Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-03 00:00:00

26.06.2025 [PERSON] звернувся до суду з позовом до ТОВ «Карпатнафтохім», в якому просить ухвалити рішення про стягнення на його користь 149\~057,98 грн заборгованості з оплати праці, середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні з роботи до дня ухвалення судом рішення, а також моральної шкоди в сумі 8\~000,0 грн. В обґрунтування своїх вимог зазначає, що з 1990 року перебувала в трудових відносинах з відповідачем, який з вересня 2023 року перестав виплачувати заробітну плату. Враховуючи факт невиконання відповідачем покладеного на нього законом обов`язку провести повний розрахунок зі звільненим працівником, додатково просить стягнути із ТОВ «Карпатнафтохім» обчислений відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995 середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні з роботи. Зазначає, що колишній роботодавець майже два роки не виплачує належну йому заробітну плату, внаслідок чого позивачу спричинено неймовірних душевних страждань, адже заробітна плата на підприємстві виступала єдиним джерелом доходу, якого працівника позбавлено. Це викликало відчуття безпорадності та витрати віри у справедливість. Позивач був змушений позичати кошти в інших осіб. Вважає, що оцінений ним розмір моральної шкоди є адекватним і справедливим. Ухвалою Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 01.07.2025 справу прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, яку постановлено розглядати за правилами спрощеного позовного провадженні із викликом сторін. В установлений судом процесуальний строк відповідач відзиву на позовну заяву не подав. Сторони в судове засідання не з`явилися. Водночас, позивач 28.07.2025 подав заяву з проханням здійснювати розгляд справи без його участі, просить задовольнити позовні вимоги та стягнути витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 6,4 тис. грн. Дослідивши надані стороною позивача докази та встановивши на їх підставі фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини, суд дійшов до висновку про необхідність задоволення позову з огляду на таке. Установлено, що [PERSON] згідно із записами в трудовій книжці та відповідно до витягу з наказу № 249-К від 01.04.2025 працював на ТОВ «Карпатнафтохім» машиністом залізничного крана 80 т шостого розряду служби рухомого складу залізничного цеху. Звільнений 01.04.2025 з роботи на підставі ч.3 ст.38 КЗпП України у зв`язку з порушенням роботодавцем законодавства про працю (а.с.8-10). Відповідно до наданого до матеріалів справи розрахункового листка за 4-й місяць 2025 року (а.с.11) ТОВ «Карпатнафтохім» нараховано, але не виплачено позивачу за час роботи 149057,98 грн заробітної плати, з яких лише 37\~072,65 грн у квітні 2025 року. Таким чином, заборгованість ТОВ «Карпатнафтохім» щодо нарахованої, але не виплаченої заробітної плати і вихідної допомоги при звільненні [PERSON] з роботи підтверджується належними, достовірними і допустимими доказами. Позивач зазначає, що відповідно до приписів ч.1 ст.233 КЗпП України працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених, частиною другою цієї статті. Відповідно до ст.47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний у день звільнення працівника провести з ним розрахунок у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу (при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації проводиться в день звільнення). У разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більше як за шість місяців (ч.1 ст.117 КЗпП України). Розглядаючи зазначений індивідуальний трудовий спір суду належить дати відповідь на питання додержання позивачем визначеного законом тримісячного строку звернення до суду з вимогами про стягнення як нарахованої заробітної плати, так і середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні [PERSON] з роботи 01.04.2025. При цьому, законодавець не визначає чітко день, коли береться початок відліку такого строку. Суд зазначає, що відповідно до приписів ст.43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, які він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, а також на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Кодекс законів України про працю (ст.115) визначає, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим із виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Водночас, невиплата з вини роботодавця заробітної плати є триваючим правопорушенням, яке припиняється фактичним погашенням заборгованості з оплати праці добровільно чи під впливом певних обставин (на вимогу третіх осіб). У будь-якому разі, за наявності боргу з оплати праці роботодавець повинен розрахуватися з працівником, який звільняється, в останній день існування між сторонами трудових правовідносин чи на вимогу працівника, який був відсутнім на роботі у день свого звільнення не пізніше наступного дня після пред`явлення вимоги про розрахунок. Із позовної заяви вбачається, що позивач [PERSON] пов`язує початок обчислення визначеного законом строку звернення до суду із вимогою про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, саме з датою його звільнення з роботи 01.04.2025. Не дочекавшись повного розрахунку у день звільнення, позивач, з додержанням тримісячного строку, звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованої заробітної плати. Суд також зазначає, що відповідно до наявних у матеріалах справи копій індивідуальних графіків роботи локомотивного депо ЗЦ в березні та лютому 2025 року (а.с.25-26), відомостей з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про джерела та суми доходів, отриманих від податкових агентів з І квартал 2025 року (а.с.21-22), обчислений відповідно до вимог п.2,4,8 постанови Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» середньогодинний заробіток працівника склав 89,41 грн (у розрахунковому періоді фактично відпрацьовано 220 год за 22 роб.зміни; нарахована заробітна плата дорівнює: 03 міс. 9805,90 грн, 02 міс.- 9866,44). Оскільки на день пред`явлення цього позову розрахунок зі звільненим з роботи працівником не проведено, з відповідача ТОВ «Карпатнафтохім» на користь позивача підлягає до стягнення 63\~659,92 грн середнього заробітку за затримку відповідного розрахунку (712 год х 89,41 грн, де 712 кількість робочих годин згідно з затвердженою Мінпраці нормою тривалості робочого часу за 40-годиним робочим тижнем роботи за період з 02.04.2025 до 04.08.2025). При цьому, відповідно до викладеної у постанові Верховного Суду від 13.05.2020 (справа №810/451/17) правової позиції, початок обчислення передбаченого ч.1 ст.233 КЗпП України тримісячного строку для звернення до суду з вимогою про стягнення з роботодавця на підставі ч.1 ст.117 цього Кодексу середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні з роботи працівника необхідно обчислювати днем проведення відповідного розрахунку в повному обсязі. Відшкодування роботодавцем моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав, у тому числі внаслідок дискримінації, мобінгу (цькування), факт якого підтверджено судовим рішенням, що набрало законної сили, призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя (ст.237-1 КЗпП України). Обставини цієї справи підтверджують систематичне та грубе порушення відповідачем законодавства України про оплату праці стосовно позивача у цій справі, який втратив засоби до існування та змушений в судовому порядку захищати своє право на отримання вже зароблених коштів. Визначений у позові розмір моральної шкоди є співмірним ціні позову та відповідає вимогам розумності. Оскільки позовні вимоги необхідно задовольнити повністю, сплачений [PERSON] судовий збір за вимогу про стягнення з відповідача середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні з роботи та стягнення моральної шкоди судовий збір на підставі ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню з ТОВ «Карпатнафтохім». Крім того, на користь позивача необхідно стягнути понесені ним витрати на оплату послуг адвоката, які підтверджуються документально належними і достовірними доказами.

Outcome: approved