Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-21 00:00:00

03.03.2025 [PERSON] звернулася до\~суду з\~позовом до [PERSON] ,\~третя особа без самостійних\~вимог - Кременчуцька\~міська рада\~Кременчуцького району\~Полтавської області,\~про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням, а саме: визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. 11.03.2025 судом отримана у порядку, передбаченому ЦПК України, інформація про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) відповідача. 13.03.2025 по справі відкрите провадження у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 09.04.2025, 08.05.2024 ухвалами суду відкладений розгляд справи за клопотанням позивача. Не заперечувала проти постановлення заочного рішення по справі. 23.06.2025 позивач подала до суду заяву про долучення до матеріалів справи копію рішення виконавчого комітету Кременчуцька\~міська рада\~Кременчуцького району\~Полтавської області № 117 від 23.02.2009 з додатком, отримані нею 26.05.2025, витяг з реєстру територіальної громади про її зареєстроване місце проживання від 22.05.2025, оригінал акта, затвердженого 11.11.2024 генеральним директором ТОВ «Житлорембудсервіс», про непроживання відповідача за адресою, зазначеною у позові. 23.06.2025 розгляд справи відкладений, визнана явка позивача та представника третьої особи Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області обов`язковою для надання особистих пояснень по справі. У судове засідання з`явилась позивачка, підтримала позовні вимоги у повному обсязі, зазначивши, що дочка не проживає досить тривалий час за зареєстрованим місцем проживання у кімнаті [ADDRESS] . Позивач проживає у цій кімнаті одна, сплачує комунальні послуги. Є пенсіонером, хворіє, а тому оплата комунальних послуг, що нараховується на усіх зареєстрованих у житловому приміщенні осіб, є важким тягарем. Має намір звернутися за державною соціальною допомогою, оскільки не може самостійно повністю сплачувати за житлово-комунальні послуги. Жодних перешкод для дочки щодо проживання у цій кімнаті не створювала. Зазначає, що відомо про перебування дочки за межами України, дочка з 2015 року перестала виходити на зв`язок, нічим їй не допомагає, місце перебування її не відоме. Просила долучити до матеріалів справи копію акту, затвердженого 24.06.2025 № 279 генеральним директором ТОВ «Житлорембудсервіс», про її проживання за адресою, зазначеною у позові, з 08.08.2000 року. Представник третьої особи у судові засідання не з`являвся, повідомлений про день, час, місце розгляду справи належним чином на підставі п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України (шляхом доставлення судових повісток до електронного кабінету). Заяв, клопотань не надходило. Правом на подання пояснень по справі не скористались. Відповідач повідомлялась на підставі п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, згідно якої днем вручення судових повісток є день проставлення у поштових повідомленнях відміток про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Про причини неявки відповідач суду не повідомляла, заяв про розгляд справи за її відсутності не подавала. Правом на подання відзиву не скористалась. У разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів, постановляючи заочне рішення (ч.4 ст.223 ЦПК України). Суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився у судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи (ч.1\~ст. 280 ЦПК України). З урахуванням зазначеного, на підставі ст. ст. 280, 281, ч. 5 ст. 259 ЦПК України суд ухвалив провести на підставі наявних доказів заочний розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими\~главою 11\~ЦПК України. Заслухавши позивача, розглянувши матеріали справи, з`ясувавши обставини та перевіривши їх доказами, судом встановлено таке. У комунальній власності Кременчуцької міської територіальної громади\~ в особі Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області перебуває житлове приміщення за адресою: [ADDRESS] . Позивач з 08.08.2000 значиться зареєстрованою у [ADDRESS] . Виконавчим комітетом Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області 02.07.2009 виданий ордер серії Д № 50 на право зайняття кімнати № 44 жилою площею 18,4 кв.м. у [ADDRESS] на сім`ю у складі двох осіб ( [PERSON] та її дочки [PERSON] ). Підстава видачі ордера - рішення виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області від 23.02.2009 № 117. Відповідач з 2005 зареєстрована у кімн. [ADDRESS] , проте не проживає за цією адресою з моменту реєстрації. Витрати на утримання житлового приміщення не несе, участі у сплаті комунальних послуг не приймає. Зазначені вище обставини стверджуються поясненнями, наданими позивачем у судовому засіданні, та копіями: ордера на житлове приміщення серії Д № 50, виданого 02.07.2009 виконавчим комітетом Кременчуцької міської ради на ім`я позивача [PERSON] , склад сім`ї - дочка [PERSON] , акту не проживання відповідача з 2009 року на [ADDRESS] , що затверджені генеральним директором ТОВ «Житлорембудсервіс» 11.11.2024 № 244, зведеними платіжними інструкціями про оплату позивачем комунальних послуг, наданих у кімн. [ADDRESS] , особовий рахунок № [NUMBER] SRC=174, відкритий на ім`я [PERSON] , довідкою про отриману пенсію позивачем, архівною копією рішення виконавчого комітету Кременчуцької\~міської ради\~Кременчуцького району\~Полтавської області № 117 від 23.02.2009 з додатком (витягом зі списку мешканців будинку [ADDRESS] , витягом з реєстру територіальної громади про зареєстроване місце проживання позивача від 22.05.2025, акта, затвердженого 11.11.2024 генеральним директором ТОВ «Житлорембудсервіс», про непроживання відповідача з 2009 року за адресою, зазначеною у позові, акта, затвердженого 24.06.2025 генеральним директором ТОВ «Житлорембудсервіс», про проживання позивача з 08.08.2020 за адресою, зазначеною у позові. Відповідач спільним побутом із позивачем не пов`язана, припинила будь-які стосунки з матір`ю (позивачем). Реєстрація відповідача у вказаній кімнаті без фактичного проживання та відсутності участі у понесенні витрат на утримання майна призводить до відсутності у позивача можливості оформити державну соціальну допомогу щодо оплати за житлово-комунальні послуги, чим порушує її право на вільне користування майном. На даний час позивач перебуває у скрутному матеріальному становищі. Реєстрація відповідача покладає на неї додаткові кошти за оплату комунальних послуг. У добровільному порядку відповідач з реєстраційного обліку не знімається. Судом не встановлено, що позивач чинить перешкоди відповідачу у користуванні житловим приміщенням. З`ясувавши обставини на які посилається позивач, як на підставу своїх позовних вимог, підтверджених доказами, оцінивши їх належність, допустимість, достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, з`ясувавши правовідносини, що випливають із встановлених обставин, правові норми, що підлягають застосуванню, суд приходить до наступних висновків. Права і свободи людини і громадянина захищаються судом (ч.1 ст. 55 Конституції України). Ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право на справедливий суд, що включає, крім іншого, право на розгляд справи судом. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави\~(ч.1 ст. 2 ЦПК України). Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ст.ст.\~15,\~16 ЦК України). Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках (ст.ст.\~12,\~13, 81 ЦПК України). Кожна сторона повинна довести обставини, що мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. У постановах Верховного Суду від 08.08.2019 по справі № 450/1686/17 та від 15.07.2019 по справі № 235/499/17 зазначено, що кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. Суд не може вийти за межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставу та предмет позову. Згідно ст. 47 Конституції України\~кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї (ст. 64 Житлового кодексу України).\~ Наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім`ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно (ст. 65 ЖК України). Ніхто не може бути обмежений в праві користування житловим приміщенням інакше як на підставах і в порядку, передбаченому законом, житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони використовуються проти їх призначення або з порушенням прав інших громадян (ст.9 ЖК України). Ст. 71 ЖК України встановлює загальні правила збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами. За змістом цієї статті при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Також жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім`ї понад шість місяців, зокрема, у випадку тимчасового виїзду з постійного місця проживання за умовами і характером роботи. Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку (ст. 72 ЖК України). У справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71\~ЖК Української РСР), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. Наймачеві або членові його сім`ї, який був відсутнім понад встановлений законом строк без поважних причин, суд вправі з цих мотивів відмовити в позові про захист порушеного права (вселення, обмін, поділ жилого приміщення тощо). Наймач або член його сім`ї, який вибув на інше постійне місце проживання, втрачає право користування жилим приміщенням з дня вибуття, незалежно від пред`явлення позову про це. На підтвердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресація кореспонденції, утворення сім`ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо). Факт тимчасової відсутності фізичної особи і пов`язані з цим правові наслідки необхідно відмежовувати від факту постійної відсутності особи у житловому приміщенні у зв`язку з вибуттям наймача та членів його сім`ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті (ст. 107 ЖК України). При вирішенні справи про визнання особи такою, що втратила право користування, виходячи із принципу верховенства права, суд повинен у кожній конкретній справі провести оцінку на предмет того, чи є втручання у право особи на повагу до його житла не лише законним, але й необхідним, відповідає нагальній необхідності та є співрозмірним із переслідуваною законною метою. Розглядаючи питання про припинення права користування житлом, суди мають брати до уваги як формальні підстави, передбачені законом, так і зважати на те, що сам факт припинення сімейних відносин із власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням, та вирішувати спір з урахуванням балансу інтересів обох сторін. Вичерпного переліку таких поважних причин житлове законодавство не встановлює, у зв`язку з чим поважність причин відсутності особи за місцем проживання визначається судом у кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи. Саме на позивача процесуальний закон покладає обов`язок довести факт відсутності відповідача понад встановлені\~ст.\~71\~ЖК України\~строки у жилому приміщенні без поважних причин. Початок відліку часу відсутності визначається від дня, коли особа залишила приміщення. Повернення особи до жилого приміщення, яке вона займала, перериває строк тимчасової відсутності. При розгляді позову про визнання особи такою, що втратила право на жилу площу, суд повинен ретельно дослідити обставини, які мають значення для встановлення причин довготривалої відсутності. Наведений правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 24.10.2018 по справі № 490/12384/16-ц, від 22.11.2018 по справі № 760/13113/14-ц, від 26.02.2020 по справі № 333/6160/17, від 18.03.2020 по справі № 182/6536/13-ц. При вирішенні питання про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, враховуються причини її відсутності. Підставою для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, може слугувати лише свідома поведінка особи, що свідчить про втрату нею інтересу до такого житлового приміщення. Вимога про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, у разі її задоволення, має фактичним наслідком позбавлення відповідача права на житло. Проте таке позбавлення права має ґрунтуватися не лише на вимогах закону, але й бути виправданим, необхідним для захисту прав позивача та співмірним із тим тягарем, який у зв`язку із втратою житла покладається на сторону відповідача, оскільки позбавлення житла будь-якої особи є крайнім заходом втручання у права на житло. Аргументом позивача, як на підставу для визнання відповідача таким, що втратив право користування квартирою, є не проживання останньої з 2009 року без поважних причин у цій кімнаті, не прийняття участі у витратах на утримання кімнати. Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку про наявність підстав для відступлення від висновків, викладених у\~постанові Верховного Суду від 23.01.2019 по справі № 524/7927/16-ц, а саме: із урахуванням положень ст. 55 Конституції України, ст. ст. 15, 16 ЦК України, ст. ст. 64, 65, 71, 72\~ЖК України, враховуючи, що\~особа, яка на законних підставах вселилися в жиле приміщення та зареєстрована у ньому, набула рівного права із наймачем на користування жилим приміщенням, несе тягар його утримання, така особа має право на звернення до суду захистом своїх прав, зокрема з позовом про визнання іншої особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Суд вважає, що зібраними по справі доказами підтверджено, що відповідач втратила інтерес до спірного житла, не приймає витрати на утримання кімнати та сплати комунальних послуг, біля 10 років спірним житлом не користується, жодних перешкод для проживання їй не чиниться, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню. Доказів протилежного матеріали справи не містять, суду не надано. Сторонами протилежного суду не доведено, встановлені судом обставини та факти не спростовані. Клопотань, заяв не заявлено, у тому числі про участь у засіданні в режимі відеоконференції. Таким чином, під час розгляду справи, судом забезпечено сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом переконливості (ст. 129 Конституції України). Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (ч. 6 ст. 141 ЦПК України). Оскільки позивач ухвалою суду від 13.03.2025 звільнена від сплати судового збору,\~а позов задоволений у повному обсязі, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір, який слід було сплатити за подання позову до суду, а саме: 1211,20 грн.

Outcome: approved