Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-03 00:00:00

\~ \~ \~ \~Представник позивача, Дараган Юлія Олександрівна, діючи на підставі довіреності від 05.12.2024 та в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», 21 травня 2025 року, засобами поштового зв`язку, звернулась до суду з позовом про стягнення з відповідача, [PERSON] , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів»» заборгованості: за договором позики № 2659467 у загальному розмірі 18675,00 грн, за кредитним договором № 398830222 у загальному розмірі 10755,00 грн, за кредитним договором № 13429-01/2024 у загальному розмірі 23600 грн, та понесених судових витрат. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 20.05.2024 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та відповідачем [PERSON] \~ був укладений договір позики № 2659467, права вимоги щодо стягнення заборгованості по якому в подальшому перейшли до ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» на підставі укладеного 14.06.2021 договору факторингу № 14/06/21 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та позивачем, внаслідок чого у відповідача перед позивачем існує заборгованість в сумі 18675,00 грн, з яких: 6000 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 675,00 грн - сума заборгованості за відсотками; 12000 грн. - сума заборгованості за пенею. Також, 19.05.2024 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідачем [PERSON] \~ був укладений кредитний договір № 398830222, права вимоги щодо стягнення заборгованості по якому в подальшому перейшли до ТОВ «Таліон Плюс» на підставі укладеного договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 року. ТОВ «Таліон Плюс», в свою чергу, на підставі укладеного договору факторингу № 27/0225-01 від 27.02.2025 року відступив право вимоги за вищезазначеним кредитним договором «ФК «Європейська агенція з повернення боргів», внаслідок чого у відповідача перед позивачем існує заборгованість в сумі 10755,00 грн, з яких: 3000,00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 6255,00 грн - сума заборгованості за відсотками; 1500,00 - неустойка. 10.01.2024 року між ТОВ «Аванс кредит» та відповідачем [PERSON] \~ був укладений кредитний договір № 13429-01/2024, права вимоги щодо стягнення заборгованості по якому в подальшому перейшли до ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» на підставі укладеного договору факторингу № 20062024 від 20.06.2024 року між ТОВ «Аванс кредит» та позивачем, внаслідок чого у відповідача перед позивачем існує заборгованість в сумі 23600,00 грн, з яких: 8000,00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу - 15600,00 грн - сума заборгованості за відсотками. Таким чином, в цілому позивач ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» просить стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість за трьома кредитними договорами на загальну суму 53030,00 грн. Ухвалою Чернігівського районного суду Чернігівської області від 26 травня 2025 року справу прийнято до провадження Чернігівського районного суду Чернігівської області та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін на 04 серпня 2025 року. Відповідачу було запропоновано протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі подати відзив на позовну заяву. Ухвалу про відкриття провадження з додатками відповідач отримав 18.06.2025 року, про що свідчить його підпис на рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення (а.с. 89). Відповідач у встановлений судом строк відзив на позовну заяву не подав, у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. Позивач в поданому позові вказав про відсутність заперечень щодо заочного розгляду справи, тому суд визнав можливим провести заочний розгляд справи на підставі наданих доказів. Враховуючи, що розгляд справи відбувався у відсутність сторін, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши наявні в справі матеріали, оцінивши надані докази на предмет належності, допустимості, достовірності та їх сукупність - з точки зору достатності, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Щодо стягнення заборгованості за договором позики № 2659467. Судом встановлено, що 20 травня 2024 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] був укладений договір позики № 2659467, відповідно до умов якого позикодавець - ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» передає у власність позичальника [PERSON] грошові кошти на погоджений умовами строк, шляхом їх перерахування, на банківський рахунок позичальника із використанням реквізитів електронного платіжного засобу позичальника, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позики або достроково та сплатити позикодавцеві плату (проценти) від суми позики. Сума позики - 6000 грн, строк позики - 30 днів, процентна ставка - 0,375% (фіксована), 2,70 % - процентна ставка за понадстрокове користування позикою, орієнтована реальна річна процентна ставка 265,86 %, пеня в день 2,70%. Дата повернення позики 18.06.2024 року. Проценти за договором нараховуються щоденно, включаючи дати отримання та дати повернення, на залишок позики, виходячи зі строку фактичного користування позикою та до повного погашення заборгованості за договором. Договір укладено у вигляді електронного документу шляхом обміну електронними повідомленнями, з використанням інформаційно-телекомунікаційної системи, із застосуванням електронного підпису та електронного підпису одноразовим ідентифікатором: 0dТо03 (а.с.9-11, 12). 14.06.2021 між «1 Безпечне агентство необхідних кредитів та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено Договір факторингу №14/06/21, згідно з умовами якого ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів передає ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» права вимоги до боржників, вказаними у реєстрі боржників. Згідно з п.1.1. Договору факторингу, фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав до третіх осіб - боржників, включаючи суму основного зобов`язання (Позики), плату за позикою (плату за процентною ставкою), процент за порушення грошових зобов`язань, право на одержання яких належить клієнту. Перелік боржників, підстави виникнення права грошової вимоги до боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені у відповідних реєстрах боржників, які формуються згідно додатку №1 є невід`ємною частиною договору. Згідно п.1.2 перехід від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами Акту прийому-передачі відповідного Реєстру боржників згідно Додатку № 2, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. Підписаний сторонами та скріплений печатками Акт прийому-передачі Реєстру боржників підтверджує факт переходу від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості та є невід`ємною частиною Договору (а.с.13-15). 28.07.2021 між ТОВ» «1 Безпечне агентство необхідних кредитів та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено додаткову угоду №2 до договору факторингу № 14/06/21 від 14.06.2021, якою сторони погодили внести зміни до п. 1.3 Договору та викласти його в наступній редакції: «1.3 Клієнт зобов`язується протягом 10 днів з дати відступлення права вимоги за Договором позики Фактору, повідомити Боржників про відступлення права вимоги та про передачу їх персональних даних Фактору, надати інформацію передбачену чинним законодавством про Фактора, у спосіб, передбачений договором про споживчий кредит та вимогами чинного законодавства». Решта положень Договору залишаються без змін та діють в частині, що не суперечить даній додатковій угоді (а.с.16). Матеріали справи містять акт прийому-передачі Реєстру боржників №20 від 28 жовтня 2024 року, за договором факторингу №14/06/21 від 14.06.2021 року, відповідно до якого клієнт передав, а фактор прийняв Реєстр боржників кількістю 3262, в тому числі передача відбулася також відносно боржника [PERSON] (а.с.19). Відповідно до витягу з Реєстру боржників №20 до договору факторингу №14/06/21 від 14.06.2021 року станом на 28 жовтня 2024 року [PERSON] має заборгованість 18675,00 грн з яких: 6000 грн сума заборгованості за основною сумою боргу, 675,00 грн сума заборгованості за відсотками, 12000,00 сума заборгованості за пенею ( а.с. 20). Разом з тим, аналізуючи наявність підстав для задоволення позовної вимоги щодо стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 18675,00 грн, суд вважає за доцільне зауважити, що матеріали справи містять договір факторингу №14/06/21 від 14.06.2021 року, який укладеного раніше, ніж кредитний договір № 2659467 від 20.05.2024 року, що не узгоджується одне з одним, оскільки права вимоги за договором факторингує похідним від кредитного договору, а отже, договір факторингу не може бути укладеним раніше кредитного договору, за яким переходить право вимоги. Крім того відповідно до умов договору факторингу №14/06/21 від 14.06.2021 року клієнт - ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» відступає фактору - Товариству з обмеженою відповідальністю ФК «Європейська агенція з повернення боргів» права вимоги, строк виконання зобов`язань яких настав, а фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату та на умовах, визначених цим договором. Перехід від Клієнта до Фактора права вимоги заборгованості до боржника відбувається в момент підписання сторонами акту прийомупередачі відповідного реєстру боржників згідно додатку № 2 ( а.с.13-15). Даний договір містить визначення термінів, які в ньому використовуються та відповідно до яких «Право вимоги» - права грошової вимоги щодо погашення заборгованостей з боржників, які виникли на підставі договору. Отже, зазначений Договір не врегульовує перехід права майбутньої грошової вимоги, а лише права вимоги, строк виконання зобов`язань яких настав. Саме на таких умовах укладений договір факторингу. Відповідно до частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі статтею 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. За загальним правилом наявність згоди боржника на заміну кредитора в зобов`язанні не вимагається, якщо інше не встановлене договором або законом. Тобто відступлення права вимоги за змістом означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором. У статті 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. При цьому, у зв`язку із заміною кредитора у зобов`язанні, саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише суб`єктний склад у частині кредитора. За частиною першою статті 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Правова природа договору відступлення права вимоги полягає у тому, що у конкретному договірному зобов`язанні первісний кредитор замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначений договором, у якому виникло таке зобов`язання. Указані норми права визначають такі ознаки договору відступлення права вимоги: 1) предметом договору є відступлення права вимоги виконання обов`язку у конкретному зобов`язанні; 2) зобов`язання, у якому відступлене право вимоги, може бути як грошовим, так і не грошовим (передача товарів, робіт, послуг тощо); 3) відступлення права вимоги може бути оплатним, а може бути безоплатним; 4) форма договору відступлення права вимоги має відповідати формі договору, у якому виникло відповідне зобов`язання; 5) наслідком договору відступлення права вимоги є заміна кредитора у зобов`язанні. Такі висновки Велика Палата Верховного Суду виклала у постанові від 16 березня 2021 року у справі № 906/1174/18. Згідно з частиною першою статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні (стаття 517 ЦК України). Відповідно до статті 519 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором. Частиною 1статті 1078 ЦК України встановлено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Отже, необхідною умовою для відступлення права вимоги є існування самого зобов`язання за яким відступається право, яке й підтверджує дійсність вимог (постанова Верховного Суду від 28 липня 2021 року у справі № 761/33403/17 (провадження № 61-12551св20). Права кредитора у зобов`язанні переходять до іншої особи (набувача, нового кредитора), якщо договір відступлення права вимоги з такою особою укладений саме кредитором. Отже, якщо такий договір був укладений особою, яка не володіє правом вимоги з будь-яких причин (наприклад, якщо право вимоги було раніше відступлене третій особі або якщо права вимоги не існує взагалі, зокрема у зв`язку з припиненням зобов`язання виконанням), тобто якщо ця особа не є кредитором, то права кредитора в зобов`язанні не переходять до набувача (пункт 132 постанови Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2022 року у справі №910/12525/20, пункт 90 постанови Великої Палати Верховного Суду від 08 серпня 2023 року у справі №910/19199/21 ). З наведених норм вбачається, що права вимоги (майнові права) можуть бути відступлені (продані) лише за існуючим зобов`язанням; первісний кредитор може відступити (продати) тільки ті права вимоги (майнові права), які дійсно існують та йому належать; відступлення (продаж) прав вимоги (майнових прав) здійснюється виключно в межах того обсягу прав, який має в такому зобов`язанні кредитор. Межі обсягу прав, що переходять до нового кредитора, можуть встановлюватися законом і договором, на підставі якого здійснюється перехід права. Обсяг і зміст прав, які переходять до нового кредитора є істотними умовами цього договору. Подібні висновки викладені у постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі №6-459цс17, яка є актуальною, що підтверджено ухвалою Великої Палати Верховного Суду у справі №761/33403/17 від 22 квітня 2021 року. У розрізі викладеного, ураховуючи сталу практику Верховного Суду, яка регулює правовідносини із відступлення права вимоги вбачається, що саме на первісного кредитора покладено обов`язок представити новому кредитору всі документі, які слугували підставою виникнення боргового зобов`язання у боржника, оскільки правова природа договору відступлення права вимоги полягає у тому, що у конкретному договірному зобов`язанні первісний кредитор замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначений договором, у якому виникло таке зобов`язання. \~ \~ \~ \~Таким чином, суд дійшов висновку про те, що відступлення права вимоги може здійснюватися лише відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. Суд встановив, що кредитний договір між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] укладений 19.05.2024, тобто більш ніж через 2 роки після укладення 14.06.2021 договору факторингу між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та позивачем. Отже, право вимоги до [PERSON] не існувало на момент укладення договору факторингу. Також у ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» щодо [PERSON] , на момент укладення договору факторингу від 14 червня 2021 року, не могло існувати права майбутньої вимоги, оскільки кредитний договір № 2659467 від 19.05.2024 року укладений не був, сторони на момент договору факторингу не могли передбачити укладення вказаного договору в майбутньому. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що у первісного кредитора не виникло право вимоги за зобов`язанням, яке він міг би передати ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» на підставі договору факторингу від 14.06.2021. Оскільки, ТОВ «ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» право вимоги відносно [PERSON] , як боржника у зобов`язанні, станом на 14.06.2021 не набуло, таке право не могло бути передане цим товариством на підставі договору факторингу №14/06/21 від 14.06.2021 з ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів». Таким чином, ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» є неналежним позивачем, оскільки не має права вимагати до [PERSON] сплати заборгованості за кредитним договором № 2659467, укладеним 20.05.2024 між ним та ТОВ «ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів». Щодо стягнення заборгованості за кредитним договором № 398830222. Судом встановлено,\~що 19 травня 2024 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] було укладено Договір кредитної лінії № 398830222 у формі електронного документа (а.с. 29-40). Відповідно до п. 2.1 Договору, кредитодавець зобов`язується надати позичальникові кредит у вигляді кредитної лінії в сумі кредитного ліміту у розмірі 4300,00 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом відповідно до умов, зазначених у цьому Договорі, додатках до нього та Правилах надання коштів та банківських металів у кредит ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога». Відповідно до п. 7.3 Договору\~кінцева дата повернення кредиту\~ - 18.06.2029. Згідно п. 8.3 договору, на момент укладення цього договору та отримання першого траншу за цим договором, базова процентна ставка складає 1,500% в день від суми залишку кредиту, яка знаходиться у позичальника за кожний день користування ним. Пунктом п. 5.1 договору визначено, що кожен окремий транш за цим договором надається позичальнику шляхом ініціювання кредитового переказу грошових коштів з рахунку Кредитодавця на рахунок позивальника, використовуючи реквізити платіжної кратки 4790-72ХХ-ХХХХ-6485, що відбувається не пізніше ніж протягом 3-х банківських днів з моменту укладення Договору чи ініціювання отримання чергового траншу за Договором. Сторони домовились, що повернення кредиту та сплата процентів за користування кредитом включно із кількістю платежів, їх розміром та періодичністю внесення, здійснюватимуться згідно графіка платежів. Також судом встановлено, що 31 грудня 2020 року була укладена додаткова угода 28.11.2018 року між ТОВ «Манівео\~швидка фінансова\~допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» до договору факторингу № 28/1118-01, за умовами якого ТОВ «Манівео\~швидка фінансова\~допомога» відступив фактору права грошової вимоги за кредитними договорами (а.с. 44-46). 27.02.2025 між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено Договір факторингу № 27/0225-01, згідно з умовами якого ТОВ «Таліон Плюс» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «Таліон Плюс» права вимоги до боржників, вказаними у реєстрі боржників. Згідно з п. 2.1. Договору факторингу, клієнт зобов`язується відступити фактору Права вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги, а Фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта на умовах, визначених цим Договором. Відповідно до п. 2.2. Договору факторингу, сторони розуміють та погоджуються з тим, що відступлення Прав вимоги за цим Договором проводиться не з метою забезпечення виконання зобов`язання Клієнта перед Фактором. Фактор набуває права на всі суми, які він одержить від Боржника на виконання вимоги, а Клієнт не відповідатиме перед Фактором, якщо одержані ним суми будуть меншими від суми, сплаченої Фактором Клієнту, та меншими від загальної суми зобов`язання Боржника. Разом з Правом вимоги до Фактора переходять всі інші права Клієнта за Кредитним договором. У випадку укладення Сторонами більш ніж одного Реєстру прав вимог, кожен наступний Реєстр прав вимог є самостійним Додатком, та не замінює попередній. Згідно п. 4.1 Договору факторингу, сторони погодили, що Право вимоги переходить від клієнта до фактора на наступний календарний день після підписання сторонами відповідного Реєстру прав вимог, по формі, встановленій у Додатку до Договору Факторингу ( а.с. 47-48). Відповідно до витягу з Реєстру прав вимоги № 1 до договору факторингу № 27/0225-01 від 27.02.2025 року [PERSON] має заборгованість 10755,00 грн, з яких: 3000,00 грн сума заборгованості за основною сумою боргу, 6255,00 грн сума заборгованості за відсотками, 1500,00 грн неустойка ( а.с. 49). Разом з тим, аналізуючи наявність підстав для задоволення позовної вимоги щодо стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 10755,00 грн, суд вважає за доцільне зауважити, що матеріали справи містять додаткову угоду до договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 року від 31 грудня 2020 року , відповідно до якої договір факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 року викладено в новій редакції. Зокрема Договір факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 року ( в редакції від 31 грудня 2020 року) містить визначення термінів, які в ньому використовуються, та відповідно до яких «Право вимоги» - права грошових вимог Клієнта до Боржників по сплаті суми Боргу за Кредитними договорами, строк платежу за якими настав, а також права вимоги, які виникнуть в майбутньому. "Фінансування "- сума коштів , що сплачуєтьсчя фактором клієнту за відступлення Права вимоги на умовах цього договору Пукктом 2.1 Договору визначено, що клієнт зобов`язується відступити фактору Права вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги, а Фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта на умовах, визначених цим Договором. Пунктом 2.3 визначено, що розмір оплати послуг фактора за надання фінансування клієнту за цим договором за кожен Реєстр прав вимоги становить 100 грн ( далі -ціна продажу) , що сплачується клієнтом протягом 5 банкіських днів з дати складення кожного реєстру Прав вимоги на банківський рахунок Фактора . Згідно п. 3.1.3. Договру фінасування сплачується фактором на банківський рахунок клієнта , визначений у розділі 13 Договору . Сума фінансування вважається отриманою після її зарахування на рахунок Клієнта. Разом з тим долсдивши вказаний договір судом встановлено, що Договір факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 року ( в редакції від 31 грудня 2020 року) містить 8 розділів, 13 розділ в ньому відсутній ( а.с 44-46 зворот.) Доказів оплати послуг Фактора ( ТОВ "Таліон Плюс" ) за надання фінансування Реєстру прав вимоги в частині відповідача протягом 5 банкіських днів з дати складення реєстру Прав вимоги матеріали справи не містять, так само як і не містять витягу з Реєстру Прав вимоги відповідно до якої ТОВ "Манівео" (клієнт) передало фактору ТОВ "Таліон" право вимоги до [PERSON] , що ставить під сумнів передачу Права вимоги до відповідача від ТОВ "Манівео" до ТОВ "Таліон", та відповідно в подальшому від ТОВ "Таліон" до позивача. Дослідивши надані позивачем докази на підтверджененя позовних вимог, суд приходить до висновку, що належних та допустимих доказів на підтвердження сплати ТОВ "Таліон" грошових коштів первісному кредитору ТОВ "Манівео" за передачу права грошової вимоги відносно [PERSON] та зарахування їх на рахунок останнього суду не надано. Як виснував Верховний Суд у постанові від 17.01.2020 року в справі № 916/2286/16, відсутність доказів на підтвердження повної оплати за договором факторингу є самостійною та достатньою підставою для відмови у задоволені заяви про стягнення заборгованості. Під час судового розгляду не доведено перехід Права вимоги відносно відповідача від від ТОВ "Манівео" до ТОВ "Таліон", а як наслідок і подальший перехід Права вимоги від ТОВ "Таліон" до позивача не мав місце . Таким чином, ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» є неналежним позивачем, оскільки не має права вимагати до [PERSON] сплати заборгованості за кредитним договором № 398830222, укладеним 19.05.2024 між [PERSON] та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога». Щодо стягнення заборгованості за кредитним договором № 13429-01/2024. Судом встановлено, що 10.01.2024 року між ТОВ «Аванс кредит» та відповідачем [PERSON] був укладений договір про надання фінансового кредиту № 13429-10/2024, відповідно до якого товариство надає клієнту фінансовий кредит в розмірі 8000,00 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах визначених Договором ( а.с 54-57) Відповідно до п.1.2 Договору сторони погодили, тип кредиту: кредит. Мета отримання кредиту на власні потреби клієнта. Кредит надається строком на 120 днів. Дата надання кредиту 10.01.2024 року. Дата погашення кредиту 08.05.2024 року. Процентна ставка становить 2,50% в день та застосовується у межах строку кредитування (п. 1.4.1 договору). Кредит надається в безготівковій формі у національній валюті на рахунок клієнта включаючи використання реквізитів платіжної картки № 4790-72хх-хххх-6485 протягом одного робочого дня з дня прийняття рішення про видачу кредиту (п.1.6 договору). Відповідно до п.3.1 Договору сторони домовилися, що повернення кредиту та сплата процентів за користування кредитом здійснюються згідно з Графіком платежів, який є невід`ємною частиною Договору. Відповідно до п. 3.2 Договору сума кредиту, проценти за користування кредитом, нараховані штраф та/або пеня складають заборгованість за договором. Сторони погодили, що нарахування процентів за цим Договором здійснюється в межах строку кредиту зазначеного в п.1.2 Договору починаючи з дня надання кредиту клієнту ( п. 3.3 договору). Договір про надання фінансового кредиту № 13429-10/2024 від 10.01.2024 року, графік платежів та паспорт споживчого кредиту підписано за допомогою електронного підпису W7484 (а.с. 54-56, 57-57 зворот., 58-59 ). 20 червня 2024 року ТОВ «Аванс кредит» відступило право грошової вимоги за вказаним кредитним договором № 13429-10/2024 від 10.01.2024 року Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» на підставі договору факторингу № 20062024 (а.с.64-66). Згідно п. 1.1. Договору факторингу, Фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження Клієнта (ціна продажу) за плату, а Клієнт відступити Факторові Право грошової Вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб - боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом, пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить Клієнту. Згідно п. 1.2 Договору факторингу, Сторони Погодили, що Перехід від Клієнта до Фактора Прав Вимоги Заборгованості до Боржників відбувається в момент підписання Сторонами Акту прийому-передачі Реєстру Боржників згідно Додатку №2, після чого Фактор стає кредитором по відношенню до Боржників стосовно Заборгованостей та набуває відповідні Права Вимоги. Підписаний Сторонами та скріплений їх печатками Акт прийому-передачі Реєстру Боржників - підтверджує факт переходу від Клієнта до Фактора Прав Вимоги Заборгованості та є невід`ємною частиною цього Договору. Відповідно до Реєстру боржників від 20.06.2024 до Договору факторингу № 20062024 від 20.06.2024, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 23600 грн, з яких: 8000 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 15600 грн - сума заборгованості за відсотками, що також підтверджується розрахунком заборгованості ( а.с. 61-62, 68). Відповідно до п.1.3. Договору факторингу, ТОВ «АВАНС КРЕДИТ» зобов`язується протягом 10 (десяти) робочих днів з дати відступлення права вимоги за Кредитним договором ТОВ «ФК «ЄАПБ», повідомити Боржників про відступлення права вимоги та про передачу їх персональних даних ТОВ «ФК «ЄАПБ», надати інформацію передбачену чинним законодавством про ТОВ «ФК «ЄАПБ», у спосіб, передбачений договором про споживчий кредит та вимогами чинного законодавства. \~ \~ \~ \~ Згідно п.\~3.9.\~Договору факторингу,\~у разі\~отримання коштів\~від Боржників,\~органів Державної\~виконавчої служби\~в рахунок\~погашення Заборгованості\~після дати\~підписання цього\~Договору,\~Клієнт зобов`язаний\~перерахувати ці\~кошти Фактору\~протягом 3\~(трьох)\~банківських днів\~з дати\~їх отримання\~(включно),\~на рахунок\~Фактора,\~вказаний в\~розділі 10\~даного Договору.\~При перерахуванні коштів Клієнт зобов`язаний надати розшифровку платежів у вигляді електронного листа, а саме, вказати наступні данні Боржників: Прізвище, Ім`я, По батькові, код номер облікової картки платника податків, № кредитного договору. Таким чином, в разі сплати відповідачем коштів на рахунок Первісного Кредитора, вони були б перераховані на рахунки ТОВ «ФК «ЄАПБ» та зараховані на погашення кредитної заборгованості. Всупереч умовам Кредитного договору, незважаючи на повідомлення, відповідач не виконав свого зобов`язання. Після відступлення Позивачу права грошової вимоги до відповідача, останній не здійснив жодного платежу для погашення існуючої заборгованості ні на рахунки ТОВ «ФК «ЄАПБ», ні на рахунки попереднього кредитора. Таким чином, ТОВ «Аванс кредит» виконало у повному обсязі свої зобов`язання за зазначеним вище договором, перерахувало суму кредиту на картковий рахунок позичальника ( а.с. 60). Відповідач [PERSON] своїх зобов`язань за вказаними кредитними договорами ні перед первісним кредитором, ні перед фактором належним чином не виконав, кредитні кошти у визначений договором строк не повернув, проценти за користування кредитом не сплатив. Відповідно до\~статті 509 ЦК України\~між сторонами виникло зобов`язання - правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Відповідно до частин першої, другої\~статті 207 ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Як вбачається з частини першої\~статті 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до частини першої\~статті 625 ЦК України\~боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно з частиною першою\~статті 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно зі статтями\~626,\~628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до частини першої\~статті 638 ЦК України\~істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина 2\~статті 639 ЦК України). Відповідно до абзацу 2 частини другої\~статті 639 ЦК України\~договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі\~Цивільного Кодексу України\~може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті\~205,\~207 ЦК України). Як вбачається із матеріалів справи, договори укладені в електронній формі. Електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Така фіксація здійснюється за допомогою складання документу, який відтворює волю сторін. На відміну від традиційної письмової форми правочину воля сторін електронного правочину втілюється в електронному документі. Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19,\~від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року №127/33824/19; від 16 грудня 2020 року у справі № 561/77/19. Відповідно до пунктів 1, 6 частини першої\~статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»\~електронна комерція - відносини, спрямовані на отримання прибутку, що виникають під час вчинення правочинів щодо набуття, зміни або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснені дистанційно з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, внаслідок чого в учасників таких відносин виникають права та обов`язки майнового характеру; електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору; одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Згідно з частиною третьою\~статті 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Згідно з частиною шостою\~статті 11 Закону України «Про електронну комерцію», відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: -надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому\~статтею 12 цього Закону; - заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому\~статтею 12 цього Закону; -вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Відповідно до\~статті 12 Закону України «Про електронну комерцію»\~якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: - електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до\~Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; - електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; - аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Відповідно частини першої\~статті 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг»\~електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа; правочин вважається вчиненим у електронній формі у випадку, якщо в ньому наявні всі обов`язкові реквізити документа. Відповідно до частин першої, другої\~статті 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг»\~електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. З врахуванням викладеного, лише наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх. Нормою\~статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»\~передбачено порядок укладення електронного договору. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Відповідно до частини першої\~статті 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг»\~оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до\~Закону України «Про електронний цифровий підпис», «підпис у сфері електронної комерції». Так, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису, за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Пунктом 12 частини першої\~статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»\~зазначено, що одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікацій системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій сторонні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. Згідно зі\~статтею 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі\~статтею 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до частини першої\~статті 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша\~статті 1048 ЦК України). Згідно з частиною другою\~статті 1054 ЦК України, до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до\~статті 634 ЦК України\~договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей\~633,\~634 ЦК України\~можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Згідно зі\~статтею 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до частини першої\~статті 1050 ЦК України\~якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до\~статті 625 цього Кодексу. Згідно зі\~статтею 523 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Положеннями ст.ст.1077, 1078\~ЦК України встановлено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). За змістом ст.1079\~ЦК України сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності. За приписами ст.1080\~ЦК України договір факторингу є дійсним незалежно від наявності домовленості між клієнтом та боржником про заборону відступлення права грошової вимоги або його обмеження. У цьому разі клієнт не звільняється від зобов`язань або відповідальності перед боржником у зв`язку із порушенням клієнтом умови про заборону або обмеження відступлення права грошової вимоги. Згідно ст.1081\~ЦК України клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу. Відповідно до\~ст.1082\~ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Відповідно до статті 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до частини першої\~статті 76 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до частини першої\~статті 81 ЦПК України\~кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Давши мотивовану оцінку кожному аргументу, наведеному представником позивача в позовній заяві, дослідивши обставини справи, перевіривши їх наявними доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог. У силу приписів ст.141 ЦПК України судові витрати покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивач просить стягнути із відповідача загальну суму заборгованості в розмірі 53030,00 грн., водночас судом вирішено стягнути 23600,00 грн, що становить 44,50%. Отже, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у розмірі: (3028 грн х 44,50% :100) = 1347,46 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial