Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-24 00:00:00

27.06.2025 до суду звернувся представник позивача із позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості. У позові зазначив, що 17.11.2019 між ТОВ «Інфінанс» та відповідачем було укладено договір №0684326474. Водночас [PERSON] не виконує свої зобов`язання за договором, грошові кошти не повертає, проценти за користування коштами не сплачує. В подальшому позивач набув права грошової вимоги до [PERSON] за вищевказаним договором відповідно до договору відступлення права вимоги. Так, станом на день формування позовної заяви заборгованість відповідача за договором становить 78 060 гривень, з яких за основним зобов`язанням 4000 гривень, за нарахованими процентами 74 060 гривень. З урахуванням принципів розумності, співмірності та пропорційності, представник позивача прохав суд стягнути з [PERSON] заборгованість за договором №0684326474 у розмірі 53 490 гривень, судові витрати у вигляді судового збору 2422,40 гривень та витрат на правову допомогу у розмірі 16 000 гривень. Ухвалою суду від 30.06.2025 по справі відкрито провадження та призначено судове засідання. 17.07.2025 до суду від відповідача надійшло клопотання про зменшення судових витрат, відповідно до якого з огляду на складність справи, виконані адвокатом роботи та ціну позову витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 16 000 гривень не відповідають переліку/вартості виконаних робіт та критеріям розумності, справедливості та співмірності. Таким чином відповідач прохала зменшити розмір судових витрат на правничу допомогу з 16 000 гривень до 3 000 гривень (а. с. 64-66). Представник позивача Ткаченко М. в судове засідання не з`явилася, у позовній заяві прохала суд розглядати справу без участі представника позивача. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та заперечила проти їх задоволення. Вказала, що не пам`ятає, щоб оформлювала кредит. Дійсно у неї була картка в Приватбанку, але вона її закрила, кошти не отримувала. Також зазначила, що до позивача не перейшло право вимоги за кредитним договором. Прохала зменшити розмір судових витрат на правову допомогу. Суд, заслухавши відповідача та дослідивши матеріали справи, дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що 17.11.2019 між ТОВ «Інфінанс» та [PERSON] було укладено договір надання позики, у тому числі і на умовах фінансового кредиту №0684326474 (а. с. 17-20). Згідно із п. 1.1 Договору, Товариство надає Позичальнику фінансову послугу з надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, а саме: кошти на умовах фінансового кредиту (надалі по тексту - «кредит») для власних потреб на умовах цього Договору, а також згідно Правил надання грошових коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту за умовами програми «Pozichka» (надалі Правила), які є невід`ємною частиною Договору, а Позичальник зобов`язується отримати та належним чином використовувати і повернути в передбачені цим Договором строки кредит та сплатити відсотки й інші платежі за користування кредитом у порядку та на умовах, визначених цим Договором та Правилами. У п. 1.2 цього договору зазначається, що кредит надається у вигляді відновлювальної кредитної лінії окремими частинами (траншами) в межах строку дії Договору 36 календарних місяців з дня підписання договору з остаточним терміном повернення кожного траншу кредиту не пізніше строку користування траншем, визначеного сторонами у Додатку № 1 та Додатку № 2 до договору при наданні (отриманні) першого траншу кредиту, та Додатку № 3 та Додатку № 4 до договору при наданні (отриманні) другого та наступних траншів кредиту. Строк користування кожним траншем є окремим та визначається відповідно до умов Договору: Додатку № 1 та Додатку № 2 до договору при наданні (отриманні) першого траншу кредиту, та Додатку № 3 та № 4 - при наданні (отриманні) другого та наступних траншів кредиту. Пунктом 1.6 цього договору визначено, що в рамках його дії сторони погодили наступні загальні умови, а саме: до умов даного договору застосовується фіксована процентна ставка. Порядок обчислення процентної ставку встановлюється цим пунктом Договору та Правилами. Також у цьому пункті договору зазначається, що максимальний строк (кількість календарних днів користування Кредитом (траншем)) 30 календарних днів, діючий ліміт (сума) кредиту (в національній валюті) 20 000 гривень, максимальна відсоткова ставка нараховується на один календарний день на суму фактичного залишку заборгованості 1,75 %. Разом з тим, у цьому ж пункті договору надання позики зазначається і те, що розмір відсотків за один день користування кредитом (траншем) та річна відсоткова ставка визначаються сторонами у Додатку № 1 та Додатку № 2 до договору при наданні (отриманні) першого траншу кредиту, та Додатку № 3 та Додатку № 4 до Договору при наданні (отриманні) другого та наступних траншів кредиту. Відсотки за користування поточним кредитом (траншем) нараховуються за один календарний день від фактичної суми грошових коштів, які позичальник зобов`язаний повернути Товариству в рамках наданого кредиту (траншу) в день такого нарахування. Договір підписано відповідачем за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Також суду надано копію заявки анкети та пропозиції надання 4 траншу кредиту згідно заяви-анкети №2628801184 від 26.12.2019 року в рамках Договору надання позики, у тому числі і на умовах фінансового кредиту №0684326474 від 17.11.2019 року, а також акцепт відповідачем цієї пропозиції про надання [PERSON] кредиту у розмірі 4 000 гривень строком на 30 днів. Відсоткова ставка 1,75% за один день користування кредитом. Строк дії договору надання позики становить 3 роки (а. с. 20-21). В акцепті оферти від 26.12.2019 на отримання 4 траншу кредиту згідно заяви-анкети №2628801184 від 26.12.2019 року в рамках Договору надання позики, у тому числі і на умовах фінансового кредиту №0684326474 від 17.11.2019 року також визначено, що всі інші умови викладені у Правилах надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту за умовами програми «Pozichka», затверджених наказом від 11.05.2019 року та Договорі надання позики, у тому числі і на умовах фінансового кредиту №0684326474 від 17.11.2019 року. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). У пункті 5 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Нормами ч. ч. 3, 6, 12 ст. 11 цього Закону передбачено, що електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: 1) надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; 2) заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; 3) вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: 1) електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; 2) електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; 3) аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Пунктом 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний підпис одноразовим ідентифікатором дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Укладання електронного договору та підписання його електронним підписом одноразовим ідентифікатором відповідає правовому висновку, викладеному в постанові Верховного Суду від 12.01.2021 року в справі №524/5556/19. За таких обставин суд вважає, що договір №0684326474 від 17.11.2019 року було укладено відповідно до положень ст. ст. 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію», тобто шляхом пропозиції на його укладення однієї сторони та її прийняття іншою стороною та підписанням зі сторони позичальника електронним підписом одноразовим ідентифікатором. Суду також надано копію Правил надання грошових коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту за умовами програми «Pozichka», що затверджені наказом директора від 11.05.2019 року. Дані правила відповідачем не підписані (а. с. 22-26). За таких обставин, суд не бере до уваги надані стороною позивача Правил надання грошових коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту за умовами програми «Pozichka», оскільки позивачем не надано доказів того, що саме додані до позовної заяви Правила розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи договір позики. Факт отримання коштів [PERSON] підтверджується листом ТОВ «УНІВЕРСАЛЬНІ ПЛАТІЖНІ РІШЕННЯ» за вих. № 1980_250307105108 від 07 березня 2025 року, відповідно до якого вбачається, що 26.12.2019 на платіжну картку відповідача було перераховано кредитні кошти в сумі 4000 гривень, маска картки [NUMBER] , номер транзакції в системі iPay.ua 45458684 (а. с. 27). При цьому суд звертає увагу що реквізити картки № [NUMBER] вказані відповідачем у Заявці-анкеті на отримання кредиту, яка підписана [PERSON] електронним підписом одноразовим ідентифікатором (а. с. 20). Згідно з частинами першою-четвертою статті 12, частинами першою п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до позиції Великої Палати Верховного Суду, сформованої у справі №129/1033/13-ц від 18.03.2020, принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням балансу вірогідностей. Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує на довіру. Стороною відповідача на підтвердження своєї позиції доказів не долучено та не спростовано докази, надані стороною позивача на підтвердження укладення кредитного договору та надання відповідачу кредитних коштів. Згідно розрахунку заборгованості за договором №0684326474 від 17.11.2019 ТОВ «Інфінанс» станом на 14.07.2021 заборгованість [PERSON] становить 4000 гривень основного боргу, 39 690 гривень за відсотками (а. с. 28-34). 14.07.2021 між ТОВ «Інфінанс» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено договір факторингу №14-07/21 (а. с. 37-39). На підтвердження сплати за договором факторингу позивачем надано копію платіжного доручення №М1 від 14.07.2021 (а. с. 39). Відповідно до реєстру боржників до договору факторингу №14-07/21 ТОВ «Вердикт Капітал» отримало право грошової вимоги до [PERSON] за договором №0684326474 у розмірі 43 690 гривень, з них 4000 гривень основного боргу, 39 690 гривень за відсотками (а. с. 40-41). Згідно розрахунку заборгованості ТОВ «Вердикт Капітал» станом на 10.01.2023 заборгованість за договором №0684326474 від 17.11.2019 становить 78 060 гривень, з яких за основною сумою боргу 4 000 гривень, за нарахованими відсотками на дату відступлення права вимоги 43 690 гривень, нараховані відсотки за період з 14.07.2021 по 16.11.2022 (включно) 34 370 гривень (а. с. 35). 10.01.2023 між ТОВ «Вердикт Капітал» та позивачем було укладено договір про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги №10-01/2023 (а. с. 43-46). 28.02.2023 між ТОВ «Коллект Центр» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено акт зарахування зустрічних однорідних вимог, в тому числі і щодо договору №10-01/2023 (а. с. 46). Як вбачається з реєстру боржників до договору про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги №10-01/2023 позивач отримав право грошової вимоги до відповідача за договором №0684326474 від 17.11.2019 у розмірі 78 060 гривень (а. с. 47-48). Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ч. 1 ст. 513, ст. 514 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. На підставі викладеного, суд вважає, що позивачем доведено факт переходу до нього право вимоги до [PERSON] за договором №0684326474 від 17.11.2019. Як вбачається з розрахунку ТОВ «Коллект Центр» за договором №0684326474 від 17.11.2019 з моменту отримання позивачем прав вимоги до відповідача за вищевказаним договором, нарахування жодних штрафних санкцій не здійснювалося. Водночас суд не може погодитися з нарахованими відсотками за договором з огляду на наступне. У пункті 91 постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12-ц зроблено висновок, що «після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання». Крім цього, відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду у постанові від 04.02.2020 у справі №912/1120/16 визначено, що цивільне законодавство передбачає як випадки, коли боржник правомірно користується наданими йому коштами та має право не сплачувати кредитору свій борг протягом певного узгодженого часу, так і випадки, коли боржник повинен сплатити борг кредитору, однак не сплачує коштів, користуючись ними протягом певного строку неправомірно. Зокрема, відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані частиною першою статті 1048 ЦК України. Такі проценти є звичайною платою боржника за право тимчасово користуватися наданими йому коштами на визначених договором та законодавством умовах, тобто у межах належного та добросовісного виконання сторонами договірних зобов`язань, а не у випадку їх порушення. Натомість наслідки прострочення грошового зобов`язання (коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх) також урегульовані законодавством. У випадках, коли боржник порушив умови договору, прострочивши виконання грошового зобов`язання, за частиною першою статті 1050 ЦК України застосуванню у таких правовідносинах підлягає положення статті 625 цього Кодексу. Оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма частини першої статті 1048 ЦК України і охоронна норма частини другої статті 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та частини першої статті 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до частини другої статті 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання.\~ Окрім цього, Велика Палата Верховного Суду зазначила, що не може слугувати підставою для нарахування кредитором відсотків передбачених договором після настання прострочення умова договору про право банка нараховувати проценти за користування кредитом по день повного погашення заборгованості (пункти 6.32. 6.36. постанови). На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача відсотків за користування коштами поза межами строку дії договору задоволенню не підлягають. За таких обставин, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути відсотки у межах строку користування кредитом 30 днів з урахування відсоткової ставки 1,75% за один день користування кредитом. Таким чином, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за договором №0684326474 від 17.11.2019 у розмірі тіла кредиту 4000 гривень та нарахованих відсотків 2100 гривень (4000*1,75%*30 днів). При цьому, як вбачається з акцепту оферти від 26.12.2019 на отримання 4 траншу кредиту згідно заяви-анкети №2628801184 від 26.12.2019 року загальна вартість кредиту у грошовому вираженні становить саме 2100 гривень, що було погоджено сторонами договору (а. с. 21). При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує наступне. Як вбачається із матеріалів справи, позивачем при пред`явлені позову було сплачено судовий збір у розмірі 2422,40 грн. При цьому, позов задоволено частково (позовні вимоги задоволено на 11,40 % (6100*100/53490). За таких обставин, у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України суд покладає судові витрати на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме: з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір у розмірі 276,15 гривень.\~ Щодо витрат на правову допомогу суд зазначає наступне. Відповідно до ч. ч. 1-4 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. На підтвердження витрат на правову допомогу позивачем надано копію договору про надання правничої допомоги №01-07/24 від 01.07.2024 року, прайс-лист АО «Лігал Ассістанс», заявку на надання юридичної допомоги №376 від 01.05.2025 року, витяг з акту №10 про надання юридичної допомоги від 30.05.2025 року (а. с. 12-16). За таких обставин суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правову допомогу пропорційно до обсягу задоволених позовних вимог у розмірі 1824 гривень (позовні вимоги задоволено на 11,40%).

Outcome: partial