Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-31 00:00:00

23.12.2024 року за підсудністю до Вознесенівського (раніше Орджонікідзевського) районного суду міста Запоріжжя надійшла позовна заява [PERSON] в особі представника [PERSON] до ТОВ «Служба миттєвого кредитування» про визнання договору недійсним. Ухвалою судді від 02.01.2025 року прийнято до розгляду позовну заяву [PERSON] в особі представника [PERSON] до ТОВ «Служба миттєвого кредитування» про визнання договору недійсним та відкрито провадження у справі Розгляд справи проводити в порядку спрощеного провадження. 02.04.2025 року представником позивача подано заяву про уточнення позовних вимог до ТОВ «Служба миттєвого кредитування» про визнання договору недійсним. Ухвалою суду від 08.05.2025 року прийнято до провадження заяву про уточнення позовних вимог по цивільній справі за позовом [PERSON] в особі представника [PERSON] до ТОВ «Служба миттєвого кредитування». В подальшому розглядати справу з урахуванням уточнених позовних вимог. Відповідно до позовної заяви про уточнення позовних вимог по цивільній справі за позовом [PERSON] в особі представника [PERSON] до ТОВ «Служба миттєвого кредитування», представник позивача просить визнати договір №2129571259152 від 24.10.2021 року між [PERSON] та ТОВ «Служба миттєвого кредитування» неукладеним. В обґрунтування позову вказує, що 24.10.2021 року невстановлена особа незаконно використала персональні дані позивача та в подальшому оформила декілька кредитних договорів в різних установах. Про даний факт 24.10.2021 року було подано відповідну заяву до правоохоронних органів та внесено відомості до ЄРДР за №12021105030002520. З метою досудового врегулювання даного питання позивачем були направлені листи до всіх відомих кредиторів з наданням наявних документів, які свідчили про вчинення шахрайських дій з боку невстановлених осіб. Дані фінансові компанії, в тому числі ТОВ «Служба миттєвого кредитування» ігноруючи листи позивача та офіційні документи, які свідчать про вчинення шахрайських дій з боку невстановлених осіб, внесли стосовно позивача відомості до бюро кредитних історій. Відтак відповідно до даних Українського бюро кредитних історій за позивачем закріплено заборгованість перед ТОВ «Служба миттєвого кредитування» за договором №2129571259152 про що свідчать кредитні звіти з офіційного сайту УБКІ. 08.11.2021 року позивач надіслала на адресу відповідача інформаційний запит в якому повідомила про вчинення щодо неї шахрайських дій да одночасно попросила надати виписку по руху грошових коштів з зазначенням їх повних реквізитів як відправника так і отримувача та відомості про інструменти (засоби) доступу до рахунків з зазначенням переліку пристроїв з яких здійснювався вхід, реєстрація тощо. Замість надання запитуваної інформації відповідачем було надіслано на поштову адресу позивача повідомлення про погашення заборгованості. Станом на 16.01.2024 року за даними Бюро кредитних історій фінансові компанії ФК «Служба МК» (бистрозайм) не вилучено записи щодо кредитної заборгованості на ім`я позивача. Позивачем не підписувались жодні кредитні договори, не отримувались грошові кошти. Відповідачем не надано ані позивачу на його письмовий запит ані до суду жодного доказу перерахування на користь позивача кредитних коштів на підтвердження щодо підписання позивачем договору №2129571259152, відомості про який внесено до кредитної історії позивача за даними Українського бюро кредитних історій. Також при укладенні всіх зазначених кредитних договорів не було дотримано письмової форми договору, що відповідно до ст.1055 ЦК України свідчить про їх недійсність. Відповідачем не надано доказів перерахування грошових коштів на рахунки позивача та взагалі не надано жодних доказів існування кредитних договорів. В даному випадку у кредитора відсутні докази проходження позивачем будь якої верифікації перед кредитором, ознайомлення позивача з умовами кредитного договору та погодження позивачем цих умов. Чинним законодавством встановлено, що при укладенні договору кредиту заповнюється відповідна анкета-заява позичальника, в якій зазначається мета кредиту, сума кредиту, строк кредиту, умови повернення, відсоткова ставка та інше. Також ані позивачу на її письмовий запит ані суду відповідачем не надано належних та допустимих доказів проведення переддоговірної роботи з позивачем, надання їй будь-яких обов`язкових відомостей про умови кредитування, проходження позивачем верифікації в кредитній установі. Всі ці дані дають банківській/кредитній установі визначитись з можливістю укладання того чи іншого договору. Роблячи логічний висновок з вищенаведеного вбачається, що при укладенні договорів кредиту допущено ряд суттєвим порушено, тобто їх укладення порушило право позивача як позичальника. Позивачем особисто не подавались власні документи (паспорт громадянина України, ідентифікаційний код, відомості про доходи тощо) не надавались. Жодна заява на отримання грошових коштів та на жоден рахунок позивача сума кредиту не надходила. Тобто позивач не отримувала кредитних коштів, а тому оскаржений договір кредиту є недійсним. 20.06.2025 року представником відповідача ТОВ «Служба миттєвого кредитування» подано відзив на заяву про уточнення позовних вимог, у якому зазначає наступне. 15.11.2021 року ТОВ «Служба миттєвого кредитування» отримано запит від позивача та надано відповідь наступного змісту: «ТОВ «СМК» вашу заяву від 08.11.2021 року у зв`язку з чим повідомляємо, що Товариство проводить внутрішньо перевірку за викладеними вами фактами. З метою мирного врегулювання, просимо надати довідку про відсутність у вас рахунку в ПАТ «Приватбанк», номер карти [NUMBER] після чого Товариством буде розглянуто питання перегляду факту укладення кредитного договору». До відповіді на запит було додано копію кредитного договору, а тому копія договору є у позивача з серпня 2023 року. По теперішній час позивачем не надано довідку про те, що банківська картка, на яку було перераховано грошові кошти, їй не належить. Крім того, будь яких вироків/ухвал/рішень суду щодо скоєння шахрайських дій у відношення позивача у ТОВ «СМК» відсутні, тому відсутні підстави вважати, що договір позивачем не укладався, грошові кошти не отримувались. Спірний кредитний договір було укладено у електронному вигляді за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи, відповідно до ч.1 ст.1 ЗУ «Про електронну комерцію» до нього мають бути застосовані приписи цього Закону. Відповідно до ч.3 ст.11 ЗУ «Про електронну комерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такій договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному ч.6 ст.11 ЗУ «Про електронну комерцію, відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст.12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст.12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Згідно послідовності укладення спірного кредитного договору, клієнт заповнює свої дані на сайті відповідача. Преш ніж отримати позику, клієнт зобов`язаний ознайомитися з правилами та умовами позики переглянувши їх по посиланню https:/bistrozaim.ua/oferta.pdf підтвердити свою згоду, поставивши відповідну галочку в пункті «З Правилами й умовами надання позики ознайомлений і підтверджую направлення оферти у відповідності до запропонованої редакції, а також згоду на обробку персональних даних, в тому числі на передачу даних в бюро кредитних історій». Далі, після подачі заявки, клієнт отримує унікальний код підтвердження оформлення позики через СМС на свій мобільний номер вказаний при реєстрації на сайті bistrozaim.ua. СМС відправляється через зовнішній сервіс СМС-розсилок. Після отримання СМС, клієнт повинен внести отриманий код на сайті і таким чином підтвердити подачу заявки. Відповідно до ч.1 ст.12 ЗУ «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, в тому числі, електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Відповідно до п.6 ст.3 ЗУ «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту)укласти електронний договір та надсилаються іншій стороні цього договору. Після подачі заявки, позивач отримав на свій телефон, вказаний у заявці, СМС повідомлення з унікальним кодом, якій він ввів на сайті bistrozaim.ua. У разі позитивного рішення про видачу позики, система генерує унікальний код, який використовується уповноваженою особою відповідача для підтвердження підписання кредитного договору в порядку, визначеному ст. 11,12 ЗУ «Про електронну комерцію» і тільки після цього система переводить клієнту на карту суму зазначену в заявці. Позивач здійснив дії, описані вище, для укладення спірного кредитного договору та підписав договір електронним підписом одноразовим ідентифікатором. Представник відповідача вважає, що посилання позивача на приписи ЦК України в частині не укладення правочину є таким, що не відповідають фактичним обставинам справи та вимогам чинного законодавства, не доведені доказами та спростовуються доказами, наданими відповідачем. На підставі вищевикладеного представник відповідача просить в задоволенні позову [PERSON] до «СМК» - відмовити. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та наполягав на їх задоволенні з підстав, викладених у заяві про уточнення позовних вимог. Представник відповідача в судове засідання не з`явився. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку. Суду надав заяву про розгляд справи за його відсутністю. Суд, вивчивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, надавши оцінку доводам сторін в сукупності з наданими письмовими доказами та положеннями законодавчих актів, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 76, ч. 1 ст. 77 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, в тому числі, визнання правочину недійсним. Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1. ст.13 ЦПК України). Фактичні обставини, встановлені судом. 24.10.2021 року між ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та [PERSON] укладено кредитний договір №2129571259152 на суму 3100,0 гривень на строк 16 днів. Згідно з п.4.15 договору, сторони дійшли згоди, що цей договір укладається у письмовій формі у вигляді електронного документа створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг». Договір підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором. За твердженням позивача, цей кредитний договір вона не підписувала, в тому числі електронним підписом одноразовим ідентифікатором. Вказане замість неї здійснила невідома особа. Про даний факт 24.10.2021 року було подано відповідну заяву до правоохоронних органів та внесено відомості в ЄРДР за №12021105030002520. З метою визнання зазначеного кредитного договору недійсним позивач звернулась до суду з цим позовом. За змістом частини першої статті 1047, частини першої статті 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі. Згідно з частинами першою, четвертою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами. Закон України «Про електронну комерцію» визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-комунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. Цим же законом визначені особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді. Згідно з пунктом 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому, одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (пункт 12 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно з частиною шостою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. За правилом частини восьмої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі, якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. За змістом статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема договори та інші правочини, інші юридичні факти. Згідно з частиною першою статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін (частина четверта цієї ж статті). Відповідно до законодавчого визначення правочином є перш за все вольова дія суб`єктів цивільного права, що характеризує внутрішнє суб`єктивне бажання особи досягти певних цивільно-правових результатів - набути, змінити або припинити цивільні права та обов`язки. Здійснення правочину законодавством може пов`язуватися з проведенням певних підготовчих дій учасниками правочину (виготовленням документації, оцінкою майна, інвентаризацією), однак, сутністю правочину є його спрямованість, наявність вольової дії, що полягає в згоді сторін взяти на себе певні обов`язки (на відміну, наприклад, від юридичних вчинків, правові наслідки яких наступають у силу закону незалежно від волі їх суб`єктів). У двосторонньому правочині волевиявлення повинно бути взаємним, двостороннім і спрямованим на досягнення певної мети; породжуючи правовий наслідок, правочин - це завжди дії незалежних та рівноправних суб`єктів цивільного права. Відповідно до частини третьої статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Згідно зі статтею 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Зазначена норма кореспондує частинам другій, третій статті 215 ЦК України, висвітлює різницю між нікчемним і оспорюваним правочином і не застосовується до правочинів, які не відбулися, бо є невчиненими. Частиною першою статті 205 ЦК України передбачено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Частина друга статті 207 ЦК України встановлює правило, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Отже, підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми договору, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію. Порушення вимог законодавства щодо волевиявлення учасника правочину є підставою для визнання його недійсним в силу припису частини першої статті 215 ЦК України, а також застосування спеціальних правил про правочини, вчинені з дефектом волевиявлення - під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості, тяжкої обставини. Якщо сторона не виявила свою волю до вчинення правочину й до набуття обумовлених ним цивільних прав та обов`язків, правочин є таким, що не вчинений, права та обов`язки за таким правочином особою не набуті, а правовідносини за ним - не виникли. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (частина перша статті 638 ЦК України). Із заяви-анкети для отримання кредиту №2129571259152 від 24.10.2021 вбачається, що позивач, ознайомившись з кредитним договором та усіма його додатками, включаючи правила надання грошових коштів у позику, у тому числі на умовах фінансового кредиту ТОВ «Служба миттєвого кредитування», що розміщені на офіційному сайті\~bistrozaim.ua, та погодилась з ними. При зверненні\~до суду\~представник позивача\~ зазначив,\~що позивач\~будь-яких\~договорів з\~відповідачем не\~укладала,\~кредит не\~брала,\~а кредитні\~кошти не\~отримувала,\~всі намагання\~позивача отримати\~інформацію у\~відповідача щодо\~оформлення он-лайн\~договору №2129571259152 не виявилися позитивними. Також представник позивача зазначив, що 24.10.2021 року невстановлена особа незаконно використала персональні дані позивача та в подальшому оформила декілька кредитних договорів у різних кредитних установ, про даний факт 24.10.2021 року було подано відповідну заяву до правоохоронних органів та внесено відомості в ЄРДР за №12021105030002520, але сам факт наявності кримінального провадження не є підставою для визнання укладеного договору не дійсним. За положеннями статей 626-628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з частиною 2 статті 640 ЦК України, якщо відповідно до акту цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Згідно ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. В постанові Великої Палати Верховного Суду від 10.04.2019 року у справі № 463/5896/14-ц (провадження № 14-90цс19) зазначено, що: «кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (статті 15, 16 ЦК України). Цивільне право чи інтерес мають бути захищені судом у належний спосіб, який є ефективним. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом. У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається (абзац перший частини другої статті 215 ЦК України)». Відповідності до ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Частиною 2 статті 639 ЦК України визначено, що якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Згідно ч. 3 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідно до ч. 6 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Частиною 8 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Інформаційна система суб`єкта електронної комерції, який пропонує укласти електронний договір, має передбачати технічну можливість особи, якій адресована така пропозиція, змінювати зміст наданої інформації до моменту прийняття пропозиції. За правилами ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Відповідно до п. 12 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію», одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. Частиною 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. З аналізу положень п. 6, 12 ч. 1 ст. 3, ст. 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію», вбачається, що клієнт має бути ідентифікований одразу при реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній мережі за допомогою електронного підпису або електронного цифрового підпису, інших аналогів власноручних підписів і лише на етапі акцептування пропозиції про укладення договору акцепт підписується одноразовим ідентифікатором, який відповідно до п. п. 6, 12 ч. 1 ст.3 Закону України «Про електронну комерцію» є алфавітно-цифровою послідовністю. Дослідивши заяву-анкету від 24.10.2021 суд встановив, що вона підписані позивачем, оскільки містять алфавітно-цифрову послідовність, передбаченої законом для одноразового ідентифікатора, електронного цифрового підпису, тобто позивач здійснила всі необхідні дії, для укладення спірного кредитного договору та підписала договір електронним підписом одноразовим ідентифікатором. Матеріали справи також містять дані про те, що особа позивача була належним чином ідентифікована при його реєстрації в ІТС відповідними електронним підписом, Тобто, матеріали справи містять належні та допустимі докази щодо укладення між сторонами по справі кредитного договору з використанням власних персональних даних позивача на отримання кредитних коштів в онлайн - режимі на підставі заяви-анкети №2129571259152. З матеріалів справи вбачається наявність між позивачем та відповідачем кредитних правовідносин, і матеріали справи містять докази того, що відповідачем виконані умови кредитного договору №2129571259152 від 24.10.2021 та надано позивачу кошти. За приписами ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 89 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову з підстав необґрунтованості та недоведеності позовних вимог. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.\~Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:\~1) у разі задоволення позову - на відповідача;\~2) у разі відмови в позові - на позивача;\~3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, відповідно до\~ст.141 ЦПК України, судові витрати, у зв`язку із відмовою у задоволенні позову необхідно залишити за позивачем.

Outcome: dismissed