Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-27 00:00:00

У лютому 2025 року [PERSON] через систему «Електронний суд» звернувся до Печерського районного суд м. Києва із позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «УКРЕЙНІАН АЕСТЕТІКС» про стягнення заборгованості по заробітній платі. В обґрунтування своїх позовних вимог посилаючись на те, що з моменту створення ТОВ «Укрейніан Аестетікс» до 15.06.2020 року він був директором Товариства. 15.06.2020 року його без його участі було звільнено з посади директора. Трудову книжку йому не видали, заробітну плату за 15 днів червня та компенсацію за невикористану відпустку йому не виплатили, як у день звільнення так і до сьогодні. Вказав, що його заробітна плата в Товаристві становила 3000,00 грн. на місяць, що вбачається із доданих до позову довідок ОК-5 і ОК-7, в яких також відображено що йому нарахована сума заробітної плати в червні 2020 року у розмірі 1500,00 грн. проте не виплачена та не сплачені податки. 18.02.2025 року позивач отримав від відповідача лист-відповідь про те, що його трудова книжка втрачена, а заборгованість із заробітної плати в сумі 1500,00 грн. наразі не може бути виплачена. Просив суд: стягнути з ТОВ «УКРЕЙНІАН АЕСТЕТІКС» на користь [PERSON] заборгованість із заробітної плати в сумі 1\~500,00 грн. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Печерського районного суд м. Києва від 27 лютого 2025 року, головуючим суддею у розгляді вказаної позовної заяви визначено суддю Соколова О.М. Ухвалою судді Печерського районного суд м. Києва від 04 березня 2025 року цивільну справу № 757/9194/25-ц за позовом [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «УКРЕЙНІАН АЕСТЕТІКС» про стягнення заборгованості по заробітній платі передано за територіальною підсудністю до Індустріального районного суду м.\~Дніпропетровська. В ухвалі зазначено, що згідно загального правила про підсудність ч. 2 ст.\~27\~ЦПК України позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Крім того, відповідно до ч. 2 ст.\~28\~ЦПК України позови про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, про визнання батьківства відповідача, позови, що виникають з трудових правовідносин, можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача. Таким чином підсудність щодо фізичної особи встановлюється за зареєстрованим місцем проживання чи перебування фізичної особи відповідно до ст. 3 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір проживання в Україні", а щодо юридичної особи визначається за її місцем знаходження відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців". Проте, позивачем до матеріалів справи не додано жодного доказу на підтвердження, що останній зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Суд звернув увагу позивача, що процесуальним законом суд не зобов`язаний перевіряти місце реєстрації позивача. Разом з тим, з відповіді № 1169171 від 04.03.2025 року з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань вбачається, що відповідач має місцезнаходження за адресою: 49000, м. Дніпро, вул. Журналістів, буд. 9-А. За таких обставин, з урахуванням того, що адреса місця реєстрації позивача у Печерському районі м. Києва не підтверджена, вважають за необхідне дану справу направити для розгляду за підсудністю до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська. Справа надійшла до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська 10 квітня 2025 року. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10 квітня 2025 року, головуючим суддею у розгляді вказаної позовної заяви визначено суддю Слюсар Л.П., ухвалою якої від 15 квітня 2025 року вказану позовну заяву було залишено без руху у зв`язку із наявністю її недоліків та позивачу було надано строк для їх усунення. 24 квітня 2025 року на виконання ухвали судді від 15 квітня 2025 року позивачем через «Електронний суд» були усунуті недоліки позовної заяви. Ухвалою судді від 28 квітня 2025 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. Позивач в судове засідання не з`явився. Відповідно до позовної заяви просив суд розглядати справу без його участі та задовольнити позовні вимоги з наведених в позові підстав. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлялись належним чином, шляхом направлення повістки рекомендованим повідомленням про вручення, які повернені з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Причини неявки суду не повідомили, заяв, відзиву на позов до суду не надано, у зв`язку з чим, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення, відповідно до вимог ст.\~280-282\~ЦПК України на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч.5 ст.268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено,\~що відповідно\~до інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань вбачається, що Товариство з обмеженою відповідальністю «УКРЕЙНІАН АЕСТЕТІКС» (ЄДРПОУ: 39633317) зареєстровано з 10.02.2015 року. Засновники: [PERSON] (розмір частки у СК -330) та Апціаурі Георгій (розмір частки у СК 670); кінцевий вигодонабувач: [PERSON] . Відповідно до довідок ОК-5 і ОК-7, [PERSON] перебував у трудових відносинах з відповідачем ТОВ «УКРЕЙНІАН АЕСТЕТІКС», з лютого 2015 року по травень 2020 року включно. Згідно з Відповіддю №1546595 від 07.07.2025 з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела та суми доходів, отриманих від податкових агентів, та/ або про суми доходів, отриманих самозайнятими особами, а також суму річного доходу, задекларованого фізичною особою в податковій декларації про майновий стан і доходи, [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) за період з 1 кварталу 2020 року по 4 квартал 2020 року у ТОВ «УКРЕЙНІАН АЕСТЕТІКС» нараховано заробітну плату 18000,00 грн. та виплачено 18000,00 грн. Відповідно до копії Протоколу №01/06 загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «УКРЕЙНІАН АЕСТЕТІКС» (код ЄДРПОУ39633317) від 15 червня 2020 року, звільнено [PERSON] з посади директора ТОВ «УКРЕЙНІАН АЕСТЕТІКС». Згідно з копії листа ТОВ «УКРЕЙНІАН АЕСТЕТІКС» від 11.02.2025 року вих №2-02/25, повідомлено, що трудова книжка на ім`я [PERSON] втрачена, а зарплата директора за період часу з першого по п`ятнадцяте червня 2020 р. в сумі 1500 гривень не може бути виплачена зараз. Як стверджує позивач у позовній заяві позивачу не виплачена заробітна плата при звільненні у розмірі 1500 грн. 00 коп., про що зазначає і відповідач в своєму листі від 11.02.2025 року за №2-02/25. Згідно зі статтею 43\~Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Цією ж статтею передбачено, що право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Частиною 1 статті 1\~Закону України\~«Про оплату\~праці» та ч. 1 ст.\~94\~КЗпП України встановлено, що заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Відповідно до ст.\~21,\~22\~Закону України\~«Про оплату\~праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Суб`єкти організації оплати праці не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договорами. Частиною 3 статті 15\~Закону України\~«Про оплату\~праці» передбачено, що оплата праці працівників підприємства здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються підприємством після виконання зобов`язань щодо оплати праці. Аналогічне положення закріплено в ч. 5 ст. 97 КЗпП України. Згідно з частиною першою ст.\~47\~КЗпП України роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні (стаття 116) та провести з ним розрахунок у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника. Відповідно до ст.\~116\~КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належить йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначеній статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Згідно зі статтею 13\~ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.\~\~ Відповідно до статті 12\~ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1 ст.81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обгрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Виходячи із вищевикладеного, приймаючи до уваги, що викладені докази не викликають у суду жодних сумнівів щодо їх належності, допустимості, об`єктивності та достатності для вирішення справи по суті, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про стягнення заборгованості по заробітній платі підлягають задоволенню. Відповідно до ст.141\~ЦПК України у зв`язку із звільненням позивача від сплати судового збору та оскільки позивачем подано позов з використанням підсистеми "Електронний суд" ЄСІТС, та відповідно застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору, тому суд стягує з відповідача в дохід держави судовий збір у розмірі 968,96 грн. (1210,20 грн. х 0,80).

Outcome: approved