Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-21 00:00:00

21 травня 2025 року адвокат Замоздра В.В., яка діє в інтересах [PERSON] , звернулася до суду з заявою про встановлення факту самостійного виховання та утримання заявником сина [PERSON] , [INFO] . Заява обґрунтована тим, що заявник та заінтересована особа [PERSON] з 23 липня 2005 року перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого у них [INFO] народився син [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 12 травня 2010 року Яреськівською сільською радою Шишацького району Полтавської області. Рішенням Шишацького районного суду Полтавської області від 30 квітня 2014 року у справі № 551/35/14-ц шлюб між заявником [PERSON] та заінтересованою особою [PERSON] розірвано. Після фактичного припинення шлюбних відносин мати не виявила бажання щоб син проживав із нею та не враховуючи вік дитини, поїхала проживати в с. Мушти Полтавського району та області. Заявник з сином залишилися проживати за адресою: [ADDRESS] та у 2018 році переїхали разом з сином проживати за адресою: [ADDRESS] . Мати життям сина не цікавиться і не приймає участі в його вихованні та утриманні. Диспозиція п. 4 ч. 1 ст. 23 Закону України « Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію » та абз. 7 п. 2, абз. 6 п. 3 ч. 12 ст. 26 Закону України « Про військовий обов`язок і військову службу » з змінами містить імперативний припис стосовного того, що підстава для відстрочки для призову на військову службу під час мобілізації та/або звільнення з військової служби особи, яка самостійно виховує та утримує дитину, має бути встановлена виключно за рішенням суду. Представник заявника зазначає, що законодавством не передбачено іншого порядку встановлення факту самостійного виховання дитини, ніж звернення до суду в порядку окремого провадження. На підтвердження вказаного факту адвокат Замоздра В.В. просила допитати в судовому засіданні в якості свідків [PERSON] , [PERSON] , мешканців с. Яреськи Миргородського району Полтавської області. Ухвалою суду від 21 травня 2025 року заяву [PERSON] прийнято до розгляду, провадження у справі відкрито, її розгляд ухвалено проводити у порядку окремого провадження, у зв`язку з чим призначено розгляд справи о 10 год. 00 хв. 11 червня 2025 року. Клопотання представника заявника - адвоката Замоздри В.В. про виклик свідків задоволено ( а.с. 31 - 32 ). 03 червня 2025 року від представника заявника - адвоката Замоздри В.В. на адресу суду надійшла заява про виклик в якості свідка [PERSON] , мешканку с. Яреськи Миргородського району Полтавської області ( 34 - 36 ). У межах судового засідання, яке мало місце 11 червня 2025 року, проведення розгляду справи відкладено до 13 год. 00 хв. 22 липня 2025 року ( а.с. 41 ). У судовому засіданні заявник [PERSON] та його представник - адвокат Замоздра В.В. подану заяву підтримали та просили її задовольнити, виходячи з обставин, що у ній викладені. Заінтересована особа [PERSON] , будучи належним чином повідомленою за останнім відомим місцем фактичного проживання, у судове засідання не з`явилася, причин своєї неявки не повідомила, будь - яких заяв ( клопотань ) від останньої не адресу суду не надходило ( а.с. 47, 50 ). Представник заінтересованої особи - начальник служби у Справах дітей Шишацької селищної ради Полтавської області Величко В.В. у судовому засідання підтвердила факт самостійного виховання та утримання заявником неповнолітнього сина, оскільки мати дитини [PERSON] самоусунулася від виконання своїх батьківських обов`язків. Наразі [PERSON] проживає за межами району та має на утриманні інших малолітніх дітей. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, заслухавши пояснення учасників справи та свідків, суд приходить до висновку про задоволення заяви [PERSON] , виходячи з наступного. Так, під час розгляду справи встановлено, що заочним рішенням Шишацького районного суду Полтавської області від 30 квітня 2014 року, яке набрало законної сили 26 травня 2014 року, у справі № 551/335/14-ц позов [PERSON] задоволено, шлюб зареєстрований 23 липня 2005 року в Яреськівській сільській раді Шишацького району Полтавської області за актовим записом № 09 між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , розірвано ( а.с. 14 ). Від даного шлюбу у заявника [PERSON] та заінтересованої особи [PERSON] . [INFO] народився син [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , яке 12 травня 2010 року видано Яреськівською сільською радою Шишацького району Полтавської області ( а.с. 15 ). На час подання позовної заяви про розірвання шлюбу, [PERSON] проживав разом з батьком та перебував на його утриманні, що вбачається з мотивувальної частини рішення Шишацького районного суду Полтавської області від 30 квітня 2014 року. За даними Яреськівського старостинського округу Шишацької селищної ради Полтавської області, заявник [PERSON] фактично проживає за адресою: [ADDRESS] , разом з матір`ю [PERSON] , 1953 року народження, та сином [PERSON] , 2010 року народження ( а.с. 19 ). Про те що неповнолітній [PERSON] проживає разом з батьком [PERSON] та бабусею [PERSON] свідчать й дані акту обстеження умов проживання родини № 22 від 28 березня 2025 року, який проведений в. о. начальника служби у справах дітей Шишацької селищної ради Полтавської області Стеценко М.О. Умови проживання родини задовільні, кімнати чисті, охайні, теплі, є необхідні меблі, побутова техніка. Для проживання та розвитку дитини створені наступні умови: окрема кімната, де є ліжко, шафа, письмовий стіл. Дитина забезпечена одягом, взуттям, шкільним приладдям. Стосунки у сім`ї дружні та доброзичливі ( а.с. 20 ). Як пояснила у судовому засідання начальник Служби у справах дітей Шишацької селищної ради Полтавської області Величко В.В., неповнолітній [PERSON] втратив зв`язок з матір`ю, остання не ініціює питання спілкування з сином, а дитина не виявляє бажання підтримувати з нею будь - які контакти. Вказані обставини відомі за наслідками бесіди з дитиною. За повідомленням Служби у справах дітей Шишацької селищної ради Полтавської області, [PERSON] щодо здійснення перешкод заявником [PERSON] у спілкуванні з неповнолітнім сином [PERSON] до Служби у справах дітей не зверталася. Також [PERSON] не ініціювала визначення порядку та способу участі у вихованні сина і не зверталася з питанням встановлення графіку побачень з ним ( а.с. 25 ). Згідно психолого - педагогічної характеристики, виданої ОЗ « Яреськівська загальноосвітня школа І - ІІІ ступенів ім. Ф.П. Борідька » на ім`я учня 9 класу [PERSON] , батько дитини цікавиться навчанням сина. Постійно відвідує класні та загальношкільні батьківські збори, співпрацює з класним керівником. Відповідно до інформації класного керівника 9 класу [PERSON] про участь матері у шкільному житті дитини, повідомляє наступне: мати контакту з школою не підтримує, успішністю дитини не цікавиться, з вчителем не спілкується, батьківські збори не відвідує ( а.с. 23 ). Відповідно до довідки за вих. № 99 від 20 травня 2025 року, заявник [PERSON] з 19 травня 2025 року працює робітником по благоустрою в КП « Техкомунбуд », середньомісячний розмір заробітної плати - 9 647 грн. 00 коп. ( а.с. 22 ). Допитані у судовому засіданні свідки [PERSON] , [PERSON] суду пояснили, що мати неповнолітнього [PERSON] залишила родину, коли дитині були три роки. З того часу життям і розвитком дитини не цікавиться. [PERSON] самостійно виховує та утримує батько [PERSON] . Під час розгляду справи також встановлено, що 24 жовтня 2024 року заявник [PERSON] звертався до Шишацького районного суду Полтавської області з позовною заявою до [PERSON] про позбавлення останньої батьківських прав відносно сина [PERSON] , [INFO] , та стягнення аліментів на його утримання. Заочним рішенням Шишацького районного суду Полтавської області від 28 серпня 2025 року, яке набрало законної сили 02 червня 2025 року, у справі № 551/1115/24 у задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про позбавлення батьківських прав відмовлено, позовні вимоги про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини задоволено частково. Ухвалено стягувати щомісячно з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/6 частини всіх видів її доходу, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 22 жовтня 2024 року і до досягнення дитиною повноліття. Пунктом 5 частини 2 статті 293 ЦПК України передбачено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Велика Палата Верховного Суду в постанові від 10 квітня 2019 року у справі №320/948/18 виснувала, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів. Регулювання сімейних відносин здійснюється Сімейним кодексом України з метою забезпечення кожної дитини сімейним вихованням, можливістю духовного та фізичного розвитку (ст. 1 СК України). Статтею 121 СК України передбачено, що права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу. Відповідно до ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Згідно з ч. 1 ст. 14, ч. 1 ст. 15 СК України, сімейні права є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути передані іншій особі. Сімейні обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути перекладені на іншу особу. Права та обов`язки батьків щодо виховання дитини передбачені ст. ст. 150, 151 СК України. Відповідно до ст.157 СК України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню. Під час з`ясування фактичних обставин справи встановлено, що заявник протягом тривалого часу є одиноким батьком. У п. 50 постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 13.06.2018 у справі №822/2446/17 сформульовано висновок: «Позаяк, правовий статус поняття «одинокого батька» не врегульований законодавством, вбачається можливим застосовування аналогії поняття «одинокої матері», тлумачення якого зазначено у Постанові Пленуму ВСУ. Тобто, для набуття статусу «одинока матір», «одинокий батько», необхідні 2 факти: не перебування у шлюбі, а також виховання і утримання дитини самими матір`ю чи батьком відповідно, тобто без участі іншого з подружжя у житті дитини». Одинокою матір`ю є особа, яка не перебуває у шлюбі з батьком дитини, виховує дитину без батька. Одинока матір це жінка, яка виховує і утримує дитину сама (постанови Верховного Суду від 26.08.2021 у справі №591/1371/19, від 20.10.2021 у справі №127/15014/20). Предметом дослідження суду є встановлення юридичного факту, який встановлює правосуб`єктність особи як такою яка самостійно виховує й утримує своїх неповнолітніх дітей, що є необхідним для застосування до заявника вимог п. 4 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» для отримання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, заяв з боку заінтересованих осіб про наявність спору з цього приводу не надходило, тому розгляд справи здійснено у порядку Цивільного процесу. В Україні введений воєнний стан у зв`язку зі збройним нападом російської федерації, який триває на сьогоднішній день, оголошено проведення загальної мобілізації, заявник є військовозобов`язаний, який самостійно виховує й утримує неповнолітніх дітей, мати дітей повністю самоусунулась від виконання своїх обов`язків. Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані жінки та чоловіки, які мають дитину (дітей) віком до 18 років, якщо другий з батьків такої дитини (дітей) помер, позбавлений батьківських прав, визнаний зниклим безвісти або безвісно відсутнім, оголошений померлим, відбуває покарання у місцях позбавлення волі, а також коли особа самостійно виховує та утримує дитину за рішенням суду або запис про батька такої дитини в Книзі реєстрації народжень здійснений на підставі частини першої статті 135 Сімейного кодексу України. Згідно з Переліком документів, що подаються військовозобов`язаним для отримання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації відповідно до підстав, зазначених у статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», що є додатком №5 до Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 року №560 зазначено, що документи, що підтверджують право на відстрочку є рішення суду про встановлення факту самостійного виховання дитини. У постанові від 02 квітня 2025 року за результатами розгляду справи №127/3622/24 Верховним Судом викладено правову позицію про те, що в умовах дії режиму воєнного стану факт самостійного виховання батьком (або іншою особою) дитини може існувати і без наявного спору про право через обставини, в силу яких обсяг прав матері (батька) обмежується або припиняється. Удосконалюючи законодавство в умовах режиму воєнного стану, законодавець передбачив установлення факту самостійного виховання та утримання дитини як підставу для отримання відстрочки від мобілізації та/або звільнення з військової служби та чітко визначив порядок його встановлення виключно в судовому порядку, що унеможливлює встановлення такого юридичного факту в позасудовому порядку будь-яким іншим органом влади. З урахуванням наданих заявником належних та допустимих доказів у своїй сукупності судом не встановлено будь-якого спору про право, натомість підтверджено факт, який заявник просить встановити у його заяві, тому вона підлягає задоволенню. Згідно з ч. 7 ст. 294 ЦПК України судові витрати заявнику не відшкодовуються. На підставі викладеного,

Outcome: approved