Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-29 00:00:00

28.04.2025 представник позивача звернулася до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовною заявою до відповідача, у якій просить: розірвати шлюб, між сторонами зареєстрований 18.08.2021 відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Івано-Франківську Південно-Західного міжрегіонального правління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), актовий запис №1796, та стягнути з відповідача на користь позивача сплачений судовий збір. Позов обґрунтовує тим, що 18.08.2021 сторони зареєстрували шлюб. У шлюбі народився син [PERSON] , [INFO] , який проживає з позивачем та перебуває на її утриманні. Спільне життя у сторін не склалося через відсутність взаєморозуміння, розходження поглядів на сімейні відносини. З 09.05.2024 сторони не проживають разом та не ведуть спільного господарства, спроби примирення позитивних результатів не принесли. Подальше спільне проживання та збереження шлюбу є неможливим, вважає, що даний шлюб необхідно розірвати, після розірвання шлюбу залишити позивачу шлюбне прізвище « [PERSON] » (а.с. 1-3). Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями 28.04.2025 справу передано судді Кіндратишин Л.Р. (а.с. 16). 30.04.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін (а.с. 21-22). 16.06.2025 відповідачем подано клопотання про надання строку на примирення у якому судом відмовлено. Позивач та її представник, адвокат Бібік О.М., у судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили позов задоволити. Додатково вказали, що жодних кроків на примирення з боку відповідача не здійснено. Сторони не проживають разом тривалий час та не ведуть спільного господарства, більше того саме відповідач був ініціатором розірвання шлюбу. Вона не перешкоджає бачитись із сином. Відповідач та його представник, адвокат Хоптій М.В., у судовому засіданні заперечили щодо задоволення позову. Додатково вказали, що відповідач виходячи з інтересів спільного сина бажає зберегти сім`ю і надалі перебувати у шлюбі з позивачем. Заслухавши вступне слово сторін та їх представників, розглянувши матеріали цивільної справи, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного висновку. Встановлено, що відповідно до свідоцтва про шлюб, виданого 18 серпня 2021 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Івано-Франківську Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) серії [NUMBER] , [PERSON] та [PERSON] 18 серпня 2021 року зареєстрували шлюб у відділі державної реєстрації актів цивільного стану у місті Івано-Франківську Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), про що зроблено відповідний актовий запис №1796. Прізвище після реєстрації шлюбу: чоловіка [PERSON] , дружини [PERSON] (а.с. 7). У шлюбі у сторін [INFO] народилася дитина [PERSON] (а.с. 8). Відповідно до ст.16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Спільні правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються СК України. Суд встановив, що сім`я між сторонами розпалася, перебування сторін у шлюбі є формальним, примирення не можливе. Зокрема, тривалий час сторони не проживають однією сім`єю, не підтримують сімейно-шлюбних відносин, не ведуть спільного господарства. Причиною розпаду сім`ї стало те, що в них виявилися різні погляди на спільне подружнє життя, через що між ними склалися відносини, які перешкоджають утриманню сім`ї та неможливістю подальшого спільного проживання та збереження сім`ї, що призвело до припинення шлюбних відносин. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Статтею 1 СК України, передбачено побудову сімейних відносин на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, а також взаємодопомоги і підтримки. Рівність прав і обов`язків жінки та чоловіка у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї закріплена статтею 7 цього Кодексу, а також статтею 24 СК України, відповідно до якої шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово сімейний засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово союз підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. При цьому, добровільність як засада шлюбу спостерігається, починаючи із закріплення права осіб на укладення шлюбу, перебування у ньому і закінчуючи правом на його вільне розірвання та припинення шлюбних відносин за бажанням будь-кого із подружжя. Частина перша статті 8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод передбачає право особи на повагу до свого приватного та сімейного життя, що у контексті даної справи означає надання можливості подружжю на вільний вибір способу побудови своїх відносин у зареєстрованому шлюбі або іншим шляхом. Ніхто не може бути примушений до шлюбу або до особистих стосунків поза його волею. При цьому колишнє подружжя не позбавляється можливості налагодити свої стосунки й після розлучення шляхом укладення нового шлюбу або іншим шляхом. Частина 3 статті 105 СК України визначає, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. За частиною 2 статті 112 СК України, суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Згідно із Постановою Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя , суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя . Згідно з ст. 111 СК України, суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Закон не визначає, які саме заходи можуть застосовуватися судом для примирення подружжя, оскільки такі питання можуть вирішуватися виключно в процесі розгляду конкретної справи. З правового аналізу норм ст. 111 СК України та ч.7 ст.240 ЦПК України випливає, що надання додаткового строку для примирення є виключно правом суду, а не його обов`язком. До того ж, здійснення процедури примирення є можливим за наявності бажання до цього обох сторін, які прикладають зусилля до збереження шлюбу. Проте, як зазначила в судовому засіданні позивач, тривалий час ( з травня 2024 року) разом з відповідачем не проживають, спільний побут, господарства не ведуть, не спілкуються. На примирення та на подальше збереження шлюбу позивач не згідна. Відповідач в судовому засіданні не навів конкретних, активних дій спрямованих на збереження шлюбу та примирення, зокрема з часу перебування справи у провадженні суду. Встановлення режиму окремого проживання може відповідати інтересам одного з подружжя, який, не бажає продовжувати спільне життя. При цьому, встановлення режиму окремого проживання подружжя не припиняє їх батьківських прав та обов`язків. З`ясувавши фактичні обставини справи, причини позову про розірвання шлюбу, суд дійшов висновку, що подальше сімейне життя подружжя і збереження шлюбу стало неможливим, сторони відмовляються перебувати в шлюбі, отже, подальше збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, сім`я розпалася остаточно, а тому шлюб необхідно розірвати. Позивач не виявила бажання змінювати своє прізвище на дошлюбне. Таким чином позов підлягає до задоволення. У порядку ч. 2 ст. 115 СК України після набрання даним рішенням законної сили воно підлягає направленню до органу РАЦС за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. Вирішуючи питання судових витрат, суд виходить з положень ст. 141 ЦПК України, відповідно до якої в даному випадку сплачений судовий збір слід стягнути з відповідача в користь позивача. На підставі наведеного та

Outcome: approved