Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідачів Виконавчого комітету Металургійної районної у м. Кривому Розі ради, [PERSON] про визнання права власності в порядку спадкування. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач [PERSON] зазначає, що його матір [PERSON] , батько [PERSON] , та він [PERSON] , отримали у власність квартиру [ADDRESS] , без виділення часток у спільній сумісній власності. Окрім того, йо батько отримав у спадщину квартиру [ADDRESS] , після смерті батька [PERSON] та матері [PERSON] .. [INFO] помер його батько [PERSON] , за життя він заповіт не складав. Після смерті батька він є спадкоємцем першої черги, як син спадкодавця. Його матір не є спадкоємцем першої черги, оскільки з батьком розірвала шлюб, вийшла вдруге заміж та її прізвище [PERSON] .. На час смерті батько [PERSON] проживав в квартирі [ADDRESS] , а він, позивач, разом з сім`єю також мешкав без реєстрації в цій квартирі. Коли ж він звернувся до нотаріуса для отримання свідоцтва про право на спадщину, то нотаріус своєю постановою відмовив у вчиненні нотаріальної дії, оскільки не вбачає факт сумісного проживання його зі спадкодавцем. Ухвалою від 13 березня 2025 року\~ відкрито провадження у цивільній справі з проведенням розгляду в порядку загального позовного провадження. Ухвалою від 26 червня 2025 року по цивільній справі закрито підготовче провадження та призначено справу до слухання. Позивач по справі [PERSON] та його представник в зал судового засідання не з`явився просять суд розглянути справу без їх присутності, на позовних вимогах наполягають та просять задовольнити позовні вимоги, винести рішення на підставі матеріалів, які маються в справі. Належним чином повідомлені відповідачі по справі, до залу судового засідання не з`явилися, відзив на позовну заяву не подали. Суд проводить судове засідання без фіксування технічними засобами, що буде відповідати вимогам ст. 247 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку про задоволення позову з таких підстав. Частинами 1, 2 статті 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що згідно до Свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] від 15.07.199 року, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , на підставі розпорядження виконкому №Дз-490 від 18.05.1999 року отримали у власність квартиру [ADDRESS] . Право власності зареєстроване в КП ДОР «Криворізьке БТІ» в реєстрову книгу 174П-167-167. Частки у спільній сумісній власності не визначені. Частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом. (ч.1 ст. 357 ЦК України).\~ У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. (ч.2 ст. 370 ЦК України). У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. ( ьч.2 ст. 372 ЦК України). В п.12 Постанови №7 від 30.05.2008 року Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування», за загальними правилами частини другої статті 372 ЦК України при поділі майна, що є у спільній сумісній власності, за рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі смерті співвласника приватизованого будинку (квартири) частки кожного із співвласників у праві спільної власності є рівними, якщо інше не було встановлено договором між ними (частина друга статті 370, частина друга статті 372 ЦК) ( 435-15 ). Частка померлого співвласника не може бути змінена за рішенням суду. Для оформлення права на спадщину закон не вимагає рішення суду про визначення частки спадкодавця. За таких підстав суд вважає, що частки у спільній сумісній власності квартири є рівними по 1/3 частини кожному із співвласників. [PERSON] , також був власником квартири [ADDRESS] , частина якої належала на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом від 31.03.2021 року посвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Стюрко О.О., після смерті батька [PERSON] , померлого [INFO] , а частини квартири на підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 31.03.2021 року посвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Стюрко О.О., після смерті матері [PERSON] , померлої [INFO] . [INFO] помер мій батько [PERSON] (свідоцтво про смерть [NUMBER] видане Криворізьким відділом РАЦС у Криворізькому районі Дніпропетровської області, актовий запис №387). За життя він заповіт не складав. У відповідності до ч.1 та 2 ст. 1223 ЦК України, 1. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. 2. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у\~статтях 1261-1265\~цього Кодексу. Оскільки [PERSON] , який помер [INFO] , за життя заповіт не складав, то спадщина приймається за законом. Згідно до ч.1 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. У відповідності\~до ч.1\~ст.1261\~ЦК України,\~ у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Позивач по справі [PERSON] , є спадкоємцем першої черги за законом, як син спадкодавця. Факт родинних стосунків підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER] видане Дзержинським відділом РАЦС м. Кривого Рогу 10.10.1985 року, актовий запис №1113, інші спадкоємці першої черги відсутні. . Частиною 3 ст. 1268 ЦК України передбачено, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого\~статтею 1270\~цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до\~п.\~3.20\~глави 10\~розділу 2\~Наказу МЮ\~України №296/5\~від 22.02.2012\~року «Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» , факт постійного проживання спадкоємця зі спадкодавцем на момент відкриття спадщини підтверджується: -витягом з реєстру територіальної громади; -довідкою про реєстрацію місця проживання; -іншим документом, що може підтверджувати відповідний факт, рішенням суду. Суду надана довідка з ОСББ «Володимира Бизова 32» в якій зазначено, що позивач по справі [PERSON] , разом з сім`єю та батьком [PERSON] , проживали в квартирі [ADDRESS] , з липня 2021 року по час смерті спадкодавця [PERSON] , який помер [INFO] . У відповідності до ч.1 ст. 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно. \~ \~ \~ \~ [PERSON] звернувся до нотаріуса про видачу йому свідоцтва на спадщину за законом, однак нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину, мотивуючи тим, що [PERSON] не був зареєстрований зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, це не підтверджено довідками про місце реєстрації. Відповідно до ч.1 ст. 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно до п. 5 ч.2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає\~в порядку\~окремого провадження\~справи про:\~ встановлення фактів, що мають юридичне значення. Виходячи з вимог ч. 6 ст. 294 ЦПК України, якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах. Зазначений спір є майновим спором, оскільки стосується спадкового нерухомого майна. Згідно до ст. 16 ЦК України, особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. В той же час, позивач не позбавлена права звернутись за захистом свого порушеного право у спосіб, передбачений ч.2 ст.\~1223\~ЦК України . Відповідно до статті 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» (в редакції, чинній на момент відкриття спадщини, тобто, станом на 17 жовтня 2022 року) місце проживання - житло з присвоєною у встановленому законом порядку адресою, в якому особа проживає, а також апартаменти (крім апартаментів у готелях), кімнати та інші придатні для проживання об`єкти нерухомого майна, заклад для бездомних осіб, інший надавач соціальних послуг з проживанням, стаціонарна соціально-медична установа та інші заклади соціальної підтримки (догляду), в яких особа отримує соціальні послуги. Частинами другою та шостою статті 29 ЦК України передбачено, що фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Фізична особа може мати кілька місць проживання. Зі змісту наведених норм закону вбачається, що під постійним проживанням спадкоємця із спадкодавцем розуміється як факт безпосереднього проживання спадкоємця із спадкодавцем на момент його смерті, так і факт наявності у спадкоємця, на момент смерті спадкодавця, зареєстрованого у передбаченому законом порядку права на постійне проживання з останнім за однією адресою. Частина третя статті 1268 ЦК України вимагає наявність фактичного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не саму реєстрацію місця проживання за адресою спадкодавця, що можуть бути відмінними один від одного. Державна реєстрація відповідача за іншою адресою сама по собі не є беззаперечним доказом його не проживання зі спадкодавцем. Із аналізу наведених норм права можна зробити висновок про те, що сама по собі реєстрація місця проживання спадкоємця за іншою адресою ніж спадкодавець не може бути підтвердженням, що спадкоємець відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, своєчасно й повно не прийняв спадщину. Для цього, окремо слід довести факт постійного (спільного й безперервного) проживання спадкоємця зі спадкодавцем станом на день смерті останнього. Такого висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 204/2707/19, постанова від 28 квітня 2021 року. До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 21 жовтня 2020 року у справі № 569/15147/17 (провадження № 61-39308св18), а також в постанові Верховного Суду від 29 вересня 2021 року у справі No 464/566/19, (провадження No 61-1688св21). Верховний Суд вказав, що за змістом ч.\~3\~ст.\~1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.\~1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Для вирішення питання щодо наявності підстав для застосування до спірних правовідносин положень ч.\~3\~ст.\~1268 ЦК України є необхідним встановлення місця проживання спадкодавця і спадкоємця. Статтею 29 ЦК України в редакції, чинній на час відкриття спадщини, встановлено, що місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Місце фактичного проживання особи не залежить від місця її реєстрації. Відповідно до ч.\~2\~ст.\~2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» (в редакції положень Закону, що діяли на час виникнення спірних правовідносин) реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. На час відкриття спадщини після смерті спадкодавця квартира, в якій проживав спадкодавець, була постійним місцем проживання [PERSON] , хоча він була зареєстрований за іншою адресою. Державна реєстрація позивача\~в іншій\~квартирі \~сама по\~собі не\~є беззаперечним\~доказом його\~постійного проживання за місцем реєстрації. Частина 3\~ст.\~1268 ЦК України вимагає наявність фактичного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не лише реєстрацію місця проживання за іншою адресою, що можуть бути відмінними один від одного. Таким чином, [PERSON] , разом з сім`єю, з липня 2021 року проживав зі спадкодавцем [PERSON] за адресою [ADDRESS] , по час смерті спадкодавця, який помер [INFO] . Зазначена обставина підтверджується довідкою з ОСББ «Володимира Бизова 32». Виходячи з вимог ч. 6 ст. 294 ЦПК України, якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах. Згідно правового висновку, викладеного в постановах Верховного Суду від 21 жовтня 2020 року у справі № 569/15147/17 (провадження № 61-39308св18) та у справі № 592/7860/17 (провадження № 61-43757св18), за таких обставин, належним способом захисту у такому випадку є звернення спадкоємців про визнання права на спадщину. З позовних вимог [PERSON] вбачається, що фактично спір стосується з приводу визнання за ним права власності на спадкове майно після смерті його батька [PERSON] , який помер [INFO] . В той же час, позивач не позбавлений права звернутись за захистом свого порушеного право у спосіб, передбачений ч.2 ст.\~1223\~ЦК України . \~ \~ \~ \~Крім того, факти постійного проживання позивача за місцем відкриття спадщини підлягають встановленню при розгляді позовних вимог про визнання за ним права власності на спадщину. Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду (Постанова від 21 жовтня 2020 року, справа № 592/7860/17, провадження № 61-43757св18), зазначає, що вказаний юридичний факт підлягає встановленню при вирішенні спадкового спору, а не як окрема позовна вимога. З зазначеного позову, вбачається, що встановлення факту проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, необхідне позивачеві для реалізації свого права на спадщину та впливає на спадкові права відповідача, зокрема, визнання за ним права власності на спадкове майно. За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі. Суд також не вирішує питання, що до судових витрат, оскільки позивач по справі не просить суд розподілити судові витрати, зазначає що судові витрати покладає на себе.

Outcome: approved