Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-20 00:00:00

І. Короткий зміст позовних вимог. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. Позиції інших учасників справи. \~ \~ \~ \~1. Позивач ТОВ "Споживчий центр" звернувся до суду із позовом до [PERSON] в якому просить стягнути із відповідача заборгованість за кредитним договором в сумі 14830,76 гривень та 2422,40 гривень судового збору. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 25.08.2024 року між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] було укладено\~кредитний договір\~(оферти)\~№25.08.2024-100001068,\~відповідно до\~умов якого\~остання отримала\~кредит у\~розмірі 7\~000\~гривень,\~строком на\~140\~днів.Позивач свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі надавши відповідачу обумовлену суму кредитних коштів. Відповідач свої зобов`язання за кредитним договором не виконала, у зв`язку із чим, має заборгованість у загальному розмірі 14830,76 грн., яка складається: -6102,61 грн. заборгованість по тілу кредиту; -5425,13 грн. заборгованість по процентам; -3500,00 грн. неустойка. Зазначена сума заборгованості відповідачем на даний час не погашена, що підтверджується довідкою-розрахунком, тому позивач просить позов задовольнити, стягнути з відповідача вказану заборгованість та судові витрати. 2. Відповідач відзиву на позовну заяву та будь-яких документів, якими обґрунтовуються його заперечення проти позовних вимог до суду не надав. 3. Жодних інших заяв по суті справи від учасників до суду не надходило. Отже, за відсутності доказів поважності причин неподання учасниками заяв по суті справи, суд вирішує справу за наявними письмовими матеріалами, що відповідає положенню частини восьмої статті 178 Цивільного процесуального кодексу України. ІІ. Заяви, клопотання, процесуальні дії у справі. Ухвалою судді від 06 травня 2025 було відкрите провадження у даній справі, а також роз`яснено відповідачу право подати відзив на позовну заяву або пред`явити зустрічний позов до позивача у строк 15 днів з дня отримання копії ухвали судді про відкриття провадження у справі. Розгляд справи по суті вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Копію ухвали про відкриття провадження було направлено позивачу до його електронного кабінету 07 травня 2025 року. Відповідачу копію ухвали про відкриття провадження було надіслано 16 травня 2025 року рекомендованим повідомленням, яке повернулось до суду 16 червня 2025 року із відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Таким чином, відповідно до п. 4 ч. 8 ст.128 ЦПК України відповідач вважається таким, що належним чином повідомлений про розгляд справи. Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, в даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18)). Інших заяв, клопотань від учасників справи до суду не надходило. ІІІ. Встановлені судом фактичні обставини та відповідні їм правовідносини, норми права, які застосовував суд, мотиви та висновки суду. Суд, розглянувши подані документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов наступного висновку. У відповідності до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених вимог на підставі представлених доказів. 1.\~Судом встановлено, що 25.08.2024 року між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] було укладено кредитний договір (оферти) №25.08.2024-100001068. Даний договір був укладений шляхом обміну еле?тронними повідомленнями, а саме прийняття позичальни?ом пропозиції ?редитора про у?ладення ?редитного договору (оферти). Згідно з положеннями частини першої статті 205 ЦК У?раїни правочин може вчинятися усно або в письмовій (еле?тронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, я?що інше не встановлено за?оном. Відповідно до статті 207 ЦК У?раїни правочин вважається та?им, що вчинений у письмовій формі, я?що його зміст зафі?сований в одному або ?іль?ох до?ументах (у тому числі еле?тронних), у листах, телеграмах, я?ими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-теле?омуні?аційної системи, що ви?ористовується сторонами. У разі я?що зміст правочину зафі?сований у ?іль?ох до?ументах, зміст та?ого правочину та?ож може бути зафі?совано шляхом посилання в одному з цих до?ументів на інші до?ументи, я?що інше не передбачено за?оном. Правочин вважається та?им, що вчинений у письмовій формі, я?що воля сторін виражена за допомогою телетайпного, еле?тронного або іншого технічного засобу зв`яз?у. Правочин вважається та?им, що вчинений у письмовій формі, я?що він підписаний його стороною (сторонами). Особливості у?ладання ?редитного договору в еле?тронному вигляді визначені За?оном У?раїни «Про еле?тронну ?омерцію» від 03 вересня 2015 ро?у № 675-VIII. Згідно із пун?том 6 частини першої статті 3 За?ону У?раїни «Про еле?тронну ?омерцію» еле?тронний підпис одноразовим ідентифі?атором - дані в еле?тронній формі у вигляді алфавітноцифрової послідовності, що додаються до інших еле?тронних даних особою, я?а прийняла пропозицію (оферту) у?ласти еле?тронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Пропозиція у?ласти еле?тронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання ?омерційного еле?тронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-?омуні?аційних системах (частина четверта статті 11 За?ону У?раїни «Про еле?тронну ?омерцію»). Верховний Суд, зо?рема, у постанові від 16 грудня 2020 ро?у у справі № 561/77/19 зазначає, що з урахуванням особливостей договору щодо ви?онання я?ого вини? спір між сторонами, його у?ладання в еле?тронному вигляді через інформаційно?омуні?аційну систему позивача можливе за допомогою еле?тронного цифрового підпису відповідача лише за умови ви?ористання засобу еле?тронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випад?у еле?тронний правочин може бути підписаний сторонами еле?тронним підписом одноразового ідентифі?атора та/або аналогом власноручного підпису (фа?симільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого ?опіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у я?ій мають міститися зраз?и відповідних аналогів власноручних підписів. З огляду на зазначене, суд дійшов виснов?у про те, що кредитний договір (оферти) №25.08.2024-100001068 від 25.08.2024 був підписаний відповідачем відповідно до За?ону У?раїни «Про еле?тронну ?омерцію», відповідач а?цептував пропозицію позивача та у?лав ?редитний договір шляхом введення одноразового ідентифі?атора на сайті ТОВ «Споживчий центр». Таким чином, між сторонами були здійснені всі необхідні дії задля вини?нення, припинення або зміни цивільних прав та обов`яз?ів за ?редитним договором (оферти) №25.08.2024-100001068 від 25.08.2024. 2. Судом встановлено, що 25.08.2024 [PERSON] у?лала з ТОВ «Споживчий центр» ?редитний договір (оферти) №25.08.2024-100001068, за я?им ТОВ «Споживчий Центр» зобов`язався надати їй ?редит у розмірі 7000 гривень. Відповідно до Заявки кредитного договору №28.05.2024-100003182 (кредитної лінії) від 25.08.2024 ?редитор надає позичальни?у ?редит на наступних умовах: сума ?редиту: 7000,00 грн.; період ?ористування ?редитом - 140 днів з його надання; процентна став?а фі?сована незмінна у розмірі 1% за 1 день ?ористування Кредитом, я?а застосовується протягом усього стро?у, на я?ий надано ?редит. Позивач ТОВ «Споживчий центр» ви?онав свої зобов`язання, надавши [PERSON] ?редитні ?ошти у сумі обумовленій Договором, що підтверджується ?витанцією від 21.04.2025 про еле?тронний пере?аз ?оштів на суму 7000,00 грн. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ч. 1 ст. 527 ЦК України, боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Правові наслідки порушення зобов`язання регламентовані статтею 611 Цивільного кодексу України, відповідно до якої у разі порушення зобов`язання настають наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки, відшкодування збитків та моральної шкоди. У свою чергу частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 2 ст. 1050 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати відсотків, належних йому. У порушення умов ?редитного договору відповідач свої зобов`язання належним чином не ви?онала, внаслідо? чого утворилася заборгованість за ?редитним договором (оферти) № 25.08.2024-100001068 від 25.08.2024 в сумі 14830,76 грн., яка складається: -6102,61 грн. заборгованість по тілу кредиту; -5425,13 грн. заборгованість по процентам; -3500,00 грн. неустойка. Отже, відповідачем були порушені умови договору щодо своєчасного погашення заборгованості та сплати обумовлених договором платежів. Відповідач не оспорювала факту укладення нею кредитного договору (оферти) № 25.08.2024-100001068 від 25.08.2024 та, відповідно, отримання від позивача кредитних коштів і користування ними. До початку розгляду справи по суті позивач не змінила предмет або підставу позову та протягом усього часу розгляду справи не збільшила та не зменшила розмір позовних вимог, а тому суд розглянув цивільну справу в межах пред`явлених вимог і на підставі поданих сторонами доказів. 3. Щодо позовної вимоги про стягнення неустойки в розмірі 3500,00 грн., то суд зазначає про таке. Пунктом 15 Заявки кредитного договору № 25.08.2024-100001068 (кредитної лінії) від 25.08.2024 сторони Кредитного договору обумовили, що неустойка становить 70 гривень 00 копійок, що нараховується за кожен день невиконання/неналежного виконання кожного окремого зобов`язання незалежно від суми виконаного/неналежно виконаного зобов`язання. Частиною 1 ст.549 ЦК України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Водночас ч.1 ст.550 ЦК України встановлено, що\~право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання. Проте Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період воєнного стану» від 15.03.2022 №2120-ІХ, серед іншого, внесено зміни до розділу Прикінцеві та перехідні положення ЦК України та доповнено його пунктом 18 наступного змісту: «У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем)». Тлумачення пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України свідчить, що законодавець передбачив особливості у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань. Така особливість проявляється: 1) у періоді існування особливих правових наслідків. Таким є період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування; 2) в договорах, на які поширюються специфічні правові наслідки.\~Такими є договір позики, кредитний договір, договір про споживчий кредит, тобто договори, відповідно до яких позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем); 3) у встановленні спеціальних правових наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання). Такі наслідки полягають в тому, що позичальник звільняється від відповідальності, визначеної частиною 2 статті 625 ЦК, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. У разі якщо неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24.02.2022 за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Тобто в період існування особливих правових наслідків - протягом дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування, до позичальника застосовуються особливі наслідки звільнення від сплати неустойки (штрафу, пені) за прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) кредитних зобов`язань. Аналогічний правовий висновок, щодо аналізу п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, викладений у постанові Верховного Суду від 12.06.2024 у справі №\~910/10901/23, який, відповідно до положень ч.4 ст.263 ЦПК України, судом застосовується під час ухвалення судового рішення у подібній справі. Згідно правового висновку, що викладений у постанові Верховного Суду від 18 жовтня 2023 року в справі № 706/68/23 (провадження № 61-8279св23), дія п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України\~розповсюджується на кредитний договір. Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» №64/2022 від 24.02.2022, затвердженого Законом України від 24.02.2022 №2102-ІХ, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України. В подальшому строк дії воєнного стану неодноразово продовжувався і не скасований на час розгляду судом цієї справи. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що хоч умовами Кредитного договору сторони і обумовили нарахування та сплату позичальником неустойки у розмірі 25 грн, що нараховується за кожен день невиконання/неналежного виконання кожного окремого зобов`язання незалежно від суми виконаного/неналежно виконаного зобов`язання, проте п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України позичальники, у період воєнного стану, звільняються від сплати неустойки (штрафу, пені) за прострочення виконання (невиконання, часткового виконання), в тому числі, і в кредитних зобов`язаннях. У зв`язку із викладеним, суд дійшов висновку, що у задоволенні позовної вимоги про стягнення неустойки в розмірі 3500,00 грн. слід відмовити. 4. Що стосується вимоги позивача, викладеного у п.2 прохальної частини позовної заяви від 23.04.2025, про стягнення з відповідача на користь позивача понесених витрат на сплату судового збору, то суд зазначає про таке. Із досліджених судом матеріалів позовної заяви вбачається, що витрати позивача по сплаті судового збору складають 2422,40 грн., що підтверджується платіжною інструкцією №СЦ00012484 від 22.04.2025. Частиною 1 ст.141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд визнає позовні вимоги позивача про стягнення із відповідача заборгованості за кредитним договором (оферти) №25.08.2024-100001068 від 25.08.2024 обґрунтованими і задовольняє їх на суму 11330,76 грн. (6102,61 грн. заборгованості за тілом кредиту, 5228,15 грн. заборгованість по процентам, тому із відповідача на користь позивача,

Outcome: partial