Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-03 00:00:00

позивач звернувся до суду із позовом до відповідачів про стягнення боргу за договором позики в розмірі 53\~750 доларів США. Позов мотивує тим, що 15.12.2017 позивач позичив відповідачу [PERSON] кошти в сумі 50000 доларів США, а [PERSON] взяв на себе обов`язок повернути кошти до 01.06.2018, про що складено відповідну розписку. Крім того, просить стягнути компенсацію за невчасне виконання грошового зобов`язання в розмірі 3% що становить 3750 доларів США за період з 01.06.2018 до 31.12.2020. В той же час, звертає увагу суду що [PERSON] на час отримання позики перебував у шлюбі з [PERSON] , вважає, що оскільки такий позичив кошти перебуваючи у шлюбі, то у подружжя виникає солідарний обов`язок, щодо повернення боргу . Ухвалою судді від 25 серпня 2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження. 29.10.2021 на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву від представника відповідача [PERSON] адвоката Юхименко Р.І. у позові просить відмовити мотивуючи тим, що солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання. Як вбачається із долученої до позовної заяви розписки, в цьому документів також відсутні положення про виникнення у відповідачів солідарного обов`язку за договором позики, що є предметом даного позову. А тому, позовні вимоги у даній справі є необґрунтованими. Ухвалою суду від 06 грудня 2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. 01.08.2022 на адресу суду надійшло клопотання від представника відповідача [PERSON] адвоката Юхименко Р.І. про зупинення провадження у справі у зв`язку із перебуванням відповідача [PERSON] у складі Збройних Сил України, що переведені на воєнний стан, до припинення перебування [PERSON] у складі Збройних Сил України. Ухвалою суду від 01.08.2022 зупинено провадження у справі у зв`язку із перебуванням відповідача [PERSON] у складі Збройних Сил України, що переведені на воєнний стан. 22.01.2025 на підставі клопотання представника позивача поновлено провадження у справі. В процесу розгляду справи ухвалою суду 30.01.2025 задоволено також клопотання про забезпечення позову. Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги в повному обсязі, просить такі задовольнити. Крім того, просить суд врахувати висновки Верховного суду викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.06.2020 у справі №638/18231/15-ц. Відповідачі у судове засідання повторно не з`явилися, про дату, час і місце судового засідання повідомлялись у встановленому законом порядку за зареєстрованим місцем проживання, причин неявки суду не повідомили, явку свого представника не забезпечили. За таких обставин, відповідно до ч. 3 ст. 223 ЦПК України суд вважає за можливе здійснювати розгляд справи у відсутності відповідачів. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, вивчивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дослідивши та перевіривши усі обставини справи, на які сторони та інші учасники посилаються, встановив наступне. 15.12.2017 позивач [PERSON] позичив відповідачу [PERSON] кошти в сумі 50000 доларів США, а [PERSON] взяв на себе обов`язок повернути кошти до 01.06.2018, про що складено відповідну розписку (а.с.5). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей , визначених родовими ознаками. На підставі ст.16 Цивільного Кодексу кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, одним з способів захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання права, визнання правочину недійсним, відновлення становища, яке існувало до правопорушення і інше. На підставі ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі ,якщо його сума не менш чим як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадках коли позикодавцем є юридична особа,- незалежно від суми. На підставі ч 2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або іншій документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. У відповідності до ч.1 та ч.2 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до статті 192 ЦК України, іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України. Такі випадки передбачені статтею193, частиною четвертою статті 524 ЦК України, Законом України від 16 квітня 1991 року № 959-XII «Про зовнішньоекономічну діяльність», Декретом Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» (далі Декрет № 15-93),Законом України від 23 вересня 1994 року № 185/94-ВР «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті». Гривня, як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезидентифізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому, як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 16.01.2019 року у справі №373/2054/16-ц зроблено правовий висновок про те, що чинне законодавство не містить заборони на виконання грошового зобов`язання у іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі. Як вбачається\~із долученої\~до матеріалів\~справи розписки [PERSON] , строк повернення коштів за такою вказано до 01.06.2018 року. В той же час, що стосується аргументів представника позивача про солідарне стягнення коштів із відповідачів, суд не приймає такі до уваги з наступних мотивів. З витягу про актовий запис про шлюб №358 від 04.03.2008р., встановлено, що [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб (а.с.45), та відповідно перебували у шлюбі на час укладення договору позики. Відповідно до частини першої статті 36 СК України шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя. Частина 4 ст. 65 СК України передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. У Постанові від 07.10.2020 року у справі № 752/7501/18, Верховний Суд вказав, тлумачення частини четвертої статті 65 СК України дає підстави для висновку, що той з подружжя, хто не брав безпосередньо участі в укладенні договору, стає зобов`язаною стороною (боржником), за наявності двох умов: 1) договір укладено другим із подружжя в інтересах сім`ї; 2) майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Тільки поєднання вказаних умов дозволяє кваліфікувати другого з подружжя як зобов`язану особу (боржника). Таким чином, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то цивільні права та обов`язки за цим договором виникають в обох із подружжя. Відповідна позиція закріплена, зокрема, і в Постанові КЦС ВС від 24.05.2022 у справі № 333/911/20. У наданих\~позивачем розписці\~не зазначено,\~на які\~цілі були\~отримані позика,\~та не\~вказано,\~що відповідачка [PERSON] , надавала свою згоду на її отримання. Згідно частин 1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Факт укладання правочину, з якого виникає боргове зобов`язання, в інтересах сім`ї та використання одержаних коштів за таким правочином в інтересах сім`ї є предметом доказування по справі. Обов`язок доказування та подання доказів покладається на сторону, яка посилається на такі обставини як на підставу своїх вимог або заперечень. Однак суд доходить висновку, що позивачем не надано належних і допустимих доказів про укладення договору позики в інтересах сім`ї та використання отриманих у борг грошових коштів за цим договором для задоволення потреб сім`ї. З огляду на вказане вище, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, беручи до уваги те, що відповідач [PERSON] доказів належного виконання умов договору не надав, а також не надав доказів того, що невиконання зобов`язань за договором сталося не з його вини, відтак заборгованість у розмірі 50\~000 доларів США підлягає стягненню на користь позивача з відповідача, як позичальника. Крім цього, суд враховує, що за правилами ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відтак у разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у нього в силу закону (частини другої статті 625 ЦК України) виникає обов`язок сплатити кредитору разом із сумою основного боргу суму інфляційних втрат як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням внаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати та три проценти річних від простроченої суми. Розрахунок наданий позивачем, проведений відповідно до вимог Закону і не спростований відповідачем, а тому враховуючи наявність у позивача права на стягнення з відповідача 3-х відсотків річних за прострочення виконання зобов`язання, слід позовні вимоги в цій частині також задовольнити повністю. Враховуючи наведене вище на користь позивача з відповідача [PERSON] підлягають стягненню також три проценти річних від простроченої суми у розмірі 3750 доларів США. При цьому, у відповідності до ч.1 ст. 141 ЦПК України суд вважає за необхідне вирішити питання про розподіл судових витрат, так як позов задоволено, то з відповідача на користь позивача підлягають до стягнення, понесені останнім судові витрати у вигляді судового збору на загальну суму 10520 гривень.

Outcome: approved