Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-27 00:00:00

18.12.2024 року адвокат Скрябін О.М., діючи від імені та в інтересах [PERSON] звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу [PERSON] та [PERSON] . В обгрунтування заявлених позовних вимог представник позивачки [PERSON] - адвокат Скрябін О.М. послався на те, що шлюб сторони у справі зареєстрували 29.12.2021 року. Від шлюбу дітей не мають. Подружнє життя позивачки з відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обов`язки з ведення спільного господарства. У подружжя пізні погляди на життя. З вини сторін сумісне життя і збереження шлюбу стало неможливим, фактичні шлюбні відносини між ними припинені з 2024 року. Вважає, що за наявності зазначених вище обставин спільне життя позивачки з відповідачем та збереження шлюбу є неможливим і суперечить її ж інтересам. Представник позивачки повідомив суду, що спір про поділ майна буде вирішуватися в окремому провадженні. Просив шлюб сторін у справі розірвати судовому порядку, оскільки відповідач заперечує проти розірвання шлюбу. Провадження у справі відкрито 20 грудня 2024 року з призначенням справи до розгляду за правилами спрощеного провадження з повідомленням сторін. 26.02.2025 року відповідач [PERSON] звернувся до суду з клопотанням про призначення подружжю строку на примирення. Ухвалою суду від 27.02.2025 року сторонам у справі було надано строк на примирення протягом п`яти місяців. У судове засідання сторони не з`явилися, про настання примирення між ними суд не повідомили, з будь-якими клопотаннями про відкладення розгляду справи або ж закриття провадження у зв`язку з примиренням до суду не зверталися. Враховуючи викладене, суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін на підставі доказів, які містяться в матеріалах справи, ухвалити рішення. Статтею 51 Конституції України закріплено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Відповідно до ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Частиною 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає що позов підлягає задоволенню, оскільки судом встановлено, що сім`я сторін фактично припинила своє існування, сумісне проживання подружжя є неможливим, шлюб сторін існує формально. З часу припинення шлюбних відносин та часу перебування позовної заяви в суді, примирення між сторонами не відбулось. Подальше перебування у шлюбі сторін у справі буде суперечити їхнім інтересам. Відповідно до правил ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, або інтересам дитини що мають істотне значення. З огляду на викладене, суд вважає встановленим, що за зазначених вище обставин збереження сім?ї буде суперечити інтересам сторін у справі. Шлюб сторін існує формально і може бути розірваний, у зв`язку з чим позов є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Згідно ч. 2 ст. 114 Сімейного кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно з абз. 2 ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Понесені позивачкою судові витрати щодо сплати судового збору при зверненні до суду з позовом не підлягають відшкодуванню за рахунок відповідача відповідно до правил статті 141 ЦПК України, оскільки позивачка, звертаючись до суду з позовом, не просила суд про відшкодування судових витрат. На підставі викладеного,

Outcome: approved