Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення з нього заборгованості за Договором оренди обладнання № ОО 24-02-23-01-П у сумі 31880,00 грн., що складається з заборгованості з орендної плати 13000,00 грн., неустойки 13000,00 грн., вартості неповернутого об`єкта оренди 5880,00 грн., а також судові витрати по справі. У підтвердження позовних вимог зазначив, що 24 лютого 2023 року між ним, як фізичною особою-підприємцем та [PERSON] було укладено Договір оренди обладнання №00 24-02-23-01-П. Згідно п.1.1 вказаного договору позивач надає, а відповідач приймає в строкове платне використання майно, що належить позивачу на праві власності або іншого майнового права згідно акта-приймання передачі. Згідно п. 1.1.1. вказаного договору вартість об`єкта оренди виражається в національній валюті України та визначається в актах приймання-передавання обладнання. Згідно п.5.1 Об`єкт оренди вважається переданим позивачем та прийнятим відповідачем з моменту підписання Сторонами відповідного акта приймання-передавання обладнання. 24 лютого 2023 року позивач передав, а відповідач прийняв об`єкт оренди. Загальна вартість наданого в оренду обладнання складає 5880 гривень 00 копійок та визначена в акті прийому-передачі обладнання. Згідно п. 4.1 Договору оренди Орендна плата, що складає 500 гривень за кожний місяць користування об`єктом оренди, виплачується орендарем [PERSON] в безготівковій формі на розрахунковий рахунок Орендодавця не пізніше 24 числа кожного місяця. Однак, з 24 лютого 2023 року відповідач умови договору не виконує, на телефонні дзвінки не відповідає. 09.04.2025 року позивач надіслав відповідачу вимогу щодо сплати заборгованості та повернення об`єкта оренди, яка відповідачем проігнорована. У зв`язку з чим позивач просить суд стягнути з відповідача вищевказану заборгованість. Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпра від 20 травня 2025 року було відкрито провадження по справі. Відповідач правом на подачу відзиву на позов не скористався. Суд, дослідивши докази в їх сукупності, суд вважає, що заявлені вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 24 лютого 2023 року між фізичною особою-підприємцем [PERSON] та [PERSON] було укладено Договір оренди обладнання №00 24-02-23-01-П. Згідно п.1.1 вказаного договору позивач надає, а відповідач приймає в строкове платне використання майно, що належить позивачу на праві власності або іншого майнового права згідно акту-приймання передачі. Згідно п. 1.1.1. вказаного договору вартість об`єкта оренди виражається в національній валюті України та визначається в актах приймання-передавання обладнання. Згідно п.5.1 Об`єкт оренди вважається переданим позивачем та прийнятим відповідачем з моменту підписання Сторонами відповідного акту-приймання передавання обладнання. 24 лютого 2023 року позивач передав, а відповідач прийняв об`єкт оренди. Загальна вартість наданого в оренду обладнання складає 5880 гривень 00 копійок та визначена в акті прийому-передачі обладнання. Згідно п. 4.1 Договору оренди Орендна плата, що складає 500 гривень за кожний місяць користування об`єктом оренди, виплачується орендарем [PERSON] в безготівковій формі на розрахунковий рахунок Орендодавця не пізніше 24 числа кожного місяця. Відповідно до п. 8.3 договору, якщо орендар не виконує обов`язку щодо повернення речі, орендодавець має право вимагати від орендаря сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення. Так, звертаючись до суду із даним позовом, позивач наводить розрахунок заборгованості, згідно якого з 24 лютого 2022 року по 23 квітня 2025 року пройшло 26 місяців, боржник оренду не сплатив, а отже сума заборгованості з орендної плати становить 13000,00 грн. Зважаючи на те, що відповідач не виконує обов`язку щодо повернення речі, позивач вважає, що має право вимагати від відповідача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення у розмірі 13000 грн., а також компенсації вартості неповернутого об`єкта оренди у розмірі 5880 грн. Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. У відповідності до частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Статтею 759 ЦК України передбачено, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у володіння та користування за плату на певний строк. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди). У частині перша статті 762 ЦК України зазначено, що за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму). Згідно зі статтею 785 ЦК України у разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі. Якщо наймач не виконує обов`язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за найм речі за час прострочення. Якщо у зобов`язані встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) згідно частини першої статті 530 ЦК України. Згідно статті 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Згідно з частинами першою, другою та третьою статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Відповідно до статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідачем не надано будь-яких доказів у розумінні положень цивільного процесуального законодавства на спростування обставин, викладених у позові. З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову в повному обсязі. Відповідно до статті141 ЦПК України із відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1211,20 грн.

Outcome: approved