Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-16 00:00:00

Позивач ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Обґрунтовує позов тим, що відповідно до укладеного шляхом підписання одноразовим ідентифікатором 15.03.2021 року кредитного договору №23842 [PERSON] отримала від ТОВ «ФК «АВІРА ГРУП» кредит строком на 30 днів у розмірі 2000 гривень, з умовою сплати процентів за користування кредитом 2% на день або 912,5 % річних. Кредитні кошти надані позичальнику шляхом перерахування на картковий рахунок. Згідно виписки з особового рахунку за кредитним договором, станом на 25.06.2024 року загальний розмір заборгованості за кредитним договором становить 12500 грн., яка складається з простроченої заборгованості за сумою кредиту 2000 грн., простроченої заборгованості за процентами 10500 грн. 17.02.2022 року укладено договір факторингу №02-17/02/2022, відповідно до якого ТОВ «ФК АВІРА ГРУП» відступило право грошової вимоги за кредитним договором укладеним з відповідачкою, на користь ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ». Позивач прохає стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором в сумі 12500 грн., сплачений судовий збір 2422,40 грн. та витрати на правничу допомогу 10500 грн. Представник позивача за довіреністю в судове засідання не з`явився, надавши письмове клопотання про розгляд справи без його участі, заявлені позовні вимоги підтримує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про розгляд справи повідомлена за зареєстрованим місцем проживання, судова кореспонденція повернулася без вручення з поміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», а тому вважається врученою в день проставлення у поштовому повідомленні відповідної відмітки. (Пункт 3, 4 частини восьмої статті 128 ЦПК України, Постанови ВС від 21 грудня 2022 року у справі № 757/15603/19 (провадження № 61-7187св22), 30 листопада 2022 року у справі № 760/25978/13-ц (провадження № 61-6788св22), 31 серпня 2022 року у справі № 760/17314/17) Отже, відповідач вважається таким, що про дату, час і місце судового засідання повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності до суду не надходило. Відповідач своїм правом на подачу відзиву не скористався. Відповідно до ч.1\~ст.280 ЦПК України\~суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи, що позивач не заперечує проти заочного розгляду, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутністю відповідача на підставі матеріалів наявних у справі. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Стаття 1054 ЦК України встановлює, що за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що Товариство з обмеженою відповідальністю «ФК «АВІРА ГРУП» та [PERSON] з використанням одноразового ідентифікатора уклали між собою договір про надання фінансового кредиту №23842 від 15.03.2021 року про надання кредиту в сумі 2000 грн. шляхом переказу на реквізити платіжної банківської картки, строком на 30 днів, до 13.04.2021, з умовою сплати процентів за користування кредитом в розмірі 912,5% річних від суми кредиту в розрахунку 2% на добу, тип процентної ставки - фіксована. /а.с.15-18/ Згідно п.2.3 Кредитного договору у випадку прострочення погашення кредиту проценти нараховуються і за період прострочення, але не більше 180 календарних днів поспіль з моменту виникнення такої прострочки. Факт надання позичальнику кредитних коштів в сумі 2000 грн. підтверджується інформаційною довідкою ТОВ «Платежі онлайн» від 21.05.2024 року. /а.с.36/ Позичальник зобов`язався повернути кредит та сплачувати проценти за користування кредитом в порядку встановленому договором. (п.3.4.2 договору) Відповідно до ст.ст.526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином та в певний строк відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Згідно ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив зобов`язання, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після розстрочення. Відповідач порушив умови кредитного договору, покладені на нього обов`язки щодо своєчасного погашення кредиту та процентів належним чином не виконував. Згідно розрахунку заборгованості ТОВ «ФК «АВІРА ГРУП» утворилась заборгованість в сумі 12500 грн./а.с.46-49/ Згідно виписки з особового рахунку за кредитним договором №23842 за період з 15.03.2021 до 25.06.2024 року утворилась заборгованість в сумі 12500 грн. /а.с.8/ Заборгованість нарахована в межах строку дії кредитного договору, кінцева дата якого - 13.04.2021, та враховуючи нарахування процентів впродовж 180 днів відповідно до п.2.3 договору, тобто, до 25.06.2024 року. До складу заборгованості входять 2000 грн. за простроченим тілом кредиту та 10500 грн. простроченої заборгованості по процентам за користування кредитом. При цьому, суд враховує, що Закон України «Про електронну комерцію» передбачає можливість укладення електронних договорів. При цьому, згідно ст.12 вказаного Закону якщо відповідно\~до акта\~цивільного законодавства\~або за\~домовленістю сторін\~електронний правочин\~має бути\~підписаний сторонами,\~моментом його\~підписання є\~використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Згідно п.12 ч.1 ст.3 ЗУ «Про електронну комерцію» одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. Враховуючи, що кредитний договір підписаний позичальником в електронній формі з використанням одноразового ідентифікатора, що відповідає вимогам статті 12 Закону України «Про електронну комерцію», при укладенні договору сторони досягли згоди щодо всіх його істотних умов, такий правочин слід вважати укладеним. Про допустимість такої форми укладення правочинів також зазначено у численних правових позиціях Верховного Суду, зокрема, у постанові від 12 січня 2021 року у справі №524/5556/19, у постанові від 22 вересня 2022 року у справі № 234/7163/20,у постанові від 12 червня 2023 року у справі №263/3470/20. В подальшому, ТОВ «ВК «АВІРА ГРУП» уклало договір факторингу №02-17/02/2022 від 17.02.2022 року з ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ», згідно якого останнє отримало права вимоги, зазначені у реєстрі боржників, в тому числі до [PERSON] з загальною сумою заборгованості 12500 грн. Факт укладення вказаного договору підтверджується копією договору, витягом з реєстру боржників. /а.с.9, 20-27/ Подібне відступлення права вимоги відповідає положенням чинного цивільного законодавства, зокрема, статті 1077 ЦК України, згідно якої за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Таким чином, ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» на законних підставах набуло право грошової вимоги до [PERSON] . Заборгованість позичальника залишається непогашеною. За таких обставин, вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за наданим кредитом є обґрунтованими. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи вищевикладене, а також те, що відповідач в добровільному порядку не погашає заборгованість, розмір заборгованості підтверджено документально, заперечень проти її розміру не надійшло, позов слід задовольнити. Судовий збір підлягає стягненню з відповідача у відповідності до положення ст.141 ЦПК України. Щодо стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу в сумі 10500 грн., суд виходить з наступного. Згідно ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). На підтвердження надання правничої допомоги та понесених витрат на правничу допомогу позивачем додано до позову договір про надання правової допомоги від 29 грудня 2023 року, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» та адвокатом Пархомчуком С.В., акт про отримання правової допомоги, рахунок та платіжну інструкцію. /а.с.28-30, 58, 62, 63/ З акту про отримання правової допомоги убачається, що вартість зустрічі та консультації за одну годину складає 2000 грн., вартість підготовки та подання позовної заяви складає 5000 грн. за годину, інші заяви та клопотання, моніторинг ЄРДР щодо статусу справи 3000 грн. за годину, канцелярські витрати 500 грн. Загалом на все витрачено 5 годин і загальна вартість послуг склала 10500 гривень. /а.с.58/ Під час вирішення питання стягнення витрат на правничу допомогу суд враховує висновок Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у справі\~№ 580/2610/19 про те, що заповнення ордеру на надання правової допомоги, виготовлення копій відзивів для відповідача, оформлення поштових відправлень на адресу відповідача та суду (заповнення описів, оформлення конвертів) не є професійною правничою допомогою і не потребує спеціальних юридичних знань у галузі права. З наведених у вказаній постанові міркувань суд доходить висновку, що до вартості наданої правничої допомоги безпідставно включено вартість канцелярського приладдя. Частиною четвертою статті 137 ЦПК України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Згідно частини 6 вказаної статті обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Разом з тим, при визначенні суми відшкодування витрат суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 1950 року. Так у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). Вказаний правовий висновок викладено у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19). У додатковій постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18 лютого 2022 року у справі № 925/1545/20 вказано, що для вирішення питання про розподіл судових витрат суд має враховувати: складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; пов`язаність цих витрат із розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність предмета спору; ціну позову, значення справи для сторін; вплив результату її вирішення на репутацію сторін, публічний інтерес справи; поведінку сторони під час розгляду справи (зловживання стороною чи її представником процесуальними правами тощо); дії сторони щодо досудового врегулювання справи та врегулювання спору мирним шляхом. У додатковій постанові Верховного Суду від 08 вересня 2021 року у справі № 206/6537/19 зазначено, що попри волю сторін договору визначати розмір гонорару адвоката, суд не позбавлений права оцінювати заявлену до відшкодування вартість правничої допомоги на підставі критеріїв співмірності, визначених частиною четвертою статті 137 ЦПК України. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21 зроблено висновок про те, що під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд, за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу. У такому випадку суд, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. Подібних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 17 квітня 2024 року у справі № 756/6927/20, від 04 квітня 2024 року у справі № 701/804/21, від 10 квітня 2024 року у справі №530/259/21, від 10 квітня 2024 року у справі № 367/6289/21, у яких також вирішувалось питання щодо зменшення розміру витрат на правничу допомогу за відсутності заперечень іншої сторони. Враховуючи наведене, виходячи з принципів співмірності та розумності судових витрат, суд звертає увагу на той факт, що поданий позов про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором не є унікальним за своєю суттю, а тому не представляє значної складності. На те, що поданий позов про стягнення кредитної заборгованості не є поодиноким вказує зміст договору про надання правничої допомоги, предметом якого є необмежена кількість заяв, скарг та інших документів правового характеру, а строк дії договору при цьому встановлено рік: з дати підписання (29.12.2023 року) до 31.12.2024 року. Крім того, у договорі визначено стандартну ставку вартості правової допомоги 2000 грн. за одну годину, без градації в залежності від складності справи, що також вказує на типовий характер претензійної роботи. Крім того, з доданого списку поштових відправлень убачається, що аналогічні заяви про стягнення витрат на правничу допомогу, надіслані 65 відповідачам, що також свідчить про стандартний підхід до ведення схожих справ. /а.с.31-33/ За таких обставин суд доходить висновку про неспівмірність заявленої вартості витрат на правничу допомогу і вважає за необхідне зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають стягненню на користь ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ», з 10500 грн. до 3000 грн.

Outcome: approved