як дотримання письмової форми (єдиний документ, чи декілька документів, розписка чи інший документ), що підтверджує домовленість про отримання грошей в позику та умови такої позики, оскільки призначення платежу вказує особа, яка перераховує грошові кошти. Дійсно, в певних випадках в приватному праві призначення платежу може мати значення, наприклад при визначенні того, яке грошове зобов`язання погашається, але не для підтвердження укладення певного договору (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 серпня 2023 року у справі № 755/16831/19 (провадження № 61-17567св21). Згідно з ч. 3 ст.12, ч. 1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. У справі "Трофимчук проти України" (№ 4241/03, §54, ЄСПЛ, 28 жовтня 2010 року) Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід. В судовому засіданні встановлено, що у матеріалах справи відсутні належні, допустимі та достатні докази того, що між сторонами укладено договір позики, розписки відсутні. До матеріалів справи додано листування у програмі Viber між позивачем та відповідачкою, у якому наявне прохання відповідачки 01.12.2022 року надати кошти у борг на дорогу та обіцянка повернути, дослівно російською «я вам отдам деньги, вернусь на старую работу и все вам верну», також 1 грудня 2022 року після того як відповідачка скинула номер картки повідомлення позивача «перевёл 16 тыс», зазначене також підтверджується копією квитанції № 176854226 від 01.12.2022 року (а.с.25, 142). Враховуючи визнання відповідачкою позовних вимог в частині отримання 01.12.2022 року від [PERSON] грошових коштів в сумі 16000 гривень в позику, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, що не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд врахував, що при такому вирішенні спору буде досягнуто справедливий баланс інтересів сторін та останнє відповідатиме загальноприйнятим нормам та духу цивільно-правових відносин. Оскільки позовні вимоги задоволено на 7% від заявлених позивачем та відповідно ч.2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тому з відповідачки на користь позивача слід стягнути 161,00 грн. (7% від 2300,00 грн.) у повернення сплаченого судового збору. У судових дебатах представник позивача заявила про попередній розрахунок витрат на правову допомогу, заявлений нею у позові в сумі 20000 грн. та надання протягом п`яти днів після ухвалення рішення підтвердження витрат позивача, тому вказане питання судом не вирішувалось.

Outcome: partial