Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-17 00:00:00

Позивач [PERSON] , звертаючись з позовом до суду, просить стягнути з відповідача [PERSON] на її користь додаткові витрати на утримання дитини [PERSON] у розмірі 6744,00 грн. Позивач мотивує\~свої вимоги\~тим,\~що [INFO] в\~шлюбі у\~сторін народилася\~донька [PERSON] .\~За рішеннями\~Миронівського районного\~суду Київської\~області відповідач\~сплачує аліменти\~у розмірі\~1/4\~частину всіх\~видів свого\~заробітку (доходу),\~але не\~менше 50\~%\~прожиткового мінімуму\~для дитини\~відповідного віку,\~щомісячно,\~і до\~досягнення нею\~повноліття.\~Однак,\~з дорослішанням\~дитини,\~ростуть додаткові\~витрати на\~потреби доньки.\~За рекомендаціями\~лікаря,\~донька кожні\~шість місяців\~проходить обстеження,\~здає відповідні\~аналізи за\~направленням лікаря,\~приймає на\~постійній основі\~ліки та\~вітаміни.\~Крім того,\~за рекомендаціями\~лікаря-ендокринолога\~донька потребує\~дотримання дієти\~№ 8\~для нормальної\~роботи ендокринної\~системи,\~що включає\~в себе\~різноманіття свіжих\~овочів та\~фруктів,\~нежирних видів\~м?яса та\~риби.\~У період\~з 22\~листопада 2023\~року по\~04\~грудня 2023\~року донька\~знаходилася на\~лікуванні (сезонне\~захворювання ГРВІ),\~внаслідок чого\~були витрачені\~грошові кошти\~на ліки\~на суму\~2\~254,06\~грн,\~а також\~на послуги\~лікаря терапевта\~на суму\~500,00\~грн. Також наявні інші витрати яких потребувала спільна з відповідачем донька, зокрема: витрати на екскурсію до музею з класом у розмірі 350,00 грн; на придбання сезонного одягу та аксесуарів у розмірі 10 034,00 грн; на фонд класу у розмірі 350 грн. Відповідач є працездатною особою, офіційно працевлаштований та має стабільний заробіток. Сплачує аліменти в розмірі 1/4 частини заробітку, відповідно до рішення Миронівського районного суду київської області від 13 липня 2022 року. Відповідач безпосередньої участі у вихованні дитини та лікуванні не приймає. Добровільно надавати допомогу на лікування дитини та на додаткові виграти не виявляє бажання, сплачує аліменти та надає кошти на додаткові витрати лише в судовому порядку. Таким чином позивач вимушена звернутися до суду з позов про стягнення додаткових витрат на утримання дитини. Ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області Дубас Т.\~В. від 28\~грудня 2023 року відкрито провадження в справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Згідно з розпорядженням керівника апарату Києво-Святошинського районного суду Київської області Распутної Н.О. щодо повторного автоматизованого розподілу справи № 65 від 29\~січня 2024 року та протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29 січня 2024 року, який проведений відповідно до пунктів 2.3.49, 2.3.50 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, дану справу передано для розгляду судді Волчку А.\~Я. Відповідно до розпорядження керівника апарату Києво-Святошинського районного суду Київської області Распутної Н.О. щодо призначення повторного автоматизованого розподілу справи № 2213 від 18 листопада 2024 року та протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19 листопада 2024 року, який проведений відповідно до пунктів 2.3.49, 2.3.50 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, дану справу передано для розгляду судді Козак І.\~А. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 19 листопада 2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення додаткових витрат на дитину, постановлено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Відповідач [PERSON] скористався процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву у встановлений строк, відповідно до якого відповідачем зазначено, що він заперечує проти задоволення позову, вважає, що вказані позивачем витрати не відносяться до витрат у розумінні 185 СК України. Крім того, позивач сплачує аліменти у розмірі 1/4 доходу, має на утриманні іншу неповнолітню дитину та дружину, яка має 2 групу інвалідності. У судове засідання сторони не з`явились. При цьому подали до суду заяви про розгляд справи за їх відсутності. Суд вважає можливим розглянути справу за відсутності сторін, на підставі наявних документів. У зв`язку з неявкою сторін в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Дослідивши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що позовна заява не підлягає задоволенню з наступних підстав. У відповідності до ст. 9 Конвенції про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1989 року - держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Крім цього, статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до положення ч. 1, ч. 2 статті 155 Сімейного кодексу України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї (ст. 150 Сімейного кодексу України). Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генераль\-ної Асамблеї ООН 20.11.1989 p., батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фі\-нансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Це поло\-ження відбите в українському законодавстві. Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (ч. 2 ст. 51 Конститу\-ції України) і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві. Положення Сімейного кодексу України регулюють відносини з утримання між батьками й дітьми, між ма\-тір`ю й батьком дитини з метою затвердження почуття обов`язку батьків і дітей один перед одним і мають своєю спрямованістю створення в сім`ї сприятливих умов фізичного, розумового, морального, духовного й соціального розвитку ди\-тини. Регулювання відносин батьків і дітей щодо утримання здійснюється відпо\-відно до положень міжнародних правових актів, зокрема Декларації прав дитини від 20.11.1959 р., Конвенції про права дитини тощо і погоджується із загальними засадами регулювання сімейних відносин, закріпленими в ст. 7 Сімейного кодексу України. Судом встановлено, що сторони від зареєстрованого шлюбу мають малолітню доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження від 08 червня 2011 року, серії [NUMBER] , актовий запис № 240. Відповідно до розрахунку заборгованості, наданого головним державним виконавцем Череда Н., станом на 30 листопада 2023 року у відповідача відсутня заборгованість за аліментами у виконавчому провадженні № 53899371. Позивачем долучено до матеріалів справи докази понесення витрат на медичне консультування у лікаря педіатра, придбання одягу, ліків, квитка до музею, сплати грошових коштів на фонд класу. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України та ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Згідно ст. 180, 182 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Відповідно до положень ст.185 Сімейного кодексу України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Аналіз наведених норм закону вказує на те, що базові постійні потреби дитини покриваються за рахунок аліментів. Проте, в окремих випадках, за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, вимагаються додаткові. Вказане положення стосується особливих обставин. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку або хронічну хворобу, тощо. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Наявність таких обставин підлягає доведенню особою, яка пред`явила такий позов. У постанові Верховного Суду України від 13 вересня 2017 у справі № 6-1489цс17 зроблено висновок, що СК України виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону, брати участь у додаткових витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого. Згідно із ч.1 ст.185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається цією статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі у зв`язку з розвитком певних її здібностей, у зв`язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку. За ч. 2 ст. 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку. Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. Так, зазначені позивачем витрати не відносяться до тих особливих обставин, які передбачають можливість стягнення додаткових витрат з батьків на утримання дитини, у розумінні ст. 185 СК України. Вказані витрати не викликані особливими обставинами, вони не зумовлені особливою схильністю дитини до навчання та не пов`язані з розвитком певних здібностей дитини. Витрати на медичне консультування, придбання ліків та вітамінів, також не є додатковими витратами, оскільки вищенаведені норми закону чітко встановлюють, що підставою для стягнення таких витрат є каліцтво дитини, або тяжка хвороба. При цьому, позивачем не доведено, що такі витрати не покриваються за рахунок аліментів, які сплачував відповідач на утримання дитини. Крім того, посилання позивача на перебування дитини на обліку у лікаря-ендокринолога та наявність певного діагнозу не доведено жодними доказами, долученими до позовної заяви. Наведена правова позиція є сталою і сформована у цілому ряді постанов Верховного Суду. Зокрема, у постанові Верховного Суду від 29 квітня 2022 року у справі № 761/27222/20 колегією суддів зауважено, що установивши, що витрати, які позивач віднесла до витрат, пов`язаних з поглибленим навчанням та інтелектуальним розвитком дитини, були понесені на проходження дитиною додаткових курсів з професійної орієнтації, підготовки до зовнішнього незалежного оцінювання, навчання дитини в школі, на купівлю обладнання та витратних матеріалів на підготовчих курсах вищого навчального закладу, апеляційних суд обґрунтовано виходив з того, що такі додаткові витрати не були викликані особливими обставинами, особливою схильністю дитини до навчання. Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі № 205/4622/16-ц з подібними правовідносинами та фактичними обставинами, де залишаючи без змін судове рішення про відмову у стягненні додаткових витрат на дитину, Верховний Суд вказав, що відвідування дитиною спортивної секції та дитячого гуртка малювання не відноситься до тих особливих обставин, які передбачають можливість стягнення додаткових витрат з батьків на утримання дитини. Постановою КЦС ВС від 12 січня 2022 року у справі № 545/3115/19, визначено, що витрати на ремонт технічних пристроїв, на лікування, відвідування секцій і позашкільних закладів не є додатковими витратами у розумінні вимог СК України та охоплюються розміром аліментів, що стягуються з одного з батьків на утримання дитини. Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення додаткових витрат на утримання дитини є необґрунтованими та задоволенню не підлягають. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: dismissed