Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-20 00:00:00

19 березня 2025 року [PERSON] , в інтересах якої діє адвокат Андренко Вячеслав Юрійович звернувся до Київського районного суду м. Харкова з позовною заявою до Головного управління ДПС у Харківській області, третя особа - Перша Харківська міська державна нотаріальна контора, в якій позивач просить зняти заборону (арешт) на відчуження житлового будинку по [ADDRESS] , накладений ухвалою Київського районного суду м. Харкова б/н від 21.04.1998 року. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що після смерті матері [PERSON] , [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] відкрилась спадщина, вона є єдиною спадкоємицею. Приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Шкіря Ю.В. відкрито спадкову справу № 49/2022 (спадковий номер у Спадковому реєстрі 69816756). З матеріалів спадкової справи вбачається, що мати позивача [PERSON] прийняла спадщину після смерті своєї матері [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] , але не встигла оформити своїх спадкових прав. До складу спадкового майна входить 48/100 частки житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , які належали [PERSON] на підставі рішення народного суду 4-ї дільниці Кагановичського району м. Харкова від 5-7.09.1957р., Київського районного суду м. Харкова від 21.08.1998 року по справі № 2-1434/9-93 г. Згідно відповіді Приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Шкіря Ю.В. повідомлено, що за результатами перевірки фактів відсутності (наявності) заборони або арешту на спадкове майно нотаріусом встановлено, що у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна міститься запис № 5536109 (дата реєстрації: 23.08.2007 року, реєстратор Перша Харківська міська нотаріальна контора (колишня Перша Харківська ДНК) про арешт будинку за адресою: [ADDRESS] . Підставою обтяження є ухвала б/н Київського районного суду м. Харкова від 21.04.1998 року; архівний номер: 889141998 року; архівний номер: 88914НАRKOV1, архівна дата: 22.04.1998 року, дата виникнення: 22.04.1998 року, № реєстра: 5091, внутр. № D2013F3725EF57316656. Також нотаріусом повідомлено що, у разі звернення до нотаріуса за видачею свідоцтва про право на спадщину на частку житлового будинку, видача свідоцтва буде затримано до зняття арешту з зазначеного майна. Згідно відповіді Харківського обласного Державного нотаріального архіву № 392/01-15 від 28.02.2025 року на запит ПН ХМНО Харківської області Шкіря Ю.В., ухвалою Київського районного суду м. Харкова б/н від 21.04.1998 року накладено заборону на вчинення дій, направлених на відчуження 64/300 частин житлового будинку по [ADDRESS] , що належить [PERSON] , померлої [INFO] , з метою забезпечення позову [PERSON] до ГНІ Київського району м. Харкова про визнання права власності на частину житлового будинку. Позивач зазначає, що сторонами у даній справі є [PERSON] (на теперішній час померлий), який є власником 25/300 частин житлового будинку по [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на спадщину реєстраційний номер 2 1446 від 07.08.1981 року видане 8-ю Харківською Державною нотаріальною конторою, рішення Київського районного суду м. Харкова по справі № 2-1434/9-96р. та рішення Київського районного суду м. Харкова по справі № 2-3087/08/08 від 10.12.2008 року та держава в особі Державної податкової адміністрації Київського району м. Харкова (правонаступником якої є ГУ ДПС у Харківській області), яка є власником 106/300 частин житлового будинку по [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на спадщину виданим 10.04.1998 року 8-ю Харківською Державною нотаріальною конторою, реєстраційний номер 6-1465. Вітповідно до статтей 1268, 1296, 1297 ЦК України спадкоємець, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, є її власником з часу її відкриття, тому такий спадкоємець може захищати свої порушені права володіння та користування спадковим майном відповідно до глави 29 ЦК України. Позивачка не є стороною справи по якій було накладено арешт, натомість є власником 48/100 частин житлового будинку по [ADDRESS] у розумінні статей 1268, 1296, 1297 ЦК України. Наявність протягом тривалого часу (з 21.04.1998 року) заборони на вчинення дій, направлених на відчуження 64/300 частин житлового будинку по [ADDRESS] за умови відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку [PERSON] та від Державної податкової адміністрації Київського району м. Харкова (правонаступником якої є ГУ ДПС у Харківській області) є невиправданим втручанням у право позивачки на мирне володіння своїм майном. Через що вона позбавлена можливості отримати свідоцтво про право на спадщину після смерті своєї матері. Ухвалою суду від 21 березня 2025 року відкрито провадження у даній справі, розгляд справи постановлено проводити у порядку загального позовного провадження, справа призначена до розгляду в підготовчому засіданні. Сторонам було направлено копію ухвали про відкриття провадження, відповідачу копію позовної заяви з додатками. Ухвалою суду від 18 червня 2025 року закрито підготовче провадження у даній справі, справу призначено до судового розгляду. 02 квітня 2025 року від представника відповідача до суду надійшов відзив відповідно до якого позовні вимоги не визнають у повному обсязі через обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив позов задовольнити. Зазначив, що на підставі ухвали б/н Київського районного суду м. Харкова від 21.04.1998 року; архівний номер: 889141998 року; архівний номер: 88914НАRKOV1, архівна дата: 22.04.1998 року, дата виникнення: 22.04.1998 року, № реєстра: 5091, внутр. № D2013F3725EF57316656, накладено арешт на заборону виконання дій, направлених на відчуження 64/300 частин житлового будинку по [ADDRESS] належних [PERSON] ( [PERSON] ) за змістом відповіді Харківського обласного Державного нотаріального архіву № 392/01-15 від 28.02.2025 року на запит ПН ХМНО Харківської області Шкіря Ю.В., надано копію ухвали суду та копію заборони про накладення арешту. Проте відповідно до інформації з Державного реєстра речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна про обтяження наявна заборона арешт (архівний запис) Реєстраційний номер обтяження 5536109 зареєстровано 23.08.2007 10:53:49 за № 5536109 реєстратором : Перша Харківська міська державна нотаріальна контора (колишня Перша Харківська ДНК) 61003, Харківська обл., м. Харків, майдан Конституції, буд. 1, під`їзд 7. Підстава обтяження: ухвала б/н Київського районного суду м. Харкова від 21.04.1998 року, Об`єкт обтяження: будинок за адресою: [ADDRESS] ; Власник : [PERSON] код відсутній. Додаткові дані: архівний номер: 88914НАRKOV1, архівна дата: 22.04.1998 року, дата виникнення: 22.04.1998 року, № реєстра: 5091, внутр. № D2013F3725EF57316656. Зазначена заборона перешкоджає позивачці отримати свідоцтво на право власності в порядку спадкування під смерті її матері, яку вона прийняла в порядку спадкування після смерті її матері. За життя бабусі та матері позивачки заборону на належну частку 48/100 частин житлового будинку по [ADDRESS] , власником якої була [PERSON] накладено не було. Відповідач у судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позову. Зазначив, що до позивач звернувся з позовом до неналежного відповідача та з обранням позивачем (представником позивача) неналежного способу захисту, оскільки права позивача відповідачем порушено не було, відомості про обтяження невірно були внесені в частині накладення арешту на все майно, а не як визначено ухвалою б/н Київського районного суду м. Харкова від 21.04.1998 року про заборону виконання дій, направлених на відчуження 64/300 частин житлового будинку по [ADDRESS] , належних [PERSON] до Державного реєстра речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, через що позивач не має можливості офоримити спадщину, проте відповідачі не є субєктом який вносив ці відомості до реєстру. Представник третьої особи належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи в підготовче судове засідання не з`явився. Направив на адресу суду заяву про розгляд справи без його участі. Суд, заслухавши позиції сторін, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ч.1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Відповідно до положень ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Стаття 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч.1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 391 ЦК Українипередбачено право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Cудом встановлено, що ухвалою б/н Київського районного суду м. Харкова від 21.04.1998 року заборонено виконання дій, направлених на відчуження 64/300 частин житлового будинку по [ADDRESS] , належних [PERSON] . Відповідну заборону від 21.04.1998 року накладено під час розгляду справи за позовом [PERSON] [PERSON] до ДПА Київського району м. Харкова про визнання права власності на частину житлового будинку. Відповідно до Дублікату Свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 10 квітня 1998 року державним нотаріусом Восьмої Харківської державної нотаріальної контори ГЛІБКО О.В., на підставі статті 555 Цивільного Кодексу України спадкоємцем майна громадянки [PERSON] , померлої [INFO] (зокрема 106/300 домоволодіння розташованого на земельній ділянці, розміром 810 кв. метрів, що знаходиться у [ADDRESS] ) є ДЕРЖАВА в особі Державної Податкової Адміністрації Київського району м. Харкова. Відповідно до Інформації з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна (номер інформаційної довідки 413292192, дата формування - 14.02.2025, - об`єктом обтяження є будинок за адресою: [ADDRESS] . Власником є [PERSON] , [PERSON] . Підставою обтяження (реєстраційний номер 5536109) вказано ухвалу б/н, 21.04.1998 Київського районного суду м. Харкова. Таке обтяження зареєстроване 23.08.2007 за № 5536109 реєстратором Першою Харківською міською державною нотаріальною конторою - без зазначення реєстратором ідеальних часток об`єкта, що обтяжується, зазначивши власником (об`єкта обтяження) померлу особу ( [PERSON] ), не зважаючи на те, що спадкоємцем майна громадянки [PERSON] , померлої [INFO] (зокрема 106/300 домоволодіння розташованого на земельній ділянці, розміром 810 кв. метрів, що знаходиться у [ADDRESS] ) є ДЕРЖАВА в особі Державної Податкової Адміністрації Київського району м. Харкова. За змістом рішенння Київського районного суду м.Харкова від 21.08.1993 року справа № 2-1434/9-98 задоволено позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] . Перерозподілені ідеальні долі співвласників будинку за адресою: [ADDRESS] , наступним чином : [PERSON] буде належати 13/100 частин, [PERSON] буде належати 13/100 частин, [PERSON] буде належати 25/300 частин, [PERSON] буде належати 25/300 частин, [PERSON] буде належати 64, визнано право власності за [PERSON] на 11/100 частин жилого будинку В-1, визнано право власності за [PERSON] на 11/100 частин жилого будинку В-1, визнано право власності за [PERSON] на 11/100 частин жилого будинку В-1, після смерті [PERSON] в порядку спадкування за законом. визнано право власності за [PERSON] на 13/100 частин жилого будинку А-1, після смерті [PERSON] в порядку спадкування за законом, визнано право власності на 14/100 частин жилого будинку по [ADDRESS] як прибудова А2-1 за [PERSON] . Позивач [PERSON] , є донькою [PERSON] , [INFO] , відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] . [PERSON] , [INFO] , є донькою [PERSON] [INFO] . [PERSON] [INFO] померла [INFO] . З заявою про прийнятя спадщини після смерті [INFO] [PERSON] звернулас [PERSON] , [INFO] . [PERSON] [INFO] є власником 48/100 частки житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , на підставі рішення народного суду 4-ї дільниці Кагановичського району м. Харкова від 5-7.09.1957р., Київського районного суду м. Харкова від 21.08.1998 року по справі № 2-1434/9-93 г. відповідно до наданих даних КП МБТІ від 02.09.2016 року № 1600696, які перебувають у матеріалах спадкової справи № 664/2013. Зі змісту ухвали Київського районного суду від 21.04.1998р. судом встановлено, що було накладено заборону на відчуження 64/300 частин житлового будинку по [ADDRESS] , які належали [PERSON] у справі за позовом [PERSON] який також помер до ДПА Київського району м. Харкова про визнання права власності на частину житлового будинку. Рішення суду за наслідками розгляду справи сторонами не долучено. Відповідно до Дубліката Свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 10 квітня 1998 року державним нотаріусом Восьмої Харківської державної нотаріальної контори ГЛІБКО О.В., на підставі статті 555 Цивільного Кодексу України спадкоємцем майна громадянки [PERSON] , померлої [INFO] (зокрема 106/300 домоволодіння розташованого на земельній ділянці, розміром 810 кв. метрів, що знаходиться у [ADDRESS] ) є ДЕРЖАВА в особі Державної Податкової Адміністрації Київського району м. Харкова. Проте при внесенні відомостей про накладення заборони на відчуження реєстраційний номер обтяження 5536109 зареєстровано 23.08.2007 10:53:49 за № 5536109 реєстратором Перша Харківська міська державна нотаріальна контора (колишня Перша Харківська ДНК) 61003, Харківська обл., м. Харків, майдан Конституції, буд. 1, під`їзд 7, підстава обтяження: ухвала б/н Київського районного суду м. Харкова від 21.04.1998 року, Об`єкт обтяження: будинок за адресою: [ADDRESS] ; Власник : [PERSON] код відсутній. Додаткові дані: архівний номер: 88914НАRKOV1, архівна дата: 22.04.1998 року, дата виникнення: 22.04.1998 року, № реєстра: 5091, внутр. № D2013F3725EF57316656. Було безпідставно внесено відомості про накладення заборони на відчуження на весь будинок за адресою: [ADDRESS] . Виходячи зі змісту ухвали суду від 21.04.1998 року наявна заборона на відчуження 64/300 частин житлового будинку по [ADDRESS] , які належали [PERSON] , однак права позивача в цій частині не є порушеними відповідачем. Через невірне внесення реєстратором Першою Харківською міською державною нотаріальною конторою (колишня Перша Харківська ДНК) відомостей до Державного реєстра речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, внаслідок чого накладено заборону на весь будинок. Оцінюючи доводи представника позивача на підтвердження своїх позовних вимог, а також заперечення представника відповідача, суд виходить з наступного. Відповідно до положень ст. 41 Конституції України та ст. 1 Протоколу № 1 до Європейської Конвенції з прав людини 1950 року, держава Україна гарантує громадянам непорушність їхньої приватної власності. Відповідно до ст. 19 ч. 2 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно з ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Частинами 1, 2 статті 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. На підставі ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», обтяженням є заборона розпоряджатися та/або користуватися нерухомим майном, яка встановлена законом або актами уповноважених на це органів державної влади, їх посадових осіб або така, що виникла на підставі договору. Пунктом 1 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Наявність заборон на рухоме та нерухоме майно, є порушенням наведених вище законних прав власника нерухомого майна, гарантованих йому державою Україна. Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляді вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Згідно з ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Частинами 1, 2 статті 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. На підставі ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», обтяженням є заборона розпоряджатися та/або користуватися нерухомим майном, яка встановлена законом або актами уповноважених на це органів державної влади, їх посадових осіб або така, що виникла на підставі договору. Пунктом 1 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно Надаючи юридичну оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами у справі, слід врахувати таке таке. Згідно з відомостями Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна датою виникнення спірного обтяження є 21.04.1998, реєстраційний номер обтяження 5536109 зареєстровано 23.08.2007 10:53:49 за № 5536109 реєстратором Перша Харківська міська державна нотаріальна контора (колишня Перша Харківська ДНК) 61003, Харківська обл., м. Харків, майдан Конституції, буд. 1, під`їзд 7, підстава обтяження: ухвала б/н Київського районного суду м. Харкова від 21.04.1998 року, Об`єкт обтяження: будинок за адресою: [ADDRESS] ; Власник : [PERSON] код відсутній. Додаткові дані: архівний номер: 88914НАRKOV1, архівна дата: 22.04.1998 року, дата виникнення: 22.04.1998 року, № реєстра: 5091, внутр. № D2013F3725EF57316656. Було безпідставно внесено відомості про накладення заборони на відчуження на весь будинок за адресою: [ADDRESS] . Відтак в межах спірних правовідносин підлягають оцінці обставини справи із застосуванням законодавства, що діяло під час виникнення та розвитку спірних правовідносин. Відповідно до статті 3 Закону Української РСР "Про державний нотаріат" від 25.12.1974 N 3377-VIII, зі змінами (чинного на час виникнення спірного обтяження -08.12.1988) встановлено, що для вчинення нотаріальних дій в Українській РСР організуються державні нотаріальні контори. У столиці Української РСР - місті Києві і обласних центрах одна з державних нотаріальних контор засновується як перша державна нотаріальна контора для вчинення найскладніших нотаріальних дій і виконання інших функцій відповідно до законодавства Союзу РСР і Української РСР. В обласному центрі, де засновується одна державна нотаріальна контора, вона є першою державною нотаріальною конторою. Нотаріальні дії в державних нотаріальних конторах вчиняють державні нотаріуси (старші державні нотаріуси, заступники старших державних нотаріусів, державні нотаріуси). У населених пунктах, де немає державних нотаріальних контор, нотаріальні дії, передбачені Законом СРСР "Про державний нотаріат" та цим Законом, вчиняють виконавчі комітети міських, селищних, сільських Рад народних депутатів. Нотаріальні дії у виконавчих комітетах міських, селищних, сільських Рад народних депутатів вчиняють голова, заступник голови або секретар виконавчого Комітету, на яких за рішенням виконавчого комітету відповідної Ради народних депутатів покладено вчинення нотаріальних дій. Відповідно до ч.1 ст.25 Закону Української РСР "Про державний нотаріат" від 25.12.1974 N 3377-VIII, всі нотаріальні дії, вчинені державними нотаріусами і службовими особами виконавчих комітетів міських, селищних, сільських Рад народних депутатів, реєструються в реєстрах нотаріальних дій. Накладення заборони відчуження жилого будинку станом на дату виникнення спірного обтяження - 21.04.1998 регламентовано главою VI Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженої наказом Міністерства юстиції Української РСР № 45/5 від 31.10.1975 (далі - Інструкція №45/5, яка втратила чинність на підставі Наказу Мін`юсту N 18/5 від 14.06.94). Згідно з пунктом 150 Інструкції № 45/5, накладення заборони провадиться шляхом напису про це за встановленою формою на повідомленні установи банку, госпрозрахункового підприємства або організації про видачу позички. Примірник повідомлення з написом державного нотаріуса про накладення заборони надсилається виконавчому комітету відповідної Ради депутатів трудящих за місцем знаходження жилого будинку, якщо останній знаходиться в населеному пункті, де немає державної нотаріальної контори, примірник - у відповідну установу банку, госпрозрахункове підприємство чи установу, що видали позичку, і примірник повідомлення залишається в державній нотаріальній конторі. Пунктом 151 Інструкції № 45/5 встановлено, що накладення заборони реєструється в реєстрі для реєстрації заборон. У цьому ж реєстрі реєструються повідомлення судових і слідчих органів про накладення арешту на жилий будинок. Про накладення заборони чи арешту робиться запис в алфавітній книзі обліку заборон і арештів. Заборона відчуження жилого будинку (частини будинку), квартири в будинку житлово-будівельного колективу індивідуальних забудовників знімається після розірвання договору довічного утримання, після смерті відчужувача або набувача будинку (частини будинку), квартири, за винятком випадку, коли такий будинок по праву спадкоємства переходить до спадкоємців померлого набувача будинку (частини будинку), квартири. Про зняття заборони повідомляється виконавчий комітет відповідної Ради депутатів трудящих за місцем знаходження жилого будинку, якщо останній знаходиться в населеному пункті, де немає державної нотаріальної контори, і робиться відмітка в реєстрі для реєстрації заборон і арештів та алфавітній книзі до нього. Одержавши повідомлення судових або слідчих органів про зняття арешту, державний нотаріус робить про це відмітку в реєстрі і алфавітній книзі. Відповідно до пункту 19 розділу І Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських рад депутатів трудящих, затвердженої наказом Міністра юстиції УРСР 19.01.76 N 1/5, всі нотаріальні дії, які вчиняються службовими особами виконавчих комітетів, реєструються в реєстрах для реєстрації нотаріальних дій по формі, затвердженій Міністерством юстиції СРСР (додаток N 1). Кожній нотаріальній дії присвоюється окремий порядковий номер. Номер, під яким нотаріальна дія зареєстрована в реєстрі, позначається в документах, що видаються службовою особою виконавчого комітету, і в посвідчувальних написах. В розумінні ст.1 Закон України "Про нотаріат" N 3425-XII від 02.09.1993, яким в Україні запроваджено інститут приватних нотаріусів, що діяв станом на 19.12.2000 - дату присвоєння спірній забороні архівного номера, нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Згідно положень цього Закону вчинення нотаріальних дій в Україні покладається на нотаріусів, які працюють в державних нотаріальних конторах, державних нотаріальних архівах (державні нотаріуси) або займаються приватною нотаріальною діяльністю (приватні нотаріуси). Документи, оформлені державними і приватними нотаріусами, мають однакову юридичну силу. У населених пунктах, де немає нотаріусів, нотаріальні дії, передбачені статтею 38 цього Закону, вчиняються уповноваженими на це посадовими особами виконавчих комітетів сільських, селищних, міських Рад народних депутатів. Відповідно до п.7 ч.1 ст.34 Закону України "Про нотаріат" від 02.09.1993 N 3425-XII, у державних нотаріальних конторах вчиняються такі нотаріальні дії, зокрема: 7) накладається заборона відчуження жилого будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, земельної ділянки, іншого нерухомого майна. Відповідно до статті 36 цього Закону, приватний нотаріус вчиняє нотаріальні дії, передбачені статтею 34 цього Закону, за винятком, зокрема: накладання і зняття заборони відчуження жилого будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, земельної ділянки, іншого нерухомого майна (пункт 1). Наказом Міністерства юстиції України №18/5 від 14.06.1994, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 07 липня 1994 року за № 152/361 (Наказ втратив чинність на підставі Наказу Міністерства юстиції N 20/5 від 03.03.2004 ), затверджено Інструкцію про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України (далі - Інструкція № 18/5), главою 6 якої регламентовано накладання заборони відчуження нерухомого майна. Пунктом 135 Інструкції № 18/5 установлено, що накладання заборони провадиться шляхом вчинення напису про це на повідомленні установи банку, підприємства або організації про видачу позички. Один примірник повідомлення з написом державного нотаріуса про надходження заборони надсилається відповідній установі банку, підприємству або організації, що видали позичку, а другий - залишається у справах державної нотаріальної контори. Накладання заборони за договором довічного утримання та про заставу жилого будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, земельної ділянки, іншого нерухомого майна провадиться шляхом відповідного напису про це на договорі. Відповідно до пункту 136 Інструкції № 18/5 (в редакції Наказів Мін`юсту № 41/5 від 27.05.1997; № 31/5 від 09.06.1999), накладання заборони реєструється державними та приватними нотаріусами в реєстрі для реєстрації заборон. У цьому самому реєстрі реєструються повідомлення судових і слідчих органів, а також органів державної виконавчої служби про накладання арешту на нерухоме майно. Про накладені заборони та арешти робиться запис в алфавітній книзі обліку заборон відчуження і арештів нерухомого майна (додаток N 6). Накладені заборони та арешти підлягають обов`язковій реєстрації у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна в порядку, визначеному Положенням про Єдиний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна. Пунктом 137 Інструкції № 18/5 встановлено, що одержавши повідомлення установи банку, підприємства чи організації про погашення позички, повідомлення про припинення договору застави, а також припинення (у зв`язку зі смертю відчужувача чи набувача жилого будинку, за винятком випадку успадкування цього будинку спадкоємцями набувача) чи розірвання договору довічного утримання, державний нотаріус знімає заборону відчуження жилого будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, земельної ділянки, іншого нерухомого майна. Про зняття заборони, а також про зняття судовими або слідчими органами накладеного ними арешту на нерухоме майно державний нотаріус робить відповідні відмітки в реєстрі для реєстрації заборон і арештів та в алфавітній книзі обліку заборон відчуження і арештів нерухомого майна. Повідомлення судових або слідчих органів про зняття арешту залишається у справах державної нотаріальної контори. Наказом Міністерства юстиції України №41/5 від 27.05.1997, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 27 травня 1997 року за №194/1998 ( Наказ втратив чинність на підставі Наказу Мін`юсту N31/5 від 09.06.1999) затверджено "Положення про Єдиний реєстр для реєстрації заборон відчуження об`єктів нерухомого майна". Означеним наказом також внесено зміни до Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 18 червня 1994 року №18/5. Зокрема, пункт 136 викладено у такій редакції: "Для реєстрації заборон створюються Єдиний та Базові реєстри для реєстрації заборон. Єдиний реєстр для реєстрації заборон на відчуження об`єктів нерухомого майна (далі-Єдиний реєстр) - це комп`ютерна база даних, створена за допомогою автоматизованих комп`ютерних систем, яка складається із сукупності Базових реєстрів для реєстрації заборон (далі - Базовий реєстр), об`єднаних на основі єдиних правил, стандартів та процедур обміну інформацією. Базовий реєстр - це документ, в якому здійснюється реєстрація заборон та арештів, накладених на об`єкти нерухомого майна. Базовий реєстр створюється для кожного реєстраційного округу на основі діючого реєстру для реєстрації заборон згідно з єдиними вимогами, методикою і стандартами, встановленими положенням "Про Єдиний реєстр для реєстрації заборон відчуження об`єктів нерухомого майна". Реєстраційні округи створюються в межах районів, районів в містах, міст обласного підпорядкування. Реєструвальний орган - це державна нотаріальна контора (державний нотаріус), що вносить реєстраційні записи до Базового реєстру. Накладення заборони реєструється державним нотаріусом в Базовому реєстрі. У цьому ж реєстрі реєструються повідомлення судових і слідчих органів про накладення арешту на нерухоме майно, а також повідомлення приватних нотаріусів, які посвідчили угоду, що буде підставою для накладання заборони відчуження майна. Реєстрація заборон на відчуження майна, а також накладених на майно арештів здійснюється відповідно до Положення про Єдиний реєстр для реєстрації заборон відчуження об`єктів нерухомого майна. Про накладені заборони та арешти робиться запис в алфавітній книзі обліку заборон відчуження і арештів нерухомого майна". Водночас згаданим наказом внесено зміни та доповнення до Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій посадовими особами виконавчих комітетів сільських, селищних, міських Рад народних депутатів України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 25 серпня 1994 року №22/5, зокрема абзац другий і третій пункту 66 викладено у такій редакції: "Реєстрація заборон на відчуження майна, а також накладених на майно арештів здійснюється відповідно до Положення про Єдиний реєстр для реєстрації заборон відчуження об`єктів нерухомого майна. Про накладені заборони та арешти робиться запис в алфавітній книзі обліку заборон відчуження і арештів нерухомого майна". Положенням про єдиний реєстр для реєстрації заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 27 травня 1997 року за №194/1998 (далі - Положення №194/1998), було встановлено порядок створення Єдиного реєстру для реєстрації заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, внесення реєстраційних записів до нього, а також одержання, обігу та надання інформації щодо заборон та арештів, накладених на об`єкти нерухомого майна. Відповідно до пункту 1.1 Положення №194/1998, єдиний реєстр для реєстрації заборон на відчуження об`єктів нерухомого майна (далі - Єдиний реєстр) - це комп`ютерна база даних, створена за допомогою автоматизованих комп`ютерних систем, яка складається із сукупності Базових реєстрів реєстраційних округів, об`єднаних на основі єдиних правил, стандартів та процедур обміну інформацією. Базовий реєстр для реєстрації заборон на відчуження об`єктів нерухомого майна (далі - Базовий реєстр) - це документ, в якому здійснюється реєстрація заборон та арештів, накладених на об`єкти нерухомого майна (пункт 1.2 Положення №194/1998). Базовий реєстр створюється для кожного реєстраційного округу, на базі діючого реєстру для реєстрації заборон згідно з єдиними вимогами, методикою і стандартами, встановленими цим Положенням (пункт 1.3 Положення №194/1998). Реєстраційні округи створюються в межах районів, районів в містах, міст обласного підпорядкування. Відповідно до пункту 1.4 Положення №194/1998, реєструвальний орган - це державна нотаріальна контора (державний нотаріус), що вносить реєстраційні записи до Базового реєстру. Накладені заборони та арешти реєструються реєструвальним органом за місцезнаходженням об`єкта нерухомого майна, а також заносяться до алфавітної книги обліку заборон відчуження нерухомого майна (пункт 1.5 Положення №194/1998). На підставі Базових реєстрів та книг обліку заборон відчуження нерухомого майна у реєстраційних округах за допомогою автоматизованих електронних систем створюється комп`ютерна база електронних копій цих документів (пункт 1.6 Положення №194/1998). Пунктом 2.1 Положення №194/1998 установлено, що підставами для внесення у Базовий реєстр відомостей про заборони на відчуження та арешти об`єктів нерухомого майна, а також записів в алфавітну книгу заборон відчуження нерухомого майна є: а) накладення державним нотаріусом заборони на об`єкт нерухомого майна; б) повідомлення посадової особи виконавчого комітету сільської, селищної, міської Ради народних депутатів про накладення заборони на об`єкт нерухомого майна; в) повідомлення судових і слідчих органів про накладення арешту на об`єкт нерухомого майна; г) повідомлення приватного нотаріуса, який посвідчив угоду, що буде підставою для накладення заборони на відчуження нерухомого майна. Органи та особи, зазначені у підпунктах "а", "б", "в" і "г" пункту 2.1 цього Положення, надсилають реєструвальному органу повідомлення про накладені заборони чи арешти об`єктів нерухомого майна встановленого зразку не пізніше 3-х днів з моменту їх вчинення (пункт 3.1 Положення N 194/1998). Єдиний реєстр створюється державним підприємством "Інформаційний центр" Міністерства юстиції України ("ДЕРЖІНФОРМЮСТ") (пункт 5.1 Положення №194/1998). У день внесення записів у Базовий реєстр реєструвальний орган надсилає електронною поштою за допомогою автоматизованих електронних систем електронні копії цих записів у Єдиний реєстр заборон на відчуження об`єктів нерухомого майна. Відомості про заборони, арешти на відчуження нерухомого майна вносяться у Єдиний реєстр у день їх надходження (пункт 5.2 Положення №194/1998). Наказом Міністерства юстиції України №31/5 від 09.06.1999, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 10 червня 1999 року у за №364/3657 "Про внесення змін і доповнень до нормативно-правових актів Міністерства та про затвердження Положення про Єдиний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна", зі змінами, внесеними наказом Мін`юсту №33/5 від 09.08.2000, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 14 серпня 2000 року за №500/4721, внесено зміни до Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністра юстиції від 18 червня 1994 року №18/5, зареєстрованої в Мін`юсті 07 липня 1994 року за №152/361, зокрема, пункт 136 викладено в такій редакції: "Накладання заборони реєструється державними та приватними нотаріусами в реєстрі для реєстрації заборон. У цьому самому реєстрі реєструються повідомлення судових і слідчих органів про накладання арешту на нерухоме майно. Про накладені заборони та арешти робиться запис в алфавітній книзі обліку заборон відчуження і арештів нерухомого майна (додаток № 6). Накладені заборони та арешти підлягають обов`язковій реєстрації у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна в порядку, визначеному Положенням про Єдиний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна". Крім того, Наказом Міністерства юстиції України №31/5 від 09.06.1999 внесено зміни та доповнення до Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій посадовими особами виконавчих комітетів сільських, селищних, міських Рад народних депутатів України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 25 серпня 1994 року №22/5 і зареєстрованої в Мін`юсті 26 жовтня 1994 року за N№256/466 (зі змінами, внесеними наказом Міністерства юстиції від 27 травня 1997 року N 41/5), викладено абзаци другий і третій пункту 66 у такій редакції: "Реєстрація заборон відчуження нерухомого майна, а також накладених на майно арештів здійснюється відповідно до Положення про Єдиний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна. Про накладені заборони та арешти робиться запис в алфавітній книзі обліку заборон відчуження і арештів нерухомого майна". За визначеннями, наведеними у пункті 1 Положення про Єдиний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 09.06.99 №31/5, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 10 червня 1999 року за №364/3657 (далі - Положення № 31/5) (із змінами, внесеними згідно з Наказами Мін`юсту №53/5 від 31.08.99, N 33/5 від 09.08.2000, N 46/5 від 21.09.2000 ), Єдиний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна (надалі - Єдиний реєстр) - це комп`ютерна база даних, яка містить відомості про: накладені заборони та арешти; зняття заборон та арештів; видані довідки про відсутність або наявність заборон та арештів. Держатель Єдиного реєстру - Міністерство юстиції України, що забезпечує функціонування Єдиного реєстру. Адміністратор Єдиного реєстру - державне підприємство "Інформаційний центр" Міністерства юстиції України, що має повний прямий доступ до комп`ютерної бази даних і відповідає за її створення та ведення, матеріально-технічне та технологічне забезпечення, за збереження і захист даних, що містяться в Єдиному реєстрі. Надання доступу Реєстраторам і Користувачам до Єдиного реєстру здійснюється Адміністратором на підставі відповідних договорів. Адміністратор Єдиного реєстру встановлює форми повідомлень та довідок. Реєстратори Єдиного реєстру - державні нотаріальні контори, державні нотаріальні архіви, приватні нотаріуси, що уклали відповідні угоди з Адміністратором і мають повний прямий доступ до Єдиного реєстру через комп`ютерну мережу. Реєстратори приймають повідомлення про накладені (зняті) заборони та арешти від інших державних нотаріальних контор та приватних нотаріусів, які не є реєстраторами, посадових осіб виконавчих комітетів сільських, селищних, міських рад, судових та слідчих органів, вносять записи до Єдиного реєстру про накладені (зняті) заборони або арешти та отримують довідки про відсутність або наявність заборони або арешту щодо вчинюваних ними нотаріальних дій, а також видають довідки про відсутність або наявність заборони або арешту за письмовим запитом. Згідно з пунктом 2.1. Положення № 31/5, підставами для внесення у Єдиний реєстр відомостей про накладені заборони відчуження та арешти об`єктів нерухомого майна є: 2.1.1. Накладення державним або приватним нотаріусом заборони відчуження на об`єкт нерухомого майна, які є реєстраторами; 2.1.2. Повідомлення про накладення заборони відчуження на об`єкт нерухомого майна державною нотаріальною конторою або приватним нотаріусом, які не є реєстраторами; 2.1.3. Повідомлення посадової особи виконавчого комітету сільської, селищної, міської ради про накладення заборони відчуження на об`єкт нерухомого майна; 2.1.4. Повідомлення судових і слідчих органів про накладення арешту на об`єкт нерухомого майна; 2.1.5. Повідомлення органів державної виконавчої служби про накладення арешту на об`єкти нерухомого майна. Відповідно до пункту 2.2 Положення № 31/5, органи та особи, зазначені в підпунктах 2.1.2, 2.1.3, 2.1.4 пункту 2.1 цього Положення, надсилають Реєстратору в день накладення заборони або арешту повідомлення встановленого зразка про накладену заборону відчуження або арешт об`єктів нерухомого майна (додаток 1). Згідно з п. 2.3 Положення № 31/5 у повідомленні про накладену заборону відчуження або арешт об`єктів нерухомого майна зазначаються: відомості про нотаріуса, орган або посадову особу, який наклав заборону відчуження або арешт об`єкта нерухомого майна; дата та час накладання заборони відчуження або арешту; відомості про документ, на підставі якого накладена заборона відчуження або арешт (найменування документа, номер та дата документа, видавець документа); відомості про об`єкт, на який накладена заборона відчуження або арешт (назва об`єкта, адреса розташування об`єкта, розмір частки, площа тощо); відомості про власника майна, щодо якого накладена заборона відчуження або арешт: для фізичних осіб: прізвище, ім`я, по батькові; місце проживання; серія, номер та дата видачі паспорта; для юридичних осіб: найменування, юридична адреса. Згідно з пунктом 2.4 Положення № 31/5, реєстратор відмовляє у внесенні в Єдиний реєстр відомостей про накладену заборону або арешт, якщо повідомлення не відповідає вимогам пункту 2.3 цього Положення. Аналіз наведених правових норм зумовлює висновок, що станом на 21.04.1998 ухвала суду слугувала визначеною законом підставою для накладення державним нотаріусом або службовою особою виконавчого комітету міської, селищної, сільської Ради народних депутатів, яка вчиняє нотаріальні дії, за місцем знаходження жилого будинку заборони відчуження жилого будинку (частини будинку) або квартири в будинку житлово-будівельного колективу індивідуальних забудовників. Разом з тим, чинне на час виникнення спірної заборони законодавство передбачало реєстрацію заборон винятково на паперових носіях - в реєстрах для реєстрації заборон, з вчиненням відповідного запису в алфавітній книзі обліку заборон і арештів. При цьому, із внесенням змін до Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністра юстиції від 18 червня 1994 року №18/5, зареєстрованої в Мін`юсті 07 липня 1994 року за №152/361, а саме з 14.08.2000 приватні нотаріуси стали суб`єктами реєстрації заборон. Водночас відмова у внесенні в Єдиний реєстр відомостей про накладену заборону або арешт пов`язана із невідповідністю повідомлення про накладену заборону відчуження або арешт об`єктів нерухомого майна вимогам, встановленим п. 2.3 Положення № 31/5. Станом на 23.08.2007 - дату реєстрації за № 5536109 обтяження заборони (архівний запис) правові, економічні, організаційні засади створення у складі державного земельного кадастру єдиної системи державної реєстрації речових прав на земельні ділянки та інше нерухоме майно, обмежень цих прав. Закон спрямований на забезпечення визнання та захисту державою речових прав на нерухомість, створення сприятливих умов для забезпечення розвитку ринкових відносин, активізації інвестиційної діяльності, збільшення надходжень до державного та місцевих бюджетів визначеались Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень" N 1952-IV від 01.07.2004 (далі - Закон N 1952-IV). В розумінні статті 2 Закону №1952-IV, державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень; Державний реєстр прав на нерухоме майно та їх обмежень (далі - Державний реєстр прав) - єдина державна інформаційна система, яка містить відомості про речові права на нерухоме майно, їх обмеження, суб`єктів речових прав, технічні характеристики об`єктів нерухомого майна (будівель, споруд тощо), кадастровий план земельної ділянки, а також відомості про правочини, вчинені щодо таких об`єктів нерухомого майна; об`єкт нерухомого майна (нерухоме майно, нерухомість) - земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці (будівля, споруда тощо), переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення; обмеження речових прав на нерухоме майно (обтяження нерухомого майна) - обмеження або заборона розпорядження нерухомим майном, установлена відповідно до правочину (договору), закону або актів органів державної влади, місцевого самоврядування, їх посадових осіб, прийнятих у межах повноважень, визначених законом; Згідно зі статтею 5 Закону N 1952-IV, право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Відповідно до цього Закону реєстрація речових прав на нерухомість, їх обмежень здійснюється лише в разі вчинення правочинів щодо нерухомого майна, а також за заявою власника (володільця) нерухомого майна. Відтак, з дати набрання чинності Законом №1952-IV, реєстрація речових прав на нерухомість, їх обмежень здійснюється виключно у випадках: 1) вчинення правочинів щодо нерухомого майна, 2) за заявою власника (володільця) нерухомого майна. При цьому, право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Разом з тим, Наказом Міністерства юстиції від 18.08.2004 N85/5 (далі - наказ Мін`юсту № 85/5), зареєстровано в Міністерстві юстиції України 18 серпня 2004 року за№ 1020/9619 (наказ втратив чинність на підставі Наказу Міністерства юстиції N 1844/5 від 14.12.2012) "Про внесення змін та доповнень до деяких нормативно-правових актів Міністерства юстиції України" (із змінами, внесеними згідно з Наказом Міністерства юстиції України №111/5 від 28.12.2006), з метою вдосконалення Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, збереження та захисту даних, що містяться у ньому, підвищення рівня захисту майнових прав та інтересів громадян і юридичних осіб, а також профілактики злочинів проти власності, внесено зміни та доповнення до Положення про Єдиний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 09.06.99 №31/5, зареєстрованого в Мін`юсті 10.06.99 за №364/3657, виклавши його в новій редакції, та затверджено Інструкцію про порядок заповнення заяв та ведення Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна. При цьому, пунктом 3 наказу Мін`юсту від 18.08.2004 №85/5 наказано Державному підприємству "Інформаційний центр" Міністерства юстиції України: -здійснити заходи щодо створення програмного забезпечення Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, яке відповідало б новим сучасним стандартам збереження та захисту інформації (абзац другий пункту 3 в редакції Наказу Міністерства юстиції України №111/5 від 28.12.2006); -забезпечити належне перенесення бази даних електронного Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна до нової бази; -забезпечити безперебійну роботу державних нотаріальних контор та приватних нотаріусів у перехідний період. Пунктом 4 наказу Мін`юсту від 18.08.2004 №85/5 визначено, що перенесення інформації з бази даних раніше створеного прикладного програмного забезпечення Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна (далі- база даних раніше створеного реєстру) до бази даних нового прикладного програмного забезпечення (далі - база даних модернізованого реєстру) здійснюється частинами за окремими нотаріальними округами. Пунктом 5 наказу Мін`юсту від 18.08.2004 N85/5 установлено, що припинення функціонування бази даних раніше створеного реєстру визначається у кожному нотаріальному окрузі окремо, про що державне підприємство "Інформаційний центр" Міністерства юстиції України або його регіональні філії повідомляють нотаріусів даного нотаріального округу та відповідне управління юстиції. Згідно з пунктами 6, 7 наказу Мін`юсту від 18.08.2004 N85/5 установлено, що до припинення функціонування бази даних раніше створеного реєстру, у порядку, передбаченому пунктом 4 цього наказу, перевірка відсутності або наявності заборони відчуження та арештів об`єктів нерухомого майна здійснюється за допомогою баз даних раніше створеного та модернізованого реєстрів. Після повного перенесення бази даних раніше створеного реєстру до бази даних модернізованого реєстру державне підприємство "Інформаційний центр" Міністерства юстиції України забезпечує довічне зберігання бази даних раніше створеного реєстру. Відповідно до Положення про Єдиний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 09.06.1999 №31/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 18.08.2004 № 85/5), зареєстровано в Міністерстві юстиції України 18 серпня 2004 року за №1020/9619, Єдиний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна (далі - Реєстр заборон) - це електронна база даних, яка містить відомості про обтяження нерухомого майна, а саме: накладені заборони та арешти нерухомого майна; вилучення записів про заборони, арешти; видані витяги з Реєстру заборон (пункт 1.1). Держателем Реєстру заборон є Міністерство юстиції України, яке розробляє організаційні, методологічні принципи ведення Реєстру заборон та забезпечує його функціонування (пункт 1.3). Адміністратором Реєстру заборон (далі - Адміністратор) є державне підприємство "Інформаційний центр" Міністерства юстиції України, що має повний доступ до електронної бази даних і відповідає за її технічне та технологічне створення та ведення, матеріально-технічне та технологічне забезпечення, за збереження і захист даних, що містяться в Реєстрі заборон (пункт 1.4). Реєстраторами Реєстру заборон (далі - Реєстратор) є: -державні нотаріальні контори, державні нотаріальні архіви, приватні нотаріуси, які уклали відповідні договори з Адміністратором і мають повний доступ до Реєстру заборон через комп`ютерну мережу; -державне підприємство "Інформаційний центр" Міністерства юстиції України та його регіональні філії. Реєстратори приймають заяви про реєстрацію обтяження об`єкта нерухомого майна від державних нотаріальних контор та приватних нотаріусів, які не є Реєстраторами, посадових осіб виконавчих комітетів сільських, селищних, міських рад, судів та слідчих органів та постанови про арешт майна боржника органів державної виконавчої служби та інших осіб, визначених цим Положенням; вносять та вилучають записи до (з) Реєстру заборон про заборони, арешти щодо нерухомого майна; отримують (видають) витяги з Реєстру заборон (пункт 1.5). Користувачі Реєстру заборон (далі - Користувачі) - юридичні або фізичні особи, які мають доступ до Реєстру заборон через комп`ютерну мережу на підставі відповідних договорів з Адміністратором, та отримують витяги з Реєстру заборон для власних потреб (пункт 1.6). Надання доступу Реєстраторам і Користувачам до Реєстру заборон здійснюється Адміністратором на підставі відповідних договорів (пункт 1.7). Судом встановлено, що заборону на відчуження об`єктів нерухомого майна, належних спадкодавцю позивача накладено не було, наявна заборона відповідно до ухвали суду не порушує права позивача, оскільки не стосується спадкового майна. Водночас правомірність реєстрації архівного запису та внесення відповідного архівного запису до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна не є предметом розгляду спірних правовідносин. Натомість, з урахуванням приписів пунктів 3 та 4 наказу Мін`юсту від 18.08.2004 N85/5, в подальшому Державне підприємство "Інформаційний центр" Міністерства юстиції України як Адміністратор Реєстру заборон було зобов`язане здійснити заходи щодо створення програмного забезпечення Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, яке відповідало б новим сучасним стандартам збереження та захисту інформації, та забезпечити належне перенесення бази даних електронного Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна до нової бази. Відтак, саме на стадії перенесення архівного запису про заборону від 22.04.1998 за архівним номером 88914НАRKOV1, архівна дата: 22.04.1998 року, дата виникнення: 22.04.1998 року, № реєстра: 5091, внутр. № D2013F3725EF57316656 з існуючої бази даних електронного Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна до нової бази, пов`язаної із запровадженням нового програмного забезпечення Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, було внесено запис 23.08.2007 за № 5536109, однак такий запис не міг бути внесений про обтяження всього будинку, а не його частини, відповідно до ухвали суду. Запис здійснено некоректно. Частина 2 ст. 26 чинної редакції Закону № 1952-IV передбачає самостійне виправлення державнии реєстратором допущених під час внесення відомостей про речові права, обтяження речових прав до Державного реєстру прав технічних помилок (граматичних, арифметичних тощо) виправляє таку помилку, за умови що документи за результатом розгляду заяви заявнику не видавалися. У разі якщо допущена технічна помилка, виявлена після отримання заявником документів за результатом розгляду заяви, така помилка виправляється державним реєстратором виключно на підставі заяви особи, відомості про речові права, обтяження речових прав якої містять таку помилку, а також у випадку, передбаченому підпунктом "в" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, - посадовою особою Міністерства юстиції України чи його територіальних органів. У разі якщо допущена технічна помилка впливає на права третіх осіб, така помилка виправляється державним реєстратором виключно на підставі судового рішення. Реалізуючи передбачене статтею 55 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові особисте суб`єктивне бачення порушеного права чи охоронюваного інтересу та спосіб його захисту. Таким чином, судом встановлено що позивачем обрано не вірний спосіб захисту порушеного права, оскільки не доведення порушення відповідачем права позивача, та відповідно до встановлених обставин оскарження дій державного реєстратора відноситься до юрисдикції адміністративного суду у зв`язку з чим у задоволенні позовних вимог слід відмовити. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Відповідно до ч.1-3 ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення вказаного позову. Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, окрім іншого, чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З урахуванням відмови у задоволенні позовних вимог, витрати зі сплати судового збору покладаються на позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed