Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-20 00:00:00

08.09.2024р. Акціонерне товариство "Страхова компанія "Країна" (далі - позивач, АТ "СК "Країна") звернулося до суду із позовом до [PERSON] (далі - відповідач), в якому просить стягнути з відповідача на свою користь завдані збитки в порядку регресу в сумі 863 132 грн. 00 коп. Позов обґрунтований тим, що 24.09.2021р. між АТ "СК "Країна" та ТОВ "Мостобудівельний загін 112" було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту № 99-09/УА/0256151, предметом якого були майнові інтереси страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом "Лексус", д.н.з. " [NUMBER] ", та відповідно до умов якого позивач взяв на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку сплатити на користь страхувальника страхове відшкодування. 28.08.2022р. [PERSON] керуючи транспортним засобом "Рено", д.н.з. " [NUMBER] ", на автодорозі Кіровоград-Платонова 172км.-300м. допустив зіткнення з транспортним засобом "Лексус", д.н.з. " [NUMBER] ", внаслідок якої транспортним засобом було завдано механічних пошкоджень. Відповідно до постанови суду відповідача визнано винним у адміністративному правопорушенні передбаченого ст. 124 КУпАП. На підставі заяви про виплату страхового відшкодування внаслідок настання страхового випадку та страхового акту позивач здійснив виплату страхового відшкодування у розмірі 990 532 грн. 00 коп. Оскільки цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована за полісом обов`язкового страхування, то на підставі ст.ст. 22, 29 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" № 1961-ІV від 01.07.2004р. (далі - Закон № 1961-ІV) АТ "СК "Країна" було відшкодовано шкоду страховою компанією відповідача у розмірі 127 400 грн. 00 коп. У п. 22.1 Закону № 1961-ІV визначено, що при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю та майну третьої особи. Статтею 29 Закону № 1961-ІV у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків) (п. 9 Постанови Пленуму ВС України від 27.03.1992р. № 6 "Про практику застосування судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди"). Таким чином, позивач вважає, що різницю між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові та страховим відшкодуванням виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, повинна сплачувати особа, з вини якої настав страховий випадок, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те. що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування. Що також встановлено ст. 1194 ЦК України. Різниця між фактичним розміром шкоди і страховим відшкодуванням становить 863 132 грн. 00 коп., та підлягає стягненню з відповідача. 04.03.2025р. представник відповідача [PERSON] подав відзив на позовну заяву, у якому зазначив, що у позовній заяві позивач вказує, що відповідно до постанови суду відповідача було визнано винним у адміністративному правопорушенні, передбаченому ст. 124 КУпАП. Про те, до позовної заяви позивач додає постанову Любашівського районного суду Одеської області від 25.08.2023р. по справі №507/1156/22, якою провадження у справі відносно [PERSON] про притягнення його до адміністративної відповідальності передбаченого ст. 124 КУпАП закрито у зв`язку з порушенням строків накладення адміністративного стягнення. Винність відповідача [PERSON] встановлена не була (в разі закриття справи в порядку ст. 38 КУпАП винність особи не встановлюється). Позивач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження вини відповідача у нанесенні збитків, передбачених ст. 1166 ЦК України. Відтак, всі докази, надані позивачем на підтвердження вартості відновлювального ремонту, страхових виплат, заподіяння матеріальної шкоди, внаслідок даної події, не доводять вини відповідача у вчиненні вищевказаного правопорушення. Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування шкоди, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: 1) протиправної поведінки; 2) шкоди та її розміру; 3) причинного зв`язку між протиправною поведінкою заподіювача та шкодою; 4) вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає. На підставі вищезгаданих норм права, не маючи належних доказів вини відповідача у завданні матеріальної шкоди позивачу, йому слід відмовити у задоволенні вимог про відшкодування майнової шкоди, за недоведеністю. враховуючи вищевикладене, позивачем не доведено, що ДТП стало результатом винних дій відповідача, а також причинного зв`язку між подією та наслідком, а відтак, у світлі норм ст.1166 ЦК України, у суду відсутні підстави для стягнення матеріальної шкоди із відповідача, в силу того, що його вина у скоєнні ДТП відсутня. 09.06.2025р. представник позивача Гусєв П.В. подав додаткові пояснення, у яких зазначив, що до постанови Любашівського районного суду Одеської області від 25.08.2023р. по справі № 507/1156/22 було закрито провадження у зв`язку з закінченням строків накладення адміністративного стягнення за ст. 124 КУпАП. У відповідності до вимог ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Згідно п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судове рішення у цивільній справі" від 18 грудня 2009р. № 14, при розгляді справи про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок, що набрав законної сили, або постанову суду у справі про адміністративне правопорушення, цей вирок або постанова обов`язкові для суду лише з питань, чи мали місце дії та чи вчинені вони цією особою. Крім того, ч. 5 ст. 82 ЦПК України встановлено, що обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Outcome: approved