Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-22 00:00:00

02 червня 2025 року [PERSON] , в інтересах якої діє адвокат Примак В.А., через систему «Електронний суд», звернулася до Смілянського міськрайонного суду Черкаської області з вищевказаним позовом, в якому, з урахування його уточнення 04 червня 2025 року, просить: стягнути з [PERSON] на її користь аліменти у розмірі 1/4 частки від усіх видів доходів щомісячно, але не менше 50% від прожиткового мінімуму для працездатних осіб на період навчання до досягнення нею 23 річного віку, тобто до [INFO] ; стягнути з відповідача на її користь понесені судові витрати. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що відповідач [PERSON] є рідним батьком позивача. Шлюб між батьками позивача було розірвано і позивач проживала окремо з матір`ю. На підставі рішення Черкаського районного суду від 19 лютого 2023 року по справі №707/196/24 на користь матері позивача [PERSON] було стягнуто з [PERSON] аліменти на утримання дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частини від усіх видів доходів щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку, починаючи з 01 березня 2024 року по 26 травня 2025 року, після досягнення повноліття [PERSON] , стягувати по 1/4 частині від доходу до досягнення повноліття [PERSON] [INFO] . Після закінчення школи 19 серпня 2024 року позивач вступила до Київського національного університету біоресурсів і природокористування України на факультет ветеринарної медицини з денною формою навчання. Закінчення курсу навчання 30 червня 2030 року. Університет студентів гуртожитком не забезпечує і позивач змушена винаймати квартиру для проживання за місцем навчання у м. Києві, а це саме по собі коштує не малих коштів. Крім того, позивачу необхідно харчуватися, купувати одяг, забезпечувати себе необхідним для навчання (купівля підручників, зошитів, письмового прилиття та інше), а також для проїзду у громадянському транспорту до місця її навчання. Вказує, що оскільки працювати не може, а її мати не зможе самостійно забезпечити її утримання, адже їй потрібно ще утримувати меншого брата, тому позивач стверджує, що потребує матеріальної допомоги. Враховуючи ті обставини, що відповідач отримує пристойну пенсію, як колишній працівник МВС України, і може з пенсії виділяти частину коштів на її утримання, вважає за необхідне встановити розмір аліментів у 1/4 частці від заробітку на період її навчання, до досягнення нею 23 років, тобто по [INFO] . Оскільки відповідач у добровільному порядку не забезпечує позивача коштами на її утримання, остання звернулася до суду з даним позовом. Ухвалою судді від 09 червня 2025 року, після усунення позивачем недоліків позовної заяви, відкрито провадження у цивільній справі за вищевказаним позовом, вирішено розгляд справи проводити за правилами спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін та відповідачу встановлено строк для подачі до суду відзиву на позовну заяву. Згідно ч.13 ст.7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Клопотань від учасників справи про проведення судового засідання з повідомленням (викликом) сторін відповідно до частини 5 статті 279 ЦПК України не надходило. Відповідач [PERSON] у встановлений судом строк відзиву на позовну заяву [PERSON] , в інтересах якої діє адвокат Примак В.А., до суду не подав, будь-яких клопотань чи заяв про неможливість подання відзиву у встановлений судом строк від відповідача не надходило. Частиною 8 статті 178 ЦПК України передбачено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. За відсутності доказів поважності причин неподання учасниками розгляду заяв по суті справи, суд вирішив розглянути справу за наявними матеріалами справи. Водночас, суд враховує, що з моменту відкриття провадження у справі сплив достатній строк, для подання всіма учасниками справи своїх доводів, заперечень, відзивів, доказів тощо. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У зв`язку з неподанням відповідачем відзиву на позовну заяву, зважаючи на те, що позивач не висловив своїх заперечень проти заочного розгляду справи, розгляд справи проведено в порядку заочного розгляду, передбаченого глави 11 ЦПК України, про що судом постановлено ухвалу. Суд, дослідивши та оцінивши наявні у справі докази, приходить до наступного. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] та [PERSON] є батьками позивача [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , яке видане Білозірською сільською радою Черкаського району Черкаської області 07 червня 2007 року (а.с.6). Рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 19 лютого 2024 року, яке набрало законної сили 21 березня 2024 року, у справі №707/196/24, вирішено, зокрема стягнути з [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] , місце проживання: [ADDRESS] ) на користь [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] , місце проживання: [ADDRESS] ) аліменти на утримання дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частки від всіх видів доходу щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку, починаючи з 01 березня 2024 року і до досягнення повноліття [PERSON] , а в подальшому з 26 травня 2025 року у розмірі 1/4 частини всіх видів доходів щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до повноліття [PERSON] [INFO] (а.с.6-зворот-8). 26 травня 2024 року позивачу [PERSON] , яка є донькою відповідача [PERSON] , виповнилося 18 років, внаслідок чого стягнення з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання позивача [PERSON] , яке проводилося на підставі вищевказаного рішення суду, припинено. Згідно ст.53 Конституції України, кожен має право на освіту. Повна загальна середня освіта є обов`язковою. Держава забезпечує доступність і безоплатність дошкільної, повної загальної середньої, професійно-технічної, вищої освіти в державних і комунальних навчальних закладах; розвиток дошкільної, повної загальної середньої, позашкільної, професійно-технічної, вищої і післядипломної освіти, різних форм навчання; надання державних стипендій та пільг учням і студентам. Відповідно до ч.3 ст.199 СК України, право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає донька, син, а також самі донька, син, які продовжують навчання. 10 серпня 2024 року між Національним університетом біоресурсів і природокористування України (державна форма власності, органом управління є Міністерство освіти і науки України), з однієї сторони, та вступником [PERSON] укладено договір №ВМ-24071 про навчання у закладі вищої освіти (а.с.9-10). Згідно 1 вказаного Договору, предметом договору є навчання у закладі вищої освіти. Відповідно до п.2 зазначеного Договору, заклад бере на себе зобов`язання: зарахувати вступника на навчання на 1 курс після виконання вимог умов прийому на навчання для здобуття вищої освіти, правил прийому та укладення договору; здійснити підготовку вступника за денною формою здобуття освіти за освітньою програмою «Ветеринарна медицина» за спеціальністю «211 Ветеринарна медицина» для здобуття ступеня вищої освіти «Магістр»; забезпечити створення належних умов для дотримання правил і норм охорони праці, техніки безпеки і виробничої санітарії відповідно до законодавства. Згідно п.3 вказаного Договору, освітня програма є акредитованою строком до 01 липня 2028 року. Відповідно до п.4 зазначеного Договору, обсяг освітньої програми 360 кредитів Європейської кредитної трансферно-накопичувальної системи. Згідно п.5 вказаного Договору, після зарахування до закладу вступник отримує статус здобувача вищої освіти. У пункті 12 зазначеного Договору відомості про фінансування навчання відсутні. Відповідно до п.16 зазначеного Договору, договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє протягом усього періоду навчання або до дня повного виконання сторонами зобов`язань за договором. Згідно довідки №125, виданої Національним університетом біоресурсів і природокористування України факультет ветеринарної медицини (адреса: 03041, м. Київ, вул. Виставкова, 16, навчальний корпус №12) 26 травня 2025 року, [PERSON] дійсно є студентом ОС «Мангістр» 1 курсу денної форми здобуття вищої освіти за напрямом/спеціальністю «Ветеринарна медицина» факультету ветеринарної медицини Національного університету біоресурсів і природокористування України. Рік вступу 19 серпня 2024 року. Рік закінчення 30 червня 2030 року. Примітка навчання за державним замовленням (а.с.8-зворот). Як вбачається з Витягу з реєстру територіальної громади від 10 січня 2024 року за №2024/000283448, позивач [PERSON] з 07 червня 2007 року зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с.11). Отже, під час судового розгляду встановлено, що позивач [PERSON] , якій [INFO] виповнилося 18 років та яка є донькою відповідача [PERSON] , з 19 серпня 2024 року навчається у Національному університеті біоресурсів і природокористування України, який розташований поза межами населеного пункту, в якому має зареєстроване та постійне місце проживання, за державним замовленням, тобто за рахунок державних коштів, на денній формі навчання та внаслідок такого навчання.\~ Доказів наявності у позивача [PERSON] місця роботи та отримання будь-яких доходів, матеріали справи не містять, сторонами не надані та останні з клопотаннями щодо витребування відповідних доказів до суду не зверталися. З врахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позивач [PERSON] , у зв`язку з продовженням навчанням у вищому навчальному закладі на денній формі навчання, а не заочно, що позбавляє її об`єктивної можливості працевлаштуватися та отримувати заробітну, а відтак і самостійно забезпечувати себе матеріально після досягнення 18-річного віку, потребує матеріальної допомоги зі сторони батьків. У постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 21 лютого 2018 року у справі №208/3075/16, від 10 жовтня 2018 року у справі №216/3757/16-ц та від 05 грудня 2018 року у справі №701/699/16-ц акцентовано увагу на тому, що витрати на навчання дітей, після досягнення ними повноліття покладаються на обох батьків незалежно від того, з ким із них проживає дитина. Такий правовий висновок ґрунтується на принципі рівності прав та обов`язків батьків, встановленому Сімейним кодексом України. У позовній заяві позивач [PERSON] зазначила, що університет студентів гуртожитком не забезпечує і вона змушена винаймати квартиру для проживання за місцем навчання у м. Києві, а це саме по собі коштує не малих коштів. Крім того, її необхідно харчуватися, купувати одяг, забезпечувати себе необхідним для навчання (купівля підручників, зошитів, письмового прилиття та інше), а також для проїзду у громадянському транспорту до місця її навчання. Оскільки працювати не може, а її мати не зможе самостійно забезпечити її утримання, адже їй потрібно ще утримувати меншого брата. Відповідач у добровільному порядку не забезпечує позивача коштами на її утримання.\~ Відповідно до ч.1-4 ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказів не забезпечення позивача [PERSON] вищим навчальним закладом, в якому вона навчається після досягнення 18-річного віку, гуртожитком, здійснення нею найму житла у населеному пункті, в якому розташований вищий навчальний заклад, в якому вона навчається після досягнення 18-річного віку, та сплати у зв`язку з цим орендної плати, а також розміру такої плати, матеріали справи не містять та позивачем не надано. За вказаних обставин, суд не приймає до уваги твердження позивача [PERSON] про те, що університет студентів гуртожитком не забезпечує і вона змушена винаймати квартиру для проживання за місцем навчання у м. Києві, а це саме по собі коштує не малих коштів, оскільки жодних доказів. Разом з тим, суд враховує, що витрати позивача [PERSON] , у зв`язку з її навчання у вищому навчальному закладі, на придбання канцелярського приладдя та підручників для навчання, одягу, взуття, засобів особистої гігієни, продуктів харчування, лікарських препаратів, у разі її захворювання, а також на проїзд у громадському транспорті від зареєстрованого місця проживання до місця навчання та у зворотному напрямку, є об`єктивно необхідними у ході здійснення нею навчального процесу у вищому навчальному закладі. Доказів надання відповідачем [PERSON] доньці - позивачу [PERSON] коштів на придбання канцелярського приладдя та підручників для навчання, одягу, взуття, засобів особистої гігієни, продуктів харчування, лікарських препаратів, у разі її захворювання, а також на проїзд у громадському транспорті від зареєстрованого місця проживання до місця навчання та у зворотному напрямку, матеріали справи не містять та відповідачем не надані. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що вищевказані витрати, які безпосередньо пов`язані з навчання позивача [PERSON] , після досягнення останньою 18-річного віку, здійснюються виключно її матір`ю. Згідно ч.1 ст.200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст.182 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Згідно п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення донькою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. З системного аналізу фактичних обставин, встановлених судом при розгляді справи, та вищенаведених норм законодавства вбачається, що відповідач [PERSON] , як батько позивача [PERSON] , має обов`язок утримувати останню попри досягнення нею повноліття, оскільки донька продовжує навчання у вищому навчальному закладі та у зв`язку з цим несе відповідні витрати. Приймаючи до уваги відсутність доказів непрацездатності відповідача [PERSON] , його скрутного матеріального становища, що унеможливлює утримання ним своєї повнолітньої доньки [PERSON] , яка продовжує навчання та потребує матеріальної допомоги, неможливості надання ним матеріальної допомоги донці, у зв`язку з її навчанням у вищому навчальному закладі, перебування на його утриманні непрацездатних батьків, суд вважає, що відповідач [PERSON] спроможний сплачувати аліменти на утримання своєї повнолітньої доньки, яка продовжує навчання. Відповідно ч.1 ст.191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Згідно ч.1-3 ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). За вказаних обставин, суд вважає користь позивача аліменти на утримання останньої на період її навчання, при цьому, визначаючи розмір аліментів, які підлягають стягненню, враховує стан здоров`я та матеріальне становище позивача, яка не працює, після досягнення повноліття продовжує навчатися у начальному закладі, відтак потребує матеріальної допомоги, зокрема на придбання канцелярського приладдя та підручників для навчання, одягу, взуття, засобів особистої гігієни, продуктів харчування, лікарських препаратів, у разі її захворювання, проїзд у громадському транспорті від зареєстрованого місця проживання до місця навчання та у зворотному напрямку, відсутність необхідності оплачувати саме навчання, яке здійснюється за рахунок державних коштів, недоведеність понесення витрат на оренду житла на території населеного пункту, в якому розташований навчальний заклад, в якому вона навчається, а також стан здоров`я та матеріальне становище відповідача, який є працездатним та має можливість надавати донці відповідну матеріальну допомогу, на його утриманні непрацездатні батьки не перебувають, однак є батьком іншої дитини, на утримання якої з нього, на підставі рішення суду, стягуються аліменти у розмірі 1/4 частини всіх видів доходів щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до 15 грудня 2031 року, у зв`язку з чим приходить до висновку, що розмір аліментів, які підлягають стягненню починаючи з дати подання позову та до закінчення терміну навчання, але не довше ніж до досягнення донькою 23 річного віку, має становити 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісяця. Одночасно, суд звертає увагу, що чинним законодавством України не передбачено стягнення аліментів на утримання дитини, яка після досягнення 18-річного віку продовжує навчання, у розмірі, який не може бути меншим 50% прожиткового мінімуму для працездатних осіб.\~ З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] , в інтересах якої діє адвокат Примак В.А., підлягають частковому задоволенню. Відповідно п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України, суд допускає стягнення аліментів у межах суми за один місяць до негайного виконання. Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі\~ у справах про стягнення аліментів. Враховуючи, що позивач при зверненні до суду з даною позовною заявою, відповідно до вимог п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», була звільнена від сплати судового збору, та приймаючи до уваги, що її позовні вимоги підлягають задоволенню, суд вважає за необхідне, з урахуванням вимог ч.1, ч.6\~ ст.141 ЦПК України, стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у сумі 1211 гривень 20 копійок. Крім того, відповідно до ч.1 та ч.3 ст.133 та ч.1-3 ст.137 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно ч.8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою. Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом (професійна правнича допомога) робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Разом з цим, Договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Так, 29 травня 2025 року між адвокатом Примаком В.А. та [PERSON] укладено\~ договір №29/5 про надання правничої допомоги (а.с.12-зворот). Відповідно до п.1.1 зазначеного Договору, довірений доручає, а адвокат приймає на себе зобов`язання про надання допомоги по представництву інтересів в суді в обсязі та умовах, передбачених цією угодою. Згідно п.2.1 вказаного Договору, адвокат приймає на себе зобов`язання по надання слідуючих юридичних послуг: підготовка цивільного позову в суд про стягнення аліментів з [PERSON] на період навчання. Відповідно до п.4.1 зазначеного Договору, передоплата послуг адвоката по угоді складає 1500 гривень 00 копійок, в тому числі необхідних витрат по справі. Як вбачається з ордера на надання правничої допомоги, [PERSON] , на підставі договору про надання правничої допомоги №29/5 від 29 травня 2025 року, уповноважила адвоката Примака В.А. представляти її інтереси у Смілянському міськрайонному суді Черкаської області (а.с.13). Згідно квитанції №29/5 на оплату юридичних послуг від 30 травня 2025 року, [PERSON] сплатила адвокату Примаку В.А. 1500 гривень 00 копійок (а.с.12). Пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача, у разі часткового задоволення - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 та частина восьма статті 141 ЦПК України). Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом, зокрема, у додатковій постанові від 28 листопада 2023 року у справі № 740/1004/22, провадження № 61-2675св23). Відповідно до ст. 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу. За вимогами ст.15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зазначено, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат». Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення. Вирішуючи питання про стягнення судових витрат на правову допомогу, понесених позивачем, суд вважає, що наявні в матеріалах справи докази не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу у вищевказаному розмірі з іншої сторони, оскільки цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат. Аналогічний висновок викладений у постанові Великої Палати ВСУ від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 та додатковій постанові Великої Палати ВСУ від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial