Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-31 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з вищевказаним позовом. Свої вимоги мотивує тим, що [INFO] померла мати позивача [PERSON] , позивач до моменту смерті своєї матері проживав з нею однією родинною у будинку [ADDRESS] . Вони вели спільне господарство, позивач доглядав свою матір до дня її смерті. За життя [PERSON] склала заповіт, відповідно до якого заповіла земельну ділянку своєму сину [PERSON] . З метою оформлення спадщини позивач звернувся до державного нотаріусу з заявою про прийняття спадщини. Однак державний нотаріус повідомила позивача про те, що він пропустив шестимісячний термін, встановлений законом для подачі заяви про прийняття спадщини, та рекомендовано звернутись до суду з питанням про встановлення факту проживання зі спадкоємцем за однією адресою та прийняття спадщини після смерті матері. У зв`язку з викладеним, позивач звернувся до суду з позовом. Позивач та представник позивача у судове засідання не з`явились, але від представника позивача надійшла заява до суду про розгляд справи у їх відсутність, на задоволенні позовних вимог наполягали. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, причини неявки суду невідомі, викликався до суду належним чином про, що свідчить у справі рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с.57). Представник відповідач Вигодянської сільської ради Одеського району, Одеської області в судове засідання не з`явилась, на електронну адресу суду надійшла заява про розгляд справи без участі представника, позовні вимоги підтримують (а.с.88). Дослідивши матеріалами справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , зареєстроване Біляївським міськрайонним відділом державної реєстрації цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, актовий запис №620 (а.с.20). [PERSON] є матір`ю [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом по народження серії [NUMBER] (а.с.16). За життя [PERSON] склала заповіт зареєстрований у реєстрі №04 від 27.03.2014р. заповідає [PERSON] належне її на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯБ №908564 площею 3,5259 гектарів, що розташована на території Василівської сільської ради Біляївського району Одеської області мас. 34 діл. 190 (а.с.17). Згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯБ №908564 виданий [PERSON] , є власником земельної ділянки площею 3,5259 га, земельна ділянка розташована на території Василівської сільської ради Біляївського району Одеської області мас. 34 діл. [NUMBER] , цільове призначення (використання) земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер земельної ділянки 5121081000:01:001:0131 (а.с.18-19). Відповідно до довідки Вигодянської сільської ради Одеського району Одеської області від 07.08.2023р. №771 видана в тому, шо [PERSON] , проживала та була зареєстрована по день смерті [INFO] за адресою: [ADDRESS] (а.с.24). Відповідно до довідки Вигодянської сільської ради Одеського району Одеської області від 22.08.2023р. №832 видана в тому, шо [PERSON] проживав разом з матір`ю [PERSON] до дня її смерті, [INFO] в житловому будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] (а.с.25). Відповідно до Витягу №НВ-9929703722023 із технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок, загальна вартість 98683,17 грн. (а.с.21). 22.08.2023 року позивач звернувся до Біляївської державної нотаріальної контори Одеської області державного нотаріуса Грабовенко Ворсуляк Д.М. з заявою про прийняття спадщини. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Як передбачає ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Згідно ч.5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно ч.1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачою йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Згідно з п. 4.10 п. 4 гл. 10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, жодним строком не обмежена. Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. Тобто спадкоємець, який прийняв спадщину, може звернутися за видачою свідоцтва протягом будь-якого часу після закінчення строку, встановленого для прийняття спадщини. Особливе значення при цьому має факт постійного проживання спадкоємця на час відкриття спадщини разом із спадкодавцем, який підтверджує фактичне прийняття спадщини. Таким чином, позивач як спадкоємець звернулась до державного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті мати, однак листом від 13.09.2023 року № 1222/02-14 державний нотаріус повідомила, що позивач пропустив шестимісячний термін, встановлений законодавством для подачі заяви про прийняття спадщини та рекомендує звернутися до суду з питання встановлення факту проживання зі спадкодавцем за однією адресою та прийняття спадщини після смерті матері. У зв`язку з чим позивачу необхідно звернутись до суду з питанням продовження строку для прийняття спадщини після смерті [PERSON] (а.с.22-23). Відповідно до п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування», якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини. Згідно ст. 4 ЦПК кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. В силу ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичної особи, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування». У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження. Таким чином, усе вищенаведене, дає суду підстави для задоволення вимог в частині встановлення факту родинних відносин між [PERSON] та його матір`ю [PERSON] . Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути - визнання права. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. На підставі ст. 386 Цивільного кодексу України, держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Відповідно до ч. 1 ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та положеннями Закону України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, № 4, № 7 та № 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. У Рішенні Європейського Суду від 29 листопада 1991 року у справі «Пайн Велі Девелопмент Лтд. та інші проти Ірландії» зазначається, що власники мають право претендувати щонайменше на законне сподівання на можливість користуватися своєю власністю. Зазначені сподівання, тобто те, на що розраховує позивач. Відповідно до ст. 1 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод», Високі Договірні сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією права і свободи, визначенні в розділі І «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод». Протокол № 1 стаття 1 «Захист власності» говорить «Кожна фізична або юридична особа має право на повагу своєї власності. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства й на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права». Тим самим у Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод чітко встановлено: право власності кожної фізичної і юридичної особи, неурядової організації й групи приватних осіб, повинне поважаться. Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Відповідно ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. У відповідності з ст. 319 ЦК України - власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. З урахуванням викладеного суд вважає, що позовні вимоги про визнання права власності на земельну ділянку, є цілком обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідачів судовий збір, витрати по сплаті якого понесені позивачем і документально підтвердженні. Зокрема, згідно платіжної інструкції від 30.04.2024 року (а.с.1) позивачем було сплачено 1826,80 гривні судового збору та платіжної інструкції від 30.04.2024 року (а.с.1) позивачем було сплачено 605,60 гривні судового збору (зворотній а.с.35), разом 2432,40 гривень, який підлягає стягненню на користь позивача з відповідачів в рівних частках.

Outcome: approved