Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-23 00:00:00

31 березня 2025 року до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська надійшла позовна заява [PERSON] до Державного підприємства «Добропіллявугілля-видобуток» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. В обґрунтування своїх позовних вимог представник позивача зазначила, що з 20 червня 2022 року вона була прийнята на роботу на посаду заступника директора з економіки і фінансів дирекції з економіки та фінансів Державного підприємства «Добропіллявугілля-видобуток» відповідно до наказу відповідача № 131/К від 14.06.2022р. 14 лютого 2023 позивач переведена на посаду директора з економіки та фінансів згідно з наказом відповідача № 30/к/тр від 13.02.2023р. 04 грудня 2024 року позивача звільнено із займаної посади у зв`язку з припиненням повноважень посадової особи згідно пункту 5 статті 41 Кодексу законів про працю України відповідно до наказу № 321/к/тр від 04.12.2024р. Позивач зазначає, що відповідач при звільненні не здійснив виплату всіх сум, що належали позивачеві від підприємства. Зокрема, згідно інформації про нараховані в грудні 2024 році виплати при звільненні, відповідач був зобов`язаний здійснити виплати позивачеві у загальному розмірі 678 546,85 грн. Фактично ж, відповідачем здійснений розрахунок з позивачем: 30.12.2024 виплачено 328 220,10 грн.; 10.02.2025 виплачено залишок - 350 326,75 грн. Позивач посилається на те, що з відповідача підлягає стягненню на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 05.12.2024р. по 10.02.2025р. включно, який складає 183 481,44 грн. з наступного розрахунку: - \~ \~ \~ \~сумарна нарахована заробітна плата за розрахункові два місяця перед звільненням склала - 168 191,36 грн. (жовтень 2024 року - 84 138,68 грн.; листопад 2024 року - 84 052,68 грн.); - \~ \~ \~ \~фактично відпрацьовані протягом розрахункових місяців перед звільненням робочі дні - 44 (жовтень 2024 року - 23 дня; листопад 2024 року - 21 день); - \~ \~ \~ \~середньоденний розмір заробітної плати складає - 3 822,53 грн. (168 191,36 грн. / 44 дня); - \~ \~ \~ \~кількість робочих днів у періоді невиплати заборгованості - 48 днів (грудень 2024 року - 19 робочих днів; січень 2025 року - 23 робочих дня; лютий 2025 року - 6 робочих дня); - \~ \~ \~ \~середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні - 3822,53 грн. х 48 днів = 183 481,44 грн. (з 05.12.2024р. по 10.02.2025р.). Просить суд стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 183481,44 грн., а також понесені судові витрати. Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпра від 05 травня 2025 року відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Представник відповідача не скористався правом надання відзиву на позовну заяву та будь-яких доказів по даній справі. Дослідивши матеріали даної цивільної справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню, з таких підстав. 20 червня 2022 року [PERSON] була прийнята на роботу на посаду заступника директора з економіки і фінансів дирекції з економіки та фінансів Державного підприємства «Добропіллявугілля-видобуток» відповідно до наказу відповідача № 131/К від 14.06.2022р. 14 лютого 2023 позивач переведена на посаду директора з економіки та фінансів згідно з наказом відповідача № 30/к/тр від 13.02.2023р. 04 грудня 2024 року позивача звільнено із займаної посади у зв`язку з припиненням повноважень посадової особи згідно пункту 5 статті 41 Кодексу законів про працю України відповідно до наказу № 321/к/тр від 04.12.2024р. Згідно ст.47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний у день звільнення працівника провести з ним розрахунок у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу (при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення). В ст.117 КЗпП України передбачено відповідальність роботодавця за затримку розрахунку при звільненні працівника, а саме: у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.02.2022р. у справі №755/12623/19 (провадження №14-47цс21) зроблено наступний висновок: «… стягнення з роботодавця (власника або уповноваженого ним органу підприємства, установи, організації) середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні (в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, за весь час затримки по день фактичного розрахунку) за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, який нараховується у розмірі середнього заробітку і спрямований на захист прав звільнених працівників щодо отримання ними в передбачений законом строк винагороди за виконану роботу (усіх виплат, на отримання яких працівники мають право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій). …». Згідно ч.1 та ч.2 ст.233 КЗпП України працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті. Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116). Згідно до ч. 1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Частиною 2 статті 77 ЦПК України встановлено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухвалені судового рішення. Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6Конвенції прозахист правлюдини іосновоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Суд прийшов до висновку, що позивач не надала суду жодного належного та допустимого доказу на підтвердження невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, а саме дати розрахунку відповідача для можливості визначення періоду затримки розрахунку. Позивачем надано лише розрахункові листи за жовтень та грудень 2024 року, які свідчать про нараховані до виплати та утримані кошти. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, з огляду на предмет та підстави позову, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, суд дійшов висновку відмову в задоволенні позову повністю. Відповідно до ст.141 ЦПК України, враховуючи, що суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позову, то судові витрати позивача у вигляді судового збору та витрат на правничу допомогу адвоката слід віднести за її рахунок. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed