Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-29 00:00:00

Заявник звернувся до суду з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме того факту, що він у період з 23 січня 1999 р. по 02 березня 2015 р. включно постійно та безперервно проживав без реєстрації місця проживання в кімнаті [ADDRESS] . В обґрунтування заяви [PERSON] посилається на те, що в червні 2023 р. він звернувся до Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради з заявою щодо надання житлової площі у гуртожитку комунальної власності Дніпровської міської територіальної громади, а саме кімнати [ADDRESS] , в якій заявник зареєстрований з 03 березня 2015 р. В цій кімнаті заявник проживає з народження. Заявник зазначив, що на той час в Україні діяв інститут прописки, який рішенням Конституційного Суду України від 14 листопада 2001 року № 15-рп/2001 визнано неконституційним. Прописка дітей, які не досягли 16-річного віку спільно з батьками (опікунами, піклувальниками), провадилася шляхом внесення відомостей про них до відповідних документів про прописки одного з батьків (опікуна, піклувальника) - форма А. Листом №3/16-7682 від 03 жовтня 2023 р. Департамент житлового господарства Дніпровської міської ради повідомив, що для надання житлової площі в гуртожитку заявником подано не повний пакет документів, зокрема відсутні довідки з попереднього місць реєстрації за період з січня 1999 року (з дня народження заявника) по березень 2015 року (день досягнення заявником 16-ти річного віку (а.с. 12)). Заявник посилається у заяві до суду на те, що отримати відповідний документ (довідку про місце проживання за період з січня 1999 року по березень 2015 року) не має можливості, адже в цей період він проживав у зазначених місцях без реєстрації (за формою А матері), а чинним законодавством не передбачена ані процедура видачі довідок про місце проживання особи без реєстрації, ані органом державної влади чи органами місцевого самоврядування, до компетенції якого належить питання видачі таких довідок. У заяві також вказується, що 23 квітня 2019 р. на засіданні виконавчого комітету Дніпровської міської ради було прийнято рішення №394 про прийняття у комунальну власність територіальної громади міста житлових будинків за адресами: [ADDRESS] , [NUMBER] , [NUMBER] , [NUMBER] , [NUMBER] , [NUMBER] , [NUMBER] , [ADDRESS] та гуртожиток за адресою: [ADDRESS] , що перебуває на балансі Дочірнього підприємства «Каспій» згідно з актами приймання-передачі, яке в свою чергу отримала їх на утримання (баланс) на підставі акту приймання-передачі від 15 серпня 1988 р. після приватизації ВАТ «Дніпропетровська паперова фабрика» центральним апаратом Фонду державного майна України. Новим балансоутримувачем гуртожитку визначено Комунальне підприємство «Жилсервіс-5» Дніпровської міської ради. Колишнім балансоутримувачем ДП «Каспій» не була передана до КП «Жилсервіс-5» ДМР правовстановлююча, технічна, бухгалтерсько-фінансова, кадрова та персональна (картотека персональних даних) документація гуртожитку. Отже, на переконання заявник, він позбавлений можливості отримати/відновити документи, необхідні для реалізації своїх конституційних права та законних інтересів, та вимушений звернутися до суду для встановлення відповідного факту. Заявник у своїй заяві зазначив, що відповідні обставини щодо постійного, безперервного проживання [PERSON] у гуртожитку за адресою: [ADDRESS] , починаючи січня 1999 р. по березень 2015 р., можуть бути підтверджені матір`ю заявника [PERSON] , місце проживання якої було зареєстровано у відповідному житловому приміщенні з 16 жовтня 1995 р. по 05 грудня 2019 р., а також іншими свідками (власниками та користувачами сусідніх житлових приміщень). Представник заявника в судовому засіданні вимоги заяви підтримала повністю, надав пояснення, аналогічні викладеним в заяві, просила суд повністю задовольнити заяву. Представник заінтересованої особи - Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради, не скористався правом брати участь у судових засіданнях. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Як встановлено судом на підставі доказів, наданих у порядку ст.ст. 76- 80 ЦПК України, [PERSON] народився [INFO] ; його місце проживання було зареєстровано 03.03.2015 р. в кімнаті [ADDRESS] ., що підтверджується відповідним до копії паспорту(а.с. 9). Згідно копії свідоцтва про народження [PERSON] , [PERSON] , [INFO] є його матір`ю (а.с. 7). Відповідно до копії паспорту, місце проживання [PERSON] , [INFO] , було зареєстровано в кімнаті [ADDRESS] ., з 16 жовтня 1995 р. по 05 грудня 2019 р. (а.с. 5). Згідно з довідкою №871 від 22.04.2021 р., виданої за відомостями КП «Жилсервіс - 5» ДМР, [PERSON] , [INFO] , був зареєстрований та постійно проживає з 03.03.2015 р. у кімнаті [ADDRESS] (а.с. 13). 24.10.2007 р. шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано, про що Амур-Нижньодніпровським відділом РАЦС Дніпропетровського міського управління юстиції внесено відомості до актового запису №539 від 24.10.2007 р. Згідно наданого суду паспорту громадянина України, виданого 03.06.1997 року Амур-Нижньодніпровським РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області на ім`я [PERSON] (серії [NUMBER] ), після розірвання шлюбу батько заявника проживав окремо та мав наступне місце реєстрації: [ADDRESS] . З листів-відповідей відділу формування та ведення реєстру територіальної громади міста Кам`янської міської ради №10/835 від 26.07.2023 року та №10/873 від 08.08.2023 року наданих на адвокатські запити, батько заявника - [PERSON] мав наступне місце реєстрації: з 07.11.2006 по 16.10.2007 року був зареєстрований у квартирі [ADDRESS] ; з 14.10.2013 по 09.06.2021 року був зареєстрований у квартирі [ADDRESS] та був знятий з реєстрації у зв`язку зі смертю. Будь-яка інформація щодо місця проживання гр. [PERSON] за адресою: [ADDRESS] у відділі формування та ведення реєстру територіальної громади міста Кам`янської міської ради відсутня. За жодною з вищезазначених адрес у м. Кам`янське, Дніпропетровської області [PERSON] зареєстрованим або знятим з реєстрації не значиться. Листом від 24.07.2023 р. № 01-03/146 Департамент муніципальних послуг та регуляторної політики Кам`янської міської ради повідомив, що надання інформації про реєстрацію місця проживання [PERSON] та [PERSON] та інформації про приватизацію державного житлового фонду або кімнати у гуртожитку зазначеними вище особами за адресами реєстрації міста Кам`янське, опрацьовано в межах компетенції та наданих повноважень. Запит представника заявника було переадресовано до відділу формування та ведення реєстру територіальних громад містка Кам`янської міської ради (а.с. 11). Листом від 03.10.2023 р. № 3/16/7682 Департамент житлового господарства Дніпровської міської ради повідомив, що поданий [PERSON] [INFO] пакет документів від 19.06.2023 №32/760 містить ряд зауважень, а саме: довідка з місця роботи оформлена неналежним чином; відсутня довідка з попередніх місць реєстрації за період з січня 1999р. по березень 2015р.; відсутня довідка з БТІ про відсутність права власності на нерухоме майно за період з 1999 р. по 2003р.; відсутня єдина довідка про відсутність заборгованостей (а.с. 12). Листом від 26.07.2023 р. №10/835вих про надання інформації, відділ формування та ведення реєстру територіальних громад містка Кам`янської міської ради повідомив наступне: [PERSON] [INFO] та [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] , згідно з дислокацій вулиць, провулків, проспектів, бульварів тощо [ADDRESS] не існує (а.с. 15). Листом від 08.08.2023 р. №10/873вих про надання інформації, відділ формування та ведення реєстру територіальних громад містка Кам`янської міської ради повідомив наступне: гр. [PERSON] [INFO] було зареєстрованим за аресою: [ADDRESS] , з 14.10.2013 р. та зняте у зв`язку зі смертю з [INFO] ; гр. [PERSON] , [INFO] за адресою: [ADDRESS] зареєстрованим або знятим з реєстрації не значиться (а.с. 14). Листом від 15.05.2023 р. № 10/5-725 Департамент житлового господарства Дніпровської міської ради повідомив, в розпорядженні Департаменту наявні відомості про реєстрацію [PERSON] , [INFO] , за адресою:[ADDRESS] з 03.03.2015 р. по теперішній час. Первина реєстрація за вищевказаною адресою відсутня в розпорядженні Департаменту (а.с. 16). Судом також встановлено, що в червні 2023 р. [PERSON] звернулася до Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради з заявою щодо надання житлової площі у гуртожитку комунальної власності Дніпровської міської територіальної громади, а саме, кімнати [ADDRESS] . Листом Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради №3/16-7682 від 03.10.2023 [PERSON] повідомлено, що його заява від 19.06.2023 року не може бути розглянута, адже ним не подано повного пакету документів, перелік яких затверджено рішенням виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради від 23.04.2013 №179 «Про врегулювання питання надання житлової площі та проживання в гуртожитках комунальної власності територіальної громади м. Дніпра» (із змінами), зокрема, відсутня довідка з попередніх місць реєстрації за період з січня 1999 по березень 2015 року. Судом були допитані свідки. Допитаний судом, як свідок,заявник [PERSON] дав показання, відповідно до яких з народження проживав за адресою реєстрації місця проживання своєї матері (у кімнаті [NUMBER] ), нікуди не переїздив та мешкає в кімнаті [NUMBER] до цього часу. Допитана свідок [PERSON] (мати заявника, проживає у кімнаті № [NUMBER] гуртожитку за зазначаю вище адресою), дала показання, відповідно до яких вона перебувала в шлюбі з [PERSON] , від якого в них народилася дитина - син [PERSON] , та вони сім`єю проживали разом за адресою реєстрації її місця проживання: [ADDRESS] . Після розірвання шлюбу з [PERSON] вона з дитиною залишилися проживати у кімнаті № [NUMBER] гуртожитку, а її колишній чоловік (батько дитини) проживав окремо від них: у м. Кам`янське, Дніпропетровської області. Кімната в гуртожитку надавалася [PERSON] , як відомче житло, для проживання працівника ВАТ «Дніпропетровська паперова фабрика» та членів сім`ї такого працівника. З дня народження і до виповнення 16-ти річного віку [PERSON] був зареєстрований у кімнаті [NUMBER] гуртожитку за формою А, ведення та зберігання яких покладалося на працівників фабрики. Дитини відвідувала дошкільний та шкільний заклад за місцем свого проживання. Жодних питань щодо місця проживання та місця реєстрації дитини не виникало. З 2019 р. [PERSON] зареєстрована у кімнаті [ADDRESS] , а її син мешкає у кімнаті [ADDRESS] місце проживання [PERSON] було зареєстровано за 1999 р. по 2019 р. Свідки [PERSON] (сусідка, проживає у кімнаті [ADDRESS] ) та [PERSON] (сусідка, проживає у кімнаті [NUMBER] гуртожитку ), надали суду аналогічні пояснення, зазначив. що вони проживають та їх місце проживання зареєстроване в гуртожитку з 2005-2007 р.р. Відомче житло їм надано, як працівникам паперової фабрики. З [PERSON] вони знайомі, як по роботі, так і за місцем проживання. Їх діти разом з [PERSON] ходили до школи, гуляли у дворі, були в гостях один в одного тощо. Згадані вище свідки підтвердили факт того, що [PERSON] з самого дитинства і до цього часу проживає у кімнаті [ADDRESS] . Дослідив докази, надані в порядку ст.ст. 76 -80 ЦПК України, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення заяви повністю, враховуючи наступне. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно зі ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. За ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Пунктом 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України визначено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Частиною 1 ст. 315 ЦПК України визначено справи про встановлення фактів, які суд розглядає. Такий перелік справ не є вичерпним, адже згідно ч. 3 ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення, тобто чинним ЦПК України передбачена можливість встановлення факту, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки. Відповідно до положень статті 17 ЦК УРСР (чинний у період з 22.06.1998 р. до 01.01.2004 р.), місцем проживання визнається те місце, де громадянин постійно або переважно проживає. Місцем проживання неповнолітніх, що не досягли п`ятнадцяти років, або громадян, які перебувають під опікою, визнається місце проживання їх батьків (усиновителів) або опікунів. Відповідно до положень частини 1-5 статті 29 ЦК України (чинний з 01.01.2004 року), місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Місцем проживання недієздатної особи є місце проживання її опікуна або місцезнаходження відповідної організації, яка виконує щодо неї функції опікуна. За судового розгляду було встановлено, що [PERSON] народився [INFO] , весь час проживав зі своїми батьками. Щодо відсутності реєстрації місця проживання заявника, то чинне на час виникнення спірних правовідносин законодавство не передбачало окремої реєстрації місця проживання неповнолітньої дитини. Діти, які не досягли 16 років, не мали власного паспорта і, відповідно, не потребували окремої реєстрації. Їхнє місце проживання було прив`язане до місця проживання їх батьків. Не існувало окремої процедури реєстрації місця проживання для дітей, відмінної від реєстрації їхніх законних представників. [PERSON] проживав зі своїми батьками, після розірвання шлюбу між ними він залишився проживати разом з матір`ю [PERSON] : він з 23.01.1999 р. (народження) по 02.03.2015 р. включно проживав без реєстрації місця проживання разом з матір`ю - [PERSON] , як її малолітній та неповнолітній син, відповідно, в гуртожитку за адресою: [ADDRESS] . Разом з тим, як встановлено судом, з 03.03.2015 р. місце проживання [PERSON] було зареєстровано за адресою: [ADDRESS] . Жодних доказів вибуття та/або непроживання заявника, як члена сім`ї наймача у кімнаті за зазначеною вище адресою, суду не надано. Як встановлено судом, [PERSON] не має іншої можливості отримати довідку про місце свого проживання за спірний період, окрім як шляхом звернення до суду з даною заявою про встановлення такого факту, адже відповідні документи у колишнього балансоутримувача не зберіглися, а до нового балансоутримувача, в процесі передачі гуртожитку з державної до комунальної форми власності, не передано. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (стаття 80 ЦПК України). Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України). Верховний Суд наголосив на необхідності застосування категорій стандартів доказування та відзначив, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно він не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19). Встановлення відповідного факту необхідно заявнику для розгляду питання про приватизацію кімнати у гуртожитку, а тому безпосередньо породжує юридичні наслідки, у зв`язку з чимвисновок про існування стверджуваної заявником обставини з урахуванням поданих ним доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний, тому для суду наявні підстави для задоволення поданої в порядку окремого провадження заяви [PERSON] . Щодо розподілу судових витрат. При ухваленні судом рішення судові витрати не відшкодовуються (ч. 7 ст. 294 ЦПК України).

Outcome: approved