Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-20 00:00:00

У червні 2025 року [PERSON] , в інтересах якої діє представниця-адвокатка Гренджа В. Ю., звернулася до суду з позовом до Міжгірської селищної ради Хустського району Закарпатської області, [PERSON] про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за заповітом. Позов обґрунтувала тим, що [INFO] у с. Сойми Хустського району Закарпатської області помер її батько [PERSON] що підтверджується свідоцтвом про його смерть серії [NUMBER] . За життя батьку [PERSON] належало таке нерухоме майно: - житловий будинок [ADDRESS] , який розташований на земельній ділянці площею 0,1425 га, та побудований орієнтовно в 1954 році; - земельні ділянки загальною площею 0,4337 га, розташовані на території Міжгірської селищної ради, цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства, що розташовані: урочище «Біля хати», площею 0,1425 га, кадастровий номер земельної ділянки 2122487400:02:001:0152; урочище «Черллениці», площею 0,0490 га, кадастровий номер земельної ділянки 2122487400:02:002:0213; урочище «Майданська долина», площею 0,0660 га, кадастровий номер земельної ділянки 2122487400:02:002:0214; урочище «Чес», площею 0,0262 га, кадастровий номер 2122487400:02:002:0215; урочище «Чес», площею 0,1155 га, кадастровий номер 2122487400:02:002:0222; урочище «Вільшанки», площею 0,15 га, які були передані у приватну власність [PERSON] на підставі рішення 4 сесії 2 скликання Соймівської сільської ради народних депутатів від 23.12.1994, рішення 16 сесії 2 скликання Соймівської сільської ради «Про приватизацію земельної ділянки» від 11.09.1996, що підтверджується Державним актом на право приватної власності на землю серії ЗК № 006-00091, виданого Соймівською сільською радою 15.08.1995 та зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 35. За життя її батько [PERSON] 29 березня 2008 року склав нотаріально посвідчений заповіт, за яким розпорядився після своєї смерті передати житловий будинок із надвірними будовами, що знаходиться в [ADDRESS] , земельні ділянки та все інше майно, яке на день смерті буде належати йому і на яке по закону він буде мати право своїй доньці [PERSON] . Цей заповіт не змінено та не скасовано, що підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 69546754 від 22.07.2022. Зазначала, що вона прийняла спадщину до майна померлого батька [PERSON] шляхом подання заяви про прийняття спадщини приватному нотаріусу Хустського нотаріального округу Корбутяк І. В., у визначений ст. 1270 ЦК України строк, унаслідок чого нотаріусом 22.07.2022 було заведено спадкову справу до майна померлого [INFO] [PERSON] . На час смерті [PERSON] , який був постійним мешканцем [ADDRESS] і помер [INFO] , то разом із ним на день його смерті проживали та були зареєстровані його син [PERSON] , [INFO] , ніхто інший не проживав та не був зареєстрований. 10 листопада 2022 року [PERSON] у 10-місячний строк для прийняття спадщини в умовах воєнного стану, передбаченого п. 3 постанови КМУ від 28.02.2022 № 164 «Деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану» подав до приватного нотаріуса Корбутяк І. В. заяву про небажання оформляти спадщину до майна померлого батька, як спадкоємець згідно зі ст. 1241 ЦК України, що має право на обов`язкову частку як непрацездатний, де вказав, що не претендує та не бажає оформляти право на обов`язкову частку до майна померлого батька та не заперечує, щоб спадщину за заповітом оформила його сестра та донька померлого батька, тобто вона. 20 лютого 2025 року приватним нотаріусом Корбутяк І.В. видано їй довідку, згідно з якої єдиним спадкоємцем до майна померлого [INFO] [PERSON] , відповідно до заповіту, є його донька [PERSON] . 23 травня 2025 року [PERSON] , приватний нотаріус Корбутяк І. В. на її вимогу видати свідоцтва про право на спадщину за заповітом, видала довідку в якій вказала, що видати свідоцтво про право на спадщину за заповітом до майна померлого [INFO] [PERSON] на цілу частку [PERSON] не є можливим, так як неможливо встановити чи має право [PERSON] на обов`язкову частку до майна померлого батька, згідно зі ст. 1241 ЦК України, чи ні. Посилаючись на наведені вище обставини просила суд визнати за нею як спадкоємцем за заповітом до майна померлого [INFO] батька [PERSON] , [INFO] , право власності в цілій частці на спадкове майно: - житловий будинок із господарськими будівлями та спорудами у [ADDRESS] ; - земельну ділянку в с. Сойми Хустського району Закарпатської області в урочищі «Біля хати», площею 0,1425 га, кадастровий номер земельної ділянки 2122487400:02:001:0152, цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка); - земельну ділянку в с. Сойми Хустського району Закарпатської області, в урочищі «Черллениці», площею 0,0490 га, кадастровий номер земельної ділянки 2122487400:02:002:0213, цільове призначення для ведення особистого селянського господарства; - земельну ділянку в с. Сойми Хустського району Закарпатської області, в урочищі «Майданська долина», площею 0,0660 га, кадастровий номер земельної ділянки 2122487400:02:002:0214, цільове призначення для ведення особистого селянського господарства; - земельну ділянку в с. Сойми Хустського району Закарпатської області, в урочищі «Чес», площею 0,0262 га, кадастровий номер 2122487400:02:002:0215, цільове призначення для ведення особистого селянського господарства; - земельну ділянку в с. Сойми Хустського району Закарпатської області, в урочищі «Чес», площею 0,1155 га, кадастровий номер 2122487400:02:002:0222, цільове призначення для ведення особистого селянського господарства; - земельну ділянку в с. Сойми Хустського району Закарпатської області, в урочищі «Вільшанки», площею 0,15 га, цільове призначення для ведення особистого селянського господарства, які вказані в Державному акті на право приватної власності на землю виданого 15.08.1995 Соймівською сільською радою на ім`я [PERSON] . Ухвалою судді Міжгірського районного суду Закарпатської області від 09 червня 2025 року відкрито провадження у даній справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання (а.с.69,70). Своїм правом подати відзив на позовну заяву [PERSON] відповідачі Міжгірська селищна рада Хустського району Закарпатської області і [PERSON] не скористалися. У підготовче засідання позивачка [PERSON] та його представниця - адвокатка Гренджа В. Ю. не з`явилися, хоча про дату, час та місце проведення підготовчого засідання були належним чином повідомлені. Водночас представницею позивача [PERSON] - адвокаткою Гренджа В. Ю. подано до суду 07.07.2025 і 21.07.2025 заяви, в яких вона просила розглянути цю справу без участі сторони позивача, позовні вимоги підтримала повністю та просила позов задовольнити (а.с.94, 99). Представниця відповідача Міжгірської селищної ради Хустського району Закарпатської області Печкан В.В. у підготовче засідання теж не з`явилася, хоча про дату, час та місце проведення підготовчого засідання була належним чином повідомлена, проте подала до суду 02.07.2025 та 15.07.2025 заяви, в яких зазначила, що Міжгірська селищна рада визнає позовні вимоги, додаткових доказів і клопотань не має та просила у порядку ч. 3 ст. 211 ЦПК України розглянути дану справу за її відсутності за наявними у справі матеріалами (а.с.83-85, 95-97). Відповідач [PERSON] у підготовче засідання також не з`явився, хоч про дату, час та місце проведення підготовчого засідання був належним чином повідомлений, проте подав до суду 07.07.2025 заяву, в якій зазначив, що визнає позовні вимоги [PERSON] та просив розгляд справи провести без його участі (а.с.93). За положенням ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Як кореспондує ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. З огляду на наведене вище суд уважає за можливим розглянути цю справу за відсутності сторін за наявними матеріалами, які є достатніми для ухвалення законного та обґрунтованого рішення суду. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, повно та всебічно з`ясувавши обставини у даній справі та об`єктивно оцінивши у сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, суд зазначає таке. Судом установлено, що відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 04.10.2086, [PERSON] та [PERSON] зареєстрували між собою 04.10.1986 шлюб, унаслідок чого [PERSON] змінила своє прізвище на « [PERSON] » (а.с.13). Батьками [PERSON] були [PERSON] і [PERSON] , що стверджується свідоцтвом про її народження серії [NUMBER] від 11.08.1964 (а.с.12). [PERSON] [INFO] померла, про що свідчить довідка Соймівського старостинського округу від 19.04.2021 № 43 (а.с.21). [PERSON] [INFO] помер, що стверджується свідоцтвом про його смерть серії [NUMBER] від 24.01.2022 (а.с.10). Відповідно до заповіту від 09.03.2008, посвідченого приватним нотаріусом Міжгірського районного нотаріального округу і зареєстрованого в реєстрі за № 779, [PERSON] на випадок своєї смерті зробив розпорядження, яким розпорядився після своєї смерті передати житловий будинок із надвірними будовами, що знаходиться в [ADDRESS] , земельні ділянки та все інше майно, яке на день смерті буде належати йому і на яке по закону він буде мати право заповів [PERSON] (а.с.11). З витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі за № 69548553 від 22.07.2022 видно, що зареєстровано спадкову справу за померлим [INFO] [PERSON] (а.с.14). Із довідки Соймівського старостинського округу Хустського району Закарпатської області від 21.07.2022 № 147 вбачається, що померлий [INFO] [PERSON] був постійним мешканцем [ADDRESS] і на момент його смерті разом із ним ніхто не проживав, а був лише зареєстрований його син [PERSON] (а.с.15). З інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 69546754 від 22.07.2022. слідує, що заповіт [PERSON] від 29.03.2008 є чинним (а.с.18,19). З довідки приватного нотаріуса Кортубяк І. В. від 23.05.2025 за вих. № 91/01-16 видно, що видати свідоцтво про право на спадщину за заповітом до майна померлого [INFO] [PERSON] на цілу частку [PERSON] не є можливим, оскільки неможливо встановити чи має право [PERSON] на обов`язкову частку до майна померлого батька згідно зі ст. 1241 ЦК України чи ні (а.с.20). З виписки з погосподарської книги, виданої Соймівським старостинським округом від 26.06.2024 № 24 вбачається, що згідно з погосподарської книги № 2 (2016-2022 роки) за [PERSON] , який помер [INFO] , був закріплений особовий рахунок (номер погосподарського обліку № [NUMBER] ). Померлий [PERSON] був власником будинку, який знаходиться у [ADDRESS] , розташований на земельній ділянці площею 0,1425 га. Відповідно до перенумерації будинків, проведеної 2002 року у [ADDRESS] житлового будинку був змінений на діючий № 28. Цей будинок побудований орієнтовно у 1954 році, свідоцтво на право власності на даний житловий будинок сільською радою не видавалося (а.с.23). Відповідно до технічного паспорту на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами від 22.07.2024, розташованого за адресою: [ADDRESS] , то цей будинок має загальну площу 72,58 кв. м (а.с.25-29). З витягу з Державного реєстру речових прав за № 416445483 від 05.03.2025 за [PERSON] зареєстровано право власності на житловий будинок [ADDRESS] (а.с.24). Як видно зі Звіту про оцінку цього житлового будинку, складеного ПП «Експерт-Сервіс», то станом на дату оцінки 23.05.2025 вартість указаного об`єкту нерухомого майна становить 283 946 гривень (а.с.30, 31). Відповідно до державного акту на право приватної власності на землю серії ЗК 006-00091 від 15.08.1995, [PERSON] на підставі рішення Сомківської сільської ради № 35 від 23.12.1994 передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,43337 га для будівництва та обслуговування житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства, яка складається з шести автономних земельних ділянок, а саме: в урочищі «Біля хати», площею 0,1425 га, в урочищі «Черллениці», площею 0,0490 га, в урочищі «Майданська долина», площею 0,066 га, в урочищі «Чес», площею 0,0262 га і площею 0,1155 га, в урочищі «Вільшанки», площею 0,15 га (а.с.35). Із витягів з Державного земельного кадастру про земельну ділянку: - від 05.02.2025 видно, що земельна ділянка у с. Сойми в урочищі «Біля хати», площею 0,1425 га, кадастровий номер земельної ділянки 2122487400:02:001:0152, цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) зареєстрована на праві власності за [PERSON] (а.с.36-39); - від 05.09.2024 видно, що земельна ділянка в с. Сойми в урочищі «Черллениці», площею 0,0490 га, кадастровий номер земельної ділянки 2122487400:02:002:0213, цільове призначення для ведення особистого селянського господарства, зареєстрована на праві власності за [PERSON] (а.с.41-44); - від 05.09.2024 слідує, що земельна ділянка в с. Сойми в урочищі «Майданська долина», площею 0,0660 га, кадастровий номер земельної ділянки 2122487400:02:002:0214, цільове призначення для ведення особистого селянського господарства, зареєстрована на праві власності за [PERSON] (а.с.46-48); - від 06.09.2024 земельна ділянка в с. Сойми в урочищі «Чес», площею 0,0262 га, кадастровий номер 2122487400:02:002:0215, цільове призначення для ведення особистого селянського господарства, зареєстрована на праві власності за [PERSON] (а.с.51-54); - від 24.01.2025 видно, що земельна ділянка в с. Сойми в урочищі «Чес», площею 0,1155 га, кадастровий номер 2122487400:02:002:0222, цільове призначення для ведення особистого селянського господарства, зареєстрована на праві власності за [PERSON] (а.с.56-59). Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно зі ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов`язків від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Положеннями ст. 1217 ЦК Україна передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до приписів статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент смерті. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою (ч. 1 ст. 1220 ЦК України). Частиною першою статті 1221 ЦК України регламентовано, що місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Як кореспондує ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Частиною першою ст. 1241 ЦК України передбачено, шо малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка). Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частини 1, 5 ст. 1268 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно зі спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Згідно зі ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Положеннями ч. 1 ст. 1297 ЦК України визначено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно. Відповідно до підпунктів 4.14, 4.16, 4.17, 4.18, 4.21 пункту 4 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальний дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, свідоцтво про право на спадщину видається за наявності у спадковій справі всіх необхідних документів. При видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус обов`язково перевіряє: факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства, якщо має місце спадкування за законом, прийняття спадкоємцем спадщини у встановлений законом спосіб, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців витребовуються документи, які підтверджують вказані факти. Видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, нотаріус отримує інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно шляхом безпосереднього доступу до нього. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч. 2 ст. 331 ЦК України якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Згідно зі ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Відповідно до пункту «г» ч. 1 ст. 81 ЗК України громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. За приписами пункту «а» ч. 3 ст. 152 ЗК України захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання прав. Частиною першою ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Як кореспондують частини перші ст. 16 ЦК України, ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, установленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Згідно з ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, установленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Гарантоване ст. 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджувальне порушення було обґрунтованим. Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства (ч. 1 ст. 13 ЦПК України) суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд установлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи Положеннями ч. 1 ст. 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення сторонами перед судом переконливості поданих доказів є конституційною гарантією (ст. 129 Конституції України). Відповідно до частини 3 ст. 12, частин 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, окрім випадків установлених Законом, а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Виходячи із висновків Європейського Суду з прав людини, викладених у рішенні у справі «Бочаров проти України» від 17.03.2011 (п. 45), «Суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18.01.1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства»). Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів (див. рішення у справі «Салман проти Туреччини»)». Отже, з огляду на наведене вище, а також ураховуючи на визнання позову відповідачами, не порушення прав інших осіб, суд доходить висновку, що позивачка [PERSON] довела поза розумним сумнівом належними, допустимими, достовірними, а в їх сукупності та взаємозв`язку між собою достатніми доказами свої вимоги, а відтак позов підлягає до задоволення. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Відповідно до частин 1, 2 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Спеціальним законом, який визначає правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору, є Закон України від 08 липня 2011 року № 3674-VI «Про судовий збір». Відповідно до ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» у разі, зокрема визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Аналогічне положення закріплено і в ч. 1 ст. 142 ЦПК України. З огляду на те, що розгляд справи по суті ще не розпочато та відповідачі визнали позов, а відтак підлягає поверненню з державного бюджету позивачці 50% сплаченого нею судового збору при поданні до суду позовної заяви у розмірі 5 080,25 грн (а.с.1), що становить 2 540,12 гривень.

Outcome: approved