Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-27 00:00:00

У травні\~2025\~року позивач,Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІН ФІНАНС»», в особі керівника Романенка М.Е. звернувся до Заводського районного суду м. Миколаєва з позовною заявою до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №. L8316874 від 13.02.2019 року у загальному розмірі 24938,46 грн та судових витрат. В обґрунтування позову зазначив, що 13.02.2019 Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дінеро» (далі первісний кредитор) укладено договір кредитної лінії № L8316874 (далі кредитний договір) з відповідачем [PERSON] . В інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «Фінансова компанія «Дінеро» присвоєно номер договору - № L8316874, паралельно з номером договору № AG4218599, який зазначено в документах (на сайті) кредитора. Позивач вказав, що первісний кредитор виконав умови кредитного договору та перерахував на рахунок відповідача безготівковим шляхом кошти, в свою чергу позичальник, не виконав умови кредитного договору щодо повернення кредитних коштів в наслідок чого виникла заборгованість. Зазначив, що загальний розмір заборгованості становив 16 839,00 грн, з яких: тіло кредиту - 7 700,00 грн, заборгованість по відсоткам за користування кредитом 1 439,00 грн, штраф 3 850,00 грн,борг за комісією - 3850,00 грн. У позові позивач також зазначив, що 01.07.2019 між ТОВ «Фінансова компанія «Дінеро» та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» укладено договір відступлення права вимоги № 01072019, на підставі чого відбулося відступлення права вимоги, у тому числі за договором кредитної лінії № L8316874, за яким ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» набуло прав кредитора відносно відповідача. Станом на дату укладення договору № 01072019 від 01.07.2019 відступлення права вимоги, сума заборгованості відповідача перед новим кредитором ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» за кредитним договором становила 16 839,00 грн. Позивач повідомив, що у період з 01.07.2019 року по 17.04.2025 року по кредитному договору № L8316874 від 13.02.2019 року надходження коштів на користь ТОВ «ВІН ФІНАНС» в рахунок погашення заборгованості за кредитом склало 0,00 грн. Посилаючись на вказане, позивач вважав за можливе стягнути з відповідача суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. За такого, просив стягнути суму збитків інфляційних втрат за несвоєчасне виконання кредитних зобов`язань за період з 19/04/2022 до 17/04/2025 в розмірі 6 585,33 грн. Також просив стягнути збитки з урахуванням 3% річних за цей же період у розмірі 1 514,13 грн. Усього просив стягнути з відповідача 24 938,46 грн. Ухвалою суду від 13.05.2025 відкрито провадження у справі, визначено проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін. Відповідачу роз`яснено право на подання відзиву на позовну заяву у п`ятнадцятиденний строк з дня отримання ухвали про відкриття провадження. Копію ухвали надіслано сторонам по справі, а також розміщено у Єдиному державному реєстрі судових рішень. В судове засідання представник позивача не з`явився, у позовній заяві просив розглянути справу у його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] у судові засідання повторно не з`явився, про дату та час призначених судових засідань був повідомле ний своєчасно та належним чином, про поважність причин неявки суд не повідомив. У поштових повідомленнях про виклик у судові засідання листоношею проставлена відмітка про відсутність відповідача за місцем проживання. Відповідно до положень пункту 4 частини 7 статті 128 ЦПК України дата проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за місцем проживання є днем вручення судової повістки. Згідно з ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі №911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б). Отже, зважаючи на те, що судом вжито всіх можливих та розумних заходів щодо повідомлення відповідача про розгляд справи, зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши подані позивачем документи і матеріали, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд зазначає таке. Судом встановлено та підтверджено наявними в матеріалах справи доказами, що між ТОВ «ФК «Дінеро» та відповідачем [PERSON] 13 лютого 2019 року укладено договір кредитної лінії № AG4218599, за умовами якого [PERSON] отримав у кредит грошові кошти у вигляді кредитної лінії з кредитним лімітом 5\~500,00 грн, кредит у розмірі 5500,00 грн з датою повного погашення 15.03.2019, на умовах сплати процентів за відсотковою ставкою 0,65% у день та сплати комісії за підготовку та направлення документів/повідомлень у зв`язку з простроченою заборгованістю у розмірі 82,50 грн на день. 19 лютого 2019 року між ТОВ «ФК «Дінеро» та відповідачем [PERSON] укладено Додаткову угоду № AM7469412 до спеціальних умов для короткострокового кредиту Договору кредитної лінії № AG4218599 (надалі\~договір), за умовами якого [PERSON] додатково до раніше отриманих коштів отримав кредит у розмірі 2\~200,00 грн, ліміт кредитної лінії збільшений до 7\~700,00 грн строком до 15.03.2019 року, на умовах сплати процентів за відсотковою ставкою 0,69% у день та сплати комісії за підготовку та направлення документів/повідомлень у зв`язку з простроченою заборгованістю у розмірі 33,00 грн на день. Вказаний договір укладений у спосіб акцептування відповідачем [PERSON] публічної оферти ТОВ «ФК «Дінеро» - Загальних умов договору кредитної лінії, шляхом подання відповідачем [PERSON] 13.02.2019 та 19.02.2019 відповідних заявок через онлайн-сервіс на відповідному електронному ресурсі та погодження таких заявок ТОВ «ФК «Дінеро», що підтверджує узгодження сторонами істотних умов договору. Усі документи, що підтверджують укладення цього договору, а також містять його істотні умови, зокрема: Загальні умови договору кредитної лінії, заявки, Паспорт споживчого кредиту, Спеціальні умови для короткострокового кредиту за договором кредитної лінії №AG4218599, Додаткова угода № AM7469412 до договору кредитної лінії № AG4218599\~підписані електронним підписом позичальника [PERSON] за допомогою одноразового ідентифікатора «897508» - договору від 13.02.2019 та «15993» - додаткової угоди від 19.02.2019. Зарахування кредитних коштів у розмірі 5 500,00 грн 13.02.2019 та у розмірі 2\~200,00 грн 19.02.2019 від ТОВ «ФК «Дінеро» на картковий рахунок позичальника [PERSON] підтверджується довідкою ТОВ «ФК «Дінеро» та вбачається з виписки з рахунку станом на 15.07.2019. Судом також встановлено, що 01 липня 2019 року між ТОВ «ФК «Дінеро» та ТОВ « Фінансова компанія «Довіра та гарантія» укладено договір відступлення прав вимоги № 01072019, за умовами якого ТОВ «ФК «Дінеро» відступив на користь ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» за плату права грошових вимог ТОВ «ФК «Дінеро» до позичальників за кредитними договорами з боржниками\~фізичними особами, що уклали з ТОВ «ФК «Дінеро» кредитний договір та не виконують своїх зобов`язань. Таким чином, суд встановив, що за зобов`язаннями [PERSON] перед ТОВ «ФК «Дінеро» за кредитним договором, право вимоги у встановленому законом порядку перейшло від ТОВ «ФК «Дінеро» до ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія». Наказом № 55-к від 25.07.2024 директора ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія», з 25.07.2024 вказане товариство перейменовано на ТОВ «Він Фінанс». Ухвалюючи рішення у даній справі, суд ураховує таке. За положеннями\~ст. 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Відповідно до правового висновку, висловленого Верховним Судом у постановах від 09.09.2020 у справі № 732/670/19, від 23.03.2020 у справі № 404/502/18, від 07.10.2020 у справі № 127/33824/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або\~Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті\~205,\~207 ЦК України). Закон України "Про електронну комерцію"\~визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції.\~Статтею 3\~вказаного Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Укладення між фінансовою установою та боржником договору про надання кредиту в електронній формі відповідає положенням\~Закону України "Про електронну комерцію", оскільки позикодавець, отримавши підписані документи, ідентифікував особу, отримавши відомості про її прізвище, ім`я, по батькові, реєстраційний номер облікової картки платника податків, місце проживання та іншу персональну інформацію, зразок його власноручного підпису або його аналоги (у тому числі його електронний/електронний цифровий підпис). У свою чергу, пропозиція про укладення кредитного договору (оферта) перебуває у загальному доступі, розміщена на офіційному сайті фінансової установи та у розумінні ст.ст.641,\~644 ЦК України, є публічною пропозицією (офертою) на укладення договору позики з визначенням порядку і умов кредитування, прав і обов`язків сторін, іншої інформації, необхідної для укладення договору. Така отримана відповідачем Пропозиція разом з підписаними в електронному вигляді за допомогою одноразового ідентифікатора заявкою, відповіддю позичальника про прийняття пропозиції, текстом договору та Паспортом споживчого кредиту складають дійсний правочин між сторонами у справі. Таким чином, суд вважає доведеним, що між сторонами було укладено кредитний договір в електронному вигляді. Відповідно до ст.\~1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та у порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Згідно з\~ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. З наданого позивачем розрахунку заборгованості [PERSON] за договором слідує, що будь-які платежі після укладення Додаткової угоди № 2 у повернення кредитних коштів, сплати процентів чи комісії за договором, позичальником [PERSON] не здійснювались, що відповідачем не спростовано. Відповідачу [PERSON] нарахована заборгованість у загальному розмірі 16\~839,00 грн, яка складається з: заборгованості за тілом кредиту 7\~700,00 грн; заборгованості за процентами для початково зазначеної тривалості 1\~439,00 грн; заборгованості за нарахованими штрафами/пенею 3\~850,00 грн; заборгованості за комісією за підготовку та направлення документів/повідомлень у зв`язку з простроченою заборгованістю 3\~850,00 грн. Так як строк повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитними коштами на момент розгляду справи наступив, з огляду на положення ст.ст. 526,\~1048,\~1049 ЦК України, суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог про стягнення суми позичених коштів у розмірі 7 700,00 грн та процентів за користування кредитом у визначеному позивачем розмірі 1 439,00 грн, який не перевищує суми процентів, що підлягають нарахуванню позичальнику виходячи з умов укладеного договору за період користування кредитом (2\~919,00 грн). Надаючи правову оцінку підставності нарахування позичальнику комісії, суд враховує наступне. Як вбачається з виписки по рахунку позичальника, за підготовку та направлення документів (повідомлень) у зв`язку з простроченою заборгованістю, позичальнику [PERSON] нараховано комісію у загальному розмірі 3 850,00 грн. Відповідно до п.п.4.3, 4.3.2 Загальних умов договору кредитної лінії ТОВ «ФК «Дінеро» від 12.09.2018, які є частиною укладеного між сторонами кредитного договору (офертою), комісії та затрати сплачуються винятково за вибором та за бажанням позичальника за одержання додаткових послуг, які не вимагаються кредитодавцем та вважаються обов`язковими після укладення договору. Комісія за підготовку та направлення документів (повідомлень) сплачується позичальником кредитодавцю за надання останнім додаткових послуг, а саме: за щоденну підготовку та направлення документів/повідомлень стосовно простроченої суми договірних платежів та сплачується щоденно в гривнях в сумах, як визначено у спеціальних умовах кредиту починаючи з другого дня після закінчення терміну оплати та закінчуючи днем, коли всі прострочені суми договірних платежів було сплачено кредитодавцю. Суд враховує, що останні зміни до цих Загальних умов, які є публічною офертою, внесені раніше укладеного договору, отже, у такій редакції ці умови діяли і на момент його укладення. Індивідуальними частинами укладених позичальником договорів передбачено комісії за підготовку та направлення документів (повідомлень) у зв`язку з простроченою заборгованістю у розмірі 82,50 грн на день та 33,00 грн на день відповідно, а всього (за договором та додатковою угодою) у розмірі 115,50 грн на день. Відповідно до\~ст.8 Закону України «Про споживче кредитування», комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо, включаються до загальних витрат за споживчим кредитом. Статтею 11 вказаного Закону\~визначено, що після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не більше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє споживачу інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства та договором про споживчий кредит. Згідно з правовою позицією Верховного Суду, наведеною у постанові від 06.11.2023 у справі № 204/224/21,\~Закон України «Про споживче кредитування»\~передбачає право кредитодавця встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. Згідно з ч.5 ст.12 вищезазначеного Закону, умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності\~Закону України «Про споживче кредитування», щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті\~11, частини п`ятої статті\~12 Закону України «Про споживче кредитування». Разом з тим, укладеним між сторонами договором передбачено сплату комісії, у разі допущення позичальником прострочення виконання зобов`язань за договором, за щоденну підготовку та направлення документів (повідомлень) у зв`язку з простроченою заборгованістю, що є частішим, ніж направлення таких документів один раз на місяць, яке відповідно до\~ст.11 Закону України «Про споживче кредитування»\~є послугою, що надається кредитодавцем безкоштовно. При цьому розмір комісії та період її нарахування (з наступного дня після настання строку остаточного виконання зобов`язань) відповідають умовам укладеного сторонами договору. Необхідність внесення плати за додаткові, супутні послуги кредитодавця, пов`язанні з обслуговуванням кредиту, передбачено у індивідуальних частинах укладеного договору, такі додаткові та супутні послуги кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються позичальнику та за які кредитодавцем встановлена щомісячна комісія, зазначені і у Паспорті споживчого кредиту. Відтак, суд вважає таким, що відповідає вимогам закону та умовам укладеного з відповідачем [PERSON] договору, нарахування йому комісії за підготовку та направлення документів (повідомлень) у зв`язку з простроченою заборгованістю у загальній сумі 3\~850,00 грн. Надаючи правову оцінку підставності нарахування позичальнику штрафу, суд враховує наступне. Як вбачається з виписки по рахунку позичальника, відповідачу [PERSON] нарахований штраф у зв`язку з простроченням виконання умов договору за період з 26.04.2019 по 25.06.2019 у загальному розмірі 3 850 грн. Відповідно до п.4.2 Загальних умов договору кредитної лінії ТОВ «ФК «Дінеро» від 12.09.2018, які є частиною укладеного між сторонами кредитного договору (офертою), якщо позичальник не погасив кредит до останнього дня терміну оплати, позичальник повинен сплатити штраф, який обчислюється як відсоток, зазначений у спеціальних умовах кредиту, що застосовується до простроченої суми наданого кредиту після закінчення терміну оплати. Індивідуальними частинами укладених позичальником договорів передбачено штраф у такому випадку у розмірі 50 % від простроченої суми наданого кредиту. Такий розмір штрафу застережений і у Паспорті споживчого кредиту. Відповідно до\~ст.549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Частиною 3\~ст. 551 ЦК України\~визначено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Враховуючи, що отримані кредитні кошти за тілом кредиту в розмірі 7\~700,00 грн відповідачем не повернуті, то штраф у зв`язку з простроченням виконання умов договору в розмірі 3\~850,00 грн, нарахований позивачем, відповідає умовам визначеного сторонами договору розміру 50%. У свою чергу відповідачем не надано суду доказів, які б підтверджували належне виконання нею зобов`язань та які б спростовували суму заборгованості перед позивачем. При цьому, суд при розгляді вказаної справи бере до уваги, що [PERSON] уклала кредитний договір з позивачем, отримала та користувалася вказаними коштами, що підтверджується матеріалами справи, тобто використовувала їх на власний розсуд, а отже суд вважає, що відповідач була обізнана, що кошти взяті в борг підлягають поверненню на умовах визначених позивачем. Враховуючи, що відповідачем не спростовано наявності боргу та не наведено власного контррозрахунку, поданий позивачем детальний розрахунок заборгованості суд вважає правильним та таким, що достовірно підтверджує наявну заборгованість відповідача перед позивачем. Щодо нарахування позивачем боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та 3% річних від простроченої суми, суд зазначає таке. Відповідно до ч.2\~ст.625 ЦК України\~боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно з п.18\~прикінцевих та перехідних положень Цивільного Кодексу України\~у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної\~статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). З наданого суду розрахунку інфляційних втрат за несвоєчасне виконання кредитних зобов`язань та 3% річних від простроченої суми, вказаного позивачем у позовній заяві, вбачається, що таких розрахунок проведений позивачем за період з 19.04.2022 до 17.04.2025, що не відповідає вказаним положенням прикінцевих та перехідних положень Цивільного Кодексу України. Відповідно до Указу Президента України № 64/222\~\~«Про введення воєнного стану в Україні», Закону України від 15.01.2025 № 4220-ІХ «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, який продовжено до 07 серпня 2025 року. Ураховуючи викладені норми законодавства, а також те, що позивач просить стягнути з [PERSON] три відсотки річних у сумі 1\~514,13 грн та інфляційні втрати за несвоєчасне виконання кредитних зобов`язань у сумі 6\~585,33 грн, нараховані за період з 19.04.2022 до 17.04.2025, тобто у період дії воєнного стану в Україні, суд доходить висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову в цій частині. На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що позов належить задовольнити частково, стягнувши з відповідача заборгованість за кредитним договором № L8316874 від 13.02.2019 у загальному розмірі 16\~839,00 грн, з яких: 7\~700,00 грн - заборгованість за тілом кредиту; 1\~439,00 грн - заборгованість за процентами для початково зазначеної тривалості; 3\~850,00 грн - заборгованість за нарахованими штрафами/пенею; 3\~850,00 грн - заборгованість за комісією за підготовку та направлення документів/повідомлень у зв`язку з простроченою заборгованістю. В іншій частині позовних вимог слід відмовити. На підставі ст. 141 ЦПК України, оскільки судом частково задоволено позов, стягненню з відповідача на користь позивача підлягають понесені судові витрати пропорційно до задоволених позовних вимог в розмірі 1\~635,66 грн. Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає наступне. За положеннями ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 та ч. ч. 1-3 ст.137 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. До витрат, пов`язаних із розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. З аналізу вище наведених норм закону убачається,\~що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. За положеннями ст. 138 ЦПК України, витрати, пов`язані з переїздом до іншого населеного пункту сторін та їхніх представників, а також найманням житла, несуть сторони. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу позивач надав суду: договір № 36 про надання правової допомоги від 25.04.2024; додаткову угоду до Договору № 36 про надання правової допомоги від 25.04.2024; копія свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю серії КС № 11306/10; детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних Адвокатським бюро «Анастасії Міньковської», необхідних для надання правничої (правової) допомоги за позовом ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» щодо стягнення кредитної заборгованості, у якому вказано, що загальна вартість робіт з підготовки позовної заяви про стягнення кредитної заборгованості з додатками на суму 5\~000,00 грн; Акт про підтвердження факту надання правничої (правової) допомоги адвокатом від 24.04.2025, в якому вказано вартість робіт зі складання позовної заяви про стягнення кредитної заборгованості по цивільній справі, підготовка додатків до позовної заяви (без подання до суду) становить 3500,00 грн, а вартість робіт з направлення позовної заяви з додатками через підсистему «Електронний суд» - 1\~500,00 грн. При вирішенні\~питання про\~розподіл судових\~витрат суд\~враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Як вбачається з Акту про підтвердження факту надання правничої (правової) допомоги адвокатом від 24.04.2025, адвокатське бюро надано клієнту правничу допомогу загальною вартістю 5\~000,00 гривень, з яких 1\~500,00 гривень спрямовано на оплату вартості робіт з направлення позовної заяви з додатками через підсистему «Електронний суд» та 3\~500,00 гривень на складання самої позовної заяви про стягнення кредитної заборгованості. При цьому, суд зазначає, що надсилання документів через систему «Електронний суд» є безкоштовним процесом.\~Вся процедура подання документів та отримання відповідей здійснюється через електронні кабінети учасників процесу. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (постанова Великої палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18). За такого, з урахуванням фактичного обсягу наданих юридичних послуг, співмірності суми витрат зі складністю справи та відповідності суми заявлених витрат критеріям реальності і розумності, суд доходить висновку, що не підлягають компенсації за рахунок відповідача витрати представника позивача за подання до суду позовної заяви через підсистему «Електронний суд» вартістю 1 500,00 грн. Враховуючи зазначене, суд вважає за належне стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3 500,00 грн. Згідно з ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Outcome: partial