Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-22 00:00:00

Представник позивача адвокат Останкова Валентина Олександрівна, що діє в інтересах позивача акціонерного товариства «Укрсиббанк», звернувся до суду з позовом до відповідачів [PERSON] та [PERSON] , в якому просить стягнути солідарно з відповідачів 3% річних у загальному розмірі 31\~618,98 грн., з яких: - 3 % річних у розмірі 19425,75 грн. за кредитним договором №11230433000 від 09.10.2007 року за період прострочення з 02.04.2017 по 23.02.2022 року, - 3 % річних у розмірі 12193,23 грн. за кредитним договором №11230421000 від 08.10.2007 року за період прострочення з 02.04.2017 по 23.02.2022 року. Позовні вимоги обґрунтовував тим, що акціонерне товариство «Укрсиббанк» (надалі - АКІБ «УкрСиббанк») та [PERSON] (надалі відповідачка 1), уклали договір про надання споживчого кредиту № 11230433000 від 09.10.2007, за яким відповідачка 1 отримала кредит (грошові кошти) у формі поновлювальної кредитної лінії в іноземній валюті в сумі 12100,00 дол. США, які остання зобов`язалася повернути у повному обсязі згідно з графіком погашення кредиту, та сплачувати проценти за користування кредитом. АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] уклали договір про надання споживчого кредиту №11230421000 від 08.10.2007, за яким відповідачка 1 отримала кредит (грошові кошти) у формі поновлювальної кредитної лінії в іноземній валюті в сумі 7800,00 дол. США, які остання зобов`язалася повернути у повному обсязі згідно з графіком погашення кредиту, та сплачувати проценти за користування кредитом. В забезпечення виконання зобов`язань за вказаними кредитними договорами була прийнята порука [PERSON] (надалі відповідач 2) згідно умов договорів поруки №\~11230433000 від 09.10.2007 та №11230421000 від 08.10.2007. Відповідачка 1 терміни повернення кредиту (основної суми) та терміни сплати відсотків за кредит не дотримувалася, в зв`язку з чим виникла прострочена заборгованість, банк визнав термін повернення кредиту у повному обсязі таким, що настав та звернувся із позовом до суду про стягнення загальної суми боргу у розмірі 215035,02 грн. солідарно з відповідачки 1 та відповідача 2, з яких: за кредитним договором №11230433000 від 09.10.2007 у розмірі 132111,04 грн., за №11230421000 від 08.10.2007 у розмірі 82923,98 грн. Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 03.11.2010 стягнуто солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ\~«УкрСиббанк» суму заборгованості у загальному розмірі 215035,02 грн. За період з 03.11.2010 по 23.02.2022 погашення за вказаним рішенням суду не відбувалося. Погашення боргу за рішенням суду у повному обсязі було здійснено лише 26.07.2024 року. Кошти, що надійшли у гривні були конвертовані у валюту договору та здійснено часткове погашення за кредитним договором №11230421000 та за кредитним договором №11230433000. Однак у повному обсязі заборгованість за кредитними договорами залишається не погашеною станом на 29.07.2024 року. Так, за прострочення погашення сум заборгованості, що підлягають стягненню за рішенням суду за кредитним договором №11230433000 від 09.10.2007 року у розмірі 132\~111,04 грн., необхідно стягнути з відповідача 3% річних у сумі 19\~425,75 грн. за період прострочення з 02.04.2017 по 23.02.2022. Розрахунок 3% річних здійснено за формулою: 132\~111,04 грн. (заборгованість що підлягає стягненню за рішенням суду) х 3% : 365 х 1789 (кількість днів прострочення за період з 17.04.2021 по 23.02.2022 року.) = 19\~425,75 грн. Так, за прострочення погашення сум заборгованості, що підлягають стягненню за рішенням суду за кредитним договором №11230421000 від 08.10.2007 у розмірі 82923,98 грн.., необхідно стягнути з відповідача 3% річних у сумі 12\~193,23 грн. за період прострочення з 02.04.2017 по 23.02.2022. Розрахунок 3% річних здійснено за формулою: 82\~923,98 грн. (заборгованість що підлягає стягненню за рішенням суду) х 3% : 365 х 1789 (кількість днів прострочення за період з 17.04.2021 по 23.02.2022) = 12\~193,23 грн. Всього необхідно стягнути 3% річних у загальному розмірі 31\~618,98 грн. (19\~425,75 грн.+ 12\~193,23 грн.). Додатково зазначив, що згідно з вимогами Закону України «Про акціонерні товариства» № 514-VI від 17.09.2008 р. були внесені зміни у Статут АКІБ «УкрСиббанк», відповідно до яких нове повне найменування Банку стало: Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк». Згідно з положеннями Цивільного кодексу України та Закону України «Про акціонерні товариства» дані зміни не є реорганізацією або ліквідацією юридичної особи АКІБ «УкрСиббанк». В подальшому, у зв`язку з приведенням своєї діяльності у відповідність до вимог Закону України «Про акціонерні товариства» загальними зборами акціонерів банку 17.10.2018 року було прийнято рішення про зміну типу товариства на приватне акціонерне товариство та про зміну найменування Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» на АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «УКРСИББАНК», яке є правонаступником за всіма правами та обов`язками Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 21.10.2024 відкрито провадження у справі, постановлено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження, з повідомлення сторін. Також вказаною ухвалою відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву. 28.11.2024 представником відповідача 1 адвокатом Меренич\~М.І. подано відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог акціонерного товариства «Укрсиббанк» до [PERSON] та [PERSON] про стягнення 3% річних від простроченої заборгованості, з огляду на наступне. Між позивачем та відповідачем 1 08.10.2007 та 09.10.2007 було укладено кредитні договори на загальну суму 19900 дол. США. У зв`язку з несплатою відповідачем заборгованості за вказаними договорами, банк визнав термін сплати кредитів таким, що настав та звернувся до суду про дострокове стягнення всієї суми боргу, конвертувавши її в національну валюту. Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 03.11.2010 позовну заяву ПАТ «УкрСиббанк» задоволено в повному обсязі та стягнуто солідарно з відповідачів 1,2 загальний розмір боргу за вищевказаними кредитними договорами в сумі 215\~035,02 грн. Вказане рішення суду набуло законної сили. Відповідач 1 виконав рішення суду в повному обсязі 24.07.2024 року. Постанова про закінчення виконавчого провадження від 24.07.2024 не оскаржувалась. У даному випадку позивач, як кредитор за кредитними договорами відповідно до вимог статей 6, 627 ЦК України, реалізуючи право на звернення до суду і принцип диспозитивності щодо можливості самостійно визначити позовні вимоги та спосіб захисту порушеного права, звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитними договорами, визначивши заборгованість у валюті гривні України, вказавши, що саме 215\~035,02 грн. є повним розміром заборгованості, включаючи заборгованість за тілом кредиту, заборгованість за відсотками та пеню. Кредитор, який сам визначив заборгованість у валюті гривні України, погодився із судовим рішенням, яким таку заборгованість стягнуто з боржника, а боржником сплачено таку заборгованість у повному обсязі, не має права на стягнення курсової різниці чи повторну конвертацію в іноземну валюту. А тому вважає, що доводи позивача про наявність якої-небудь заборгованості за кредитними договорами, яка вже були предметом розгляду справи в суді є безпідставними. З розрахунковим періодом, визначеним позивачем (з 02.04.2017 по 23.02.2022) відповідач не погоджується з наступних міркувань. Позовна давність це певна, обмежена в часі можливість захисту порушеного, невизнаного або оспорюваного права особи. Протягом строку дії позовної давності особа має право пред`явити позов та домогтися захисту свого права. Під зупиненням перебігу позовної давності необхідно розуміти період часу, протягом якого позовна давність не обчислюється до закінчення обставин, що зумовили необхідність її зупинення. Водночас, Верховною Радою України було прийнято Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 30.03.2020 № 540IX (далі Закону № 540-IX), який набув чинності з 02.04.2020 року. Розділ прикінцеві та перехідні положення доповнено пунктом 12, який визначив, що на період дії карантину, що встановлюється Кабінетом Міністрів України строки, які визначені в наступних статтях: 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 ЦК України продовжують на строк дії такого карантину. Отже, мало місце примусове продовження перебігу певних видів позовної давності на строк дії карантину. Термін «продовження», за своєю суттю не ідентичний терміну «зупинення», оскільки в останньому випадку строк позовної давності не обчислюється. У випадку ж з терміном «продовження» мова йде про те, що строк формально не зупиняється й надалі відраховується, однак закінчитися в період дії карантину він не може і буде діяти до його завершення. Застосований в період дії карантину термін «продовження» не кореспондується з нормами законодавства України, оскільки останнє не містить взагалі згадки або можливості продовжувати терміни позовної давності, який встановлено законом. В подальшому у зв`язку з повномасштабним вторгнення російської федерації законодавцем знову було внесено зміни до ЦК України. 17.03.2022 набув чинності Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану», яким визначено, що у період дії воєнного та надзвичайного станів, строки визначені такими статтями, як 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 ЦК України, продовжуються на строк його дії. Тобто, строки продовжували відраховуватися, однак формально не закінчувалися на період дії воєнного стану. Фактично, до 01.07.2023 діяло два положення про продовження строків позовної давності, це раніше згадана норма, що була прийнята під час карантину, оскільки останній діяв до 01.07.2023 та паралельно діяла норма щодо продовження строків позовної давності на період дії воєнного стану. Таким чином, на думку відповідача ототожнення позивачем понять «продовження» та «зупинення» строків позовної давності порушує права відповідача у відповідній справі, який у зв`язку з цим позбавлений можливості захиститися від неправомірних дій з боку позивача. За таких обставин, вважає, що оскільки неповернення коштів за грошовим зобов`язанням є триваючим порушенням, розрахунковий період для обчислення сум, визначеним ст.625 ЦК України необхідно визначати 3 роки, що передують зверненню до суду що й буде кореспондуватись з правовими висновками ВП ВСУ. 20.12.2025 на адресу суду надійшли письмові пояснення від представника позивача, в яких зазначив, що за період з 03.11.2010 по 23.02.2022 погашення за рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 03.11.2010 суду не відбувалося. Погашення боргу за рішенням суду у повному обсязі було здійснено лише 26.07.2024. Вважає, що з урахуванням положень п.п. пункту 12, 18, 19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України вимоги Банку щодо стягнення 3% річних за період з 02.04.2017 по 23.02.2022 заявлені в межах строку позовної давності, оскільки із 02.04.2020 законодавець продовжив строк для звернення до суду (позовну давність), враховуючи, зокрема, правовий режим карантину та воєнного стану (згідно Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» та Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» від 15.03.2022 року за № 2120-IX). А відтак просив позовні вимоги про стягнення 3% річних у заявленому розмірі задовольнити у повному обсязі. Представник позивача в судове засідання не з`явився, за допомогою підсистеми «Електронний суд» подав клопотання про розгляд справи за відсутності представника позивача за наявними у справі матеріалами, позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечив з підстав, наведених у відзиві до позову. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані суду докази, виходячи з їх належності, допустимості, достовірності та достатності, суд приходить до наступного висновку. Згідно\~ст. 12 ч. 3 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до\~ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особо, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Статтею 81 ЦПК України\~передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Докази\~подаються сторонами і іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що акціонерне товариство «Укрсиббанк» (надалі - АКІБ «УкрСиббанк») та [PERSON] (надалі відповідачка 1), уклали договір про надання споживчого кредиту № 11230433000 від 09.10.2007, за яким відповідачка 1 отримала кредит (грошові кошти) у формі поновлювальної кредитної лінії в іноземній валюті в сумі 12100,00 дол. США, які остання зобов`язалася повернути у повному обсязі згідно з графіком погашення кредиту, та сплачувати проценти за користування кредитом. АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] уклали договір про надання споживчого кредиту №11230421000 від 08.10.2007, за яким відповідачка 1 отримала кредит (грошові кошти) у формі поновлювальної кредитної лінії в іноземній валюті в сумі 7800,00 дол. США, які остання зобов`язалася повернути у повному обсязі згідно з графіком погашення кредиту, та сплачувати проценти за користування кредитом. В забезпечення виконання зобов`язань за вказаними кредитними договорами була прийнята порука [PERSON] (надалі відповідач 2) згідно умов договорів поруки №\~11230433000 від 09.10.2007 та №11230421000 від 08.10.2007. Відповідачка 1 терміни повернення кредиту (основної суми) та терміни сплати відсотків за кредит не дотримувалася, в зв`язку з чим виникла прострочена заборгованість, банк визнав термін повернення кредиту у повному обсязі таким, що настав та звернувся із позовом до суду про стягнення загальної суми боргу у розмірі 215035,02 грн. солідарно з відповідачки 1 та відповідача 2, з яких: за кредитним договором №11230433000 від 09.10.2007 у розмірі 132111,04 грн., за №11230421000 від 08.10.2007 у розмірі 82923,98 грн. Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 23.11.2010 позовну заяву ПАТ «УкрСиббанк» до відповідачів задоволено. Стягнуто солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ «УкрСиббанк» суму 215\~035,02 грн. боргу за кредитними договорами та судові витрати судовий збір у розмірі 1700,00 та витрати за ІТЗ судового процесу 120 грн. Також судом встановлено і сторонами не заперечується, що відповідачі належним чином не виконували рішення суду, погашення заборгованості відбулось тільки 24.07.2024. Зазначене підтверджується: - копією квитанції №27 від 24.07.2024, за якою [PERSON] здійснила оплату на рахунок приватного виконавця Лукечі\~О.В. у розмірі 240\~624,10 грн., призначення платежу: погашення заборгованості по ВП №57915069; - постановою про закінчення виконавчого провадження від 24.07.2024 у ВП №57915069, в якій зазначено, що при примусовому виконанні виконавчого листа №2п-7493/10 від 27.01.2011 про стягнення солідарно із [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ «УкрСиббанк» суми 215\~035,02 грн за кредитним договором та судових витрат судовий збір в розмірі 1700 грн. та витрати за ІТЗ судового процесу 120 грн., встановлено фактично повне виконання рішення згідно з виконавчим документом сума боргу, основної винагороди та витрат виконавчого провадження стягнуті в повному обсязі та перераховані за призначенням платіжним дорученням від 24.07.2024. За змістом положень частини 1 статті 526 ЦК зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (стаття 530 ЦК). Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК). Згідно з положеннями статті 611 ЦК у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Зокрема, статтею 625 ЦК врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Формулювання статті 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3 % річних не є неустойкою у розумінні положень статті 549 цього Кодексу. Отже, за змістом наведеної норми закону, нараховані на суму боргу інфляційні втрати та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Правовий аналіз положень статей 526,\~599,\~611,\~625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Викладене узгоджується із правовими висновками, висловленими у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 04 червня 2019 року у справі № 916/190/18 (провадження № 12-302гс18). Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 ЦК, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення. У постанові Верховного Суду (у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду) від 26.10.2018 у справі № 922/4099/17 з огляду на правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду України від 26.04.2017 у справі № 918/329/16, наведено висновок про те, що вимоги про стягнення грошових коштів, передбачених статтею 625 ЦК, не є додатковими вимогами в розумінні статті 266 ЦК, а тому закінчення перебігу позовної давності за основною вимогою не впливає на обчислення позовної давності за вимогою про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат. Стягнення 3% річних та інфляційних витрат можливе до моменту фактичного виконання зобов`язання та обмежується останніми 3 роками, які передували подачі позову. Аналогічні за змістом висновки сформульовано у постановах Верховного Суду від 10.04.2018 у справі № 910/16945/14,від 27.04.2018 у справі № 908/1394/17,від 21.11.2018 у справі №642/493/17-ц. В зв`язку з тим, що відповідачі належним чином не виконували рішення суду про стягнення заборгованості, позивачем нараховані 3% річних від простроченої суми боргу. Так, за прострочення погашення сум заборгованості, що підлягають стягненню за рішенням суду за кредитним договором №11230433000 від 09.10.2007 року у розмірі 132\~111,04 грн., позивачем заявлено до стягнення з відповідача 3% річних у сумі 19\~425,75 грн. за період прострочення з 02.04.2017 по 23.02.2022. Розрахунок 3% річних здійснено за формулою: 132\~111,04 грн. (заборгованість що підлягає стягненню за рішенням суду) х 3% : 365 х 1789 (кількість днів прострочення за період з 17.04.2021 по 23.02.2022 року.) = 19\~425,75 грн. За прострочення погашення сум заборгованості, що підлягають стягненню за рішенням суду за кредитним договором №11230421000 від 08.10.2007 у розмірі 82923,98 грн., позивачем заявлено до стягнення з відповідача 3% річних у сумі 12\~193,23 грн. за період прострочення з 02.04.2017 по 23.02.2022. Розрахунок 3% річних здійснено за формулою: 82\~923,98 грн. (заборгованість що підлягає стягненню за рішенням суду) х 3%:365 х 1789 (кількість днів прострочення за період з 17.04.2021 по 23.02.2022) = 12\~193,23 грн. Всього заявлено до стягнення 3% річних у загальному розмірі 31\~618,98 грн. (19425.75 грн. + 12193.23 грн.). Встановивши,\~що відповідачами\~заборгованість за\~кредитними договорами\~погашена 26.07.2024,\~з огляду\~на період,\~за який\~позивач просить\~стягнути нарахування,\~передбачені статтею\~625\~ЦК України,\~суд вважає,\~що позов\~підлягає до\~задоволення,\~а відтак\~суд приходить\~до висновку,\~що з\~відповідачів на\~користь позивача\~підлягають до\~стягнення 3%\~річних від\~простроченої суми\~заборгованості у\~розмірі 31\~618,98 грн. Суд приймає до уваги, що відповідачами своїх розрахунків, відповідно до ч. 3 ст.12, ч. 1 ст.81 ЦПК України\~не надано, а також надані позивачем розрахунки не спростовано. Крім того, суд зазначає, що у зв`язку з постановленням судового рішення про стягнення заборгованості поручителя - останній також набув статусу боржника, а тому право кредитора на звернення до суду із позовом про стягнення трьох процентів річних та інфляційних витрат за період прострочення виконання рішення суду виникає як до боржника, так і до поручителя. У відзиві представником відповідача заявлено про застосування строку позовної давності. Суд вважає, що вказана заява не підлягає задоволенню, оскільки правовий аналіз положень статей\~526,\~599,\~611,\~625 ЦК України\~дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених\~статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 4 червня 2019 року у справі № 916/190/18 (провадження № 12-302гс18), від 08.11.2019 року у справі № 127/15672/16-ц. Невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі\~ст.625 ЦК України\~виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову. Такою є правова позиція Великої Палати Верховного Суду у постанові від 08.11.2019 року у справі № 127/15672/16-ц. Як встановлено у судовому засіданні рішення суду, яким з відповідачів на користь позивача стягнуто заборгованості виконано тільки 26.07.2024, отже кредитор має право на отримання сум, передбачених\~ст.625 ЦК України, за увесь час прострочення. Окрім того,\~Законом України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)»розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 12 наступного змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину». Вказаний Закон набрав чинності 02 квітня 2020 року. А також, ЗУ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» розділ Прикінцеві та перехідні положення ЦК України доповнено пунктом 19 такого змісту: «У період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року№ 64/2022, затвердженим\~Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року№ 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану.» Таким чином, з урахуванням п.12\~Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, суд приходить до висновку про те. що позивачем не пропущено строк позовної давності, вимоги є обґрунтованими та доведеними, а тому позов підлягає задоволенню в повному обсязі Відповідно до\~ст. 141 ЦПК України, з урахуванням задоволення позовних вимог повністю з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 3028,00 грн. по 1514,00 грн. з кожного. На підставі викладеного,

Outcome: approved