Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-27 00:00:00

Адвокат Ковальчук О.В., яка діє в інтересах [PERSON] звернулася до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області з позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: орган опіки та піклування виконавчого комітету Ужгородської міської ради, про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням. Позов мотивує тим, що [PERSON] є власником житлового будинку [ADDRESS] . У вказаному будинку разом з ним зареєстровані також колишня дружина позивача [PERSON] та донька позивача [PERSON] . Вказує, що відповідачі за кордон, оскільки позивач особисто давав дозвіл на виїзд дитини, та з тих пір не проживають у будинку. У зв`язку з тим, що відповідачі не проживають за адресою [ADDRESS] , більше року, наявність реєстрації останніх обмежує право позивача, як власника, на користування майном, у зв`язку із цим виникають труднощі зі сплатою надмірних комунальних платежів, тому позивач просить визнати [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням за вищевказаною адресою. В судове засідання позивач не з`явився однак в матеріалах справи міститься заява його представника [PERSON] , в якій вона просить розглянути справу у без їх участі та задоволити позов. Відповідачі також не скористалися правом на участь у судовому засіданні, про причини неявки суд не повідомили, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, заперечень чи відзив на позов не подавали. Представник органу опіки\~та піклування\~виконавчого комітету\~Ужгородської міської\~ради у судове засідання також не з`явився, заяв чи клопотань не подавав, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Через неявку в судове засідання учасників справи, судом у відповідності до ч. 2 ст.\~247\~ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що [PERSON] є власником житлового будинку [ADDRESS] , що підтверджується копією Договору дарування будинку серії ВВТ №223393 від 23.12.2004 року. Згідно інформації з Єдиного державного демографічного реєстру №965928 та №965937 від 12.12.2024, [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . З дослідженого Акту про встановлення фатку не проживання осіб за місцем реєстрації від 02.12.2024 року судом встановлено, що [PERSON] , 1979 року народження, та [PERSON] , 2010 року народження, фактично не проживають за адресою [ADDRESS] , з серпня 2022 року. Крім того, судом також встановлено, що рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 14.06.2022 розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] . Згідно зі ст.\~41\~Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. За приписами ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Разом з тим, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку (ст. 72 ЖК України). Доказів на спростування фактів щодо тривалого не проживання за вказаною адресою відповідачі не надали, а тому підстав, за якими б за відповідачами зберігалось право користування житловим приміщенням судом не встановлено. Як зазначено у п. 34, 36 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. У відповідності до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. З урахуванням всіх обставин справи, враховуючи вимоги ст. 81 ЦПК України - кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, виходячи із принципів розумності та справедливості, зважаючи на те, що позивачем було надано належні докази на підтвердження своїх тверджень, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають до задоволення. Відповідно до п. 1 ч. 2\~ст. 141 ЦПК України\~у разі задоволення позову, судовий збір покладається на відповідача.

Outcome: approved