Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-22 00:00:00

Представник [PERSON] , [PERSON] звернувся до суду з даним позовом, мотивуючи заявлені вимоги наступним. 01.12.2019 року [PERSON] (Позикодавець) надав [PERSON] в позику грошові кошти в розмірі 3000 (три тисячі) доларів Сполучених Штатів Америки, що підтверджується відповідною розпискою. Умовами позики було визначено плату за користування позикою в розмірі 600 доларів Сполучених Штатів Америки. При цьому відповідачка взяла на себе зобов`язання повернути позику в розмірі 3600 доларів Сполучених Штатів Америки в строк до 01.12.2020 року. Разом з тим, грошові кошти за договором позики за життя позикодавця повернуті не були. Позивачі [PERSON] та [PERSON] є спадкоємцями [PERSON] , який помер [INFO] . Частки Позивачів у спадковому майні Позикодавця становлять (п. 3 Договору про поділ спадщини): 1) [PERSON] - 2/3 частки у спадщині; 2) [PERSON] - 1/3 частки у спадщині. За таких обставин, зважаючи на те, що договір позики в частині повернення грошових коштів виконані не були представник позивачів просить суд стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість за договором позики у розмірі 2400 доларів США; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 3% річних згідно ст. 625 ЦК України за порушення грошового зобов`язання в розмірі 5 527, 96 гривень; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість за договором позики у розмірі 1200 доларів США; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 3% річних згідно ст. 625 ЦК України за порушення грошового зобов`язання в розмірі 2763, 98 гривень, здійснити розподіл судових витрат. Провадження у справі відкрито 12.11.2024, відповідно до вимог ст.ст.19,274 ЦПК України, вирішено питання про її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом сторін) Від [PERSON] надійшов відзив на позов де зазначено наступне. Так, 01.12.2019 дійсно була написана розписка про наміри тимчасово позичити суму грошей у розмірі 3 000,00 доларів США. Рівно через рік, у квартирі, яка належить відповідачу [PERSON] повернуто [PERSON] суму у розмірі 900,00 доларів США. в присутності свідка - [PERSON] , який був спеціально запрошений, щоб підтвердити факт передачі коштів. В травні 2021 відповідачем було повернуто позикодавцю сума у розмірі 1 500,00 доларів США , що 500,00 доларів США було повернуто у листопаді 2021 . [PERSON] помер раптово [INFO]. У покійного не було намірів щодо стягнення суми можливої заборгованості по позиченим коштам та, відповідно будь - яких нарахувань №% річних. Отже і у спадкоємців не виникло право вимагати стягнення відсотків. Коли відповідач дізналась про смерть [PERSON] вона зв`язалась з дружиною позикодавця. З тексту переписки вбачається, що відповідач відчувала відповідальність за своєчасне повернення 700,00 доларів США, про що обізнана і позивач. Відповідач вважає стягнення з неї відсотків по розписці вимаганням та визнає вимоги у сумі 100,00 доларів США. , а щодо 600,00 доларів наче відсотків - це були особисті домовленості між [PERSON] та [PERSON] , до яких позивачі не мають жодних стосунків. В судовому засіданні представник позивачів підтримав заявлені вимоги, просив задовольнити. Відповідач, її представник просили взяти до уваги, що частина боргу була повернута. Вислухавши доводи учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Встановлено, і не заперечується стороною відповідача, що 012019 між [PERSON] (позикодавець) та [PERSON] (позичальник було укладено договір позики відповідно до якого відповідач отримала від [PERSON] грошові кошти у розмірі 3000,00 доларів США строком на один рік. На підтвердження укладеного договору, [PERSON] надано розписку, оригінал якої оглянуто під час розгляду справи. Як вбачається з наданої розписки, відповідач взяла на себе зобов`язання 01.12.2020 повернути позичальнику суму у розмірі 3 600,00 доларів США. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частиною 2 ст. 1047 ЦК України передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Між спадкоємцями [PERSON] , якими є позивачі по справі 31.10.2023 укладено договір про поділ спадщини, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харкавою О.В., відповідно до якого частки позивачів у спадковому майні Позикодавця становлять (п. 3 Договору про поділ спадщини): 1) [PERSON] - 2/3 частки у спадщині; 2) [PERSON] - 1/3 частки у спадщині. Як свідчать матеріали справи, [PERSON] помер [INFO] (копія свідоцтва про смерть, виданого 12.10.2022 Київським відділом державної реєстрації смерті Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) наявна в матеріалах справи. Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України). За вимогами ЦК України склад спадщини має певні особливості: у порядку спадкування переходять лише ті права та обов`язки спадкодавця, що належали йому на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті; права та обов`язки спадкодавця переходять до правонаступників як єдине ціле з урахуванням усіх забезпечувань та обтяжень. Так, представник позивачів зазначає, що обумовлена договором сума позики у розмірі 3 600,00 доларів США не була повернута позичальником. В свою чергу [PERSON] вказує, що більша частина боргу повернуті, підстави для стягнення 3% річних відсутня. Договір є обов`язковим для виконання сторонами, як це визначено положеннями ст. 629 ЦК України.. Опитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що бачив як [PERSON] віддавала [PERSON] 900,00 доларів США, а потім ще 500,00 доларів США. Повідомив, що розписку за якою віддавались гроші не бачив. До відзиву [PERSON] долучила скрін-шоти з перепискою (листування) з мобільного телефону в яких йде мова про повернення коштів. Разом з тим, ідентифікувати хто саме веде переписку та хто є отримувачем повідомлень не вбачається можливим. З іншого боку ч. 2 ст. 545 ЦК України визначено, що якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Частиною 3 ст. 545 ЦК України визначено, що наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. Отже, наявність оригіналу боргової розписки у позивача, кредитора, свідчить про те, що боргове зобов`язання не виконане (постанова Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 707/2606/16-ц). Як вже зазначено, оригінал розписки, який знаходиться у позивачів, було оглянуто в судовому засіданні. І суд і відповідач пересвідчились, що борговий документ не містить відміток позичальника щодо повернення частини боргу. Будь - яких інших документів, які б свідчили про часткове виконання зобов`язань щодо часткового повернення суми позики під час розгляду справи стороною відповідача надано не було. При цьому суд не може покласти в основу рішення показання [PERSON] , зважаючи на те, свідок не бачив розписку видану на підтвердження укладення договору, що не дає підстав достовірно вважати, що грошові кошти повертались саме за розпискою від 01.12.2019. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. Саме таку правову позицію висловила Велика Палата Верховного Суду від 16.01.2019 р. у справі № 373/2054/16-ц. Зважаючи на викладене, суд приходить до висновку, що вимоги позивачів в частині стягнення основної суми боргу за договором позики, з урахуванням їх частки у спадковому майні підлягає задоволенню. Відповідно до положень ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У ст.625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Саме такий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладений у постанові від 01.10.2014 року у справі № 6-113цс14, з якою погодилась Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.05.2018 року у справі № 686/21962/15-ц. За розрахунками представника позивача, які не спростовувались відповідачем та її представником під час розгляду справи, сума позики на дату звернення з позовом в гривневому еквіваленті становить 148 597,20 грн., 3% річних за період з 02.12.2020 по [INFO] (дата смерті позичальника становить 8 291,94 грн. Щодо тверджень відповідача про особисті домовленості зі [PERSON] та відсутності права у спадкоємців вимагати 3% річних, суд вважає за необхідність вказати, що такі доводи не можуть бути покладені в основу рішення, зважаючи на вищенаведені норми матеріального права, а саме ч. 2 ст. 625 та 1216,1218 ЦК України. Підсумовуючи все вищенаведене, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] , [PERSON] підлягає задоволенню. Розподіляючи судові витрати, суд керується положеннями ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved