Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-20 00:00:00

У травні 2025 року [PERSON] , в інтересах якої діє адвокат Юраш Ірина Олександрівна, звернулась до суду з заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа, заінтересована особа: Ананьївська міська рада. В обґрунтування своїх вимог зазначила, що [INFO] помер її батько - [PERSON] , який був зареєстрований та проживав разом із заявницею за адресою: [ADDRESS] . Після його смерті відкрилась спадщина на належне йому майно у вигляді житлового будинку, розташованого за вище зазначеною адресою. Право власності на вказаний будинок було набуте її батьком згідно договору купівлі-продажу, посвідченого Ананьївською державною нотаріальною конторою Одеської області 14 липня 1965 року за реєстровим № 726. З метою оформлення своїх спадкових прав, заявниця, як спадкоємиця за законом першої черги, звернулась до приватного нотаріуса Подільського районного нотаріального округу Одеської області Воробйова А.О. Проте їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв`язку з різночитанням прізвищ, а саме: прізвище спадкодавця в свідоцтві про смерть записано як « [PERSON] », а згідно правовстановлюючого документа, договору купівлі-продажу, - як « [PERSON] ». У зв`язку з цим, їй рекомендовано звернутись до суду для встановлення факту належності договору купівлі-продажу житлового будинку [PERSON] . Враховуючи існуючі розбіжності в написанні прізвища спадкодавця в свідоцтві про смерть та договорі купівлі-продажу, заявниця не в змозі на даний час переоформити спадкове майно, яке залишилось після смерті батька, тому звернулась до суду та просить встановити той факт, що договір купівлі-продажу, посвідчений Ананьївською державною нотаріальною конторою Одеської області 14 липня 1965 року за реєстровим № 726,належить [PERSON] . Ухвалою суду від 29 травня 2025 року відкрито провадження у вищевказаній справі та призначено судове засідання (а.с.78). Ухвалою суду від 25 червня 2025 року за клопотанням представника заявниці у приватного нотаріуса Подільського районного нотаріального округу Одеської області Воробйова А.О.витребувано копію спадкової справи № 33/2024, заведеної на майно [PERSON] , померлого [INFO] (а.с.85-86). Заявниця [PERSON] та її представник - адвокат Юраш І.О., яка діє на підставі ордеру на надання правничої допомоги серії ВН № 1519243 від 22 травня 2025 року (а.с.68), на розгляд справи не прибули. Натомість через канцелярію суду представник заявниці надала письмову заяву, в якій просить розгляд заяви проводити у відсутність заявниці та представника заявниці, вимоги заявника задовольнити в повному обсязі (а.с.105). Представник заінтересованої особи Ананьївської міської ради в судове засідання не прибув. Про дату, час та місце розгляду повідомлений належним чином у відповідності до вимог статті 128 ЦПК України. Це підтверджує довідка про доставку електронного листа (а.с.88). Водночас 03 червня 2025 року через систему «Електронний суд» представник Ради, в особі її Голови, Тищенко Ю.С. надав клопотання, в якому просить здійснити розгляд справи без представника Ананьївської міської ради, розгляд заяви залишає на розсуд суду та просить прийняти рішення відповідно до вимог чинного законодавства. Представник зазначає, що права та обов`язки осіб, які беруть участь у цивільному судочинстві відомі та зрозумілі. Інших заяв, клопотань, відводів не має (а.с.81). Відповідно до частини третьої статті 294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені розділом IV ЦПК України. Відповідно до частини четвертої статті 294 ЦПК України справи окремого провадження суд розглядає за участю заявника і заінтересованих осіб. Відповідно до частини третьої статті 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Враховуючи викладене, наявність відомостей про належне повідомлення учасників справи про дату, час та місце слухання справи (а.с.87, 88), заяви/клопотання представників заявниці та заінтересованої особи про розгляд справи за їх відсутності (а.с.81, 105), суд вважає за можливе здійснювати розгляд справи за відсутності учасників справи. У відповідності до частини другої статті 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось Дослідивши матеріали справи та надані докази в їх сукупності, суд доходить до висновку, що заява підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. В частині першій статті 4 ЦПК України закріплено право кожної особи в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України). Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України). Згідно з частиною другою статті 19, частиною першою статті 293 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у тому числі в порядку окремого провадження. Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно з пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно з пунктом 6 частини першої статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення (частина друга статті 315 ЦПК України). Отже, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема якщо згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Юридичні факти можуть бути встановлені для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника, за умови, що вони не стосуються прав чи законних інтересів інших осіб (постанова Верховного Суду від 17 червня 2024 року в справі № 753/21178/21 (провадження № 61-15630св23)). В постанові від 10 квітня 2019 року в справі № 320/948/18 (провадження № 14-567цс18) Велика Палата Верховного Суду сформувала такий висновок: «В порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов, а саме, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів. Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: - факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них має залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення; - встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах; - заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо); - чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів». Аналогічними критеріями керувалась Велика Палата Верховного Суду в постановах від 10 квітня 2019 року в справі № 320/948/18 (провадження № 14-567цс18), від 18 січня 2024 року в справі № 560/17953/21 (провадження № 11-150апп23). В пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» звертається увага на те, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Аналогічний висновок викладений в постанові Верховного Суду від 20 червня 2019 року в справі № 632/580/17. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету, для якої необхідне його встановлення. Один і той самий факт для певних осіб і для певної мети може мати юридичне значення, а для інших осіб та для іншої мети - ні. В постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 20 червня 2019 року в справі № 632/580/17, зазначено, що юридичними фактами є певні факти реальної дійсності, з якими нормою права пов`язується настання правових наслідків, зокрема виникнення, зміна або припинення цивільних прав та обов`язків. В пункті 2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» зазначено якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Відповідно до листа Верховного суду України від 01 січня 2012 року «Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення», коли установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, відповідно до пункту 6 частини першої статті 256 ЦПК (натепер пункт 6 частини першої статті 315 ЦПК України) громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа. Проте сам по собі факт належності документа не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджується документом. Таким чином, для заявника важливо не так саме одержання документа, як оформлення особистих чи майнових прав, що випливають із цього факту. Це означає, що в судовому порядку можна встановити належність громадянину такого документа, який є правовстановлюючим. З матеріалів справи вбачається, що заявниця звернулась до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини за законом, але останнім було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки при вивченні наданих заявницею документів були виявлені розбіжності в написанні прізвища спадкодавця, а саме: в договорі купівлі-продажу, посвідченого Ананьївською державною нотаріальною конторою Одеської області 14 липня 1965 року за реєстровим № 726, вказано прізвище спадкодавця « [PERSON] », а в свідоцтві про смерть вказано « [PERSON] ». У зв`язку з чим заявниця вважає свої спадкові права порушеними, оскільки вона, як спадкоємиця першої черги за законом, позбавлена можливості оформити право власності на спадкове майно (а.с.13). Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено заявницею у справі є [PERSON] , [INFO] ; уродженка с. Гандрабури Ананьївського району Одеської області; паспорт громадянина України серії [NUMBER] , виданий 28 грудня 2001 року Ананьївським РВ УМВС України в Одеській області; місце проживання зареєстровано за адресою: [ADDRESS] ; реєстраційний номер облікової картки платника податків: [NUMBER] (а.с.7-8, 77). [INFO] у віці 71 років помер батько заявниці [PERSON] , що підтверджується ксерокопією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 12 березня 2002 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Ананьївського районного управління юстиції Одеської області (а.с.12). Факт родинних відносин, а саме те, що заявниця є донька [PERSON] , підтверджується наявною в матеріалах справи ксерокопією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 10 серпня 1959 року Гандрабурівською сільською радою Ананьївського району Одеської області відносно дитини « [PERSON] » (мовою оригіналу) народилась [INFO] у с. Гандрабури Ананьївського району Одеської області (а.с.9), згідно якого в графі «Батько» записаний - « [PERSON] , молдаванин» (мовою оригіналу) (а.с.16). Згідно ксерокопії свідоцтва про одруження серії [NUMBER] , виданого 22 листопада 1954 року Точилівською сільською радою Ананьївського району Одеської області, 22 листопада 1954 року одружились громадяни [PERSON] (мовою оригіналу), 1930 року народження, уродженець с. Гандрабури Ананьївького району Одеської області та [PERSON] (мовою оригіналу), 1932 року народження (а.с.18). Згідно наявної в матеріалах справи ксерокопії заяви від 23 листопада 2001 року про видачу паспорту, 26 листопада 2001 року Ананьївським РВ УМВС України в Одеській області, в зв`язку з обміном паспорту радянського зразка, на ім`я [PERSON] , [INFO] , уродженця с. Гандрабури Ананьївського району Одеської області, одруженого з [PERSON] , проживаючого за адресою: [ADDRESS] , видано паспорт громадянина України серії [NUMBER] (а.с.31). Згідно ксерокопії будинкової книги для прописки громадян, проживаючих у будинку [ADDRESS] , розпочатої 04 листопада 1965 року, за вказаною адресою прописані та проживають: [PERSON] (мовою оригіналу), [INFO] (знято з реєстрації місця проживання 30 квітня 2002 року), [PERSON] (мовою оригіналу), [INFO] (знято з реєстрації місця проживання 27 серпня 2010 року), [PERSON] (мовою оригіналу), [INFO] (зареєстрована за адресою з 18 січня 2002 року) (а.с.19-21). Згідно ксерокопії довідки № 853, виданої 01 липня 2024 року Ананьївською міською радою, померлий [PERSON] , [INFO] , був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] по день смерті, тобто по [INFO] . Разом із померлим [PERSON] на день його смерті були зареєстровані: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] (а.с.100). З ксерокопії витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 77596086, виданого 09 липня 2024 року приватним нотаріусом Воробйовим А.О., вбачається що на майно, яке залишилось після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , 09 липня 2024 року заведена спадкова справа за № 33/2024 (а.с.14). Судом було досліджено матеріали зазначеної спадкової справи та встановлено, зокрема, що спадкова справа заведена на підставі заяви про прийняття спадщини за законом від імені заявниці - доньки спадкодавця (а.с.92). Також встановлено, що відомості про осіб, які звертались до нотаріальної контори із заявами про прийняття/відмову від прийняття спадщини, яким видано свідоцтва про право на спадщину, матеріали спадкової справи не містять (а.с.91-104). Отже, після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, до складу якої, зокрема, увійшло право на житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] . Вказане право належало спадкодавцю на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого Ананьївською державною нотаріальною конторою 14 липня 1965 року за реєстровим № 726(а.с.9-11). Факт належності спадкодавцю [PERSON] , права на вище зазначений житловий будинок, свідчить засвідчена КОМУНАЛЬНИМ ПІДПРИЄМСТВОМ «АНАНЬЇВСЬКЕ МІСЬКЕ БЮРО ТЕХНІЧНОЇ ІНВЕНТАРИЗАЦІЇ АНАНЬЇВСЬКОЇ МІСЬКОЇ РАДИ» копія інвентаризаційної справи під № 848 на домогосподарство по [ADDRESS] (а.с.32-65), серед документів якої міститься, зокрема, договір купівлі-продажу, посвідчений Ананьївською державною нотаріальною конторою 14 липня 1965 року за реєстровим № 726 (а.с.53-54). Наявна в матеріалах справи ксерокопія інформаційної довідки зі спадкового реєстру за №77596041, виданої 09 липня 2024 року приватним нотаріусом Воробйовим А.О., свідчить, що за життя [PERSON] заповіту не склав (а.с.15). Листом приватного нотаріуса Подільського районного нотаріального округу Одеської області, Воробйовим А.О., від 09 липня 2024 року за № 55/02-14 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно, що залишилося після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , з причини розбіжностей в написанні прізвища спадкодавця в правовстановлюючому документі - договорі купівлі-продажу « [PERSON] », та свідоцтві про смерть « [PERSON] ». В зв`язку з чим потрібно встановити факт належності договору купівлі-продажу житлового будинку [PERSON] (а.с13). З ксерокопії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого повторно 03 липня 1951 року Ананьївським районним відділом запису актів громадянського стану, вбачається, що [INFO] в с. Гндрабури Ананьївського району Одеської області у громадян [PERSON] (мовою оригіналу) та [PERSON] (мовою оригіналу) народився син - [PERSON] (мовою оригіналу) (а.с.17). Положення статті 315 ЦПК України свідчать про те, що факт родинних відносин між фізичними особами встановлюється у судовому порядку, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Відповідно до частини першої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Заявниця просить встановити факт належності правовстановлюючого документа - договору купівлі-продажу житлового будинку її батькові [PERSON] , так як він безпосередньо породжує юридичні наслідки, а саме право заявниці на спадщину в порядку спадкування за законом. Суд зазначає, що встановлення юридичного факту, а саме належності правовстановлюючого документа - договору купівлі-продажу житлового будинку батькові заявниці [PERSON] не несе юридичного наслідку щодо вирішення прав та обов`язків інших осіб, оскільки його встановлення буде лише підтвердженням договору купівлі-продажу [PERSON] , тобто існування відповідного юридичного факту, що передбачено у Главі 6 Розділу IV ЦПК України, як спеціальний процесуальний інструмент для захисту відповідних прав. Враховуючи обставини справи, а також те, що встановлення факту належності правовстановлюючого документу має юридичне значення для заявниці з метою вирішення питання щодо переоформлення спадкового майна після смерті батька, в іншому порядку встановити факт належності вказаного договору купівлі-продажу остання немає можливості, а тому виходячи із наданих доказів, суд вважає за необхідне заяву задовольнити і встановити вказаний факт, що має юридичне значення. Відповідно до частини першої статті 319 ЦПК України в рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт. Відповідно до частини сьомої статті 294 ЦПК України при ухваленні судом рішення судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом. На підставі викладеного,

Outcome: approved