Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-17 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду із вказаним позовом в якому просить визнати за [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) право власності на земельну частку (пай) розміром 7,9908 га, кадастровий номер 6520982500:02:001:0165, що перебувала у колективній власності колишнього КСП «Промінь» (правонаступник - СВК «Промінь»), нині Бериславського району Херсонської області, право на яку посвідчено сертифікатом серії [NUMBER], у порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , та [PERSON] , яка померла [INFO] . В обґрунтування позову представник позивача зазначив такі доводи та обґрунтування. Позивачка є спадкоємицею першої черги за законом після смерті своєї матері [PERSON] , яка, у свою чергу, прийняла спадщину після смерті своєї матері [PERSON] . Факт родинних відносин між позивачкою та спадкодавцями, а також факти прийняття спадщини після кожної з них, встановлено рішенням Великоолександрівського районного суду Херсонської області від 20 листопада 2019 року у справі №650/1695/19. Право на земельну частку (пай), яка перебувала у колективній власності колишнього КСП «Промінь», підтверджено сертифікатом серії [NUMBER], виданим вже після смерті [PERSON] , однак її включення до списків на одержання земельної частки (паю) підтверджено довідкою СВК «Промінь» №17 від 23.02.2024 року. Рішенням Великоолександрівського районного суду Херсонської області від 21 грудня 2010 року у справі №2-о-73/2010 за позовом прокурора спадщина після смерті [PERSON] визнана відумерлою та передана у власність територіальної громади, правонаступником якої є відповідач у цій справі. Однак, позивачка вважає, що не була позбавлена можливості прийняти спадщину та підтвердила її прийняття в судовому порядку, тому має право на визнання за нею права власності на зазначену земельну ділянку. Згідно з ч. 2 ст. 1280 Цивільного кодексу України, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, але майно, що увійшло до її складу, збереглося, має право вимагати його передання в натурі. Земельна ділянка, що належала спадкодавцю, не була відчужена та станом на теперішній час перебуває у користуванні СВК «Промінь» на підставі договору оренди від 22.10.2019 строком до 22.10.2029 року. Це підтверджує збереження об`єкта спадщини, на який позивачка претендує. Позивачка вважає, що обраний нею спосіб захисту прав шляхом звернення з позовом про визнання права власності на спадкове майно є належним і ефективним, оскільки інший механізм поновлення її порушеного права відсутній. На підставі наведеного вона просить суд визнати за нею право власності на земельну частку (пай) у порядку спадкування за законом. У відзиві, поданому 10 жовтня 2024 року представником відповідача зазначено, що вимоги позивачки про визнання права власності на земельну частку (пай) є необґрунтованими з огляду на таке. Рішенням Великоолександрівського районного суду Херсонської області від 21 грудня 2010 року у справі №2-о-73/2010 спадщину після смерті [PERSON] у вигляді земельної частки (паю) площею 6,18 га було визнано відумерлою та передано у власність Малоолександрівської сільської ради. Відповідно до рішення Великоолександрівської селищної ради №14 від 24.12.2020 року «Про початок реорганізації Малоолександрівської сільської ради шляхом приєднання до Великоолександрівської селищної ради», правонаступником цієї сільської ради є відповідач у справі. Надалі зазначена земельна ділянка була передана в оренду Сільськогосподарському виробничому кооперативу «Промінь» на підставі укладеного договору. На момент вирішення питання про визнання спадщини відумерлою позивачка не заявляла про своє право на спадкування, не зверталася до суду, а з відповідним позовом звернулася лише через 24 роки після смерті своєї матері [PERSON] . Також у відзиві наголошується, що відповідно до статті 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», єдиним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат, виданий районною (міською) державною адміністрацією. Сертифікат посвідчує не право власності на конкретну земельну ділянку, а лише право на земельну частку (пай), яке за своєю природою є правом вимоги. Таким чином, як зазначає відповідач, позивачка не набувала і не могла набути право власності на конкретну земельну ділянку, а могла лише спадкувати право на земельну частку (пай) як право вимоги. Отже, вимоги про визнання права власності на земельну ділянку у розмірі 7,9908 га з кадастровим номером 6520982500:02:001:0165 є юридично необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. У зв`язку з наведеним відповідач просить суд відмовити в задоволенні позову у повному обсязі. 21 жовтня 2025 року представник позивача [PERSON] подав відповідь на відзив в якій він заперечує проти аргументів представника відповідача та посилається на рішення Новоолександрівського районного суду Херсонської області від 21.12.2010 у справі №2-о-73/2010, яким земельну частку (пай) було визнано відумерлою і передано у власність територіальної громади Малоолександрівської сільської ради. Нині її правонаступником є Великоолександрівська селищна рада. Позивачка не погоджується з викладеними у відзиві твердженнями, оскільки відповідачем проігноровано рішення Великоолександрівського районного суду Херсонської області у справі №650/1695/19, яким: встановлено факт родинних відносин між [PERSON] , яка померла [INFO] , її донькою [PERSON] , яка померла [INFO] , та онукою - позивачкою [PERSON] ; встановлено факт прийняття спадщини за законом [PERSON] після смерті її матері [PERSON] ; встановлено факт прийняття спадщини за законом позивачкою після смерті її матері [PERSON] . Це рішення набрало законної сили, є обов`язковим до виконання на всій території України і має враховуватись судом при вирішенні спору. Таким чином, з огляду на те, що рішення у справі №650/1695/19 було ухвалено після рішення по справі №2-о-73/2010 та встановлює обставини, які не враховувалися при розгляді попередньої справи, обставини, викладені у справі 2010 року, не можуть бути перешкодою для розгляду справи про визнання права власності на земельну ділянку. Позивачка, захищаючи свої права на спірну земельну ділянку, має можливість реалізувати право на спадщину виключно в судовому порядку, оскільки нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину і рекомендовано звернутися до суду. На судове засідання позивач не з`явилася, її інтереси були представлені адвокатом Промітним Д.С., який подав клопотання про розгляд справи за його відсутності. Позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити. На судове засідання представник відповідача не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності. У задоволенні позовних вимог просив відмовити. Дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені учасниками доводи суд дійшов таких висновків. Відповідно до пунктів чотири та п`ять Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) ЦК України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності ЦК, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Правила книги шостої ЦК застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Оскільки, відповідно до пункту першого Прикінцевих та перехідних положень ЦК цей Кодекс набрав чинності з 1 січня 2004 року, а спадщина після смерті [PERSON] та [PERSON] відкрилася до вказаної дати та до 01 липня 2003 року спадкові відносини пов`язані з їх смертю врегульовані нормами ЦК УРСР. Так, відповідно до статті 525 ЦК УРСР часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця. Відповідно до статті 527 ЦК УРСР спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті. Відповідно до частини першої статті 529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Відповідно до статті 533 ЦК УРСР предмети звичайної домашньої обстановки і вжитку переходять до спадкоємців за законом, які проживали спільно з спадкодавцем, незалежно від їх черги і спадкової частки, якщо вони проживали з спадкодавцем до його смерті не менше одного року. Відповідно до статті 548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до частини першої та другої статті 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Відповідно до частини першої статті 553 ЦК УРСР спадкоємець за законом або за заповітом вправі відмовитись від спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Аналіз зазначених норм закону дає підстави для висновку, що особа може набути право на спадкове майно за таких умов: вона відноситься до кола спадкоємців визначених законом; нею прийнято спадщину у встановленому законом порядку; спадкодавець на момент смерті мав власність або права, які не припинилися у зв`язку зі смертю. [PERSON] , яка померла [INFO] , є матір`ю [PERSON] , яка померла [INFO] , а остання є матір`ю позивачки - [PERSON] , [INFO] . Факт родинних відносин між зазначеними особами встановлено рішенням Великоолександрівського районного суду Херсонської області від 20 листопада 2019 року у справі №650/1695/19 (провадження №2-о/650/51/19). Указаним судовим рішенням також встановлено факт прийняття спадщини за законом [PERSON] після смерті її матері [PERSON] , а також факт прийняття спадщини [PERSON] після смерті [PERSON] . Вказане рішення набрало законної сили та підлягає обов`язковому виконанню на всій території України. Сертифікатом серії [NUMBER], виданим Великоолександрівською районною державною адміністрацією 03 вересня 2001 року, посвідчено право на земельну частку (пай), яка перебувала у колективній власності КСП «Промінь». Довідкою СВК «Промінь» №17 від 23 лютого 2024 року підтверджено, що [PERSON] включена до списків на одержання земельної частки (паю), що додаються до державного акту на землю КСП «Промінь». Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, земельна ділянка з кадастровим номером 6520982500:02:001:0165, площею 7,9908 га, зареєстрована 05 квітня 2018 року за Малоолександрівською сільською радою, правонаступником якої є Великоолександрівська селищна рада. Надалі ця земельна ділянка була передана в оренду Сільськогосподарському виробничому кооперативу «Промінь» на підставі договору оренди б/н від 22 жовтня 2019 року строком на 10 років - до 22 жовтня 2029 року. Разом з тим, згідно з листом Великоолександрівської державної нотаріальної контори Херсонської області від 01 березня 2024 року №309/01-16, у ході перевірки спадкових прав та документів було встановлено, що рішенням Великоолександрівського районного суду Херсонської області від 21 грудня 2010 року у справі №2-о-73/2010 спадщина після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , у вигляді земельної частки (паю) площею 6,18 умовних кадастрових гектарів, була визнана відумерлою та передана у власність територіальної громади Малоолександрівської сільської ради, правонаступником якої є відповідач у справі - Великоолександрівська селищна рада. У зв`язку з вказаним, нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину позивачці та рекомендував звернутися до суду з позовом про визнання права власності або про визнання рішення суду від 21.12.2010 недійсним, а також зазначив, що на момент звернення за спадщиною спадкова справа після смерті [PERSON] та [PERSON] не заводилась, заповіти не посвідчувались, а родинні відносини та факт прийняття спадщини потребували встановлення в судовому порядку. Відповідно до частини першої статті 1277 ЦК України у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцезнаходженням нерухомого майна, а за відсутності нерухомого майна - місцезнаходженням основної частини рухомого майна зобов`язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою.У разі якщо на об`єкті нерухомого майна на момент відкриття спадщини знаходиться рухоме майно, що входить до складу спадщини, таке рухоме майно переходить у власність територіальної громади, якій передано нерухоме майно. Відповідно до частини третьої статті 1277 ЦК України спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцезнаходженням нерухомого майна, а за відсутності нерухомого майна - місцезнаходженням основної частини рухомого майна. Зазначені обставини та норми закону свідчать про те, що на момент смерті [PERSON] останній належало право на земельну частку (пай), яке увійшло до складу спадщини. Позивачка, як спадкоємиця першої черги за законом, у судовому порядку підтвердила факт прийняття спадщини як після смерті своєї бабусі, так і матері, що підтверджується рішенням суду у справі №650/1695/19. Разом з тим, рішенням Великоолександрівського районного суду Херсонської області від 21 грудня 2010 року у справі №2-о-73/2010 спадщина після смерті [PERSON] , до складу якої входило вказане право на земельну частку (пай), була визнана відумерлою та передана у власність територіальної громади Малоолександрівської сільської ради, правонаступником якої є відповідач у цій справі. Таким чином, після визнання спадщини відумерлою відповідне право було виключене зі складу спадкового майна і перейшло у комунальну власність. На момент звернення позивачки до суду спірне право вже не належало спадкодавцю, а було реалізоване органом місцевого самоврядування шляхом реєстрації права власності на окрему земельну ділянку та передачі її в оренду. Крім того, слід враховувати, що право на земельну частку (пай) було трансформоване в конкретну земельну ділянку площею 7,9908 га з кадастровим номером 6520982500:02:001:0165, яка на час розгляду справи зареєстрована у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за територіальною громадою. За таких обставин підстав для визнання за позивачкою права власності на спірну земельну ділянку в порядку спадкування не вбачається. Наведене дає підстави для висновку про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки позивачка звернулася із відповідними вимогами після визнання спадщини відумерлою, а отже, на час розгляду справи спірне майно вже вибуло з цивільного обігу як спадкове, і на нього не може бути поширене право спадкування. Окремо суд звертає увагу, що у письмовій відмові нотаріуса, наданій позивачці, було роз`яснено її право ініціювати перегляд рішення Великоолександрівського районного суду Херсонської області від 21 грудня 2010 року у справі №2-о-73/2010 про визнання спадщини відумерлою в апеляційному порядку. Втім, позивачка не скористалася цією процесуальною можливістю, а обрала інший спосіб захисту порушеного права шляхом подання позову про визнання права власності на спірне майно. Доводи позивача щодо того, що рішення Великоолександрівського районного суду Херсонської області від 20 листопада 2019 року у справі №650/1695/19, яким встановлено факт родинних зв`язків та прийняття спадщини, має переважну юридичну силу над рішенням цього ж суду від 21 грудня 2010 року у справі №2-о-73/2010 про визнання спадщини відумерлою, є необґрунтованими, оскільки зазначене рішення 2019 року не скасовує і не змінює чинність попереднього судового рішення, яке набрало законної сили та не було оскаржене у встановленому порядку. Крім того, під час ухвалення рішення у справі №650/1695/19 не вирішувалося питання про правовий статус спірної земельної частки (паю) чи її належність територіальній громаді, а відтак таке рішення саме по собі не усуває правових наслідків визнання спадщини відумерлою. Таким чином, враховуючи встановлений факт визнання спадщини після смерті [PERSON] відумерлою та передачі відповідного майна у власність територіальної громади, яка на момент звернення позивачки до суду вже реалізувала право власності на цю земельну ділянку, а також зважаючи на те, що позивачка не скористалася процесуальними засобами оскарження цього судового рішення, обраний нею спосіб судового захисту є таким, що не забезпечує відновлення порушеного права. За таких обставин суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог. Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України, з огляду на відмову у задоволенні позову, судові витрати понесені позивачем у виді сплаченого судового збору слід покласти на останнього. Зважаючи на викладене, враховуючи вказані положення цивільного законодавства та

Outcome: dismissed