Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачки про залишення місця проживання дитини з батьком, встановлення факту спільного проживання, самостійного виховання та утримання, посилаючись на те, що за час шлюбу, у них народилась дитина донька [PERSON] , [INFO] . Вказує, що подружнє життя з відповідачкою не склалося, внаслідок чого рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 01 серпня 2017 року їх шлюб розірвано. Зазначає, що на даний час він з відповідачкою проживають окремо. Дитина проживає з ним. Вказує, що на даний час коштів на утримання дитини йому не вистачає. Просить суд, згідно уточнених позовних вимог, стягнути з [PERSON] ( [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] , [ADDRESS] ) на користь [PERSON] ( [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] , [ADDRESS] ), аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , починаючи з 25 червня 2025 року і до повноліття дитини. Встановити факт, що батько [PERSON] [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] , самостійно виховує та утримує неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] . Визначити місце проживання [PERSON] , [INFO] за місцем проживання батька - [PERSON] , [INFO] . В судове засідання позивач не з`явився, від нього до суду надійшла заява в якій просив суд справу розглядати за його відсутності. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі. В судове засідання відповідачка не з`явилася, від неї до суду надійшла заява, в якій просить суд справу розглядати за її відсутності, позовні вимоги визнає. На підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України судове засідання проводилось без технічної фіксації. Суд приймає визнання позову відповідачкою, оскільки це не суперечить Закону, а також правам та інтересам сторін. \~ \~ \~ \~Як вбачається з матеріалів справи, позивач надав суду докази на підтвердження своїх доводів щодо позовних вимог. \~ \~ \~ \~Судом встановлено,\~що за\~час шлюбу\~у сторін\~народилась дитина\~ донька\~ [PERSON] ,\~ [INFO] . /а.с. 18/. \~ \~ \~ \~Шлюб між сторонами розірвано рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 01 серпня 2017 року /а.с. 24/. Щодо вимоги про встановлення факту, що має юридичне значення суд зазначає наступне. Відповідно до ч.2 ст. 315\~ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно із\~частиною восьмою\~статті 7\~СК України\~регулювання сімейних\~відносин має\~здійснюватися з\~максимально можливим\~урахуванням інтересів\~дитини. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених\~Конституцією України,\~Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Встановлення факту самостійного виховання та утримання малолітньої дитини необхідно для соціального забезпечення життєдіяльності позивача та його дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦПК України у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт. Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Відповідно до\~ст. 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. При цьому, згідно зі\~ст. 160 СК України\~місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Як вбачається з матеріалів справи, між сторонами досягнуто згоди щодо способу участі батьків у вихованні дитини, місця проживання та умов її утримання, що підтверджується договором між батьками щодо визначення місця проживання дітей, умов її утримання та участі батьків у їх вихованні. /а.с. 23/. Як встановлено судом, відповідачка [PERSON] не заперечує щодо визначення місця проживання їх неповнолітньої дитини [PERSON] , 2008 року народження із батьком [PERSON] /а.с.59/. Крім того, факт одноособового утримання та виховання позивачем неповнолітньої дитини підтверджується наступними доказами: Дитина проживає разом із батьком за адресою: [ADDRESS] . /а.с. 26/. Мати дитини [PERSON] проживає окремо від дитини за адресою : [ADDRESS] . /а.с. 17/. Відповідно до нотаріально посвідченої заяви неповнолітньої [PERSON] , остання надає згоду на її постійне проживання та реєстрацію її постійного місця проживання за адресою: [ADDRESS] , за місце фактичного проживання її батька [PERSON] , [INFO] , який фактично проживає за адресою: [ADDRESS] . /а.с. 19-22/. Згідно витягу\~з інформаційно-аналітичної\~системи «Облік\~відомостей про\~притягнення особи\~до кримінальної\~відповідальності та\~наявності судимості»,\~ [PERSON] \~ [INFO] \~станом на\~17.03.2025\~року,\~до кримінальної\~відповідальності не\~притягується,\~незнятої чи\~непогашеної судимості\~не має\~та в\~розшуку не\~перебуває. /а.с. 25/. Позивач [PERSON] офіційно працює у МПП «Каленчук Клінік» лікарем-стоматологом-ортопедом та має стабільний фінансовий дохід. /а.с. 27-29/. У суду не має підстав сумніватись в достовірності письмових доказів, а тому суд вважає що позивачем доведений факт, що [PERSON] [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] , самостійно виховує та утримує непоновлітню доньку [PERSON] , [INFO] . Проте, згідно з положенням ч. 3 ст. 160 Сімейного кодексу України, якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Як вбачається з копії свідоцтва про народження, неповнолітня [PERSON] , [INFO] є особою, яка на день ухвалення рішення досягла 17-річного віку. Крім того, суд вважає, що в задоволенні позову, в частині стягнення аліментів, слід відмовити за необґрунтованістю, виходячи з наступного: Згідно практики Європейського суду з прав людини, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. В провадженні суду дана справа знаходилась тривалий час, позивачу про розгляд справи було відомо, що надавало можливість йому уточнити чи чітко сформулювати вимоги в частині стягнення аліментів. Проте, останній своїм правом не скористався. Таким чином, суд вважає, що і в задоволенні позову, в частині стягнення з відповідача аліментів, також слід відмовити. За таких обставин, зважаючи на наявність договору про визначення способу участі батьків у вихованні дитини, місця проживання та умов її утримання, згоди самої матері дитини (а.с. 59), інших доказів, що містяться у даній цивільній справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково, лише в частині встановлення факту, що батько [PERSON] [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] , самостійно виховує та утримує неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] .

Outcome: partial