Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-03 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що з відповідачем вона перебуває у шлюбі з 20 лютого 2015 року, шлюб зареєстрований Красногвардійським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції за актовим записом №176. Від шлюбу сторони мають малолітнью дитину сина [PERSON] , [INFO] . Подружнє життя не склалося: відповідач став порушувати права на працю, на саморозвиток, не надає грошей на отримання медичної допомоги. Мешкають окремо, спільне господарство не ведуть. Забрав спільну дитину -сина [PERSON] і вивіз у невідомому напрямку, місце перебування невідоме. Відповідач неоодноразово вчиняв домашнє насильство психологічного та економічного характеру. Так, постановою Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 03.04.2025 року по справі №205/3429/25 визнано винним [PERSON] у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП і призначено стягнення у вигляді штрафу. [PERSON] вважає, що сім`я розпалась остаточно, тому просить шлюб розірвати. В наданій суду письмовій заяві позивач [PERSON] заявлені вимоги підтримала в повному обсязі та просить задовольнити заяву, просить розгляд справи проводити без її участі. Від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якій відповідач визнає позовні вимоги, однак не погоджується з причинами розірвання шлюбу, які є неправдивими, заперечує проти вимог у частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу. Позивачем не надано належних, достовірних і достатніх доказів, які б свідчили про обгрунтованість зазначених у позові причин та мотивів розірвання шлюбу. Зокрема, посилання [PERSON] на нібито неодноразові факти вчинення домашнього насильства є безпідставним. Так, постановою Дніпровського апеляційного суду від 25.04.2025 р. по справі № 205/3429/25 вказану [PERSON] постанову Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 03.04.2025 року було скасовано, а провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.173-2 КУпАП щодо [PERSON] закрито на підставі п.1 ст.247 КУпАП за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення. Жодних інших доказів, які б підтверджували систематичне або навіть одноразове вчинення Відповідачем домашнього насильства психологічного чи економічного характеру, Позивачем не надано. Така позиція не лише не підтверджується відповідними доказами, а й суперечить принципу добросовісності учасника судового процесу. Отже, заявлені Позивачем причини та мотиви розірвання шлюбу є надуманими, неправдивими та спрямованими на викривлення реальних обставин сімейного життя сторін справи. Натомість слід зазначити, що [PERSON] почала систематично влаштовувати сварки та конфлікти приблизно з 2021 р., коли спільно було прийнято рішення побудувати будинок. Зокрема, 08.03.2025 р. відносно [PERSON] було складено протокол про адміністративне правопорушення серії ВАВ № 376813 за вчинення домашнього насильства психологічного характеру стосовно своєї дитини, а саме: розбила телефон дитини, чим спричинила психологічний тиск, що завдало шкоди психологічному здоров`ю потерпілого. За результатами\~розгляду даного\~протоколу Дніпровським\~апеляційним судом\~було визнано\~ [PERSON] \~винуватою у\~скоєнні адміністративного\~правопорушення,\~передбаченого ч.2\~ст.\~173-2\~КУпАП та накладено на неї адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 510 гривень (копія постанови Дніпровського апеляційного суду від 29.05.2025 р. по справі № 205/4891/25 долучається, оригінал знаходиться у Новокодацькому районному суді міста Дніпра в матеріалах справи про адміністративне правопорушення № 205/4891/25). З огляду на вказані дії [PERSON] відповідач переїхав разом з [PERSON] до іншого населеного пункту. Так, з березня 2025 р. разом із сином, почав проживати за адресою: [ADDRESS] . Позивач володіла інформацією про місце проживання відповідача з сином, проте жодних жій, спрямованих на ініціювання контакту з дитиною, матір дитини не вживала. Суд, взявши до уваги позицію сторін, дослідивши докази у справі, вважає, що вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Як встановлено в судовому засіданні, шлюб між [PERSON] та [PERSON] зареєстрований Красногвардійським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції за ктовим записом №176. Від шлюбу сторони мають малолітнью дитину сина [PERSON] , [INFO] . Подружнє життя не склалося, причиною є різні погляди на життя та ведення спільного господарства.\~ Мешкають окремо, спільне господарство не ведуть. Відповідно до ч.3 ст.105 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги ст.110 Сімейного Кодексу. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст.110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу стане примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Відповідно до ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст.113 Сімейного Кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. В позовній заяві позивач\~ просить залишити прізвище « [PERSON] ». Згідно ч.2 ст.114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно з ч.3 ст.115 Сімейного кодексу України, - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Враховуючи вищевикладене та зважаючи на те, що добровільність шлюбу є основною з його засад і грунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, суд вважає, що розірвання шлюбу буде відповідати як інтересам позивачки так і відповідача, а збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, що має істотне значення, тому позов необхідно задовольнити. Ст.142 ЦПК України передбачено порядок розподілу судових витрат. Виходячи з викладеного,

Outcome: approved