Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-03 00:00:00

ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» звернулось в суд з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором про споживчий кредит №100524680 від 24.01.2024 року в розмірі 25 951,50 грн та судових витрат. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 24.01.2024 року між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] укладено договір про споживчий кредит №100524680, відповідно до якого відповідач отримав кредит в розмірі 7 300,00 грн, строком на 105 днів, тобто до 08.05.2024 року, зі сплатою 2,10% в день протягом пільгового період та 2,30% в день - протягом поточного періоду. 28.05.2024 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» укладено договір про відступлення прав вимог №108-МЛ/Т, відповідно до умов якого до ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» перейшло право вимоги до відповідача за договором про споживчий кредит №100524680 від 24.01.2024 року. Взяті на себе зобов`язання відповідач належним чином не виконав, у зв`язку з чим утворилась заборгованість за кредитним договором в розмірі 25 951,50 грн, з яких: 7 300,00 грн - прострочена заборгованість за тілом кредиту; 17 410,50 грн - прострочена заборгованість за відсотками за користування кредитом; 1 241,00 грн - заборгованість за комісією. 31.07.2025 року представник відповідача [PERSON] - адвокат Обласов С.А. через систему «Електронний суд» подав відзив, в якому просив відмовити повністю в задоволенні позовних вимог. Відзив обґрунтовано тим, що [PERSON] не укладав та не підписував договір про надання споживчого кредиту №100524680 від 24.01.2024 року. Позивачем не долучено до матеріалів справи будь-яких доказів, які прямо чи опосередковано свідчать, що електронний підпис належить саме відповідачу. Крім того, представником відповідача перевірено надану позивачем до суду копію кредитного договору через Центральний засвідчувальний орган міністерства цифрової трансформації України за результатами якої отримано відповідь, що кредитний договір №100524680 від 24.01.2024 року та додані до нього інші документи в якості доказів не містять жодного цифрового підпису. Також зазначає, що оформлення відступлення прав вимоги здійснюється шляхом підписання Акту приймання передачі Реєстру боржників, однак надані позивачем до суду додатки до договору відступлення прав вимоги №108 - МЛ/Т від 28.05.2024 року, зокрема додатки №№1, 2, не містять жодних даних щодо [PERSON] . Отже, суду не надано доказів щодо переходу від ТОВ «Мілоан» до ТОВ «Кредит-Капітал» права вимоги до [PERSON] 03 серпня 2025 року представником позивача через систему «Електронний суд» надано відповідь на відзив, в якому зазначено, що 24.01.2024 року між [PERSON] та ТОВ «Мілоан» було укладено кредитний договір №100524680 на суму 7 300,00 грн., грошові кошти перераховано на банківську картку відповідача. ТОВ «Мілоан» надіслало відповідачеві одноразовий ідентифікатор із кодом для підписання договору у вигляді смс-повідомлення на номер телефону відповідача, який той використав для підписання відповіді про прийняття пропозиції товариства щодо укладення кредитного договору №100524680 від 24.01.2024 року, що зафіксовано в ІТС товариства. При укладенні договору позичальник підтвердив, що інформація щодо порядку видачі, суми кредиту, комісії, річної процентної ставки, строку кредиту, правила надання фінансових послуг йому надані з дотриманням вимог законодавства про захист прав споживачів та забезпечує правильне розуміння позичальником суті фінансової послуги без нав`язування її придбання. Відповідач здійснив волевиявлення щодо укладення договору шляхом направлення підписаної електронним підписом одноразовим ідентифікатором відповіді про прийняття пропозиції укласти кредитний договір №100524680 від 24.01.2024 року. Тобто, підписання відповідачем договору про надання кредиту свідчить про ознайомлення його з правилами надання коштів у кредит та вимогами ч. 2 ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», так як ознайомлення із даними правилами передують укладенню договору. Отже, відповідач був у повній мірі поінформований про умови надання кредиту відповідно до вимог чинного законодавства, що не заперечується і позивачем. Звертає увагу, що без отримання листа на електронну адресу чи SMS-повідомлення на номер телефону відповідача, відповідно до якого було здійснено вхід на сайт «Мілоана» за допомогою логіна та пароля, договір між відповідачем та ТОВ «Мілоан» не був би укладений. Сума та розрахунок заборгованості за кредитним договором було передано позивачу від первинного кредитора ТОВ «Мілоан» згідно з Договором відступлення прав вимоги №108-МЛ/Т від 28.05.2024 року. З витягу із Реєстру боржників до Договору відступлення прав вимог №108-МЛ/Т від 28.05.2024 року вбачається, що ТОВ «Мілоан» передало, а ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» прийняло право вимоги за кредитним договором №100524680 від 24.01.2024 року. Оскільки це є Витяг з реєстру боржників до договору про відступлення прав вимоги № 108-МЛ/Т від 28.05.2024 року, тому він виготовлений представником позивача та враховано, що в Реєстрі містяться персональні данні інших осіб. Представник відповідача зазначає, що кредитний договір не містить електронних підписів, представляючи як доказ знімок екрану з сайту Центральний засвідчувальний орган міністерства цифрової трансформації України, але даний знімок екрану не може бути істотним доказом, оскільки відповідачем не доведено, що перевірявся конкретно цей кредитний договір, а не інший файл який не містить в собі підписів, перейменований як договір. Зі свого боку наголошує на тому, що подані разом з позовом додатки, серед яких і кредитний договір, підписаний електронними підписами обох сторін. Учасники справи, належним чином повідомлені про час, дату та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися. Представником позивача подано заяву, в якій він просив позовні вимоги задовольнити та розглядати справу у його відсутність. Представник відповідача подав заяву, в якій просив розглядати справу у його та відповідача відсутність. Крім того, зазначив, що заперечує проти задоволення позову, з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Підстав для відкладення розгляду справи, визначених ст. ст. 223 та 240 ЦПК України, судом не встановлено. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення проти нього, оцінивши подані сторонами докази, суд приходить до наступних висновків. Суд в межах заявлених позовних вимог та наданих доказів у справі встановив наступні факти та правовідносини. Істотними умовами кредитного договору, відповідно до змісту ч. 1 ст. 638 та ст. 1054 ЦК України, є умови про мету, суму і строк кредиту, умови і порядок його видачі, розмір, порядок нарахування та виплата процентів, відповідальність сторін. Згідно з ч. 2 ст. 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. За приписами ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, зокрема: електронного підпису відповідно до вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Статтями 12, 13, 81 та 83 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Сторони та інші учасники справи подають докази безпосередньо до суду. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі №2-1383/2010 (провадження №14-308цс18) зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Судом встановлено, що 24.01.2024 року [PERSON] ідентифікувався в ІТС кредитодавця, що підтверджується моніторингом дій користувача в ІТС. 24.01.2024 року відповідачем підписано та подано Анкету-заяву на кредит №100524680, де у розділі відомостей про позичальника вказано прізвище, ім`я, по батькові [PERSON] , адреса його проживання, ідентифікаційний код, номер телефону, електронну адресу та інші відомості. В подальшому між сторонами укладено договір про споживчий кредит №100524680 в електронному вигляді, за умовами якого відповідач отримав кредит в розмірі 7 300,00 грн, строком на 105 днів, тобто з 24.01.2024 року до 08.05.2024 року, зі сплатою 2,10% в день протягом пільгового період та 2,30% в день - протягом поточного періоду. Кредитний договір містить додатки у вигляді графіку платежів, заяви на отримання кредиту та контактних даних позичальника. Зазначений договір з додатками, підписані сторонами електронними підписами, в тому числі відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором, направленим на вказаний відповідачем номер телефону [NUMBER] . Відповідачем суду не надано жодних доказів на спростування належності йому зазначеного номеру. У постанові Верховного Суду від 01 липня 2024 року у справі №638/161/22 викладено правовий висновок, що саме на відповідача покладено обов`язок довести, що телефонний номер, із використанням якого здійснювалося підписання електронним підписом з одноразовим ідентифікатором кредитного договору, йому не належить. Крім того, у постанові Верховного Суду від 31 січня 2024 року у справі №671/1832/20 (провадження № 61-232св23) зазначено, що кредитний договір, укладений в електронній формі через інформаційно-телекомунікаційну систему кредитодавця з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, є дійсним та рівнозначним договору в письмовій формі. Для підтвердження укладення такого договору достатньо доказів проходження позичальником процедури ідентифікації (надання паспортних даних, ІПН, телефону, email) та підписання договору шляхом введення одноразового ідентифікатор. Суд зазначає, що оскільки договір між сторонами укладено за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи товариства, доступ до якої забезпечується споживачу через веб-сайт та відповідач підписав його електронним підписом одноразовим ідентифікатором, то без проходження попередньої реєстрації та отримання одноразового ідентифікатора, на номер мобільного телефону, який ним особисто зазначений, без здійснення входу на веб-сайт за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету, тобто без здійснення входу до інформаційно-телекомунікаційної системи товариства, такий договір не був би укладений. Аналогічні висновки викладені Верховним Судом у постановах від 07 жовтня 2020 року у справі №132/1006/19, від 28 квітня 2021 року у справі №234/7160/20, від 01 листопада 2021 року у справі №234/8084/20, від 14 червня 2022 року у справі №757/40395/20, від 08 серпня 2022 року у справі №234/7298/20. При цьому, в договорі та додатках до нього зазначені особисті дані [PERSON] , а саме: реквізити паспортного документу, адреса місця реєстрації, РНОКПП, місце роботи тощо. Доказів на спростування відповідності анкетних даних [PERSON] в зазначених документах матеріали справи не містять. Так само, як і доказів про те, що персональні дані відповідача (копія паспорта громадянина України, ідентифікаційний номер) були неправомірно використані первісним кредитором - ТОВ «Мілоан» - для укладення кредитного договорів від його імені, відповідачем та його представником не надано. До правоохоронних органів із відповідною заявою щодо вчинення відносно нього шахрайських дій відповідач не звертався, як і не оскаржував правомірність (дійсність) укладеного договору. Щодо посилання представника відповідача на результати перевірки наданої позивачем до суду копії кредитного договору через Центральний засвідчувальний орган міністерства цифрової трансформації України, суд зазначає наступне. За приписами ч. ч. 1, 2 ст. 100 ЦПК України електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, що містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (в тому числі текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних та інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема, на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет). Електронні докази подаються в оригіналі або в електронній копії, на яку накладено кваліфікований електронний підпис відповідно до вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги». Законом може бути передбачено інший порядок засвідчення електронної копії електронного доказу. Позовна заява з додатками у цій справі подана через підсистему «Електронний суд» та в матеріалах справи міститься протокол створення та перевірки кваліфікованого та удосконаленого електронного підпису від 01.07.2025 року, з якого вбачається, що позовна заява та додатки до неї підписано відповідним електронним підписом представника позивача, що відповідає вищезазначеним приписам чинного законодавства України. Якщо подано копію (паперову копію) електронного доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал електронного доказу. Якщо оригінал електронного доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (паперової копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги (ч. 5 ст. 105 ЦПК України). Однак відповідач та його представник до суду з клопотання про витребування оригіналу кредитного договору з додатками до нього не зверталися та суд, з огляду на встановлені обставини справи, не вбачає підстав ставити під сумнів відповідність поданої копії оригіналу та відповідно з власної ініціативи витребовувати у позивача оригінал електронного доказу. У постанові Верховного Суду від 21.02.2018 у справі №910/5226/17 зазначено, що при здійсненні безготівкових розрахунків допускаються розрахунки із застосуванням платіжних доручень, акредитивів, розрахункових чеків, розрахунки за інкасо, а також інші розрахунки, передбачені законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту; безготівкові розрахунки провадяться через банки, інші фінансові установи, в яких відкрито відповідні рахунки, якщо інше не випливає із закону та не обумовлено видом безготівкових розрахунків. Позивачем надано відповідачу кредит у розмірі 7 300,00 грн шляхом перерахування 24.01.2024 року грошових коштів на платіжну картку відповідача № [NUMBER] , що підтверджується відповідним платіжним дорученням №81362190. При цьому, саме зазначений номер картки вказано у кредитному договорі як особистий платіжний засіб відповідача. Доказів на спростування належності відповідачу зазначеної платіжної картки суду не надано. Зазначене в сукупності свідчить про отримання відповідачем кредиту в розмірі 7 300,00 грн. 28.05.2024 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» укладено договір про відступлення прав вимог №108-МЛ/Т, у відповідності до умов якого ТОВ «Мілоан» передає (відступає) ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» приймає належні ТОВ «Мілоан» права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників. Відповідно до Витягу з Реєстру боржників до Договору про відступлення прав вимог №108-МЛ/Т від 28.05.2024 року, ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» набуло права грошової вимоги до відповідача за договором про споживчий кредит №100524680 від 24.01.2024 року. Відповідно до ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. Відступлення права вимоги - це договірна передача зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредиторові. Згідно з ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Заміна осіб у зобов`язанні пов`язана з тим, що попередні учасники зобов`язань вибувають з цих відносин, а їх права та обов`язки переходять до суб`єктів, які їх замінюють. Відповідно до ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання зобов`язання є належним. У Витягу з Реєстру боржників до Договору про відступлення прав вимог №108-МЛ/Т від 28.05.2024 року вказано прізвище, ім`я та по батькові відповідача, його РНОКПП, дата укладання та номер кредитного договору, сума заборгованості тощо, що спростовує твердження представника відповідача про відсутність доказів переходу права вимоги до позивача. За таких обставин, суд приходить до висновку, що до позивача, як нового кредитора, перейшло право вимоги до відповідача за договором про споживчий кредит №100524680 від 24.01.2024 року. Згідно з відомістю про щоденні нарахування та погашення та випискою з особового рахунку за кредитним договором, наданих позивачем, взяті на себе зобов`язання за кредитним договором відповідач не виконав, у зв`язку з чим станом на 20.05.2025 року виникла заборгованість в розмірі 25 951,50 грн, з яких: 7 300,00 грн - прострочена заборгованість за тілом кредиту; 17 410,50 грн - прострочена заборгованість за відсотками за користування кредитом; 1 241,00 грн - прострочена заборгованість за комісією. З наданих розрахунків вбачається, що відсотки за користування кредитом нараховані позивачем за пільговий період з 24.01.2024 року до 08.02.2024 року за відсотковою ставкою 2,10% в день (7 300,00 грн х 2,10% : 100% = 153,30 грн/день) та за поточний період з 08.02.2024 року до 08.05.2024 року - 2,30% в день (7 300,00 грн х 2,30% : 100% = 167,90 грн/день), що відповідає умовам укладеного між сторонами кредитного договору. Зазначені розрахунки відповідають умовам договору та є математично правильними. При цьому, жодних доказів на спростування зазначених розрахунків та/або альтернативний розрахунок відповідачем не надано. Згідно зі ст. ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612, ст. 629 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається. Договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 1 статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. За змістом ч. ч. 1, 2 ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів (ч. 2 ст. 1050 ЦК України). Згідно з ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Щодо комісії, встановленої пунктом 1.5.1 кредитного договору за надання кредиту в розмірі 1 241,00 грн, суд зазначає наступне. Пунктом 4 частини 1 ста тті 1 Закону України «Про споживче кредитування» визначено, що загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Відповідно до ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Отже, Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право кредитодавця встановлювати у кредитному договорі комісію, пов`язану з наданням кредиту. Враховуючи те, що відповідач не виконав передбачені договором і законом зобов`язання ні перед первісними кредитором, ні перед новим кредитором - позивачем, внаслідок чого утворилася заборгованість, то суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Щодо розподілу судових витрат суд виходить з наступного. Згідно з ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. 1 ст. 141, п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі часткового задоволення позову покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною 8 статті 141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). За приписами частин першої-четвертої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Частинами 3, 4 ст. 137 ЦПК України встановлено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. На підтвердження витрат на правову допомогу позивачем додано договір про надання правничої допомоги №0605 від 06.05.2025 року та акт прийому-передачі наданих послуг від 20.05.2025 року, відповідно до якого позивачу надано послуги правової допомоги на загальну суму 7 000,00 грн. У постановах Верховного Суду від 07 листопада 2019 року у справі №905/1795/18 та від 08 квітня 2020 року у справі №922/2685/19 висловлено правову позицію, відповідно до якої суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: approved