Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-03 00:00:00

13.02.2025 року ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» звернувся до Полтавського районного суду Полтавської області з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В позовній заяві вказували на те, що 13.12.2019 року між ТОВ «ЗАЙМЕР» та [PERSON] укладено кредитний договір №98335 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, який підписаний електронним підписом позичальника шляхом використання одноразового ідентифікатора. Відповідно до п.1.1 Кредитного договору, товариство надає клієнту фінансовий кредит в гривні на умовах строковості, зворотності, платності, а [PERSON] зобов`язалася повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом, виконати інші обов`язки, передбачені договором на наступних умовах: сума виданого кредиту 2000,00 грн., дата надання кредиту 13.12.2019 року, строк кредиту 27 днів, стандартна процентна ставка 2% в день або 730% річних. Як вбачається з виписки з особового рахунку за кредитним договором, станом на 04.12.2024 року загальний розмір заборгованості за кредитним договором становить 8240,00 грн. з яких прострочена заборгованість за сумою кредиту в розмірі 2000,00 грн. та прострочена заборгованість за процентами в розмірі 6240,00 грн. Згідно п.2.4 кредит надавався клієнту в безготівковій формі у національній валюті на реквізити платіжної банківської картки, вказаної Клієнтом № [NUMBER] для перерахування кредитних коштів. Відповідач належним чином умов кредитного договору не виконує. А тому, на виконання вимог ч.4 ст.16 ЗУ «Про споживче кредитування» п.6 ч.3 ст.175 ЦПК України позивачем за останнім місцем проживання [PERSON] було направлено вимогу про дострокове погашення заборгованості за кредитним договором, проте станом на дату звернення до суду з позовними вимогами вказана вимога відповідачем була залишена без виконання. Крім того в позовній заяві вказували на те, 28.10.2021 року між ТОВ «ЗАЙМЕР» та ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» укладено договір факторингу №01-28/10/2021, у відповідності до умов якого, ТОВ «ЗАЙМЕР» передає (відступає) ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» за плату, а ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» приймає належні ТОВ «ЗАЙМЕР» права грошової вимоги (права вимоги) до боржників за кредитними договорами вказаними у Реєстрі боржників, укладеними між ТОВ «ЗАЙМЕР» і боржниками (портфель заборгованості). Відповідно до витягу з Реєстру боржників від 28.10.2021 року до Договору факторингу №01-28/10/2022 ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» набув права грошової вимоги до відповідача [PERSON] . В зв`язку з чим просили суд стягнути з відповідача на їх користь заборгованість за кредитним договором №98335 від 13.12.2019 року в сумі 8240,00 грн. та понесений судовий збір в розмірі 2422,40 грн. Ухвалою судді Полтавського районного суду Полтавської області Потетія А.Г. від 20.02.2025 року справу направлено за підсудністю до Київського районного суду м.Полтави. 11.03.2025 року цивільна справа №545/657/25 надійшла на адресу Київського районного суду м.Полтави та цього ж дня на підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи передана на розгляд судді Турченко Т.В. Ухвалою суду від 12.03.2025 року відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 29.04.2025 року через систему «Електронний суд» представником ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» подано заяву про розподіл судових витрат понесених в зв`язку з розглядом справи. В якій просили суд стягнути витрати на професійну правову допомогу у розмірі 10500,00 грн. Розгляд заяви про розподіл судових витрат здійснити без виклику сторін. Ухвалою суду від 29.04.2025 року витребувано документи, що перебувають у володінні АТ КБ «ПриватБанк». 22.05.2025 року на Електронну пошту суду з ВП №1 ГУНП в Полтавській області надійшло повідомлення про те, що кримінальне провадження №12020170020000020 від 03.01.2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.185 КК України, 29.04.2020 року закрито на підставі п.2 ч.1 ст.284 ККПК України. 26.05.2025 року до суду АТ КБ «ПриватБанк» надійшла інформація з якої вбачається , що на ім`я [PERSON] в банку не імітовано картку № [NUMBER] . В зв`язку з чим відсутня можливість надати запитувану інформацію, оскільки зазначена картка в банку не обслуговується за клієнтом [PERSON] . В судове засідання позивач свого представника не направив, в матеріалах справи мається заява про розгляд справи за їх відсутності, щодо винесення заочного рішення не заперечують. Відповідач, [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, просила відмовити в повному обсязі. Враховуючи згоду відповідача та відповідну заяву позивача, суд приходить до висновку про розгляд справи за відсутності представника позивача. Суд, заслухавши відповідача [PERSON] , вивчивши та дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що з індивідуальної частини наданого позивачем договору про надання фінансового кредиту № 98335 вбачається, що 13.12.2019 року між ТОВ «ЗАЙМЕР» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 98335 про надання грошових коштів у позику, у тому числі на умовах фінансового кредиту. Відповідно до п. 1.1, 1.2 Кредитного договору, Товариство надає Клієнту фінансовий кредит у розмірі 2000 грн. 00 коп. на умовах строковості, зворотності, платності, а Клієнт зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом. Кредит надається строком на 27 днів, тобто до 08.01.2020 року. За користування кредитом Клієнт сплачує Товариству 730 % річних від суми кредиту в розрахунку 2 % в день. Тип процентної ставки фіксована. Відповідно до виписки з особового рахунку за кредитним договором станом на 04.12.2024 року заборгованість складає 8240,00 грн., яка складається з: прострочена заборгованість за сумою кредиту в розмірі становить 2000,00 гривень; прострочена заборгованість за процентами в розмірі становить 62400,00 грн. У матеріалах справи є інформаційна довідка ТОВ «Платежі онлайн» від 10.01.2025 року, відповідно до якої 13.12.2019 року за реквізитами платіжної картки № [NUMBER] було перераховано кредитні кошти в сумі 2000 грн. 28.10.2021 року ТОВ «ЗАЙМЕР» та ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» уклали договір факторингу №01-28/10/2021, відповідно до умов якого ТОВ «ЗАЙМЕР» відступило ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» за плату належні йому права вимоги до боржників вказаних в реєстрі боржників. Відповідно до реєстру боржників від 28.10.2021 року до договору факторингу №01-28/10/2021, ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» набуло права грошової вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 98335 від 13.12.2019. З витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань № 12020170020000020 вбачається, що 13.12.2019 року невстановлена особа шахрайським шляхом, зловживаючи довірою отримала грошові кошти, шляхом отримання позики в онлайн установах з надання кредитів, а саме: ТОВ «Качай гроші», ТОВ «Форза» та ТОВ «KF.UA» та ТОВ «ЗАЙМЕР» на ім`я [PERSON] , [INFO] , використовуючи її мобільний завдали шкоди на невстановлену суму. Як вбачається з повідомлення отриманого від ВП №1 ГУНП в Полтавській області, кримінальне провадження №12020170020000020 від 03.01.2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.185 КК України, 29.04.2020 року закрито на підставі п.2 ч.1 ст.284 ККПК України. За правилом частини першої статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (ч. 2 ст. 639 ЦК України). Крім того, за п. 5 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч. 1-5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах. На підставі ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. За п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Суд звертає увагу, що доказами на підтвердження наявності боргу можуть бути, зокрема, але не виключно: первинні бухгалтерські документи, які містять відомості про господарську операцію та підтверджують її здійснення. Такими доказами можуть бути, зокрема, банківські виписки, платіжні доручення, видаткові накладні, довідки, листи, протоколи, та будь-які інші докази, що доводять факт невиконання боржником взятих на себе зобов`язань (Постанова КГС ВС від 22.08.2024 у справі № 916/735/23). У постанові Верховного Суду від 11 вересня 2024 року у справі № 752/17604/15-ц (провадження № 61-14780св23) міститься висновок, «що у справах про стягнення кредитної заборгованості кредитор повинен довести виконання ним своїх обов`язків за кредитним договором, а саме: надання грошових коштів (кредиту) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором». Позивач на підтвердження своїх позовних вимог надав виписку з особового рахунка за кредитним договором № 98335, однак вказаний документ підписаний самим позивачем, який не був стороною кредитного договору та фактично кредитні кошти відповідачу не видавав. Також, позивач зазначає, що на виконання вимог п. 2.4. кредитного договору відповідачем були зазначені реквізити платіжної банківської карти № [NUMBER] для перерахування кредитних коштів та на підтвердження виконання Товариством п. 2.4 Кредитного договору, позивач надає інформаційну довідку ТОВ «Платежі онлайн» від 10.01.2025, відповідно до якої 13.12.2019 на картковий рахунок було перераховано кредитні кошти в сумі 2000,00 грн. за реквізитами платіжної картки № [NUMBER] , що, на думку позивача, є доказом видачі кредитних коштів. Проте, позивач не надав належних та допустимих доказів, що підтверджують факт отримання [PERSON] коштів за кредитним договором від 13.12.2019 року, а також доказів, що платіжна картка № [NUMBER] належить [PERSON] . Слід зазначити, що Інформаційна довідка від 10.01.2025 року, що видана ТОВ «Платежі Онлайн», не містить інформації кому і на якій підставі вона видана, не містить даних повного номера платіжної картки, прізвища ім`я та по батькові власника банківської картки та не підтверджує факту перерахування грошових коштів саме [PERSON] . За таких обставин у суду відсутні підстави вважати Інформаційну довідку від 10.01.2025 року належним, допустимим та достовірним доказом, що підтверджує перерахунок [PERSON] грошових коштів у розмірі 2000,00 грн., за кредитним договором від 13.12.2019 №98335. Відсутність обґрунтованого розрахунку заборгованості за договором надання грошових коштів у позику, а також первинних бухгалтерських документів позбавляє суд можливості з`ясувати дійсний розмір заборгованості за кредитним договором, що є обов`язковим при вирішенні питання про стягнення боргу. Слід зауважити, що в силу п. 3 ч. 3 ст. 175 ЦПК України позовна заява має містити, зокрема, обґрунтований розрахунок сум, що стягуються. У відповідності до вимог ст. 512, 514, 517 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Позивач ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ», до якого за договором факторингу перейшло право грошової вимоги до відповідача, не надав належних та допустимих доказів, первинних бухгалтерських документів на підтвердження факту укладення договору споживачем із відповідним ідентифікатором підпису особи, а, отже і дійсності кредитних відносин, розрахунку заборгованості відповідача перед первісним кредитором, здійснення нарахувань по вказаному кредитному Договору. Згідно з правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 21.07.2021 в справі 287/363/16, при оцінці достатності доказів діють спеціальні правила - стандарти доказування, якими має керуватися суд при вирішенні справи. Стандарти доказування з важливим елементом змагальності судового процесу. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про недоведеність. Сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. У іншому випадку, за умови недоведеності тих чи інших обставин, суд має право винести рішення у справі на користь протилежної сторони. Отже, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі (правова позиція Верховного Суду в постанові від 29.09.2022 в справі 857/7/22). Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позивач не довів належними, допустимими та достовірними доказами наявність кредитних відносин з відповідачем та не надав обґрунтованого розрахунку заборгованості, що заявлена до стягнення, у зв`язку з чим суд позбавлений можливості належним чином перевірити видачу відповідачці кредитних коштів, користування нею кредитними коштами, проведення споживачем оплати (за наявності платежів) на погашення кредитної заборгованості, а також правильності проведеного позивачем розрахунку боргу, а тому в задоволенні позову слід відмовити. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч. 1 ст. 141 ЦПК України). Оскільки в задоволені позову відмовлено, то відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на позивача. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed