Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-21 00:00:00

25.02.2025 року представник позивача звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача на користь позивача безпідставно набутих грошових коштів в сумі 50000 грн та судові витрати по справі. Заявлені вимоги мотивує тим, що наприкінці грудня 2024 року початку січня 2025 року [PERSON] в соціальній мережі «Telegram» контактом Дарією, яка представилась фінансовим менеджером невідомої організації, було запропоновано подати заявку на роботу на неповний робочий день. Суть даної роботи полягала у виконанні поставлених готельних завдань, переводячи при цьому грошові кошти невідомим особам, за якими нібито нараховувались бали. Ввійшовши поступово в довіру, контактом Дарією позивачка запевнялась, що в найкоротший період часу при мінімальних інвестиціях її дохід збільшиться в декілька разів, а при великих вкладеннях, дохід збільшиться в 40 разів, для цього потрібно було постійно вносити грошові кошти на особистий рахунок невідомих фізичних осіб. Користуючись юридичною необізнаністю та розуміючи, що [PERSON] легко піддається на маніпулювання, вищезгаданою особою було запропоновано вкладати значні грошові кошти, задля виконання готельних завдань, при цьому запевняючи Позивачку, що всі вкладені кошти будуть повернуті разом із нарахованими бонусами за таку роботу. Маючи повну довіру, так як контакт [PERSON] постійно була на зв`язку, [PERSON] нічого не підозрюючи, не звертала увагу на ті обставини, що дана робота по виконанню готельних завдань, шляхом переведення особистих коштів Позивачки є шахрайською схемою та жодних коштів [PERSON] повернуто не буде. Однією з таких операцій є переведення грошових коштів на рахунок невідомої особи для позивача - [PERSON] у розмірі 50000 грн, який був наданий фінансовим менеджером Дарією, що вбачається з особистого листування між [PERSON] та Позивачкою. Грошові кошти були помилково зараховані на розрахунковий рахунок Відповідача, остання безпідставно набула їх, оскільки ніяких договірних правовідносин між по Позивачем та Відповідачем не існує. Посилаючись на вищевикладене, представник позивача просив суд стягнути з відповідача на користь позивача безпідставно набуті грошові кошти в сумі 50000 грн та судові витрати у виді судового збору в сумі 1211,20 грн, витрати на професійну правничу допомогу в сумі 24978 грн. 27.02.2025 року відповідно до ухвали судді Приморського районного суду м. Одеси Домусчі Л.В. цивільну справу за позовом [PERSON] , який подано представником позивача адвокатом Вроною Андрієм Валентиновичем, до [PERSON] , про стягнення безпідставно набутих грошових коштів передано на розгляд Кременчуцького районного суду Полтавської області (а.с.56-57). 14.04.2025 року відповідно до ухвали судді Кременчуцького районного суду Полтавської області Баранської Ж.О. цивільну справу № 522/3490/25 передано за територіальною підсудністю до Глобинського районного суду Полтавської області (а.с.62-63). Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.05.2025 року визначено головуючого у справі суддю Левицьку Т.В. 06 травня 2025 року справу прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження , призначене перше судове засідання на 04.06.2025 року. До судового засідання представник позивача Врона А.В. направив заяву про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Відповідач повторно в судове засідання не з`явилася, про час і місце розгляду справи повідомлена шляхом направлення судових повісток за зареєстрованим місцем проживання, відзив на позов, заяви про розгляд справи за її відсутності або відкладення розгляду справи до суду не надходили. Згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Суд, у відповідності до ст. 280 ЦПК України, може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Приймаючи до уваги викладене, враховуючи наявність зазначених умов проведення заочного розгляду справи, суд розглянув справу заочно, на підставі наявних у ній доказів. Суд, повно, обґрунтовано, всебічно та безпосередньо дослідивши всі наявні докази у справі, з`ясувавши всі обставини, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог та заперечень, встановив наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що позивач на користь відповідача здійснила переказ коштів на загальну суму 50000 грн, що підтверджується копією платіжної інструкції № Е7Х3-Р45Р-АА3М-Р15Е від 03.01.2025 року (а.с.16). Стаття 1212 ЦК України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав. Зокрема, відповідно до змісту ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок iншої особи, в) вiдсутнiсть правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адмiнiстративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України). За змістом частини першої статті 1212 ЦК України безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави. Вiдповiдно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, ч. 1, ч. 2 ст. 509 ЦК України, цивiльнi права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогiєю породжують цивiльнi права та обов`язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, належать договори та iншi правочини. Зобов`язанням є правовiдношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися вiд певної дiї, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання повинно виконуватися належним чином вiдповiдно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших aктiв цивільного законодавства, а за вiдсутноcтi таких умов та вимог цього Кодексу, інших aктiв цивільного законодавства - вiдповiдно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч. 1 ст. 177 ЦК України об`єктами цивільних прав є, зокрема, речі, у тому числі гроші. Під вiдсутнiстю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказiвцi закону, або суперечить меті правовiдношення i його юридичному змісту. Тобто вiдсутнiсть правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками вiдповiдних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов`язків. Зокрема, унаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені ч . 2 ст. 11 ЦК України. Загальна умова ч. 1 ст. 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, або отримане однією зi сторін у зобов`язанні підлягає поверненню iншiй стороні на пiдставi ст. 1212 ЦК України тільки за наявності ознаки безпiдставностi такого виконання. Якщо ж зобов`язання не припиняється з підстав, передбачених ст.ст. 11, 600, 601, 604 - 607, 609 ЦК України, до моменту його виконання, таке виконання має правові підстави (підстави, за яких виникло це зобов`язання). Набуття однією зі сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не є безпідставним. Тобто, у разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, ст. 1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі. Вказані висновки суду узгоджуються з постановою Верховного суду України від 02.10.2013 у справі № 6-88цс13. Судом встановлено, що правова підстава щодо отримання коштів між сторонами не виникала, договір позики чи інший правочин не укладався, а тому оспорювана сума вважається отриманою відповідачем безпідставно у розумінні ст. 1212 ЦК України та є такою, що підлягає поверненню. Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, приходить до висновку що позов підлягає задоволенню. Відповідно до\~ст.\~133\~ЦПК України,\~судові витрати\~складаються з\~судового збору\~та витрат,\~пов`язаних із\~розглядом справи. До витрат, пов`язаних із розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3\~ст. 133 ЦПК України). За ст. 137 ЦПК України, витрати на правову допомогу несуть сторони, їх розмір має бути співмірним зі складністю справи. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивач прохає стягнути понесені витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 24978 грн, які підтверджуються витягом з договору про надання правової допомоги № 515 від 14.02.2025 , додатковою угодою № 1 до Договору про надання правової допомоги № 515 від 14.02.2025, квитанцією № 1394070 дві 14.02.2025 на суму 20978 грн. В той же час, вказані документи не містять підтвердження щодо надання правничої допомоги адвокатом та сплати гонорару [PERSON] саме в межах цивільної справи № 522/3490/25, в зв`язку з чим вказані витрати не підлягають стягненню з відповідача [PERSON] . З відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в сумі 1211,20 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved