Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-29 00:00:00

У липні 2025 року [PERSON] , в інтересах якої діє представниця - адвокатка Керита М.В., [PERSON] звернулися до суду з позовом до Міжгірської селищної ради Хустського району Закарпатської області, Синевирської сільської ради Хустського району Закарпатської області, третя особа без самостійних вимог на предмет спору [PERSON] , про визнання права власності на нерухоме майно у порядку спадкування за законом та за заповітом. Позовна заява обґрунтована тим, що [INFO] померла мати позивачки [PERSON] [PERSON] , яка на день смерті була зареєстрована та постійно проживала за адресою: [ADDRESS] . На день смерті [PERSON] така була власницею таких об`єктів нерухомого майна: 1) житлової трикімнатної квартири [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 05.03.1992, зареєстрованого у МБТІ в реєстрову книгу № 6 за № 889 від 05.05.1992; 2) земельної ділянки для будівництва та обслуговування гаража загальною площею 0,0025 га, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 2122455100:01:008:0019, що підтверджується Державним актом на право приватної власності на земельну ділянку серії ЗК № 023735 від 25.04.2005; 3) земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд загальною площею 0,116 га, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 2122455100:01:012:0210, що підтверджується витягом із Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 02.03.2018 за № 115980469; 4) земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства загальною площею 0,2516 га, що розташована в урочищі «Слобода. Біля хати. гр. Фок» на території Синевирсько-Полянської сільської ради, що підтверджується Державним актом на право приватної власності на землю серії ІІІ-ЗК №030637 від 19.08.1998, зареєстрованого в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 116. Зазначали, що за життя 18.12.2008 [PERSON] склала заповідальне розпорядження, за яким належну їй земельну ділянку загальною площею 0,2516 га з призначенням для ведення особистого селянського господарства, що розташована на території Синевирсько-Полянської сільської ради Міжгірського району Закарпатської області, заповіла позивачці [PERSON] площею 0,20 га та позивачці [PERSON] площею 0,0516 га. Вони прийняли спадщину до майна померлої заповідачки шляхом звернення в установлений законом строк із відповідною заявою про прийняття спадщини до приватного нотаріуса Хустського районного нотаріального округу Корбутяк І. В. У той же час до цього приватного нотаріуса звернувся й [PERSON] /третя особа у цій справі/, який відмовився від прийняття спадщини за законом до майна померлої матері шляхом подання відповідної заяви. 12 червня 2025 року [PERSON] звернулася до приватного нотаріуса з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом та за заповітом до майна померлої матері [PERSON] . Однак постановою приватного нотаріуса Корбутяк І. В. їй було відмовлено у видачі таких свідоцтв про право на спадщину з підстав неподання оригіналів правовстановлюючих документів і відсутності інформації в Державному реєстрі речових прав про зареєстроване право власності на квартиру [ADDRESS] та земельної ділянки за кадастровим номером 2122455100:01:008:0019, а також через те, що неможливо встановити факт родинних відносин між [PERSON] та її сином [PERSON] , який написав заяву про відмову від прийняття спадщини за законом померлої матері на користь його сестри і доньки померлої [PERSON] ; та земельна ділянка для ведення особистого селянського господарства загальною площею 0,2516 га вказана цілою площею, а не окремою земельною ділянкою 0,0516 га. Ця постанова нотаріуса і, відповідно, відмова в учиненні нотаріальної дії щодо видачі їй свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно за померлою матір`ю і стала підставою для її звернення до суду з цим позовом. Посилаючись на наведені вище обставини просили суд визнати: -за [PERSON] у порядку спадкування за законом та за заповітом до майна померлої [INFO] [PERSON] право власності на: 1) житлову квартиру [ADDRESS] ; 2) земельну ділянку для будівництва та обслуговування гаража загальною площею 0,0025 га, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 2122455100:01:008:0019, визначену Державним актом на право приватної власності на земельну ділянку серії ЗК № 023735 від 25.04.2005; 3) земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд загальною площею 0,116 га, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 2122455100:01:012:0210, визначену витягом із Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 02.03.2018 за № 115980469; 4) 1/5 частку земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства загальною площею 0,2516 га, що знаходиться в урочищі «Слобода. Біля хати. гр. Фок» на території Синевирсько - Полянської сільської ради, визначену Державним актом на право приватної власності на землю серії ІІІ-ЗК № 030637 від 19.081998, зареєстрованого в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 116; -за [PERSON] у порядку\~спадкування за\~заповітом до\~майна померлої\~ [INFO] \~ [PERSON] \~право власності\~на4/5 частки земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства загальною площею 0,2516 га, що знаходиться в урочищі «Слобода. Біля хати. гр. Фок» на території Синевирсько - Полянської сільської ради, визначену Державним актом на право приватної власності на землю серії ІІІ-ЗК № 030637 від 19.08.1998, зареєстрованого в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 116. Ухвалою судді Міжгірського районного суду Закарпатської області від 03 липня 2025 року відкрито провадження у цій справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання (а.с.69,70). Своїм правом подати відзив на позовну заяву [PERSON] та [PERSON] відповідачі Міжгірська селищна рада та Синевирська сільська рада Хустського району Закарпатської області не скористалися. У підготовче засідання позивачка [PERSON] та її представниця адвокатка Керита М.В. не з`явилися, хоча про дату, час та місце проведення підготовчого засідання були належним чином повідомлені. Водночас представницею позивачки [PERSON] адвокаткою Керита М.В. подано до суду 17.07.2025 заяву, в якій вона просила розглянути цю справу без участі сторони позивача, позовні вимоги підтримала повністю та просила їх задовольнити (а.с.81-84). У підготовче засідання позивачка [PERSON] не з`явилася, хоча про дату, час та місце проведення підготовчого засідання була належним чином повідомлена. Водночас нею подано до суду 23.07.2025 заяву, в якій вона просила розглянути цю справу без її участі, позовні вимоги підтримала повністю та просила їх задовольнити (а.с.93-94). Представниця відповідача Міжгірської селищної ради Хустського району Закарпатської області Печкан В. В. у підготовче засідання також не з`явилася, хоча про дату, час та місце проведення підготовчого засідання була належним чином повідомлена. Проте подала до суду 23.07.2025 заяву, в якій зазначила, що Міжгірська селищна рада визнає позовні вимоги і не заперечує щодо їх задоволення, додаткових доказів і клопотань не має, а також просила у порядку ч. 3 ст. 211 ЦПК України розглянути дану справу за її відсутності за наявними у справі матеріалами (а.с.89-92). Представник відповідача Синевирської сільської ради Хустського району Закарпатської області Чуп І. у підготовче засідання також не з`явився, хоча про дату, час та місце проведення підготовчого засідання був належним чином повідомлений. Проте подав до суду 08.07.2025 заяву, в якій зазначив, що Синевирська сільська рада визнає позовні вимоги і не заперечує щодо їх задоволення, додаткових доказів і клопотань не має, а також просив розглянути дану справу за відсутності представника сільської ради (а.с.76-80). Третя особа без самостійних вимог на предмет спору [PERSON] у підготовче засідання теж не з`явився, хоча про дату, час та місце проведення підготовчого засідання був належним чином повідомлений. Проте подав до суду 29.07.2025 заяву, в якій зазначив, що його свідоцтво про народження було загублене, народився він у м. Боготоп Красноярського краю російської федерації і дійсно 12 жовтня 2023 року ним було подано нотаріусу заяву про відмову від прийняття спадщини за померлою матір`ю [PERSON] . Указав, що не заперечує щодо задоволення позовних вимог позивачок, а також просив суд розглянути дану справу за його відсутності (а.с.97). За положенням ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Як кореспондує ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. З огляду на наведене вище суд уважає за можливим розглянути цю справу за відсутності сторін за наявними матеріалами, які є достатніми для ухвалення законного та обґрунтованого рішення суду. Відповідно до\~ч.\~2\~ст.\~247\~ЦПК\~України\~у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, повно та всебічно з`ясувавши обставини у даній справі та об`єктивно оцінивши у сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, суд зазначає таке. Судом установлено, що батьками позивачки [PERSON] були [PERSON] та [PERSON] , про що свідчить свідоцтво про її народження серії [NUMBER] (а.с.10). Відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 02.02.2002 [PERSON] та [PERSON] зареєстрували між собою шлюб, унаслідок чого позивачка змінила своє прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] » (а.с.11). Матір позивачки [PERSON] - [PERSON] померла [INFO] у с. Синевирська Поляна Хустського району Закарпатської області, що стверджується свідоцтвом про її смерть серії [NUMBER] , виданим Міжгірським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Хустському районі Закарпатської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 18.05.2023 за актовим записом № 177 (а.с.12). Згідно з заповітом від 18.12.2008, посвідченого приватною нотаріускою Міжгірського районного нотаріального округу Корбутяк І. В. за реєстровим № 3464,\~то на випадок\~своєї смерті\~ [PERSON] \~зробила заповітне\~розпорядження,\~а саме\~належну їй земельну ділянку площею 0,2516 га,\~з призначенням для ведення особистого підсобного господарства, що розташована на території Син-Полянської сільської ради Міжгірського (теперішнього Хустського) району Закарпатської області заповіла: [PERSON] , 1954 р. н., - площею 0.20 га, та [PERSON] , 1978 р. н., площею 0,0516 га (а.с.13). Відповідно до довідки № 2689 від 06.09.2023, виданої секретарем Міжгірської селищної ради Хустського району Закарпатської області Піштою М.Ф., у квартирі [ADDRESS] проживала [PERSON] ,\~1948\~р.\~н.,\~яка була\~постійною мешканкою\~селища Міжгір?я.\~На день\~смерті [PERSON] ,\~яка померла\~ [INFO] \~в зазначеній\~квартирі проживала\~її донька\~ [PERSON] ,\~1978\~р.\~н.,\~ніхто інший\~не проживав (а.с.24). Із витягу № 14674/Б-092023 про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб убачається, що за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] (а.с.25). Як слідує з витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі за № 74322161, виданого 12.10.2023 приватною нотаріускою Корбутяк І. В., то зареєстровано спадкову справу за спадкодавцем [PERSON] за номером у спадковому реєстрі 71391438 (а.с.26). Постановою приватної нотаріуски Корбутяк І. В. від 12.06.2025 за вих. № 103/02-31 у видачі [PERSON] свідоцтва про право на спадщину за законом та за заповітом до майна померлої [INFO] [PERSON] відмовлено, внаслідок неподання оригіналів правовстановлюючих документів і відсутності інформації в Державному реєстрі речових прав про зареєстроване право власності на квартиру [ADDRESS] та земельної ділянки за кадастровим номером 2122455100:01:008:0019, а також через те, що неможливо встановити факт родинних відносин між [PERSON] та її сином [PERSON] , який написав заяву про відмову від прийняття спадщини за законом померлої матері на користь його сестри і доньки померлої [PERSON] ; та земельна ділянка для ведення особистого селянського господарства загальною площею 0,2516 га вказана цілою площею, а не окремою земельною ділянкою 0,0516 га (а.с.27, 28). Як видно із інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) за № 81509084, виданої 12.06.2025 приватною нотаріускою Хустського районного нотаріального округу Корбутяк І. В., то у Спадковому реєстрі наявна інформація щодо чинності зазначеного вище заповіту [PERSON] від 18.12.2008 за реєстровим № 3464 (а.с.38). З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно за № 431063318 від 12.06.2025 слідує, що квартира [ADDRESS] зареєстрована в цілому на праві приватної власності за [PERSON] (а.с.48). З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно № 431066466 від 12.06.2025 вбачається, що відомості щодо земельної ділянки з кадастровим номером 2122455100:01:008:0019 в цих реєстрах є відсутні (а.с.49). Як видно з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно № 431069115 від 12.06.2025, земельна ділянка з кадастровим номером 2122455100:01:012:0210 належить на праві власності в цілому [PERSON] на підставі рішення Міжгірської селищної ради від 28.12.2017 (а.с.50). Із договору купівлі-продажу квартири від 05 березня 1992 року, яка розташована по [ADDRESS] , видно, що її покупцем є [PERSON] . На цьому договорі наявний реєстровий напис МБТІ від 05.05.1992 за № 889, реєстрова книга № 6 про реєстрацію права власності на цю квартиру за [PERSON] (а.с.53-54). Як убачається з державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серії ЗК № 023735, виданого 25.04.2005 Міжгірською селищною радою, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 0105070600029, [PERSON] належить земельна ділянка загальною площею 0,0025 га, цільове призначення для будівництва та обслуговування гаража (а.с.59). Як видно із витягу № НВ-9967953752025 із технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок, то станом на дату формування довідки 20.06.2025 вартість оціночного цього об`єкту нерухомого майна, а саме земельної ділянки за кадастровим номером № 2122455100:01:008:0019 становить 7 550,36 гривень (а.с.60). Із витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за № 115980469 від 02.03.2018 видно, що [PERSON] є одноосібною власницею земельної ділянки за кадастровим номером 2122455100:01:012:0210, площею 0,116 га, на підставі рішення Міжгірської селищної ради Закарпатської області від 28.12.2017 (а.с.61). Як видно із витягу № НВ-9967958682025 із технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок, то станом на дату формування довідки 20.06.2025 вартість оціночного цього об`єкту нерухомого майна, а саме земельної ділянки за кадастровим номером 2122455100:01:012:0210 становить 268 591,4 гривень (а.с.62). Як убачається з державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серії ІІІ-ЗК № 030637, виданого 19.08.1998 Син-Полянською сільською радою, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 116, [PERSON] належала земельна ділянка загальною площею 0,2516 га, цільове призначення для ведення особистого підсобного господарства (а.с.63). Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно зі ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов`язків від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Положеннями ст. 1217 ЦК Україна передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до приписів статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент смерті. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою (ч. 1 ст. 1220 ЦК України). Частиною першою статті 1221 ЦК України регламентовано, що місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Як кореспондує ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Згідно з ч. 1 ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Статті 1261-1265 ЦК України визначають коло осіб, що входять до першої, другої, третьої, четвертої та п`ятої черг спадкоємців за законом. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народженні після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ч. 1 ст. 1261 ЦК України). Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частини 1, 5 ст. 1268 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно зі спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Згідно зі ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Положеннями ч. 1 ст. 1297 ЦК України визначено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно. Відповідно до підпунктів 4.14, 4.16, 4.17, 4.18, 4.21 пункту 4 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальний дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, свідоцтво про право на спадщину видається за наявності у спадковій справі всіх необхідних документів. При видачі\~свідоцтва про\~право на\~спадщину нотаріус\~обов`язково перевіряє:\~факт смерті\~спадкодавця,\~час і\~місце відкриття\~спадщини,\~наявність підстав\~для закликання\~до спадкоємства,\~якщо має\~місце спадкування\~за законом,\~прийняття спадкоємцем\~спадщини у\~встановлений законом\~спосіб,\~склад спадкового\~майна,\~на яке\~видається свідоцтво\~про право\~на спадщину.\~На підтвердження\~цих обставин\~від спадкоємців\~витребовуються документи,\~які підтверджують\~вказані факти. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, нотаріус отримує інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно шляхом безпосереднього доступу до нього. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч. 2 ст. 331 ЦК України якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Згідно зі ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до пункту «г» ч. 1 ст. 81 ЗК України громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. За приписами пункту «а» ч. 3 ст. 152 ЗК України захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання прав. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Відмова нотаріуса у видачі відповідного свідоцтва не припиняє права спадкоємця на отримання спадщини та його право в такому випадку підлягає судовому захисту. Згідно з листом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», найпоширенішою причиною звернення особи до суду в справах про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування є неможливість спадкоємцями, які прийняли спадщину, оформити своє право на спадщину в нотаріальній конторі з причин відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно на ім`я спадкодавця та/або відсутності державної реєстрації нерухомого майна спадкодавцем. Такі випадки характерні для сільської місцевості, де право власності на житловий будинок за спадкодавцем підтверджується лише записом у погосподарській книзі сільської ради та тривалим фактом володіння цим майном особою, яка померла. Перші власники не оформляли документи на належне їм нерухоме майно та не реєстрували його в органах БТІ, а тому спадкоємець не може отримати у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину і його право має бути визнано в судовому порядку. Частиною першою\~ст. 15 ЦК України\~визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Як кореспондують частини перші\~ст. 16 ЦК України,\~ст. 4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, установленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Право на обрання способу захисту своїх прав та законних інтересів (нотаріальний чи судовий) належить виключно особі і не може бути обмежене з формальних міркувань. Згідно з ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, установленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства (ч. 1 ст. 13 ЦПК України) суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд установлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи Положеннями ч. 1 ст. 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення сторонами перед судом переконливості поданих доказів є конституційною гарантією (ст. 129 Конституції України). Відповідно до частини 3 ст. 12, частин 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, окрім випадків установлених Законом, а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Виходячи із висновків Європейського Суду з прав людини, викладених у рішенні у справі «Бочаров проти України» від 17.03.2011 (п. 45), «Суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18.01.1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства»). Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів (див. рішення у справі «Салман проти Туреччини»)». Отже, з огляду на наведене вище, а також ураховуючи на визнання позову відповідачами, відсутністю заперечень щодо позовних вимог третьою особою [PERSON] , суд доходить висновку, що позивачка [PERSON] довела поза розумним сумнівом належними, допустимими, достовірними, а в їх сукупності та взаємозв`язку між собою достатніми доказами свої вимоги, а відтак її позовні вимоги підлягають до задоволення повністю. Із приводу позовної вимоги позивачки [PERSON] суд зазначає таке. Відсутність порушеного, невизнаного або оспореного приватного (цивільного) права (інтересу) позивача є самостійною підставою для відмови в позові. Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (для прикладу, постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року в справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19)). Приватно-правовими нормами визначене обмежене коло підстав відмови у судовому захисті цивільного права та інтересу особи, зокрема, до них належать: необґрунтованість позовних вимог (установлена судом відсутність порушеного права або охоронюваного законом інтересу позивача); зловживання матеріальними правами; обрання позивачем неналежного способу захисту його порушеного права/інтересу; сплив позовної давності (див., зокрема, постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 листопада 2023 року в справі № 761/42030/21 (провадження № 61-12101св23), постанову Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11 грудня 2023 року в справі № 607/20787/19 (провадження № 61-11625сво22)). Як уже зазначалося вище визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Відмова нотаріуса у видачі відповідного свідоцтва не припиняє права спадкоємця на отримання спадщини та його право в такому випадку підлягає судовому захисту. Однак зважаючи на те, що у матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що позивачка [PERSON] зверталася до нотаріуса з приводу видачі їй свідоцтва на право на спадщину за заповітом до майна померлої [INFO] [PERSON] і що нотаріусом їй було відмовлено у видачі такого свідоцтва про право на спадщину за заповітом, а відтак її звернення до суду у даному випадку є передчасним, що є підставою для відмови у задоволенні її позовної вимоги. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення\~(SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Outcome: approved