Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи тим, що 11.12.2023 року він позичив відповідачу [PERSON] грошові кошти в сумі 370 000 грн. строком на 120 днів, тобто до 11.04.2024 року, про що позичальник склав боргову розписку і Договір позики. Але у вказаний строк відповідач кошти не повернув. Позивач просить суд стягнути з відповідача на користь позивача 370 000 грн. за договором позики та судові витрати (2960 грн.). Ухвалою суду від 28.03.2025 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у даній справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання на 30.04.2025 (а.с. 26) В зв`язку з неявкою відповідача в судове засідання, розгляд справи було неодноразово відкладено. 04.06.2025 року позивач подав суду клопотання про приєднання до матеріалів справи оригіналу Договору позики та розписки (а.с.45,46,47). Позивач в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином, просив розглядати справу за відсутності позивача, проти заочного розгляду справи не заперечив. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не відомі. Відповідач не скористався своїм правом на подачу відзиву на позов, не заявив жодних клопотань. На підставі ст.ст. 280-282 ЦПК України, суд постановив провести заочний розгляд даної справи. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Так, по справі встановлено, що 11.12.2023 року позивач [PERSON] позичив відповідачу [PERSON] грошові кошти в сумі 370 000 грн., строком на 120 днів, тобто позика мала бути повернута відповідачем в строк до 11.04.2024 року, про що було укладено Договір позики (нотаріально не посвідчений) та додатково [PERSON] написав розписку (а.с.46, 47). Позиція суду та норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Статтею 11 ЦК України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. На підставі ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір в силу приписів ст. 638 ЦК України, є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. За ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона /позикодавець/ передає у власність другій стороні /позичальникові/ грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до вимог ч.1 ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. За частиною 2 цієї статті на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно ч.1 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона /боржник/ зобов`язана вчинити на користь другої сторони /кредитора/ певну дію /передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо/ або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. За ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. В ст.610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання /неналежне виконання/. Так, за ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику /грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем/ у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ст. 627 ЦК України та відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладені договору, виборі контрагента та визнані умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір позики від 11.12.2023р. та розписка містять всі необхідні умови договору позики, а саме: сторони зобов`язання, суму позики, строк виконання зобов`язання, підпис позичальника. Крім того, розписка є одночасно документом, який посвідчує факт передання позикодавцем визначеної суми коштів. Отже, надана позивачем розписка і Договір позики підтверджують той факт, що сторони досягли згоди щодо всіх істотних умов договору позики та що цей договір між ними було укладено, кошти передані. Таким чином, судом встановлено, що між сторонами існують договірні правовідносини з позики, встановленим є порушення позичальником зобов`язання щодо повернення боргу. Надані суду Договір позики і розписка не містять жодних відміток про повернення хоч частини коштів. Також, відсутня будь-яка інформація щодо оскарження позичальником договору позики, чи окремих його умов. Отже, заборгованість виникла з вини відповідача [PERSON] . Суду не надано доказів зворотного, тоді як за ст.ст.12,81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З огляду наведеного, суд прийшов до висновку, що підлягає до стягнення з відповідача на користь позивача заборгованість за Договором позики від 11.12.2023р. в сумі 370 000 грн. На підставі ст.141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь позивача сплачений останнім судовий збір в сумі 2960 грн., що підтверджено відповідною квитанцією (а.с.19) Враховуючи вищенаведене та

Outcome: approved