Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-30 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд з позовом до відповідача [PERSON] про позбавлення батьківських прав. Позовна заява мотивована тим, що 29 січня 2014 року [PERSON] та [PERSON] , зареєстрували шлюб. Від шлюбу у них народився син - [PERSON] [INFO] . Сімейні стосунки між позивачем та відповідачем не склалися і рішенням Дубровицького районного суду Рівненської області від 23 травня 2017 року, шлюб між ними розірвано (справа №560/856/16-ц). Починаючи із липня 2016 року позивач та відповідач проживають окремо, а їх спільний син [PERSON] проживає разом з матір`ю. Рішенням Дубровицького районного суду Рівненської області від 29 червня 2019 року вирішено стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] , у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи від дня пред`явлення позову, а саме з 15 лютого 2018 року і до досягнення дитиною повноліття. Оскільки батько дитини, [PERSON] , у липні 2016 року виїхав за межі України, виконавчий лист до державної виконавчої служби для виконання не направлявся. З січня 2020 року позивач разом з сином [PERSON] переїхали проживати до с. Маща, Костопільського (теперішній Рівненський) району Рівненської області. 22 серпня 2020 року [PERSON] та [PERSON] , зареєстрували шлюб. У спільному шлюбі, у них народилися діти: дочка [PERSON] [INFO] та син [PERSON] [INFO] . Рівність батьківських прав і обов`язків гарантується статтею 51 Конституції України, згідно якої кожен з подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідачем вищезазначені норми закону ігноруються. Після народження сина [PERSON] , відповідач не цікавиться життям дитини, її здоров`ям та вихованням. Після народження спільного з відповідачем сина [PERSON] , батько дитини - [PERSON] , жодного разу не бачив дитину, не бере участі у його вихованні та ухиляється від виконання батьківських обов`язків, матеріальну допомогу на утримання сина не надавав і не надає по даний час. У період з 2021 року по серпень 2023 роки дитина відвідувала Берестовецький дошкільний навчальний заклад "Ялинка" Головинської сільської ради Рівненського району Рівненської області. [PERSON] жодного разу не приїхав і не цікавився у вихователів дитячого садочка стосовно розвитку, стану здоров`я свого сина [PERSON] . Так само не цікавився і не цікавиться по даний час навчанням сина [PERSON] , який з вересня 2023 року навчається у Мащанському ліцеї Малолюбашанської сільської ради Рівненського району Рівненської області і наразі перейшов до другого класу. Судячи по поведінці відповідача, по його байдужому ставленню до сина [PERSON] , він не має бажання брати участь у вихованні їхнього спільного з позивачем сина, його розвитку та оздоровленні, що свідчить про нехтування воїми обов`язками по вихованню та утриманню дитини. Своєю бездіяльністю та поведінкою по відношенню до сина [PERSON] , відповідач підтверджує своє небажання виконувати батьківські обов`язки, піклуватись про фізичний та духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, що є підставою для позбавлення його батьківських прав. В судовому засіданні представник позивача - адвокат Остапенко В.С. позов підтримав та просив суд позбавити відповідача [PERSON] батьківських прав відносно його неповнолітньої дитини - сина [PERSON] [INFO] . Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, хоча був своєчасно та належним чином повідомлений про дату та час розгляду справи. Відзиву на позов не подав. Представники третіх осіб в судове засідання не з`явилися, подали заяву про розгляд справи без їх участі, заперечень проти позову не мають та просять суд позбавити відповідача [PERSON] батьківських прав відносно його неповнолітньої дитини - сина [PERSON] [INFO] . Суд, заслухавши пояснення представника позивача, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов слід задовольнити з таких підстав. З досліджених в судовому засіданні письмових доказів судом встановлено такі обставини. Згідно копії свідоцтва про народження вбачається, що батьком неповнолітнього [PERSON] [INFO] , є відповідач [PERSON] (а.с.5). Рішенням Дубровицького районного суду Рівненської області від 23 травня 2017 року шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано (а.с.8). Крім того, рішенням Дубровицького районного суду Рівненської області від 29 червня 2019 року вирішено стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] , у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи від дня пред`явлення позову, а саме з 15 лютого 2018 року і до досягнення дитиною повноліття. Як зазначено у позовній заяві, оскільки батько дитини, [PERSON] у липні 2016 року виїхав за межі України, виконавчий лист до державної виконавчої служби для виконання не скеровувався. Встановлено, що 22 серпня 2020 року, позивач [PERSON] зареєструвала шлюб із [PERSON] , що підтверджєуться копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] (а.с.9), від якого у них народилися діти: дочка [PERSON] [INFO] та син [PERSON] [INFO] , що підтверджується копіями свідоцтв про народження (а.с.10-11). Згідно акта обстеження матеріально-побутових умов від 30 травня 2024 року вбачається, що [PERSON] разом зі своєю дружиною [PERSON] та дітьми: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] проживають в будинку за адресою: [ADDRESS] , та ведуть спільне господарство (а.с.12). Згідно листа Малолюбашанської сільської ради Рівненського району Рівненської області за №2860/11-12 від 04 жовтня 2024 року вбачається, що на запит адвоката Останенка В.С. орган опіки і піклування - Малолюбашанська сільська рада Рівненського району Рівненської області інформує, що у період з січня 2020 року і по даний час від громадянина [PERSON] письмових звернень щодо перешкоджання йому у побаченні з сином [PERSON] [INFO] та інших питань стосовно малолітнього [PERSON] , не надходило (а.с.51). Як вбачається із довідки №1350, виданої виконавчим комітетом Дубровицької міської ради, [PERSON] дійсно проживав та був зареєстрований по [ADDRESS] . Термін проживання із 19 січня 2016 року по 06 квітня 2017 року (а.с.53). Згідно листа за №269 від 07 жовтня 2024 року, виданого Мащанським ліцеєм Малолюбашанської сільської ради Рівненського району Рівненської області вбачається, що на запит адвоката Останенка В.С., Мащанський ліцей інформує, що [PERSON] [INFO] , навчається в Мащанському ліцеї Малолюбашанської сільської ради Рівненського району Рівненської області з 01 вересня 2023 року. З батьком - [PERSON] , класний керівник,не знайомий. Батько малолітнього сина [PERSON] [INFO] , ніколи не приводив дитину до ліцею, не забирав з ліцею, не відвідував батьківські збори. Із письмовим зверненням до ліцею [PERSON] стосовно навчання (або інших питань) свого сина - [PERSON] [INFO] не звертався (а.с.62). Згідно висновку органу опіки та піклування Малолюбашанської сільської ради Рівненського району Рівненської області про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо його сина [PERSON] вбачається, що [PERSON] фактично не проживає разом зі своїм сином та не бере участі у його вихованні та матеріальному утриманні. Тому, враховуючи викладені обставини, орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав відносно його сина [PERSON] , оскільки це відповідатиме інтересам дитини (а.с.108-111). Допитані в судовому засіданні в якості свідків [PERSON] та [PERSON] дійсно ствердили суду, що починаючи із 2020 року, [PERSON] жодним чином не цікавився життям на навчанням свого сина [PERSON] . Крім того, [PERSON] не утримує матеріального свого сина та жодного разу не телефонував до свого сина та жодним чином не спілкується із сином. В судовому засіданні також висловив свою думку неповнолітній [PERSON] , який не заперечував проти позбавлення [PERSON] батьківських прав стосовно його, оскільки починаючи із народження та по даний час, батько не цікавився його життям, навчанням та не допомагав матеріально. Також неповнолітній [PERSON] суду додатково повідомив, що він ніколи не бачив свого батька та не знає його. Частина 1 статті 141 Сімейного кодексу України передбачає, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. З письмових доказів, досліджених судом, встановлено, що відповідач [PERSON] , який є батьком неповнолітнього [PERSON] , тривалий час не приділяє жодної уваги вихованню дитини, не цікавиться її життям, навчанням та розвитком. Одночасно з матеріалів справи вбачається, що неналежна поведінка відповідача щодо участі в вихованні, утриманні, забезпеченні належних та безпечних умов життя дитини мала місце протягом довгого періоду часу. Частиною 1 статті 81 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, установлених законом. Статтею 150 Сімейного кодексу України визначено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно частини 2 статті 157 Сімейного кодексу України, той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 164 Сімейного кодексу України, батьки можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. В судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, оскільки не піклується про фізичний і духовний розвиток своєї дитини, не спілкується з нею, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, внаслідок чого не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, чим позбавляє її можливості нормально самоусвідомлюватись. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, суд розцінює як ухилення від виховання дитини. При цьому суд враховує, що зазначений стан речей триває довгий проміжок часу. Відповідно до роз`яснень пунктів 15, 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" №3 від 30 березня 2007 року, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, що не виконують батьківських обов`язків і ухилення їх від виконання можна розцінювати лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Оскільки в судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] тривалий час ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, в тому числі від її матеріального утримання, що є складовою виховання, а тому його слід позбавити батьківських прав щодо дитини [PERSON] . Відповідно до вимог статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, судовий збір слід стягнути з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved