Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-29 00:00:00

03 червня 2025 року позивач [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що позивач працював на посаді водія автотранспортних засобів 2 класу Відділі головного механіка (відділ механізації шляхових робіт дільниці з експлуатації та ремонту машин і механізмів) Комунального автотранспортного підприємства №273904 КАТП-273904. 19.03.2025 позивач припинив трудові відносини з відповідачем за власним бажанням. У день звільнення відповідач не провів з позивачем повного розрахунку, на момент звільнення заборгованість по заробітній платі становить 30980,22грн. Позивач просить суд стягнути з Комунального автотранспортного підприємства №273904 КАТП-273904 на його користь зазначену заборгованість в розмірі 30980,22грн. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва Плахотнюк К.Г. від 09 червня 2025 року відкрито провадження у справі, постановлено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомленням сторін. Відповідачу наданий строк для надання відзиву (а.с.16-17). Позивач [PERSON] в позовній заяві зазначив, що просить суд розглядати справи за його відсутності та задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. 30.07.2025 до суду надійшов відзив від відповідача відповідно до якого зазначив, що з 12.03.2020 [PERSON] був прийнятий на посаду водія транспортних засобів 2 класу відділу механізації шляхових робіт дільниці з експлуатації та ремонту машин і механізмів та 19 березня 2025 року був звільнений за власним бажанням. За заявою позивача, йому була видана довідка про заборгованість по заробітній платі у розмірі 30980,22грн станом на 01.03.2025. Однак, підприємство перебуває у складному фінансовому становищі, а тому немає можливості виплатити позивачу заборгованість по заробітній платі. Відповідач просив суд справедливо розглянути справу та прийняти законне рішення На підставі викладеного, судовий розгляд справи здійснюється за .правилами спрощеного позовного провадження на підставі наявних у суду матеріалів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу з постановленням. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що в задоволенні позову слід задовольнити з наступних підстав. [PERSON] перебував в трудових відносинах з комунальним автотранспортним підприємством №273904 КАТП-273904, на посаду водія транспортних засобів 2 класу відділу механізації шляхових робіт дільниці з експлуатації та ремонту машин і механізмів з 12.03.2020 по 19.03.2025, що підтверджується копією трудової книжки (а.с.7). 19.03.2025 наказом №12-к-1719 (розпорядженням) Комунального автотранспортного підприємства №273904 КАТП-273904 [PERSON] , водія транспортних засобів 2 класу відділу механізації шляхових робіт дільниці з експлуатації та ремонту машин і механізмів звільнено 19.03.2025 за власним бажанням згідно з ст. 38 КЗпП України (а.с.8). Згідно довідки від 19.03.2025 Комунальне автотранспортне підприємство №273904 КАТП-273904 має заборгованість по заробітній платі станом на 01.03.2025 у розмірі 30980,22грн (а.с.9). Стаття 43 Конституції України регламентує, що право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до положень ст. 2 КЗпП України, право громадян України на працю, - тобто на одержання роботи з оплатою праці не нижче встановленого державою мінімального розміру, - включаючи право на вільний вибір професії, роду занять і роботи, забезпечується державою. Працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою. Згідно із ст. 21 КЗпП України, трудовим договором є угода між працівником і роботодавцем (роботодавцем - фізичною особою), за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а роботодавець (роботодавець - фізична особа) зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Трудовим договором можуть встановлюватися умови щодо виконання робіт, які вимагають професійної та/або часткової професійної кваліфікації, а також умови щодо виконання робіт, які не потребують наявності у особи професійної або часткової професійної кваліфікації. Пунктом ч. 3 ст. 38 КЗпП України визначено, працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо роботодавець не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору, чинив мобінг (цькування) стосовно працівника або не вживав заходів щодо його припинення, що підтверджено судовим рішенням, що набрало законної сили. Статтею ст. 94 КЗпП України визначено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується. Питання державного і договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захисту визначається цим Кодексом, Законом України "Про оплату праці" та іншими нормативно-правовими актами. Згідно з статтею 1 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Відповідно до статті 2 Закону України «Про оплату праці» структура заробітної плати складається з основної заробітної плати, додаткової заробітної плати, а також заохочувальних та компенсаційних виплат. До останніх належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційні та інші грошові й матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми. Згідно із ст. 115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. У разі коли день виплати заробітної плати збігається з вихідним, святковим або неробочим днем, заробітна плата виплачується напередодні. Відповідно до ст. 47 КЗпП України, роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні (стаття 116) та провести з ним розрахунок у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника. Статтею 116 КЗпП України визначено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати. У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму. З матеріалів справи беззаперечно встановлено, що підприємством в день звільнення, була нарахована, але не виплачена заробітна плата в розмірі 30980,22грн. Відтак, позивач обґрунтовано вимагає стягнення на свою користь зазначеної заборгованості, що має наслідком задоволення позовних вимог. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 1211,20грн, оскільки позивач звільнений від його сплати. Відповідно до ст. 430 ЦПК України слід допустити негайне виконання рішення в межах суми платежу за один місяць. На підставі викладеного,

Outcome: approved