Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-03 00:00:00

У\~ квітні\~ 2025\~ року\~позивач через\~свого представника\~ звернувся\~до суду\~ з\~вище \~вказаним позовом\~в \~обґрунтування якого\~ посилався\~на \~те,\~ що\~ між позивачем та відповідачем було укладено договір №3001887232001 від 02.06.2021 року на підставі якого банком було надано позичальнику [PERSON] кредит в сумі 8986 грн. та умовами договору було погоджено між сторонами сплату позичальником комісії за обслуговування кредитної заборгованості. Зазначав, що відповідач не виконує свої кредитні зобов`язання належним чином довготривалий строк та її заборгованість перед позивачем станом на 04.02.2025 року складає 5509,38 грн. з яких: 3881,26 грн. заборгованість за кредитом, 0,6 грн. заборгованість за процентами; 1627,52 грн. заборгованість за комісією. Також, 15.12.2019 року між вказаним банком та відповідачкою було укладено кредитний договір № 2001488718301 від 15.12.2019 року за яким боржник належним чином своїх зобов`язань не виконує, а тому за нею рахується заборгованість в сумі 40172,17 грн., з яких 21889,54 грн. заборгованість за кредитом; 18282,63 грн. заборгованість за процентами. На підставі вище викладеного, з урахуванням вимог ч. 1 ст. 1050 ЦПК України, посилаючись на умови договору, звернувся до суду з вище вказаним позовом та просив стягнути з відповідачки на користь банку заборгованість в сумі 45681,55 грн. та судові витрати в розмірі 2422,40 грн. В судове засідання представник позивача не з`явився, згідно прохальної частини позовної заяви просив справу розглядати без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та не заперечує проти винесення заочного рішення по справі. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Справа слухалась\~у відсутності\~відповідача,\~яка \~ не\~з`явилась \~ в\~судове засідання\~незважаючи на\~те,\~що \~належним чином\~була \~ повідомленою\~ \~ судом\~про час\~та місце\~розгляду справи\~ за\~адресою її\~ зареєстрованого\~ місця\~проживання,\~що підтверджується\~ повідомленням\~про вручення\~ поштового\~ відправлення.\~ \~ Про\~причини своєї\~неявки \~суд не\~повідомила \~ і\~не подала\~ відповідної\~мотивованої \~ заяви\~про відкладення\~розгляду справи. Крім того, зі змістом процесуальних рішень у даній справі сторони могли знайомитись у Єдиному державному реєстрі судових рішень за веб-адресою http://reyestr.court.gov.ua/ , а також інформація щодо даної справи розміщується на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за наступною веб-адресою сторінки: http://ptr.cv.court.gov.ua/sud2408/, де в розділі «Громадянам» містяться відомості щодо стадії розгляду та дати призначення судових засідань у даній справі, про що також сторонам було повідомлено в ухвалі про відкриття провадження по справі. Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду. У своїй постанові від 29 січня 2020 року у справі № 5015/1763/12 Верховний Суд вказав на те, що сам факт неотримання стороною справи кореспонденції, якою суд, з дотриманням вимог процесуального закону, надсилав судові повістки за належною адресою, самостійно зазначеною стороною у справі, та яка повернулася в суд у зв`язку з неотриманням адресатом, не може вважатися неналежним повідомленням сторони про час та місце судового розгляду, оскільки зумовлена не об`єктивними причинами, а суб`єктивною поведінкою сторони щодо отримання кореспонденції, яка надходила на його адресу. Крім того, у встановлений строк відповідачем не було подано заяви із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження або клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з викликом, а також відзиву. Згідно ст.\~280\~ЦПК України,\~суд може\~ухвалити заочне\~рішення на\~підставі наявних\~у справі\~доказів за\~одночасного існування\~таких умов:\~ відповідач\~належним чином\~повідомлений про\~дату,\~час і\~місце судового\~засідання;\~ відповідач\~не з`явився\~в судове\~засідання без\~поважних причин\~або без\~повідомлення причин;\~ відповідач\~не подав\~відзив;\~ позивач\~не заперечує\~проти такого\~вирішення справи.\~ У разі участі у справі кількох відповідачів заочний розгляд справи можливий у випадку неявки в судове засідання всіх відповідачів. Оскільки відповідач, будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилась, про причини неявки не повідомила та не направила відзиву, а представник позивача не заперечував проти розгляду даної цивільної справи за відсутності відповідача, в судовому засіданні постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного\~судочинства є\~справедливий,\~неупереджений та\~своєчасний розгляд\~і вирішення\~цивільних справ\~з метою\~ефективного захисту\~порушених,\~невизнаних або\~оспорюваних прав,\~свобод чи\~інтересів фізичних\~осіб,\~прав та\~інтересів юридичних\~осіб,\~інтересів держави. Частиною першою ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно вимог ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або тож кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом\~ ст.\~1054\~ЦК України\~за кредитним\~договором банк\~або інша\~фінансова установа\~(кредитодавець)\~зобов`язується\~надати грошові\~кошти (кредит)\~позичальникові у\~розмірі та\~на умовах,\~встановлених договором,\~а позичальник\~зобов`язується\~повернути кредит\~та сплатити\~проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення\~параграфа 1\~цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Статтею 1056-1 ЦК України передбачено, що розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до частини першої\~статті 1048 ЦК України\~позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. За змістом ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання\~є договір,\~умови якого\~встановлені однією\~із сторін\~у формулярах\~або інших\~стандартних формах,\~який може\~бути укладений\~лише шляхом\~приєднання другої\~сторони до\~запропонованого договору\~в цілому.\~Друга сторона\~не може\~запропонувати свої\~умови договору.\~ Так,\~судом встановлено,\~ що\~ \~ року\~ \~відповідач \~ звернулась\~до позивача\~із заявою\~№ 2001488718301 від 15.12.2019 року про приєднання до Договору банківського обслуговування фізичних осіб відповідно до якої прийняла публічну пропозицію позивача на укладення договору споживчого кредиту на умовах визначених публічним договором комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та згідно паспорту споживчого кредиту (а/с 8). Також,\~з матеріалів\~справи \~вбачається,\~що \~між сторонами\~ було\~ \~укладено договір\~ \~№3001887232001\~від \~02.06.2021\~ \~року \~ відповідно до якого відповідач отримала від позивача кредит в сумі 8686 грн. строком на 18 місяців, зі сплатою комісії за обслуговування кредитної заборгованості та відсотків у розмірах визначених цією заявою та паспортом споживчого кредиту і на умовах передбачених договором комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (а/с 9). Факт перерахування відповідачу кредитних коштів в сумі 8686 підтверджується копією платіжної інструкції (а/с 28). Таким чином, між позивачем та відповідачем виникли кредитно-договірні відносини. Так, ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог цього Кодексу та інших актів цивільного законодавства, тощо. Згідно ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. До матеріалів справи долучено розрахунок заборгованості відповідача перед позивачем за вказаним вище договором відповідно до якого відповідач належним чином своїх зобов`язань не виконала та станом на 04.02.2025 року за нею рахується заборгованість в сумі 45681,55 грн. за вказаними вище договорами (а/с 29-31). Крім \~того,\~ \~на підтвердження\~ своїх\~вимог,\~позивачем \~долучено \~до \~матеріалів \~справи виписку\~про \~рух \~коштів по\~особовому рахунку\~ \~відповідача \~(а/с\~ 32-39). Згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. За змістом ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Так, дослідження доказів - це безпосереднє сприйняття і вивчення судом в судовому засіданні інформації про фактичні дані, представленої сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, за допомогою передбачених в законі засобів доказування на підставі принципів усності та безпосередності. Предметом доказування у кожній справі є факти, які становлять основу заявлених вимог і заперечень проти них або мають інше значення для правильного розгляду справи і підлягають встановленню для прийняття судового рішення. Відповідно до вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України обов`язок доказування в цивільному процесі покладається на сторони. Так, матеріали справи не містять будь-яких доказів на спростування вказаного вище розрахунку заборгованості, який наданий позивачем, а також будь-яких доказів які б ставили такий розрахунок під розумний сумнів, у зв`язку з чим суд приймає до уваги розмір заборгованості, який наведений у долученому до матеріалів справи позивачем розрахунку заборгованості, який відображає детальну інформацію щодо заборгованості, яка виникла у відповідача станом на 01.02.2024 року. З матеріалів справи вбачається, що позивач надсилав відповідачу письмову вимогу (повідомлення) про усунення порушень, натомість відомості про належне реагування відповідача на вказану вимогу та усунення допущених порушень умов договору матеріали справи не містять (а/с 25). Згідно ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.\~ У відповідності до вимог ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до\~статті 625\~цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до\~статей 549-552\~цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до\~статті 1048\~цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Таким чином, позивач правомірно заявив вимоги про стягнення з відповідача вказаної вище заборгованості, яка підтверджена відповідним розрахунком заборгованості, а тому позов слід задовольнити. У відповідності до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений останнім судовий збір в сумі 2422,40 грн. На підставі вище викладеного та

Outcome: approved