Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-28 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до Староушицької селищної ради про визнання права власності за набувальною давністю. В обґрунтування поданого позову позивачка вказує, що вона разом зі своїм батьком [PERSON] , який помер [INFO] , фактично проживали до смерті останнього в житловому будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . При цьому офіційна реєстрація місця проживання позивачки та її батька за вищеназваною адресою було здійснено в 2011 році, шо підтверджується Довідкою Староушицької селищної ради №255 від 16 травня 2024 року. Водночас після смерті [PERSON] , станом на сьогодні позивачка продовжує проживати за вказаною адресою. Власником вищеназваного житлового будинку була [PERSON] , що підтверджується Свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 05 травня 1994 року, видане завідуючою Другої Кам`янець- Подільської державної нотаріальної контори Ткачук А.О., зареєстрованого в реєстрі №77. [PERSON] померла [INFO] . Вселення в указаний житловий будинок відбулося за згоди гр. [PERSON] , власниці названого будинку, на підставі укладеної між ними в усній формі угоди за якою [PERSON] провів розрахунок у повному обсязі. Фактом підтвердження розрахунку за вказаний житловий будинок та згоди [PERSON] на вселення позивачки з батьком є передача [PERSON] правовстановлюючого документу, а саме: Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 05 травня 1994 року, видане завідуючою Другої Кам`янець-Подільської державної нотаріальної контори Ткачук А.О., зареєстрованого в реєстрі №77, ключів до житлового будинку та інші документи, які були наявними на той час. При цьому станом на момент вселення позивачки та її батька у вищеназваний житловий будинок [PERSON] в ньому не проживала та не було зареєстроване її місце проживання про що свідчить лист Староушицької селищної ради №682 від 13 травня 2024 року. Будь-яких спадкоємців після смерті [PERSON] не було заявлено, а тому названий житловий будинок на даний час не має власника та вважається безхазяйним. Оформлення права власності на вищеназваний житловий будинок в установленому законом порядку у досудовому порядку є неможливим, через відсутність власника [PERSON] , яка померла [INFO] та спадкоємців. Дана обставина спонукала позивачку звернутися до суду з названим позовом. В судовому засіданні позивачка та її представник поданий позов підтримали з викладених у ньому підстав. Додатково представник позивача зазначив, що позивач відкрито, добросовісно, безперервно володіє будинком, що в свою чергу не заперечується відповідачем. Окрім того, ні селищна рада, ні третя особа не зверталися до суду із позовом про визнання права власності на вказаний будинок як на безхазяйне майно. Тому, на думку сторони позивача, наявні усі підстави для задоволення позову та Представник відповідача в судове засідання не з`явився, подав суду заяву про розгляд справи без його участі, при вирішенні спору покладається на думку суду. Третя особа по справі [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про розгляд справи неодноразово повідомлялася судовими повістками по місцю проживання, причини неявки суду не повідомила. Суд вважає за можливе провести судовий розгляд без її участі. Ухвалою суду від 28.05.2024р. у даній справі відкрито провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 31.01.2025р. залучено до участі у справі в якості третьої особи без самостійних вимог [PERSON] . Ухвало суду від 13.03.2025р. підготовче судове засідання у справі закрито та призначено судовий розгляд. Заслухавши учасників судового розгляду, свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що [PERSON] разом зі своїм батьком [PERSON] , який помер [INFO] , що підтверджується Свідоцтвом про смерть, серії [NUMBER] , видане виконавчим комітетом Староушицької селищної ради, з 2007 р. проживали до смерті останнього в житловому будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до рішення дев`ятнадцятої сесії селищної ради V скликання від 11.04.2208р. «Про перейменування назв вулиць та демонтування пам`ятника [PERSON] на території [ADDRESS] перейменовано на [ADDRESS] (а.с. 36). Відповідно до довідки №305 від 25.06.2024р. виданої Відділом Центру надання адміністративних послуг Староушицької селищної ради, померлий [INFO] . [PERSON] був зареєстрований на день смерті в [ADDRESS] . Відповідно до паперової картотеки ведення реєстраційного обліку [PERSON] був зареєстрований за вказаною адресою з 27.03.2007р. Разом з ним була зареєстрована донька [PERSON] з 13.09.2023р. (а.с. 35). Станом на сьогодні позивачка продовжує проживати за вказаною адресою. Власником вищеназваного житлового будинку була [PERSON] , що підтверджується копією Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 05 травня 1994 року, видане завідуючою Другої Кам`янець-Подільської державної нотаріальної контори Ткачук А.О., зареєстрованого в реєстрі №77. [PERSON] померла [INFO] , що підтверджується інформацією Кам`янець-Подільського відділу ДРАЦС у Кам`янець-Подільському районі хмельницької області від 21.05.2024р. (а.с.10). [PERSON] за життя склала три заповіти які посвідчені Староушицькою селищною радою: №114 від 07.05.1999р., №705 від 13.06.2008р., №55 від 20.04.1999р. Згідно з останнім заповітом, [PERSON] заповіла все своє майно [PERSON] та [PERSON] . [PERSON] помер [INFO] що підтверджується актовим записом про смерть №15 від 17.05.2017р. складеним у виконавчому комітеті Староушицької селищної ради Кам`янець-Подільського району. [PERSON] був зареєстрований та проживав до дня смерті в [ADDRESS] , що підтверджується листом Староушицької селищної ради №1516 від 24.10.2024р. (а.с. 76). [PERSON] померла [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть виданим виконавчим комітетом Староушицької селищної ради Кам`янець-Подільського району, актовий запис №100. Відповідно до листа Староушицької селищної ради №132 від 30.01.2025р., [PERSON] , яка померла [INFO] , була зареєстрована на день смерті за адресою [ADDRESS] . Громадянка [PERSON] зареєстрована за адресою [ADDRESS] та по відношенню до померлої [PERSON] є донькою (а.с.97). Відповідно до листа Кам`янець-Подільської державної нотаріальної контори від 26.12.2024р. №1363/01-16 за даними Алфавітної книги обліку і реєстрації спадкових справ за 2024 рік спадкова справа після смерті [INFO] [PERSON] не значиться (а.с.92). За даними Інформаційної довідки із Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) від 09.05.2025р. після смерті [PERSON] за даними параметрами запиту у Спадковому реєстрі інформація відсутня. Вселення позивачки в житловий будинок за адресою: [ADDRESS] відбулося за згоди [PERSON] , власниці названого будинку, на підставі укладеної між нею та [PERSON] в усній формі угоди за якою [PERSON] провів розрахунок у повному обсязі. Фактом підтвердження розрахунку за вказаний житловий будинок та згоди [PERSON] на вселення позивачки з батьком є передача [PERSON] правовстановлюючого документу, а саме: Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 05 травня 1994 року, видане завідуючою Другої Кам`янець-Подільської державної нотаріальної контори Ткачук А.О., зареєстрованого в реєстрі №77, ключів до житлового будинку та інші документи, які були наявними на той час. На момент вселення позивачки та її батька у вищеназваний житловий будинок [PERSON] в ньому не проживала та не було зареєстроване її місце проживання про що свідчить лист Староушицької селищної ради №682 від 13 травня 2024 року (а.с. 13). В обліковій картці об`єкта погосподарського обліку на 2016-2020 роки головою домогосподарства за адресою [ADDRESS] зазначено [PERSON] , [INFO] (а.с.37). Відповідно до виписок з погосподарської книги за 2011-2015 роки, 2016-2020 роки, 2021-2025 роки зазначено головою сім`ї [PERSON] , донька [PERSON] . Відповідно до Довідки про оцінку вартості об`єкта нерухомості від 16 травня 2024 року вартість вищеназваного житлового будинку становить 162 864 (сто шістдесят дві тисячі вісімсот шістдесят чотири) грн. 04 коп. Надаючи правову оцінку зазначеним обставинам, суд враховує наступне. Відповідно до\~статті 328 ЦК України\~право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. За положеннями частин першої та четвертої\~статті 344 ЦК України\~особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Правовий інститут набувальної давності опосередковує один із первинних способів виникнення права власності, тобто це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у частині першій\~статті 344 ЦК України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду (юридична легітимація). Можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей\~15,\~16 ЦК, а також частини четвертої\~статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Відповідно до ч. 1\~ст. 344 ЦК України\~особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Згідно з ч. 4\~ст. 344 ЦК України\~право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. При вирішенні спорів про набувальну давність необхідно враховувати добросовісність саме на момент передачі позивачу майна (речі), тобто на початковий момент, який буде включатися у повний строк давності володіння, визначений законом. Позивач, як незаконний володілець, протягом всього часу володіння майном повинен бути впевнений, що на це майно не претендують інші особи, і він отримав це майно з підстав, достатніх для того, щоб мати право власності на нього. За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено. Така правова позиція викладена у п. 6 Постанови спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав» за №24-150/0/4-13 від 28 січня 2013 року. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади (п. 13 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав»). Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 9 вищезазначеної постанови Пленуму, при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди мають враховувати, що для набуття права власності за набувальною давністю відповідно до зазначеної статті повинні існувати наступні ознаки: володіння має бути добросовісним, тобто володілець не знав і не міг знати про те, що він володіє чужою річчю; володіння має бути відкритим, очевидним для всіх третіх осіб, які повинні мати можливість спостерігати за ним; володіння має бути безперервним протягом визначених законом строків. Таким чином, ознаками володіння, необхідними для набуття права власності за набувальною давністю є добросовісне, відкрите та безперервне володіння, які повинні мати місце одночасно. Добросовісність передбачає, що володілець майна не знав і не міг знати про те, що він володіє чужим майном, тобто ті обставини, які обумовили його володіння, не давали і не могли давати володільцю сумніву щодо правомірності його володіння майном. Зокрема, володілець за давністю є незаконним володільцем, про що зазначено в ч. 1\~ст. 344 ЦК України\~(особа заволоділа чужим майном). Право власності на стороні володільця за давністю виникає поза волею та незалежно від волі колишнього власника. При цьому добросовісне володіння означає, що особа не знала і не повинна була знати, що володіє річчю незаконно. Верховний Суд України, узагальнюючи судову практику, прийшов до висновку, що виходячи зі змісту\~ст. 344 ЦК, обставинами, які мають значення для справи, і які повинен довести позивач, є такі: 1) майно може бути об`єктом набувальної давності; 2) добросовісність володіння; 3) відкритість володіння; 4) давність володіння та його безперервність; 5) відсутність інших осіб, які претендують на це майно; 6) відсутність титулу (підстави) у позивача для володіння майном та набуття права власності. Безтитульність володіння передбачає, що право власності у володільця за давністю виникає поза волею і незалежно від волі колишнього власника. Крім того, оскільки право власності за набувальною давністю набувається за рішенням суду, то на момент прийняття рішення право володіння позивача не має бути припинено. Тобто, під безтитульністю володіння слід розуміти фактичне володіння, яке не спирається на які-небудь правові підстави володіння чужим майном. Наявність у володільця певного юридичного документа, наприклад, договору найму, оренди, зберігання тощо, виключає застосування положень частини першої\~статті 344 ЦК України. Велика Палата Верховного Суду наголосила, що набуття права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності усіх вказаних умов у сукупності. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент заволодіння ним не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Водночас він повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи, і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього. Отже, йдеться про добросовісне, але неправомірне, в тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка надалі претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю. Відкритість володіння майном означає, що володілець володіє річчю відкрито, без таємниць, не вчиняє дій, спрямованих на приховування від третіх осіб самого факту давнісного володіння. При цьому володілець не зобов`язаний спеціально повідомляти інших осіб про своє володіння. Володілець має поводитися з відповідним майном так само, як поводився б з ним власник. Давнісне володіння є безперервним, якщо воно не втрачалося володільцем протягом усього строку, визначеного законом для набуття права власності на майно за набувальною давністю. При цьому втрата не зі своєї волі майна його володільцем не перериває набувальної давності в разі повернення майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування (абзац другий частини третьої\~статті 344 ЦК України); не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є правонаступником іншого володільця, адже в такому випадку ця особа може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга\~статті 344 ЦК України). Також не перериває набувальної давності здійснення володільцем фактичного розпорядження майном у вигляді передання його в тимчасове користування іншій особі. Давнісне володіння має бути безперервним протягом певного строку, тобто бути тривалим. Тривалість володіння передбачає, що має спливти визначений у\~ЦК України\~строк, що різниться залежно від речі (нерухомої чи рухомої), яка перебуває у володінні певної особи. Для нерухомого майна такий строк складає десять років. Також для набуття права власності на майно за набувальною давністю закон не повинен обмежувати чи забороняти таке набуття. При цьому право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається виключно за рішенням суду. Отже, набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх указаних умов у сукупності. За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено. Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 26 травня 2021 року у справі № 214/3083/18, від 24 червня 2021 року у справі № 219/49/20 , від 23 вересня 2021 року у справі № 206/1759/20 , від 05 квітня 2022 року у справі № 642/3930/20 Таким чином, дослідивши матеріали справи та заслухавши свідків, суд вважає встановленим, що попередня власниця будинку [PERSON] , померла, спадкова справа за заявами спадкоємців після її смерті не заводилась, селищна рада не зверталась до суду із позовами про визнання права власності на вказаний будинок та не перешкоджала позивачці проживати у ньому. Тому, оскільки позивачка більше десяти років добросовісно, відкрито і безперервно володіє житловим будинком за адресою [ADDRESS] , і продовжує це робити надалі, тому суд вважає за можливе визнати право власності за позивачем на вказаний будинок за набувальною давністю.

Outcome: approved