Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-03 00:00:00

Позивачі звернулись до суду з позовом про визнання права власності в порядку спадкування. Свої вимоги позивачі мотивують тим, що [INFO] померла [PERSON] , яка за життя склала заповіт від 11.06.2021 року, яким заповіла їм (позивачам) своє майно в рівних частках. Як зазначають позивачі, приватним нотаріусом ХМНО Поддубною Ю.В. було заведено спадкову справу після смерті [PERSON] та 19.01.2024 року видано свідоцтва про право власності на частину квартири [ADDRESS] кожному з позивачів. Вказана квартира належала померлій на праві спільної сумісної власності з її чоловіком [PERSON] , який помер [INFO] . За життя [PERSON] склав декілька заповітів, зокрема, належну йому частку вказаної квартири від 30.04.2021 року він заповідав позивачам. В той же час, 04.06.2018 року [PERSON] склав заповіт, яким заповідав належну йому квартиру [ADDRESS] відповідачу [PERSON] та належну йому квартиру [ADDRESS] відповідачу [PERSON] . Спадкова справа за № 19/2021 після смерті [PERSON] заведена приватним нотаріусом КМНО Мамай І.В., із заявами про прийняття спадщини звернулись вони (позивачі), відповідачі та [PERSON] , як дружина. [PERSON] , яка заповідала за життя їм своє майно, подала заяву про прийняття спадщини після померлого чоловіка, мала право на обов`язкову долю у спадщині та право на половину майна, як набутого у шлюбі, але не отримала свідоцтво про право власності на квартири, хоча неодноразово зверталась до приватного нотаріуса Мамай І.В. Крім того, [PERSON] мала право на отримання свідоцтва про право на спадщину за законом на грошові кошти, що розміщені на депозитних рахунках у АТ КБ «ПриватБанк» та АТ «Державний ощадний банк України», як спадкоємець першої черги за законом після смерті чоловіка [PERSON] . Посилаючись на викладені обставини, а також на те, що у них відсутні правовстановлюючі документи на квартиру [ADDRESS] та на квартиру [ADDRESS] , позивачі просять задовольнити їх вимоги, а саме: 1)визнати за [PERSON] право власності в порядку спадкування за заповітом: -на частку квартири [ADDRESS] , житловою площею 29,8 кв.м., загальною площею 56,0 кв.м.; -на 3/8 частину квартири [ADDRESS] ; -на 3/16 частин квартири [ADDRESS] , житловою площею 18,1 кв.м., загальною площе. 39,5 кв.м.; -на частику вкладів з відповідними відсотками, що знаходяться на рахунках у АТ КБ «ПриватБанк» та АТ «Державний ощадний банк України» на ім`я [PERSON] , який помер [INFO] ; 2)визнати за [PERSON] право власності в порядку спадкування за заповітом: -на частку квартири [ADDRESS] , житловою площею 29,8 кв.м., загальною площею 56,0 кв.м.; -на 3/8 частину квартири [ADDRESS] ; -на 3/16 частин квартири [ADDRESS] , житловою площею 18,1 кв.м., загальною площе. 39,5 кв.м.; -на частику вкладів з відповідними відсотками, що знаходяться на рахунках у АТ КБ «ПриватБанк» та АТ «Державний ощадний банк України» на ім`я [PERSON] , який помер [INFO] . Ухвалою Фрунзенського районного суду м.Харкова від 16.05.2024 року дану справу направлено до Деснянського районного суду м.Києва для розгляду за підсудністю. Ухвалою судді Деснянського районного суду м.Києва Скрипки О.І. від 01.07.2024 року відкрито провадження даній цивільній справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Деснянського районного суду м.Києва від 19.09.2024 року витребувано з КП КМР «Київське міське бюро технічної інвентаризації» інформацію про реєстрацію права власності за [PERSON] (реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] ) квартири [ADDRESS] з зазначенням у відповіді житлової та загальної площі квартири; витребувано у приватного нотаріуса ХМНО Поддубної Ю.В. належним чином завірені матеріали спадкової справи № 25/2022, після смерті [PERSON] , померлої, [INFO] ; витребувано у приватного нотаріуса КМНО Мамай І.В. належним чином завірені матеріали спадкової справи № 19/2021, після смерті [PERSON] , померлого, [INFO] ; витребувано у АТ КБ «ПриватБанк» інформацію щодо наявності рахунків (з повідомленням суми вкладу, відсотків та руху) на ім`я [PERSON] , [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , реєстрація місця проживання [ADDRESS] ; витребувано у АТ «Державний ощадний банк України» інформацію щодо наявності рахунків (з повідомленням суми вкладу, відсотків та руху) на ім`я [PERSON] , [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , реєстрація місця проживання [ADDRESS] . 28.10.2024 року до суду надійшов відзив представника відповідача [PERSON] - [PERSON] на позовну заяву. У даному відзиві представник відповідача заперечує проти позову, вказуючи на відсутність доказів того, що права позивачів були порушені, невизнані оспорювані як в принципі, так і безпосередньо відповідачем [PERSON] , а позивачами не конкретизовано позовні вимоги до кожного з відповідачів. Представник відповідача також вважає, що права позивачів не були порушені та ними було обрано неефективний спосіб захисту прав. Крім того, з урахуванням практики Верховного Суду, представник відповідача зауважив на те, що позивачем не доведено порушення його прав, а саме відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, а отже не доведено необхідності його прав в судовому порядку, що є підставою для відмови у позові. Представник відповідача також зазначив про відсутність факту порушення прав позивачів, недоведеність обставин, на яких ґрунтується позов, відсутність правового інтересу у позивачів, невідповідність дій позивачів процесу спадкування, порушення порядку звернення до суду, а також неправомірність заявленої позовної вимоги, в зв`язку із чим просив відмовити у задоволенні позову. Ухвалою Деснянського районного суду м.Києва від 28.01.2025 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження. В судове засідання представник позивача [PERSON] не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про що свідчить її заява від 14.07.2025 року про закриття підготовчого провадження. Відповідачі та представник відповідача, а також третя особа приватний нотаріус Поддубна Ю.В., будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явились, причини неявки суду не повідомили. Третя особа - приватний нотаріус Мамай І.В. в судове засідання не з`явилась, надавши листа про розгляд справи в її відсутність. Враховуючи обставини справи та взаємовідносини сторін, тривалість розгляду справи, достатність часу для реалізації сторонами своїх процесуальних прав, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність сторін на підставі наявних доказів. Оскільки сторони по справі в судове засідання не з`явились, відповідно до ст.247 ч.2 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, дослідивши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Як встановлено в судовому засіданні та вбачається з матеріалів справи, а також вбачається з матеріалів спадкових справ, [INFO] померла [PERSON] , спадкоємцями якої є позивачі [PERSON] та [PERSON] згідно заповіту від 11.06.2021 року. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на частину квартири [ADDRESS] , що належала померлій на підставі свідоцтва про право власності на житло від 18.05.1993 року. Іншим співвласником квартири був чоловік [PERSON] - [PERSON] , який заповідав належну йому частину вказаної квартири позивачам згідно заповіту від 13.04.2021 року. Позивачі у встановленому законом порядку звернулись до приватного нотаріуса ХМНО Поддубної Ю.В. із заявами про прийняття спадщини (спадкова справа № 25/2022). 09.01.2024 року приватним нотаріусом ХМНО Поддубною Ю.В. позивачам видано свідоцтва про право на спадщину за заповітом на частину квартири [ADDRESS] кожній, а також на частку недоотриманої пенсії по втраті годувальника кожній. 05.02.2024 року приватним нотаріусом ХМНО Поддубною Ю.В. було відмовлено позивачам у видачі свідоцтв кожній про право на спадщину на частину квартири [ADDRESS] після смерті [PERSON] , оскільки спадкова справа після смерті [PERSON] заведена у приватного нотаріуса КМНО Мамай І.В. З матеріалів спадкової справи № 19/2021, заведеної приватним нотаріусом КМНО Мамай І.В. щодо майна померлого [PERSON] вбачається, що після смерті [PERSON] 28.04.2021 року до нотаріуса із заявами про прийняття спадщини звернулись відповідачі [PERSON] , [PERSON] , а також дружина померлого [PERSON] та позивачі. За життя [PERSON] склав заповіт від 04.06.2018 року, яким заповідав відповідачу [PERSON] квартиру [ADDRESS] , відповідачу [PERSON] заповідав квартиру [ADDRESS] . Крім того, [PERSON] заповідав належну йому частину квартири [ADDRESS] позивачам згідно заповіту від 13.04.2021 року. До складу спадкової маси входять і грошові кошти, що знаходяться на рахунках у АТ КБ «Приват Банк» та АТ «Державний ощадний банк України». 27.10.2021 року до приватного нотаріуса КМНО Мамай І.В. із заявою звернувся брат [PERSON] - [PERSON] , який повідомив, що він виступає кредитором до спадкоємців [PERSON] , а також, що документи, які підтверджують право власності [PERSON] на частину квартири [ADDRESS] та на квартиру [ADDRESS] знаходяться у нього, так як брат залишив їх особисто і будуть передані спадкоємцям. З матеріалів спадкової справи також вбачається, що [PERSON] , а після її смерті її спадкоємці - позивачі, звертались до приватного нотаріуса із заявами про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] або постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії, посилаючись на відсутність у них правовстановлюючих документів. Листами від 10.04.2023 року за вих. № 142/02-14 та № 143/02-14 приватний нотаріус КМНО Мамай І.В. роз`яснила позивачам, що відсутність оригіналу правовстановлюючого документу не позбавляє спадкоємців права отримати його дублікат, а також повідомила, що в матеріалах спадкової справи № 19/2021 міститься заява [PERSON] , рідного брата померлого [PERSON] , про наявність оригіналів правовстановлюючих документів, які були йому передані особисто за життя [PERSON] 11.08.2023 року за вих. № 253/02-14 та № 254/02-14 приватним нотаріусом КМНО Мамай І.В. надано позивачам аналогічні відповіді на заяви від 28.07.2023 року. Звертаючись до суду із даним позовом, позивачі просять задовольнити їх вимоги, посилаючись на те, що через відсутність правовстановлюючих документів на спадкове майно вони не можуть реалізувати свої спадкові права та отримати відповідні свідоцтва. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] проти позовних вимог заперечував, посилаючись на відсутність доказів порушення прав позивачів, в тому числі і відповідачем [PERSON] , а також відсутність необхідності захисту прав позивачів у суді, оскільки приватним нотаріусом не приймалось рішення про відмову у вчиненні нотаріальної дії з видачі відповідних свідоцтв. Суд вважає, що доводи позивачів не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду з огляду на наступне. Відповідно до ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Як передбачено ст.12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів Відповідно до статей 1216, 1217, 1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно до частини першої статті 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Частиною першою статті 1269 ЦК України визначено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Відповідно до частини першої статті 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Згідно з частиною першою статті 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно. Частиною першою статті 1258 ЦК України передбачено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Статтею 1268 ЦК України визначено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до пункту 1 Глави 13 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5, нотаріус відмовляє у вчиненні нотаріальної дії у випадках, передбачених Законом. Згідно з пунктом 3 частини першої статті 34 Закону України «Про нотаріат» нотаріуси, серед іншого, видають свідоцтва про право на спадщину. Пунктом 4.9. Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5, визначено, що свідоцтво про право на спадщину видається на підставі заяви спадкоємців, які прийняли спадщину, після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини, а у випадках, передбачених частиною другою статті 1270 ЦК України, статтею 1276 ЦКУкраїни, - не раніше зазначених у цих статтях строків. Суди ж розглядають спори з приводу захисту спадкових прав в разі їх порушення, оспорення чи/та невизнання (частина перша статті 4 ЦПК України) або в разі оскарження особою відмови нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії (статті 49, 50 Закону України «Про нотаріат»). Отже свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину, в порядку, установленому чинним на момент такої нотаріальної дії законодавством. Відповідно до пункту 23 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 № 7, свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину, в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляді не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Дана правова позиція узгоджується із висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 20.05.2021 року у справі № 339/369/18, постанові Верховного Суду від 17.06.2020 року у справі № 376/2660/17, де вказано, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Таким чином, звернення до суду з позовом про визнання права власності на спадкове майно за наявності умов для оформлення спадкових прав нотаріусом і відсутності відмови у вчиненні відповідної нотаріальної дії, зокрема, щодо видачі свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно є передчасним, а позов фактично спрямований на визнання права власності на спадкове майно без додержання встановленої законом процедури, що має своїм наслідком відмову в позові. Такі висновки відповідають судовій практиці Верховного Суду (постанови від 16.01.2019 у справі №2-390/2006, від 26.08.2020 у справі № 636/4329/16-ц). Згідно з частиною першою статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (стаття 392 ЦК України). Вирішуючи спір про визнання права власності на підставі статті 392 ЦК України, слід враховувати, що за змістом зазначеної норми судове рішення не породжує права власності, а лише підтверджує наявне у позивача таке право, набуте раніше на законних підставах, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює його. Передумовами та матеріальними підставами для захисту права власності за статтею 392 ЦК України у судовому порядку є наявність підтвердженого належними доказами права власності особи щодо майна, яке оспорюється або не визнається іншою особою, а також порушення (невизнання або оспорювання) цього права на спірне майно, оскільки підставою для звернення до суду з позовом про визнання права власності відповідно до зазначеної норми є саме оспорення або невизнання права, а не намір набути таке право за рішенням суду. Отже визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення у нотаріальному порядку (постанова Верховного Суду від 22.09.2021 у справі № 227/3750/19). Аналіз зазначеного свідчить про те, що право на звернення до суду із позовом про визнання права власності в порядку спадкування виникає лише у разі надання нотаріусом відмови в оформленні спадщини. В матеріалах справи відсутня відмова нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину, а тому право позивачів наразі не є порушеним чи невизнаним, ніким не оспорюється, а тому не підлягає захисту в судовому порядку, тобто позов є передчасним. При цьому суд звертає увагу на те, що позивачі просять визнати за ними право власності на частину квартири [ADDRESS] , що належала померлому [PERSON] , посилаючись на відсутність правовстановлюючого документу, що за їх твердженнями, унеможливлює видачу нотаріусом свідоцтва про право на спадщину за заповітом. В той же час, суд зауважує, що вказана квартира належала [PERSON] та [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло від 18.05.1993 року. Позивачі 09.01.2024 року отримали свідоцтва про право на спадщину на частину вказаної квартири, що належала [PERSON] , що свідчить про наявність у них оригіналу правовстановлюючого документу на квартиру, а саме свідоцтва про право власності на житло від 18.05.1993 року. Що ж стосується посилань позивачів на відсутність правовстановлюючих документів на квартиру [ADDRESS] та на квартиру [ADDRESS] , то суд вже зазначав, що за матеріалами спадкової справи 27.10.2021 року до приватного нотаріуса КМНО Мамай І.В. із заявою звернувся брат [PERSON] - [PERSON] , який повідомив, що він виступає кредитором до спадкоємців [PERSON] , а також що документи, які підтверджують право власності [PERSON] на частину квартири [ADDRESS] та на квартиру [ADDRESS] знаходяться у нього, так як брат залишив їх особисто і будуть передані спадкоємцям. Доказів звернення позивачів до кредитора спадкодавця за отриманням оригіналів правовстановлюючих документів суду не надано, як і не надано відмови [PERSON] від надання цих документів спадкоємцям, в якості співвідповідача [PERSON] до участі у справі не залучено. Так само відсутні і докази неможливості отримання позивачами дублікатів правовстановлюючих документів на вказане нерухоме майно. Щодо вимог про визнання права власності на частки вкладів у АТ КБ «ПриватБанк» та АТ «Державний ощадний банк України» суд зазначає, що вони також не можуть бути задоволені, оскільки відсутні докази того, що після отримання відповідей нотаріусом з банківських установ позивачі звертались за отриманням свідоцтва про право власності на ці частки із зазначенням конкретних рахунків та сум, тобто визначеним спадковим майном, і їм було в цьому відмовлено. З огляду на викладене, суд вважає, що позовні вимоги про визнання за позивачами права власності на вищевказане спадкове майно не підлягають задоволенню, оскільки права позивачів наразі є непорушеними та не підлягають захисту в судовому порядку, тобто позов є передчасним. Відповідно до положень Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. У рішенні Європейського суду з прав людини по справі «Коробов проти України» (заява № 39598/03 від 21 липня 2011 року) суд вказав, що при оцінці доказів, суд, як правило - застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростованих презумцій факту. Європейський суд з прав людини також вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Таким чином, аналізуючи зібрані по справі докази в світлі наведених правових норм, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Інші доводи сторони позивачів на висновки суду не впливають і підстав для задоволення позову повністю чи частково не дають. Відповідно до ст.141 ЦПК України, оскільки суд відмовляє в задоволенні позовних вимог, то судові витрати, понесені позивачами, відшкодуванню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed