Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-17 00:00:00

06.06.2025 позивач звернувся до суду з указаним позовом, який мотивує тим, що 25.05.2024 між ТОВ «МАНІФОЮ» та [PERSON] було укладено договір позики №7455915, який підписаний електронним підписом позичальника, відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису) і був надісланий відповідачу на номер його мобільного телефону вказаний в Договорі. За умовами цього договору відповідачу було надано позику у розмірі 10 700,00 грн. Договором визначався строк позики - 80 днів (з 25.05.2024 по 13.08.2024), строк позики складається з розрахункових періодів, визначених розрахунком, акційна процентна ставка, фіксована - 0,01000% в день, застосовувалася протягом першого розрахункового періоду за наявності акційних пропозицій, базова процентна ставка, фіксована - 1,50000% в день, застосовувалася протягом першого розрахункового періоду у разі відсутності акційних пропозицій, основна процентна ставка, фіксована - 1,50000% в день, застосовувалася протягом усього строку позики, окрім першого розрахункового періоду. Кредит було надано шляхом зарахування на поточний (картковий рахунок) споживача відкритий до платіжної картки [NUMBER]. 11.01.2024 між ТОВ «МАНІФОЮ» та ТОВ «ФК «ЄАПБ»» укладено Договір факторингу №11-01/2024 відповідно до умов якого, ТОВ «МАНІФОЮ» передало (відступило) ТОВ «ФК «ЄАПБ»» право вимоги до відповідача [PERSON] за вказаним договором позики. Відповідно до реєстру боржників до договору факторингу №11-01/2024 ТОВ «ФК «ЄАПБ»» набуло права грошової вимоги до відповідача за договором позики №7455915 від 25.05.2024 в сумі 28 890,00 грн., з яких: 10 700,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 12 840,00 грн. - сума заборгованості за відсотками за користування позикою; 5 350,00 грн. - сума заборгованості за відсотками на прострочену позику. Всупереч умовам договору, незважаючи на повідомлення позивача, відповідач не виконав своїх зобов`язань та після відступлення права вимоги не здійснив жодного платежу для погашення заборгованості ні на рахунки ТОВ «ФК «ЄАПБ»», ні на рахунки первісного кредитора. З моменту отримання права вимоги до відповідача, позивачем не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій. Таким чином, [PERSON] має непогашену заборгованість перед ТОВ «ФК «ЄАПБ»» за кредитним договором позики №7455915 від 25.05.2024 року в розмірі 28 890,00 грн., з яких: 10 700,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 12 840,00 грн. - сума заборгованості за відсотками за користування позикою; 5 350,00 грн. - сума заборгованості за відсотками на прострочену позику. Вказану суму заборгованості та судові витрати в розмірі 3028,00 грн. ТОВ «ФК «ЄАПБ»» просить суд стягнути з відповідача [PERSON] на їхню користь. 12.06.2025 суд постановив ухвалу, якою прийняв позов до розгляду та відкрив провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, призначив судове засідання на 01.07.2025, яке в подальшому через неявку відповідача було відкладено на 18.07.2025 (а.с.49, 50, 58, 59). У судове засідання представник позивача ТОВ «ФК «ЄАПБ»» не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належно згідно вимог чинного законодавства. Позивач у поданій до суду позовній заяві просить розгляд справи здійснити без участі їхнього представника, проти заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення не заперечують (а.с.4 на звороті). Відповідач [PERSON] у судові засідання 01.07.2025 та 18.07.2025 не з`явився, про день, час та місце розгляду справи щоразу був повідомлений належно і завчасно згідно з вимогами чинного законодавства. У матеріалах справи містяться повернуті поштові відправлення (конверти), скеровані за адресою зареєстрованого місця проживання відповідача, з відміткою ВПЗ про неможливість їх вручення адресату через його відсутність за вказаною адресою, та відстеження по трекінгу з аналогічною інформацією (а.с.57, 64, 65), що згідно з положенням п. 3 ч. 8 ст. 128 ЦПК є днем вручення судової повістки. Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника. Крім того, відповідачу [PERSON] було доставлено судову повістку про його виклик до суду на 01.07.2025 та 18.07.2025 на його електронну адресу [INFO] , зазначену у Договорі позики № 7455915 від 25.05.2024 (а.с.56, 63). При цьому, суд зазначає, що у рішенні від 09.07.2024р. у справі Hyett Perger Cvitanoviс v. Croatia (справа № 57743/19) ЄСПЛ зробив висновок, згідно з яким «Оскільки під час слухань 23 травня і 17 вересня 2014 року позивач надав суду два документи, в яких чітко була зазначена електронна адреса заявниці, яку вона використовувала для зв`язку з Хорватською асоціацією адвокатів (Croatian Bar Association), враховуючи важливість принципу змагальності судового розгляду, належна старанність вимагала від суду першої інстанції використати цю електронну адресу для повідомлення заявниці про провадження щодо неї (навіть якщо за хорватським законодавством такий метод повідомлення не був офіційним способом вручення судових повісток), або отримати поштову адресу заявниці через електронну пошту для вручення їй позовної заяви чи принаймні запропонувати представнику ad litem це зробити». Враховуючи зазначене, суд вважає, що ним вчинено всі можливі дії щодо належного повідомлення відповідача про дату, місце та час судових засідань. Жодних заяв чи клопотань від відповідача на адресу суду не надходило. Відзив на позовну заяву відповідач [PERSON] не подавав. Стаття 280 ЦПК України визначає, що суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Оскільки відповідач [PERSON] в судове засідання двічі не з`явився, будучи належно повідомленим про дату, час і місце судового розгляду, причини своєї неявки в судове засідання суду не повідомив, відзив на позовну заяву не подав, водночас, позивач не заперечував щодо заочного вирішення справи, - є всі передбачені законом підстави для її заочного розгляду. Ухвалою суду від 18.07.2025, занесеною до протоколу судового засідання, постановлено провести заочний розгляд цієї цивільної справи. Зі змісту положень статті 281 ЦПК України вбачається, що заочний розгляд справи і ухвалення рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією главою. З огляду на неявку в судове засідання всіх учасників справи, на підставі положень ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши надані докази, встановив наступні фактичні обставини та визначив зміст спірних правовідносин. Так, суд установив, що 25.05.2024 між ТОВ «МАНІФОЮ» та [PERSON] було укладено договір позики №7455915, відповідно до умов якого (п.2.1-п.2.4) товариство передає позичальнику у власність грошові кошти (позику), а позичальник приймає на себе обов`язок повернути таку ж суму грошових коштів (суму позики) та сплатити позикодавцю проценти за користування позикою та всі інші платежі відповідно до умов цього договору. Позика надається на умовах повернення, платності та строковості. Сума позики складає 10 700,00 грн. Строк позики 80 днів з 25.05.2024 до 13.08.2024 та складається з розрахункових періодів, визначених Розрахунком. Процентна ставка, що застосовується в межах строку позики є фіксованою: акційною - 0,01000% на день, яка застосовується протягом першого розрахункового періоду у разі наявності акційних пропозицій та діє лише за умови дотримання позичальником умов оплати заборгованості за цією ставкою відповідно до п.3.1.1. цього Договору; базовою - 1,50000% на день, яка застосовується протягом першого розрахункового періоду відповідно до п.3.1.2. цього договору, а також в разі продовження строку позики протягом першого розрахункового періоду згідно з умовами відповідної Додаткової угоди, укладеної сторонами цього Договору; основною - 1,50000% на день, яка застосовується протягом усього строку позики, окрім першого розрахункового періоду (а.с.6-11). За змістом п.2.5. Договору, позика надається позичальнику в день підписання сторонами договору позики шляхом безготівкового перерахування на рахунок позичальника за номером електронного платіжного засобу (банківської картки) [NUMBER] , зареєстрованого позичальником для цієї цілі в особистому кабінеті. Розмір процентних ставок, визначених п.2.4. цього договору є фіксованим та не може бути змінено позикодавцем в односторонньому порядку (п.2.7 Договору). Відповідно до розділу 4 договору, позичальник чи позикодавець не мають права продовжити строк позики в односторонньому порядку. Строк позики може бути продовжено лише шляхом укладення сторонами відповідної Додаткової угоди у формі та спосіб, який укладено цей договір позики. Додаткова угода щодо продовження строку позики є укладеною з моменту її підписання сторонами в порядку, визначеному для укладення цього договору. За змістом п.9.1., п.9.5. Договору цей договір укладається в ІТС позикодавця в порядку, передбаченому Закону України «Про електронну комерцію». Часом укладення цього договору є зазначення кваліфікованої електронної позначки часу для кваліфікованого електронного підпису уповноваженого представника позикодавця. Відповідно до п.10.1 - п.10.3 Договору, підписанням цього Договору позичальник підтверджує, що він має всі права та повноваження, необхідні для підписання цього договору, у разі, якщо позичальник перебуває в зареєстрованому шлюбі/у фактичних шлюбних відносинах, він діє зі згоди другого з подружжя, ознайомлений, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватись Правил надання фінансових послуг ТОВ «МАНІФОЮ». Сторони підтверджують, що позичальником належним чином пройдено процедуру ідентифікації та верифікації відповідно до вимог чинного законодавства. Договір укладено на взаємовигідних умовах, в результаті зваженого рішення сторін з урахуванням принципів розумності та справедливості. У розділі 11 Договору «Реквізити та підписи сторін» вказано ідентифікуючі відомості ТОВ «МАНІФОЮ», з КЕП директора [PERSON] , а також ідентифікуючі відомості клієнта [PERSON] , а саме: дані паспорту, РНОКПП, ПІБ, місце проживання, телефон та електронний підпис клієнта [NUMBER] (а.с.11). Даний Договір сторони уклали в електронному виді шляхом електронного підпису відповідача в договорі про надання позики. Як убачається із вищезазначеного договору між позивачем та відповідачем було досягнуто згоди з усіх істотних умов договору. Даним договором чітко визначені зобов`язання сторін. 25.05.2024 року між ТОВ «МАНІФОЮ» та [PERSON] було укладено Додаток № 1 до Договору позики № 7455915 від 25.05.2024 року, що є невід`ємною частиною до Договору. Згідно графіку нарахування процентів за користування позикою в сумі 10 700,00 грн., протягом першого розрахункового періоду (30 днів) було розраховано до сплати відсотків за акційною процентною ставкою в розмірі 0,01000% на день, всього на суму 32,10 грн., протягом другого розрахункового періоду (50 днів) розраховано до сплати за основною процентною ставкою в розмірі 1,50000% на день - 802,50 грн. Згідно Графіку платежів строк, на який надано позику становить 80 днів, всього до оплати було розраховано 11 534,60 грн. з яких 10 700,00 грн. - сума позики, 834,60 грн. - сума нарахованих процентів за користування позикою (а.с.11 на звороті, 12 та за звороті). Змістом паспорту позики від 25.05.2024 підтверджується обізнаність відповідача [PERSON] з інформацією, яка надається споживачу до укладання договору позики, про що свідчить наявність електронного підпису відповідача [NUMBER], яка підтверджує поінформованість останнього про основні умови надання коштів у позику, з урахуванням побажань споживача, орієнтовну реальну річну процентну ставку та орієнтовну загальну вартість позики для споживача, порядок повернення позики, реальну річну процентну ставку, тощо (а.с.14-16). ТОВ «МАНІФОЮ» свої зобов`язання за договором позики № 7455915 від 25.05.2024 року виконало у повному обсязі, що підтверджується копією повідомлення ТОВ «Універсальні платіжні рішення» про успішність транзакції в системі iPay.ua - 406776304 на переказ 25.05.2024 о 18:11:50 грошових коштів у сумі 10 700,00 грн. на картку № [NUMBER] (а.с.17). Всупереч умовам договору позики, відповідач не повернув надану йому позику в строки, передбачені договором. Згідно детального розрахунку заборгованості ТОВ «МАНІФОЮ» за договором позики № 7455915 від 25.05.2024 року [PERSON] станом на 11.12.2024 має заборгованість в сумі 28 890,00 грн. з яких 10 700,00 грн. - заборгованість за сумою позики, 12 840,00 грн. - заборгованість за процентами за користування позикою, 5 350,00 грн. - заборгованість за відсотками на прострочену позику (а.с.18). 11.01.2024 між ТОВ «МАНІФОЮ» та ТОВ «ФК «ЄАПБ»» укладено Договір факторингу №11-01/2024 відповідно до умов якого, ТОВ «МАНІФОЮ» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ»» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ»» приймає належні ТОВ «МАНІФОЮ» права вимоги боржників ТОВ «МАНІФОЮ» вказаними у Реєстрі боржників (а.с.19-22). Відповідно до п.1.1 Договору факторингу, фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб - боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за управління кредитом, плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту. Згідно з п.1.2 Договору факторингу, сторони погодили, що перехід від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами акту прийому-передачі реєстру боржників згідно з Додатком № 2, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками акт прийому-передачі реєстру боржників - підтверджує факт переходу від клієнта до фактора прав вимоги заборгованостей та є невід`ємною частиною цього договору. За змістом п. 3.1 Договору факторингу, загальна сума прав вимоги, що відступається за відповідним реєстром боржників, ціна продажу визначаються в додаткових угодах до цього Договору окремо для кожного реєстру боржників і вказується в таких реєстрах боржників. 11.12.2024 між ТОВ «МАНІФОЮ» та ТОВ «ФК «ЄАПБ»» укладено Додаткову угоду № 10 до Договору факторингу №11-01/2024 від 11.01.2024 відповідно до умов якої, сторони погодили ціну продажу згідно реєстру боржників № 9 від 11.12.2024 (а.с.23). Відповідно до акту прийому-передачі реєстру боржників № 10 за Договором факторингу №11-01/2024 від 11.01.2024 року фактор та клієнт уклали даний акт про те, що на виконання вимог п.1.2 договору факторингу №11-01/2024 від 11.01.2024 року клієнт передав, а фактор прийняв реєстр боржників № 9 від 11.12.2024 кількістю 5072, після чого від клієнта до фактора переходять права вимоги заборгованості від боржників і фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей (а.с.24). З Витягу з Реєстру боржників № 10 до Договору факторингу №11-01/2024 від 11.01.2024 року слідує, що [PERSON] (порядковий номер 2702) є боржником за договором позики № 7455915 від 25.05.2024 року, сума заборгованості становить 28 890,00 грн., з яких: 10 700,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 12 840,00 грн. - заборгованість за процентами за користування позикою, 5 350,00 грн. - заборгованість за відсотками на прострочену позику (а.с.25). За відступлення прав вимоги по договору факторингу №11-01/2024 від 11.01.2024 року з урахуванням Додаткової угоди № 10 від 11.01.2024 ТОВ «ФК «ЄАПБ»» сплатило ТОВ «МАНІФОЮ» суму коштів передбачену п. 2 Додаткової угоди № 10 до цього Договору факторингу, що підтверджується копією платіжної інструкції № 569 від 11.12.2024 (а.с.26). Інших доказів матеріали справи не містять та суду не надано. Надаючи правову оцінку встановленим фактам і правовідносинам, суд зазначає наступне. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Статтею 6 цього Кодексу передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України). Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (ч. 2 ст. 639 ЦК України). Нормою статті 639 ЦК України передбачено, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Відповідно до частин 1, 2, 4 статті 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Використання інших видів електронних підписів в електронному документообігу здійснюється суб`єктами електронного документообігу на договірних засадах. Пунктами 5 - 7 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Електронний правочин - дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснена з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем. Стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає порядок укладення електронного договору. Так, пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі «Інтернет» або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) або електронний договір повинні містити інформацію щодо можливості отримання стороною такої пропозиції або договору у формі, що унеможливлює зміну змісту. У разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Інформаційна система суб`єкта електронної комерції, який пропонує укласти електронний договір, має передбачати технічну можливість особи, якій адресована така пропозиція, змінювати зміст наданої інформації до моменту прийняття пропозиції. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. Докази, подані в електронній формі та/або у формі паперових копій електронних повідомлень, вважаються письмовими доказами згідно із статтею 64 Цивільного процесуального кодексу України, статтею 36 Господарського процесуального кодексу України та статтею 79 Кодексу адміністративного судочинства України. За змістом статті 12 цього Закону якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: - електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; - електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; - аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. З Договору позики № 7455915 від 25.05.2024 року, укладеного між ТОВ «МАНІФОЮ» та [PERSON] убачається, що у відповідності до вимог ч. 1 ст. 638 ЦК України між сторонами досягнуто згоди щодо всіх істотних умов договору, який оформлено в електронній формі з використанням одноразового ідентифікатору, і такі дії сторін відповідають приписам чинного законодавства. Оскільки Договір позики № 7455915 від 25.05.2024 року укладений на сайті позикодавця, [PERSON] підписав його одноразовим ідентифікатором [NUMBER] 25.05.2024 року, тому без отримання повідомлення з відповідним ідентифікатором без здійснення входу на сайт товариства такий договір не був би укладений. Зазначене відповідає висновкам, що викладені Верховним Судом у постановах від 07 жовтня 2020 року у справі № 132/1006/19 (провадження № 61-1602св20), 28 квітня 2021 року у справі № 234/7160/20 (провадження № 61-2903св21), 01 листопада 2021 року у справі № 234/8084/20 (провадження № 61-2303св21), 14 червня 2022 року у справі № 757/40395/20 (провадження № 61-16059св21), 08 серпня 2022 року у справі № 234/7298/20 (провадження № 61-2902св21). Відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» такі правочини вважаються такими, що за правовими наслідками прирівнюються до договору, укладеного у письмовій формі. Позивачем надано належні та допустимі докази укладення Договору позики № 7455915 від 25.05.2024 року та отримання [PERSON] коштів у сумі 10 700,00 грн. Як встановлено судом позикодавець, перерахувавши відповідачу грошові кошти, виконав умови Договору № 7455915 від 25.05.2024 року, натомість відповідач свої зобов`язання з повернення коштів за договором не виконав. Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом законодавства. Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Вказана правова позиція висловлена у постанові Великої палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, провадження №14-10цс18. Позивач, пред`являючи вимоги про погашення позики, просив, у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути заборгованість за відсотками за користування позикою в розмірі 12 840,00 грн. та заборгованість за процентами на прострочену позику в розмірі 5 350,00 грн. Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). Розмір заборгованості відповідачем не спростований, він не скористався правом та не подавав до суду відзиву на позов та власних розрахунків. Крім того, як встановлено судом до ТОВ «ФК «ЄАПБ»» перейшло право вимоги за Договором позики № 7455915 від 25.05.2024 року, укладеним між ТОВ «МАНІФОЮ» та [PERSON] .. Предметом відступлення за договором є в тому числі вимоги, які виникнуть у клієнта в майбутньому (майбутня вимога). При цьому перелік кредитних договорів, за якими здійснюється відступлення, наводиться у відповідних реєстрах прав вимоги. Статтею 512 ЦК України визначено підстави заміни кредитора у зобов`язанні, зокрема пунктом 1 частини першої цієї статті передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. За приписами ч. 1 ст. 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором (ч. 1 ст. 519 ЦК України). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України). Згідно положень ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Згідно змісту ч. 1 ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). При визначенні дійсності вимоги підлягають застосуванню норми статті 204 ЦК України, за змістом якої правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права та обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. Таким чином, у разі не спростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. Така правова позиція наведена у постановах Верховного Суду від 16 квітня 2019 року у справі № 916/1171/18, від 14 листопада 2018 року у справі № 910/8682/18, від 30 серпня 2018 року у справі № 904/8978/17, від 04 березня 2019 року у справі № 5015/6070/11, від 10 вересня 2019 року у справі № 9017/317/19, від 09 липня 2019 року у справі № 903/849/17. Враховуючи, що [PERSON] не надавав суду належних, допустимих і достовірних доказів, які б свідчили про недійсність переданих вимог, в силу прямого припису статті 204 ЦК України їх правомірність презюмується. Отже, долучений до справи договір факторингу є чинним, його дійсність ніким не оспорено, а тому і підлягає до виконання. Враховуючи викладене, суд доходить висновку, що позивачем доведене правомірність переходу права вимоги до [PERSON] за Договором позики № 7455915 від 25.05.2024 року. За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною другою статті 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Надані позивачем наведені вище докази, як кожен окремо так і їх сукупність належним чином підтверджують заявлені у позові обставини справи, а саме, що [PERSON] дійсно отримав позику у ТОВ «МАНІФОЮ» та в подальшому перехід прав за договором позики вимог до нового кредитора ТОВ «ФК «ЄАПБ»». Отже, з огляду на вищенаведені норми права, розглянувши справу в межах заявлених вимог, оцінюючи належність, допустимість кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, встановивши, що відповідач [PERSON] допустив невиконання взятих на себе зобов`язань за договором позики, право вимоги за яким згідно договору факторингу набув позивач, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення цього позову. Вирішуючи згідно вимог ст. 264 ЦПК України питання щодо розподілу між сторонами судових витрат, суд керується положенням ст. 141 ЦПК України, за яким судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Як встановлено судом, позивач поніс судові витрати у виді судового збору за подання цієї позовної заяви в розмірі 2684,00 грн. (а.с.1). Вказана сума судового збору підлягає стягненню з відповідача на користь позивача згідно положень ст. 141 ЦПК України. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved