Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-20 00:00:00

Представник [PERSON] адвокат Кріулін К.В. звернувся до суду з позовом в якому просить: скасувати арешт (реєстраційний номер обтяження 8586571), накладений на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження АА № 508694 від 27.03.2009 року Комінтернівським ВДВС ХМУЮ. В обґрунтування позову зазначив, що [PERSON] є спадкоємцем після смерті його матері - [PERSON] . За життя [PERSON] їй належала на праві приватної власності квартира [ADDRESS] . На даний час ця нерухомість стала спадковою масою, право власності на яке вже перейшло до спадкоємця, який прийняв спадщину та в подальшому таке право має бути зареєстровано належним чином із видачею нотаріусом свідоцтва про право на спадщину. Але, під час звернення до нотаріуса з метою прийняття спадщини та в процесі заведення спадкової справи [PERSON] було з`ясовано, що квартира [ADDRESS] перебуває під обтяженням. Відповідно до даних ДРРП на дану квартиру 27.03.2009 року зареєстрований арешт нерухомого майна боржника (реєстраційний номер обтяження 8586571), накладений на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження АА № 508694 від 27.03.2009 року Комінтернівським ВДВС ХМУЮ. Боржником за даним провадженням виступав сам позивач - [PERSON] , але арештоване майно йому не належало і на даний час за даними ДРРП власником є спадкодавиця - померла [PERSON] . Стягувачем була колишня дружина позивача - [PERSON] . Чинність вказаного обтяження майна померлої спадкодавиці виключає можливість оформлення належними чином позивачем своїх спадкових прав, реєстрацію права власності за спадкоємцем та, відповідно, мирне володіння, користування та розпорядження належним [PERSON] спадковим майном. Чинність на даний час вказаного арешту порушує спадкове право позивача, виключає його реалізацію та оформлення спадщини - права власності на спадкоємця, в зв`язку з чим він вимушений звернутись до суду з відповідним позовом. Ухвалою Слобідського районного суду м. Харкова від 15.05.2025 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. 04.06.2025 року відповідачем Основ`янсько-Слобідським відділом державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції подано відзив на позовну заяву в якому зазначено, що перевіркою системи щодо боржника [PERSON] встановлено, що в системі наявні відомості про зареєстроване виконавче провадження № 8782952, а саме виконавчий документ № 2-1024 від 28.02.2001 року виданий Комінтернівським районним судом м. Харкова про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання сина [PERSON] , [INFO] в розмірі частини від усіх видів заробітку щомісячно, починаючи з 26.02.2001 р. і до його повноліття. 27.06.2012 року виконавче провадження було закінчене на підставі п. 10 ч.1 ст. 49 ЗУ «Про виконавче провадження» та направлене за належністю до іншого відділу державної виконавчої служби. Борг по аліментам станом на 01.05.2010 року складає 22662,10 грн. та на сьогодні не подані жодні докази про сплату боргу. Просили у задоволенні позову відмовити, справу розглянути без їх участі. Ухвалою Слобідського районного суду м. Харкова від 12.06.2025 року закрито підготовче провадження у справі. 13.06.2025 року представником позивача подано відповідь на відзив в якому зазначено, що відповідно до частини першої статті 56 Закону України "Про виконавче провадження" арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Схожі за змістом положенням містились у статті 25 цього ж Закону у редакції, чинній на час накладення арешту на майно боржника. Тому ні наявність боргу, ні невиконання рішення суду, через яке відкрито виконавче провадження ніяк не виправдовують той факт, що виконавець наклав арешт на майно яке не належало боржнику. Під обтяженням опинилась квартира матері позивача, а не боржника за виконавчим провадженням і ця обставина не може бути виправдана ніякими заборгованостями позивача як боржника у виконавчому провадженні. Даний арешт був і є незаконним з моменту його накладання, адже обтяження майна, яке не належить боржнику ніяк не забезпечує реальне виконання рішення. Застосування арешту майна третьої особи - власниці квартири [PERSON] , яка не була ніколи боржником у виконавчому провадженні № 8782952, як обмежувальний захід призводить до порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що свідчить про застосування арешту не у випадках та без підстав, визначених законом. Наявність протягом тривалого часу нескасованого арешту на майно не учасника виконавчого провадження - померлої матері боржника, власниці обтяженої квартири - [PERSON] , за умови відсутності відносно неї виконавчого провадження та адресованих їй майнових претензій з боку стягувача, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном. Представник позивача надав заяву в якій просив розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідач Основ`янсько-Слобідського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції надав відзив на позовну заяву, просив у задоволенні позову відмовити, справу розглядати без участі відділу. Відповідач [PERSON] \~в судове\~засідання не\~з`явилась,\~про день\~та час\~розгляду справи\~повідомлялась у\~встановленому законом\~порядку,\~причин неявки\~суду не\~повідомила. Відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень\~ЦПК України\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши наявні докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно з ч.2 ст.\~30\~ЦПК України позови про зняття арешту з майна пред`являються за місцезнаходженням цього майна або основної його частини. Відповідно до ст.317\~ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст.321\~ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійснені. Статтею 391\~ЦК України передбачено право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно відомостей з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна вбачається, що за № 8586571 мається запис про арешт квартири [ADDRESS] , арешт зареєстрований 27.03.2009 реєстратором Харківської філії державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, підстава обтяження: постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження АА № 508694, 27.03.2009 Комінтернівського ВДВСВ ХМУЮ, боржником [PERSON] борг по аліментам станом на 01.02.2009 року не сплачено, власник [PERSON] . Згідно свідоцтва про право власності від 20.03.2007 року виданого Комінтернівського районною в місті Харкові радою, вбачається, що власником квартири [ADDRESS] є [PERSON] . [PERSON] є матір`ю позивача, що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] . [PERSON] померла [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] . Застосування арешту майна боржника як обмежувальний захід не повинен призводити до порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що свідчить про необхідність його застосування виключно у випадках та за наявності підстав, визначених законом. Відповідно до\~статті 1\~Першого протоколу\~до Конвенції\~кожна фізична\~або юридична\~особа має\~право мирно\~володіти своїм\~майном.\~Ніхто не\~може бути\~позбавлений своєї\~власності інакше\~як в\~інтересах суспільства\~і на\~умовах,\~передбачених законом\~і загальними\~принципами міжнародного\~права Відповідно до ст.ст. 316, 317, 319\~ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Указані норми визначають непорушність права власності (в тому числі приватної) та неможливість позбавлення чи обмеження особи у здійсненні нею права власності. Зазначені приписи покладають на державу позитивні зобов`язання забезпечити непорушність права приватної власності та контроль за виключними випадками позбавлення особи права власності не тільки на законодавчому рівні, а й під час здійснення суб`єктами суспільних відносин правореалізаційної та правозастосовчої діяльності. Обмеження позитивних зобов`язань держави лише законодавчим врегулюванням відносин власності без належного контролю за їх здійсненням здатне унеможливити реалізацію власниками належних їм прав, що буде суперечити нормам Конституції України та Конвенції. Вимоги позивача, що ґрунтуються на його праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту. Така позиція викладена в постанові Верховного Суду України №6-26цс13 від 15 травня 2013 року, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов`язковою для суду. Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3ст.\~59\~ЗУ «Про\~виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. У разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Згідно із положеннями статті 18 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Відповідно до частини першої статті 56 Закону України "Про виконавче провадження" арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Схожі за змістом положенням містились у статті 25 цього ж Закону у редакції, чинній на час накладення арешту на майно боржника. Згідно із ч. 2 ст. 50 ЗУ «Про виконавче провадження», у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу, який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника. Відповідно до ч.ч. 1,2,3 ст.60 ЗУ «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника. З майна боржника може бути знято арешт за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, якщо виявлено порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом. Копія постанови начальника відділу державної виконавчої служби про зняття арешту з майна боржника не пізніше наступного дня після її винесення надсилається сторонам та відповідному органу (установі) для зняття арешту. Виходячи з вищевикладеного під час розгляду справи судом встановлено, що державним виконавцем накладено арешт на майно, третьої особи - матері боржника, яка не була стороною виконавчого провадження № 8782952. Квартира [ADDRESS] як на дату накладення арешту так і на даний час не належала на праві власності позивачу [PERSON] , спірна квартира перебувала у власності матері позивача, таким чином у державного виконавця були відсутні підстави для накладення арешту на майно матері боржника та призводять до порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що свідчить про застосування арешту не у випадках та без підстав, визначених законом. Наявність заборгованості зі сплати аліментів за виконавчим провадженням [PERSON] не можуть бути підставою для відмови у скасуванні арешту, який накладений на майно третьої особи. Таким чином підстав для продовження обтяження на майно суд не вбачає, а тому право позивача підлягає судовому захисту у заявлений ним спосіб шляхом зняття арешту з майна. За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню у повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved