Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-16 00:00:00

\~ \~ \~ 13 лютого 2025 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: [PERSON] , про виділення в натурі часток із земельної ділянки, що перебувають у спільній частковій власності. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] , отримали спадщину після [PERSON] , яка складається із земельної ділянки площею 5,7801 га, з кадастровим номером 4821755500:02:000:0507, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 340836048217, надану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Кудрявцівської (Токарівської) селищної ради (нині - Веселинівської селищної ради) Веселинівського (нині - Вознесенського) району Миколаївської області. Позивач отримала 2/3 часток спадкової земельної ділянки, а відповідач - 1/3 частку. Між співвласниками виникли суперечності з приводу подальшого використання спільних земельних ділянок. Вони не досягли згоди щодо користування та розпорядження земельними ділянками, які перебувають в їх спільній частковій власності, не дійшли згоди щодо укладення нотаріальної угоди про реальний розподіл земельної ділянки, що створює позивачу складнощі щодо користування та розпорядження належною їй власністю. Посилаючись на вказані обставини, позивач просить позовні вимоги задовольнити та виділити їй в натурі 2/3 часток вищевказаної земельної ділянки. В судове засідання позивач [PERSON] та її представник - адвокат Гусаров С.Д. не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. 17 липня 2025 року представник позивача подав до суду заяву, в якій просив розглянути справу без їх участі, підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити. Також представник позивача 17 липня 2025 року подав до суду заяву, в якій повідомив про зміну прізвища позивача з " [PERSON] " на " [PERSON] ", в зв`язку із укладенням шлюбу. Відповідач [PERSON] в судові засідання: 17.06.2025 року та 17.07.2025 року не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується поштовими конвертами з повістками, що повернулися до суду з відміткою "адресат відсутній за вказаною адресою" та шляхом розміщення оголошення на веб-сторінці суду. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ч.1ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи, що відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не повідомив суд про причини неявки в судові засідання, відзиву на позовну заяву не подав, то суд вважає за необхідне розглядати справу в заочному порядку на підставі наявних у справі доказів. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору [PERSON] в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. 07 травня 2025 року [PERSON] подав до суду клопотання, в якому просив розглянути справу без його участі, щодо позовних вимог заперечень не має. Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наявних у ній доказів, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] , отримали спадщину після смерті [PERSON] , яка складається із земельної ділянки площею 5,7801 га, з кадастровим номером 4821755500:02:000:0507, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 340836048217, надану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Кудрявцівської (Токарівської) селищної ради (нині - Веселинівської селищної ради) Веселинівського (нині - Вознесенського) району Миколаївської області. Позивач отримала 2/3 часток спадкової земельної ділянки, а відповідач - 1/3 частку. Вказані обставини підтверджуються матеріалами спадкової справи (а.с. 87-112) та зокрема свідоцтвом про право на спадщину та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с. 16-17). Так, згідно з положеннями Цивільного кодексу України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою (ч. 1 ст. 1220 ЦК України). При цьому, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, що передбачено ст.1218 ЦК України. Відповідно до ст. 1225 ЦК України право на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Кожен із спадкоємців має право на виділ його частки в натурі (ч. 2 ст. 1278 ЦК України). Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю (ч. 1 ст. 356 ЦК України). Право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою (ч.ч. 1-3 ст. 358 ЦК України). Згідно ч.ч. 1, 3 ст. 364 ЦК України\~\~співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється (ч.ч. 1-2 ст. 367 ЦК України). Аналогічно, згідно з ч.1 ст. 86 ЗК України земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність). Відповідно до ч.ч. 1, 3, 4 ст. 88 ЗК України володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюються за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку. Учасник спільної часткової власності має право вимагати виділення належної йому частки із складу земельної ділянки як окремо, так і разом з іншими учасниками, які вимагають виділення, а у разі неможливості виділення частки - вимагати відповідної компенсації. Учасник спільної часткової власності на земельну ділянку має право на\~отримання в його володіння, користування частини спільної земельної ділянки, що відповідає розміру належної йому частки. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в своїй постанові від 16 квітня 2004 року №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» (п.п. «е» п. 18) у випадках, передбачених статтями 86-89 ЗК, володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, яка перебуває в спільній частковій власності, здійснюються за згодою всіх співвласників згідно з договором, у разі недосягнення згоди - за рішенням суду. Учасник спільної часткової власності має право вимагати виділення належної йому частки зі складу земельної ділянки (у тому числі й разом з іншими учасниками, які цього вимагають) або виплати рештою учасників грошової компенсації за цю частку при неможливості її виділення та отримання\~\~в його володіння, користування частини спільної земельної ділянки, що відповідає розміру його частки. В матеріалах\~\~справи наявна\~Схема розподілу\~земельної ділянки\~площею 5,7801\~га,\~з кадастровим\~номером 4821755500:02:000:0507,\~реєстраційний номер\~об`єкта\~нерухомого майна\~в Державному\~реєстрі речових\~прав на\~нерухоме майно\~340836048217,\~надану для\~ведення товарного\~сільськогосподарського виробництва,\~розташовану на\~території Кудрявцівської\~(Токарівської)\~селищної ради\~(нині\~-\~Веселинівської селищної\~ради)\~Веселинівського (нині\~-\~Вознесенського)\~району Миколаївської\~області (а.с.\~22),\~відповідно\~до\~якої виділ\~належних позивачу\~2/3\~часток земельної\~ділянки\~є\~технічно можливим, та запропоновано 2 (два) варіанти їх виділу. Заперечень проти такого виділу від співвласників земельної ділянки не надійшло. Таким чином, за встановлених обставини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню. Згідно із частиною першою\~статті 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Виходячи з вимог цієї статті, та з врахуванням того, що представник позивача не просив стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати по справі, то суд вважає за необхідне судові витрати по справі покласти на позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved