Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-24 00:00:00

У травні 2025 року до суду звернулося ТОВ «Європейська агенція з повернення боргів» із позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитними договорами. В обґрунтування позову позивач посилався на те, що 17 лютого 2023 року між ТОВ «Фінансова компанія «Інвеструм» та відповідачем [PERSON] було укладено договір про надання фінансового кредиту № 27015-02/2023 шляхом підписання електронним підписом позичальника, відтвореним за допомогою одноразового ідентифікатора, який був надісланий на номер мобільного телефону відповідача. За умовами вказаного договору відповідач отримала кредит у розмірі 5200,00 грн. строком на 25 днів, тобто до 13.03.2023 року (п. 1.1. та п. 1.2. договору). Відповідно до п. 1.3. договору за користування кредитом клієнт зобов`язувався сплачувати товариству проценти у розмірі 36,5% (процентів) річних від суми кредиту в розрахунку 0,10% (процентів) на добу. Додатковою угодою від 14.03.2023 року до договору про надання фінансового кредиту № 27015-02/2023 від 17.02.2023 року сторони погодили відстрочити виконання зобов`язання за договором на 20 днів, тобто до 02.04.2023 року, сума заборгованості становила 8580,00 грн. Додатковою угодою від 13.05.2023 року до договору про надання фінансового кредиту № 27015-02/2023 від 17.02.2023 року сторони погодили відстрочити виконання зобов`язання за договором на 10 днів, тобто до 22.05.2023 року, сума заборгованості становила 8580,00 грн. Додатковою угодою від 02.04.2023 року до договору про надання фінансового кредиту № 27015-02/2023 від 17.02.2023 року сторони погодили відстрочити виконання зобов`язання за договором на 20 днів, тобто до 22.04.2023 року, сума заборгованості становила 5330,00 грн. Додатковою угодою від 22.04.2023 року до договору про надання фінансового кредиту № 27015-02/2023 від 17.02.2023 року сторони погодили відстрочити виконання зобов`язання за договором на 20 днів, тобто до 12.05.2023 року, сума заборгованості становила 5330,00 грн. 26 вересня 2023 року між ТОВ «Інвеструм Груп» ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено договір факторингу№ 26092023, відповідно до умов якого, ТОВ «Інвеструм Груп» відступило ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» за оплату належні йому права вимоги до боржників, вказаними у Реєстрі боржників, в тому числі і за кредитним договором, укладеним з відповідачем. За вказаним договором факторингу до ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» перейшло право вимоги за зобов`язанням до [PERSON] у розмірі 20 280,00 грн., з яких: 5200,00 грн. заборгованість за кредитом та 15 080,00 грн. заборгованість за процентами, яку позивач просив стягнути з відповідача на їх користь, а також понесені судові витрати. Ухвалою судді від 02 червня 2025 року відкрито провадження у справі, залучено сторін, третю особу, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін в межах робочого часу суду. 24 червня 2025 року до суду від представника відповідача [PERSON] [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву. Представник вказав, що відповідач позов не визнає, оскільки позивачем не надано доказів отримання відповідачем кредитних коштів, доказів оплати за договором факторингу та розрахунку заборгованості відповідача. Просив відмовити у задоволенні позову. Згідно ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Станом на день розгляду справи та ухвалення судом рішення, учасники справи не подавали будь-які заяви, клопотання про відкладення розгляду справи та/або про розгляд справи з викликом учасників справи у судове засідання. У відповідності до ч. 8 ст. 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. З огляду на те, що справа розглядається у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін та без проведення судового засідання, на підставі частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши докази у їх сукупності, встановив наступне. 17 лютого 2023 року між ТОВ «ФК «Інвеструм» та [PERSON] було укладено Договір про надання фінансового кредиту № 27015-02/2023, підписаний електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора W0594, який був надісланий на номер мобільного телефону відповідача. Відповідно до п. п. 1.1. договору, товариство надає клієнту фінансовий кредит в розмірі 5200,00 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених цим Договором. Кредит надавався на власні потреби строком на 25 днів, тобто до 13.03.2023 року. За користування кредитом клієнт сплачує товариству 36,5% річних від суми кредиту в розрахунку 0,10% на добу (п. 1.3. договору). Відповідно до п. 2.3. у разі, якщо клієнт не сплатив кредит у строк, передбачений в п. 1.2. договору, нарахування процентів здійснюється на загальних умовах за стандартною процентною ставкою 2,5% на добу з першого дня користування кредитними коштами, при цьому клієнт погоджується, що такий перерахунок процентів за користування кредитом не є односторонньою зміною умов договору. У разі якщо клієнт не сплатив у строк кредит взятий відповідно до умов п. 1.4. договору (процентна ставка 3,2% на добу), проценти передбачені в пункті 1.4. продовжують нараховуватись за кожний день користування кредитними коштами. Відповідно до п. 4.3 договору, у разі якщо клієнт не повернув кредит в строк, зазначений у п. 1.2 цього договору та/або в додатку(ах) до цього договору, проценти, передбачені в п. 2.3 цього договору продовжують нараховуватися за кожний день користування кредитними коштами, але в будь-якому випадку не більше 180 календарних днів, починаючи з першого дня прострочення виконання умов договору. Підписанням цього договору відповідач дав свою згоду на те, щоб Графік розрахунків розміщувався в електронному вигляді в особистому кабінеті, зареєстрованому на веб-сторінці товариства (п. 6.4 розділ 6 договору). До укладання договору про надання фінансового кредиту відповідач [PERSON] ознайомилася із Паспортом споживчого кредиту та графіком платежів, про що також свідчить її електронний підпис одноразовим ідентифікатором W0594. ТОВ «ФК «Інвеструм» своєчасно та в повному обсязі виконало зобов`язання за договором про надання фінансового кредиту, перерахувавши 17.02.2023 року о 13:20:00 одним платежем 5200,00 грн. на карту 535528…0186 в порядку передбаченому умовами договору, що підтверджується листом ТОВ «Універсальні платіжні рішення» від 04.04.2024 року. Додатковою угодою від 14.03.2023 року до договору про надання фінансового кредиту № 27015-02/2023 від 17.02.2023 року сторони погодили відстрочити виконання зобов`язання за договором на 20 днів, тобто до 02.04.2023 року, сума заборгованості становила 8580,00 грн. Додатковою угодою від 13.05.2023 року до договору про надання фінансового кредиту № 27015-02/2023 від 17.02.2023 року сторони погодили відстрочити виконання зобов`язання за договором на 10 днів, тобто до 22.05.2023 року, сума заборгованості становила 8580,00 грн. Додатковою угодою від 02.04.2023 року до договору про надання фінансового кредиту № 27015-02/2023 від 17.02.2023 року сторони погодили відстрочити виконання зобов`язання за договором на 20 днів, тобто до 22.04.2023 року, сума заборгованості становила 5330,00 грн. Додатковою угодою від 22.04.2023 року до договору про надання фінансового кредиту № 27015-02/2023 від 17.02.2023 року сторони погодили відстрочити виконання зобов`язання за договором на 20 днів, тобто до 12.05.2023 року, сума заборгованості становила 5330,00 грн. 26 вересня 2023 року між ТОВ «Інвеструм Груп», який змінив назву з ТОВ «Інвеструм» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено договір факторингу № 26092023, відповідно до умов якого, ТОВ «Інвеструм Груп» відступило ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» за оплату належні йому права вимоги до боржників, вказаними у Реєстрі боржників, в тому числі і за кредитним договором, укладеним з відповідачем. Відповідно Акта прийому-передачі Реєстру боржників за договором факторингу № 26092023 від 26.09.2023 року, клієнт передав, а фактор прийняв Реєстр боржників кількістю 3291, після чого до фактора переходять права вимоги заборгованості від боржників і фактор стає кредитором стосовно заборгованостей. Згідно Витягу з реєстру боржників до договору факторингу № 26092023 від 26.09.2023 року загальна сума заборгованості складає 20 280,00 грн., з яких: 5200,00 грн. заборгованість за кредитом та 15 080,00 грн. заборгованість за процентами. Така ж сума боргу вказана у розрахунку заборгованості (а.с. 18-20). Отже, до ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» відповідно до укладеного договору факторингу перейшло право грошової вимоги до відповідача на загальну суму 20 280,00 грн., яку позивач просив стягнути з відповідача на їх користь, а також сплачений судовий збір в розмірі 3028,00 грн. Правовідносини, які виникли між сторонами, крім положень вказаного вище договору, врегульовані нормами ЦК України. Статтею 11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обов`язки виникають на підставі договору або правочину. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). За змістом ст. 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Особливості застосування змінюваної процентної ставки за договором про надання споживчого кредиту встановлюються законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтями 525, 526 ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 610 Цивільного Кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно зі ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною. Згідно зі ст. 8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму. Механізм укладення електронного договору, який має використовуватися позивачем у взаємовідносинах із позичальниками, зокрема вимоги до його підписання сторонами, врегульовано Законом України «Про електронну комерцію» та Законом України «Про електронний цифровий підпис». Статтею 1 Закону України «Про електронний цифровий підпис» передбачено, що електронний цифровий підпис - вид електронного підпису, отриманого за результатом криптографічного перетворення набору електронних даних, який додається до цього набору або логічно з ним поєднується і дає змогу підтвердити його цілісність та ідентифікувати підписувача. Електронний цифровий підпис накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Згідно з пунктом 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. За приписами статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Статтею 12 зазначеного Закону встановлено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання, відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Як вбачається з матеріалів справи та наявного у справі договору, такий договір підписані відповідачем електронними підписами одноразовими ідентифікаторами, що були направлені їй у смс-повідомленні на її мобільний номер телефону. За вказаних обставин, суд вважає встановленим факт укладення відповідачем договору про надання фінансового кредиту № 27015-02/2023 від 17.02.2023 року із дотриманням вимог статті 12 Закону України «Про електронну комерцію». Підписавши договори саме такого змісту, відповідач погодилася з його умовами та правилами надання споживчих кредитів, що фактично нівелює усі можливі доводи стосовно невідповідності умов договорів вимогам законодавства без їх обґрунтування доказами. Наведене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду у постанові від 12.01.2021 у справі № 524/5556/19, до аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19. ТОВ «ФК «Інвеструм» свої зобов`язання за вищевказаним договором виконало в повному обсязі, а саме, надало відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених договором. Зазначений договір є чинним та підлягає виконанню сторонами. Факт отримання грошових коштів відповідачем не спростовано. Судом враховано, що відповідач частково виконувала умови договору, повертала кредитні кошти, укладала додаткові угоди до договору щодо відстрочення виконання зобов`язань за договором. За приписами пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові (частин перша статті 513 ЦК України). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 ЦК України). Отже, відступлення права вимоги є договірною передачею вимог первісного кредитора новому кредиторові та відбувається на підставі укладеного між ними правочину. Частиною першою статті 1077 ЦК визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). За змістом частини першої статті 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Позивачем доведено перехід права вимоги за вищевказаним договором. Договір факторингу є чинним та не визнавався судом не дійсним. Такий договір не був оспорений і безпосередньо відповідачем. Отже, відповідач [PERSON] несе відповідальність за неналежне виконання зобов`язання за вказаними договорами перед новим кредитором ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» у тому ж обсязі, що і перед первісним кредитором. Доказів погашення відповідачем заборгованості за кредитним договором матеріали справи не містять і учасниками справи суду не надано. Враховуючи, що відповідачем не виконано грошове зобов`язання в строк, передбачений умовами договору від 17.02.2023 року, суд вважає, що вимоги позивача щодо стягнення з відповідача на його користь заборгованості за кредитним договором в розмірі 5200,00 грн., що є тілом кредиту, є обґрунтованими. Проте, пред`являючи вимоги про стягнення заборгованості, позивач, крім заборгованості за основним боргом, просив стягнути заборгованість за процентами за користування кредитними коштами. Статтею 599 ЦК України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. За положеннями статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Отже, згідно приписів абзацу 2 частини першої ст. 1048 ЦК України щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосовано лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Умовами договору про надання фінансового кредиту № 27015-02/2023 від 17.02.2023 року, передбачено розмір кредиту 5200,00 грн., строк кредитування 25 днів, тобто до 13.03.2023 року, процентна ставка 0,10% на добу. У разі несплати кредиту у зазначений строк, процента ставка складає 2,5% на добу за весь час користування кредитом. Додатковими угодами від 14.03.2023 року, від 13.05.2023 року від 02.04.2023 року та від 22.04.2023 року, сторони погодили відстрочити виконання зобов`язання до 12.05.2023 року, сума заборгованості склала 5330,00 грн. Відповідно до п. 4.3. кредитного договору, якщо клієнт не повернув кредит у строк, зазначений в п. 1.2 цього договору та/або в додатку до цього договору, проценти передбачені в п. 2.3 цього Договору продовжують нараховуватися за кожний день користування кредитному коштами, але в будь-якому випадку не більше 180 календарних днів, починаючи з першого дня прострочення виконання умов договору. Оскільки, у визначений строк 12.05.2023 року відповідач кошти не повернув, відбулася автопролонгація строку кредиту на 180 календарних днів, починаючи з першого дня прострочення виконання умов договору. Із зазначеними умовами погодилася відповідач. Відповідно до розрахунку заборгованості, наданого позивачем (а.с. 18-20), 12.05.2023 року відповідач не повернула наданий їй кредит у визначений додатковою угодою строк, позивач нарахував проценти за користування кредитом по 21.08.2023 року включно, що становить 102 календарні дні та відповідає умовам договору від 17.02.2023 року та додатковим угодам до нього, отже завлений позивачем до стягнення розмір процентів 15 080,00 грн. слід стягнути з відповідача на користь позивача. Суд констатує, що укладаючи кредитний договір 17.02.2023 року, сторони погодили порядок обчислення (нарахування) процентів, у тому числі їх розмір (процентну ставку), яка буде застосовуватися при невиконанні зобов`язання щодо повернення кредиту, пролонгацію строку кредиту, порядок повернення кредиту та сплату процентів тощо. Жодних заперечень з приводу того, що відповідач не погодилася з умовами та правилами надання кредиту під час укладення та підписання договору матеріали справи також не містять. Отже, обставини укладення договору від 17.02.2023 року відповідачем не спростовано належними та допустимими доказами. Відтак, з огляду на свободу договору, яка установлена у ст. 6, 627 ЦК України, сторони на власний розсуд визначили умови вищезазначених договорів. При цьому, договір та його умови в судовому порядку не оскаржувались, не визнавалися недійсними, а тому є такими, що відповідають волевиявленню сторін, а отже, відповідно до ст. 628, 629 ЦК України, є обов`язковими до врахування. Заперечуючи щодо розміру заборгованості, порядку розрахунку заборгованості, відповідач та її представник власного контррозрахунку суду не надали. Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Слід стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за договором про надання фінансового кредиту № 27015-02/2023 від 17.02.2023 року у розмірі 20 280,00 грн., з яких: 5200,00 грн. заборгованість за кредитом та 15 080,00 грн. заборгованість за процентами. Відповідно до п. 1 ч. 1, ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. Позивач при зверненні до суду сплатив судовий збір у розмірі 3028,00 грн. Враховуючи факт задоволення судом позовних вимог, то з відповідача на користь позивача підлягають стягненню кошти у повернення сплаченого судового збору у зазначеному розмірі. Сторони не заявляли про понесення ними будь-яких інших судових витрат. Справа розглянута в межах заявлених позовних вимог та наданих учасниками справи доказів.

Outcome: approved