Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-27 00:00:00

Адвокат Логінова В.В., яка діє в інтересах [PERSON] , звернулася до суду з заявою, в якій просить видати обмежувальний припис на строк шість місяців стосовно [PERSON] , [INFO] , РНОКГІП [NUMBER] , зареєстрованої за адресою: [ADDRESS] , яким визначити наступні тимчасові обмеження її прав, а саме: 1) заборонити [PERSON] , [INFO] , наближатись на відстань 200 метрів до місця проживання постраждалих осіб - [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] за адресою: [ADDRESS] ; 2) заборонити [PERSON] , [INFO] , будь-які контакти з дитиною - [PERSON] , [INFO] , включаючи особисті зустрічі, телефонні дзвінки, листування та спілкування через третіх осіб; 3) заборонити [PERSON] , [INFO] , розшукувати постраждалих осіб - [PERSON] , [INFO] , дитину [PERSON] , [INFO] , якщо вони перебуває у безпечному місці, невідомому для кривдника; 4) \~заборонити [PERSON] , [INFO] , наближатись до місця роботи, дитячого садочку, інших місць частого відвідування постраждалих осіб [PERSON] , [INFO] , дитини [PERSON] , [INFO] .? 5) заборонити [PERSON] . [INFO] , вести листування, телефонні переговори з постраждалими особами - [PERSON] , [INFO] дитиною [PERSON] , [INFO] , контактувати з ними через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Заяву обґрунтовує тим, що заявник перебував у шлюбі з [PERSON] з 26.12.2020 року, який розірвано рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя 19.12.2023 року (справа № 337/5920/23). У період шлюбу у сторін народився син [PERSON] , [INFO] , який після розірвання шлюбу, з грудня 2023 року залишився проживати з матір`ю [PERSON] 10.06.2024 року в вечірній час, [PERSON] , знаходячись у себе в квартирі за адресою: [ADDRESS] , побила спільного малолітнього сина, побиття зафільмувала за допомогою мобільного телефону. В той же вечір заявник отримав зазначене відео в соціальній мережі Telegram і прибув до місця проживання [PERSON] , однак самостійно зайти до квартири не зміг, викликав поліцію. Наряд поліції прибув, знайшов [PERSON] на вулиці, одну, в стані алкогольного сп`яніння, дуже збуджену, вона приблизно годину не хотіла показувати сина [PERSON] та надати можливість впевнитись у його стані здоров`я. Весь цей час малолітня дитина знаходилась одна, закрита в квартирі в невідомому стані. Приблизно через годину поліцейським вдалось впевнити [PERSON] потрапити до квартири та передати дитину батьку під розписку. Вказане підтверджується відеозаписом подій. Після побиття сина з боку матері 10.06.2024 року, служба у справах дітей м. Запоріжжя поставила на облік сина [PERSON] як дитину, яка опинилась у складних життєвих обставинах. З червня 2024 року син проживає із заявником та перебуває на обліку в службі у справах дітей по Шевченківському район Запорізької міської ради. Крім того, за фактом побиття малолітнього сина [PERSON] , зареєстровано кримінальне провадження № 12024087070000271 від 13.07.2024 року за ст. 126 ч.1 КК України, у якому наразі триває досудове розслідування. В даному кримінальному провадженні проведено допит малолітнього [PERSON] за участю спеціаліста-психолога та складено висновок психолога від 18.12.2024 року, згідно якого психологом встановлено, що: « ...у [PERSON] є ознаки страху до мами на невербальному рівні, особливо коли він починає надавати відповіді на запитання про маму. Так, під час відповідей на запитання про маму у [PERSON] спостерігались зміни на психофізіологічному рівні, такі як закусував нижню губу, очі [PERSON] дивились вниз вліво, очі ставали рухливими, тіло стикалось і як завмирало...ім`я мами не називає, або відповідає, що не знає... [PERSON] відповів, що мама його била, йому було болячи, він плакав ...на питання «із ким би ти хотів проживати?»,- [PERSON] відповів : « із мамою не хочу жити, а хочу жити із бабулею, татом і котиком і не хотів би, аби мама проживала із ним у родині.... ». Психологом рекомендовано забезпечити позитивну атмосферу в емоційному стані дитини для його здорового розвитку. Відповідно до рішень органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району від 07.08.2024 року та 16.10.2024 року, [PERSON] відмовлено у визначені способу участі у вихованні та спілкуванні з малолітнім сином [PERSON] , [INFO] , через застосування до сина домашнього насильства з боку матері 10.06.2024 року. Застосування насилля до дитини з боку матері [PERSON] , призвело до порушення його стану здоров`я, фізичного розвитку, психо-емоційного стану, у зв`язку з чим дитина стала потребувати медичної допомоги. Згідно висновку психолога від 30.06.2024 року, аналіз поведінки дитини дозволяє зробити висновки про деструктивну поведінку матері стосовно дитини, її неочікувані та непередбачувані реакції, які негативно впливають на психоемоційний стан [PERSON] . За направленням сімейного лікаря та рекомендацій психіатра, малолітній [PERSON] пройшов стаціонарне лікування в КНП «Обласний дошкільний заклад з надання психіатричної допомоги та реабілітації» ЗОР. Згідно виписки з лікарні від 16.08.2024 року дитина страждає на органічний емоційно-лабільний розлад з патологічними формами поведінки, змішаний специфічний розлад розвитку, неорганічний енурез, загальне недорозвинення мови 2 рівня. З липня 2024 року по теперішній час дитина проходить реабілітаційне лікування, отримає психологічну допомогу. Згідно останнього висновку спеціаліста КНП «Обласний дошкільний заклад з надання психіатричної допомоги та реабілітації» ЗОР від 09.04.2025 року стан здоров`я дитини покращився, дитина стала проявляти більше довіри до дорослих, відзначається добра динаміка в емоційно-вольовому стані та інтелектуально-мовленевому розвитку дитини у порівнянні з попереднім зверненням, в нього відсутній тривожно-фобічний розлад. Для подальшого покращення стану здоров`я дитини рекомендовано корекційна робота з логопедом та психологом, соціальна реабілітація. Однак, 01.07.2025 року, через протиправні дії [PERSON] сталася подія, яка знову травмувала дитину та завдала дитині фізичної та психічної шкоди. Так, 01.07.2025 року, з метою сприяння відновлення відносин та емоційного контакту дитини із матір`ю, на виконання ухвали Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 19.06.2025 року, о 14.10 год. заявником було забезпечено спілкування [PERSON] із сином [PERSON] за допомогою відеозв`язку в мобільному додатку Viber. Після зазначеного спілкування, в той же день, приблизно о 17.30 год., [PERSON] , без попередження, незважаючи на відмову органом опіки та судом в наданні їй можливості особистого спілкування з сином, прибула до місця проживання заявника та намагалась викрасти малолітнього сина [PERSON] , коли дитина гуляла в сквері разом із бабусею. В результаті протиправних дій [PERSON] малолітній [PERSON] отримав тілесні ушкодження, психологічну травму, його стан здоров`я після цього погіршився, на даний час дитина проходить амбулаторне лікування у дитячого хірурга та психіатра. У зв`язку з цим, дитині необхідно забезпечити позитивну атмосферу та уникнення стресових психотравматичних ситуацій. Це підтверджується медичними документами, які додаються до заяви. На даний час відділом поліції № З ЗРУП ГУНП в Запорізькій області проводиться досудове розслідування в кримінальному провадженні № 12025082080001085 від 17.07.2025 року за ст. 126-1 КК України про вчинення домашнього насильства стосовно малолітнього сина [PERSON] та заявника [PERSON] . Заявник вважає, що на даний час, будь-який контакт дитини із матір`ю буде перешкоджати у відновленні психічного здоров`я малолітнього [PERSON] , не дасть можливості забезпечити відповідну, позитивну атмосферу умов проживання дитини, та може травмувати дитину в подальшому. Крім того, [PERSON] , після розірвання шлюбу, систематично застосовує психологічне домашнє насильство до заявника [PERSON] , яка систематично, з грудня 2023 року по теперішній час, протягом тривалого часу, телефонує, записує голосові повідомлення, текстові повідомлення за допомогою різних мобільних додатків, застосунку «Приватбанк». В цих повідомленнях [PERSON] постійно допускає образливі та принизливі висловлювання до заявника, його близьких, допускає лихослів`я, погрожує заявнику звільненням зі служби та кримінальною відповідальністю, реєструє у соціальних мережах «Фейсбук», «Інстаграм», «ТікТок» сторінки, на яких виставляє фото і відео його та спільної дитини, близьких родичів заявника, з обвинуваченнями принизливого характеру. Це підтверджується скріншотами, роздруківками квитанцій АТ КБ «ПРИВАТБАНК», які додаються до заяви. Крім того, [PERSON] , неодноразово писала заяви до правоохоронних органів та до військової частини за місцем служби заявника з хибними звинуваченнями його у корупції, недоброчесній поведінці і зрадництві. Через її наклепи, за місцем служби заявника проводилось службове розслідування, яке підтвердило доброчесну поведінку [PERSON] . Всі ці дії [PERSON] ускладнюють йому проходження військової служби, погіршують його репутацію військовослужбовця, створюють штучні проблеми його професійної діяльності, що спричиняє заявнику багато проблем у роботі, житті, та приносить моральні страждання. Отже, на підставі викладеного, заявник та його малолітній син [PERSON] , постійно потерпають від домашнього насильства з боку [PERSON] , а тому заявник вимушений був звернутися до суду з вище вказаним позовом. До початку судового засідання від представника [PERSON] адвоката Населенко М.М. надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із її госпіталізацією до неврологічного відділення №2 ТМО МВС України по м. Києву та Київській області (палата №409) через погіршення стану здоров`я. Заслухавши думку учасників справи щодо клопотання адвоката Населенко М.М. про відкладення розгляду справи, які категорично заперечували щодо його задоволення, суд приходить до висновку про відмову у його задоволенні, оскільки на підтвердження госпіталізації адвоката доказів надано не було. Окрім того, суд також враховує той факт, що [PERSON] була повідомлена належним чином про розгляд справи, разом з тим в судове засідання не з`явилась, причини неявки суду не повідомила. Також суд враховує інтереси дитини, оскільки вони є пріоритетні. Враховуючи викладене, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи. В судовому\~засідання заявник\~ [PERSON] \~підтримав вимоги\~заяви,\~просив її\~задовольнити у\~повному обсязі.\~Суду пояснив,\~що його\~колишня дружина\~ [PERSON] \~систематично йому\~погрожує через\~соціальні мережі\~шляхом розміщення\~його фотографій,\~фотографій їх\~спільної дитини\~та його\~родичів з\~образливими висловлюваннями,\~наклепами,\~направляє йому\~на телефон\~голосові повідомлення\~з лайливими\~словами та\~погрозами щодо\~нього,\~їх спільної\~дитини та\~його родичів.\~Звертається до\~правоохоронних органів\~щодо вчинення\~ним корупційних\~дій за\~місцем несення\~служби,\~які в\~результаті службової\~перевірки,\~підтверджені не\~були.\~В результаті\~цього погіршується\~його репутація\~як військовослужбовця, що ускладнює йому проходження військової служби. Окрім того, відносно [PERSON] порушено два кримінальних провадження від 12.07.2024 за ч.1 ст. 126 КК України та від 16.07.2025 за ст. 126-1 КК України, в яких їх спільний син [PERSON] є потерпілою особою. Остання наносила малолітньому [PERSON] тілесні ушкодження, висловлювала на його адресу лайливі слова, що підтверджується відповідним відеозаписом. 01.07.2025 [PERSON] в присутності свідків, у парку, намагалася викрасти Гліба, що підтверджується відповідним відеозаписом подій. В результаті чого дитина знову отримала психологічну травму після спілкування з матір`ю [PERSON] . Також додав, що остання зловживає алкогольними напоями, в результаті чого поводить себе агресивно. Заявник переживає за життя та здоров`я сина [PERSON] . Клопотав про дослідження вказаних аудіо та відеозаписів подій в судовому засіданні. Представник заявника - адвокат Логінова Є.Є. заяву підтримала в повному обсязі та просила її задовольнити. Суду пояснила, що [PERSON] систематично вчиняє психологічне насильство стосовно заявника [PERSON] , фізичного насильства відносно їх спільного малолітнього сина [PERSON] , що підтверджується аудіозаписом та відеозаписом подій та іншими доказами, які містяться в матеріалах справи. Додала, що заявник є військовослужбовцем, який щодня перебуває на військовій службі і не має можливості постійно знаходитись біля малолітнього сина і бути поруч з ним, щоб убезпечити його від агресивної поведінки його матері [PERSON] , від психологічної травми, як це трапилось 01.07.2025, коли [PERSON] намагалась викрасти малолітнього [PERSON] . За фактом цієї події порушено кримінальне провадження від 16.07.2025. Окрім того, відносно [PERSON] порушено ще одне кримінальне провадження від 12.07.2024 року за ч. ст. 126 КК України. В судове засідання остання не з`являється, ухиляється від явки до суду. Враховуючи викладене, просила суд заяву задовольнити. Представника Органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району в судовому засідання просила заяву задовольнити у повному обсязі, суду пояснила, що до відділу по Шевченківському району служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради надійшла інформація від С(У)СД ЗМР № 04-04/218, від 02.07.2025 року, щодо повідомлення від КНП «Запорізька обласна клінічна дитяча лікарня» ЗОР про дитину, яка постраждала від жорстокого поводження або стосовно якої існує загроза його вчинення. В інформації зазначено, що 01.07.2025 року о 20:37 у відділення екстреної (невідкладної) медичної допомоги у супроводі батька та бабусі звернулись дитина, [PERSON] , [INFO] . Зі слів батька, [PERSON] , дитина потрапила у побутову сварку між батьками та отримала травмування. Дитина амбулаторно оглянута хірургом, травматологом, педіатром. Заключний діагноз: садна ділянки обох лопаток та ключиць, гостра реакція на стрес. Відповідно до рішень Органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району від 07.08.2024 року та 16.10.2024 року, [PERSON] відмовлено у визначені способу участі у вихованні та спілкуванні з малолітнім сином [PERSON] , через застосування до сина домашнього насильства з боку матері 10.06.2024 року. В судове\~засідання з`явився\~представник ювенальної\~превенції [PERSON] ,\~яка пояснила\~суду,\~що відносно\~ [PERSON] \~порушено кримінальне\~провадження щодо\~домашнього насильства\~відносно малолітнього\~сина [PERSON] .\~Досудове слідство\~здійснюється ВП\~№5\~ЗРУП ГУНП\~в Запорізькій\~області.\~ [PERSON] \~не з`являється\~для надання\~пояснень.\~Працівники поліції\~не можуть\~встановити місце\~перебування останньої,\~а тому представник ювенальної превенції з`явилася для суду для вручення їй повістки. Допитана в якості свідка в судовому засіданні [PERSON] , суду пояснила, що проживає в сусідньому будинку поруч з заявником [PERSON] . Кожен вечір свідок після роботи відпочиває в парку, який знаходить поміж їхніх будинків. Сім`ю заявника знає, оскільки неодноразово бачила їх в парку. 17.07.2025 у вечірній час доби свідок бачила малолітнього [PERSON] , який гуляв в парку разом зі своєю бабусею матір`ю заявника [PERSON] . [PERSON] катався на велосипеді. Через деякий час до нього підійшли дві жінки та чоловік. Одна з жінок схопила [PERSON] та почала казати, що вона його мати. Інша жінка знімала події на телефон. Після того як до дитини підбігла бабуся [PERSON] матір [PERSON] , жінка почала хопати дитину до себе та кричати, що вона його мати. Між ними відбулась сутичка. В судовому засіданні свідок по фотографії впізнала жінку, яка намагалась вихопити дитину, якою була [PERSON] . В судовому засіданні був допитаний свідок [PERSON] , який пояснив суду, що 17.07.2025 у вечірній час доби він у парку пив каву з братом заявника. Брату заявника зателефонували на телефон і він різко побіг у невідомому напрямку. Свідок пішов за ним та побачив, як невідома жінка схопила малолітнього сина [PERSON] та не віддавала його бабусі - матері заявника. Почались крики, дитина плакала. Між бабусею [PERSON] та невідомою жінкою відбулась сутичка під час якої невідома жінка всилювалась лайливими словами. Свідок по фотографії впізнав жінку, яка намагалась вихопити малолітнього [PERSON] , якою була [PERSON] . Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно з п.3 ч.1 ст.1 Закону України від 07.12.2017 № 2229-VIII «Про запобігання та протидію домашньому насильству» (далі Закон № 2229-VIII) домашнє насильство це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Частиною 2 статті 3 Закону № 2229-VIII визначено перелік осіб на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання, серед яких: подружжя, діти подружжя. Відповідно до п.2 ч.1 ст.24 та п.1 ч.1 ст.26 Закону № 2229-VIII, до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника із заявою про видачу якого може звернутися постраждала особа. Положеннями ст.26 Закону № 2229-VIII передбачено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків, зокрема: заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою. Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Відповідно до п.1 ч.1 ст.350-2 ЦПК України, заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником - у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». При розгляді справ, в яких є прояви домашнього насильства, судді мають звертатися до прецедентної практики міжнародних і регіональних судових інституцій Європейського суду з прав людини, Комітету ООН з прав людини, Європейського суду справедливості тощо. Відповідно до правил ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію (995 004) та практику Суду як джерело права. Європейський суд з прав людини визнав, що насильство в сім`ї, якому держава вчасно не запобігла чи не зупинила, може призвести до порушення таких статей Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод: 1) обов`язок дотримуватись прав людини (ст.1); 2) право на життя (ст.2); 3) заборона тортур або нелюдських чи таких, що принижують гідність, поводження чи покарання (ст.3); 4) право на повагу до особистого та сімейного життя (ст.8); 5) право на ефективні засоби правового захисту (ст.13); 6) заборона дискримінації (ст.14). Так, порушення з боку держави прав людини у випадках, пов`язаних з насильством у сім`ї зафіксовано в судових рішеннях Європейського суду з прав людини, зокрема: - «А. проти Сполученого Королівства» (1998); «Е.С. та інші проти Словаччини» (№8227/04 від 15.09.2009); «Контрова проти Словаччини» (№7510/0431.5.2007); «Беваква та С. проти Болгарії» (№71127/01)12.6.2008); «Опуз проти Туреччини» (№33401/02 від 09.06.2009); «Дурма проти Турції» про неналежне розслідування жертви домашнього насильства (№3621/07 13.11.2014); «А. проти Хорватії» (№55164/18 від 14.10.2010); «Хайдуова проти Словаччини» (№2660/03 від 13.11.2010); «Бранко [PERSON] та інші проти Хорватії» (№46598/06 від 15.01.2009); «Савіни проти України» (2008рік). Аналіз зазначених вище рішень Європейського суду з прав людини свідчить, що насильство в сім`ї не є приватною чи сімейною справою, але є питанням, що зачіпає суспільні інтереси, що в свою чергу вимагає ефективних дій з боку держави. Суд зазначає, що недостатньо мати закони щодо протидії домашньому насильству, більш важливим є наявність ефективних механізмів їхньої реалізації. Відсутність ефективного захисту з боку держави призводить до настання фактів тяжкого насильства в сім`ї. Судом встановлено та перевірено матеріалами справи, що заявниця заявник [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який був розірвано рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя 19.12.2023 року (справа № 337/5920/23). У період шлюбу у сторін народився син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про його народження. На даний час дитина мешкає із заявником за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується відповідною довідкою з місця проживання. Згідно копії Витягу ЄРДР від 13.07.2024 внесені відомості за №12024087070000271 за ч.1 ст.126 КК України, згідно фабули зазначено, що [PERSON] повідомляє, що колишня дружина [PERSON] спричинила тілесні ушкодження їх спільній дитині [PERSON] , [INFO] . Згідно наказу\~Служби у\~справах дітей\~Запорізької міської\~ради від\~19.06.2024 року, малолітнього [PERSON] , [INFO] , взято на облік як дитину, яка опинилась у складних життєвих обставинах (скоєння фізичного насильства над дитиною). Згідно постанови Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 19.08.2024 (ЄУН №337/3614/24) матеріали справи про адміністративне правопорушення відносно [PERSON] направлено до ВП №5 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області. Згідно Витягу з протоколу №33 засідання комісії з питань захисту прав дитини при районній адміністрації ЗМР по Шевченківському району від 07.08.2024, [PERSON] відмовлено у визначенні способу участі у вихованні та спілкуванні з малолітнім сином [PERSON] , який мешкає разом з батьком [PERSON] . Згідно Витягу з протоколу №43 засідання комісії з питань захисту прав дитини при районній адміністрації ЗМР по Шевченківському району від 16.10.2024, [PERSON] відмовлено у визначенні способу участі у вихованні та спілкуванні з малолітнім сином [PERSON] . Згідно копії Витягу ЄРДР за №12025082080001085 від 17.07.2025 внесені відомості за ст.126-1 КК України, згідно фабули зазначено, що надійшла ухвала Шевченківського районного суду м.Запоріжжя (ЄУН 336/6471/25, провадження 1-кс/336/611/2025) про внесення відомостей до ЄРДР за заявою [PERSON] щодо вчинення домашнього насильства. За направленням сімейного лікаря та рекомендацій психіатра, малолітній [PERSON] пройшов стаціонарне лікування в КНП «Обласний дошкільний заклад з надання психіатричної допомоги та реабілітації» ЗОР. Згідно виписки з лікарні від 16.08.2024 року дитина страждає на органічний емоційно-лабільний розлад з патологічними формами поведінки, змішаний специфічний розлад розвитку, неорганічний енурез, загальне недорозвинення мови 2 рівня. Згідно Висновку психолога від 18.12.2024 року, психологом встановлено, що: « ...у [PERSON] є ознаки страху до мами на невербальному рівні, особливо коли він починає надавати відповіді на запитання про маму. Так, під час відповідей на запитання про маму у [PERSON] спостерігались зміни на психофізіологічному рівні, такі як закусував нижню губу, очі [PERSON] дивились вниз вліво, очі ставали рухливими, тіло стикалось і як завмирало...ім`я мами не називає, або відповідає, що не знає... [PERSON] відповів, що мама його била, йому було болячи, він плакав ...на питання «із ким би ти хотів проживати?»,- [PERSON] відповів : « із мамою не хочу жити, а хочу жити із бабулею, татом і котиком і не хотів би, аби мама проживала із ним у родині.... ». Психологом рекомендовано забезпечити позитивну атмосферу в емоційному стані дитини для його здорового розвитку. З липня 2024 року по теперішній час дитина проходить реабілітаційне лікування, отримає психологічну допомогу. Згідно останнього висновку спеціаліста КНП «Обласний дошкільний заклад з надання психіатричної допомоги та реабілітації» ЗОР від 09.04.2025 року стан здоров`я дитини покращився, дитина стала проявляти більше довіри до дорослих, відзначається добра динаміка в емоційно-вольовому стані та інтелектуально-мовленевому розвитку дитини у порівнянні з попереднім зверненням, в нього відсутній тривожно-фобічний розлад. Для подальшого покращення стану здоров`я дитини рекомендовано корекційна робота з логопедом та психологом, соціальна реабілітація. Згідно характеристики на виховання дошкільного підрозділу Запорізької гімназії №19 ЗМР, виданої на ім`я [PERSON] , зазначено, що всі питання пов`язані з доглядом за дитиною, її вихованням, участю у заходах вирішує батько [PERSON] . За клопотання заявника в судовому засідання було досліджено відеозапис подій, з якого судом встановлено, що [PERSON] наносить фізичні тілесні ушкодження малолітньому сину [PERSON] , висловлюючи нецензурні слова на його адресу. Окрім того, в судовому засіданні було досліджено відеозапис, на якому зафіксовано, що [PERSON] намагається вихопи малолітнього [PERSON] з рук матері заявника, відбувається сварка, крики. Також в судовому засіданні досліджений відеозапис розмови [PERSON] з малолітнім [PERSON] із застосуванням мобільного телефону, де на запитання [PERSON] чи приїде [PERSON] до неї, малолітній відповідає, якщо вона його не буде бити. Окрім того, в судовому засіданні досліджений аудіозапис голосові повідомлення [PERSON] на адресу заявника [PERSON] , з яких судом встановлено, що [PERSON] погрожує заявнику проблемами на роботі, висловлюється нецензурною лексикою на його адресу та щодо їх спільної дитини [PERSON] . Окрім того, в судовому засіданні встановлено, що [PERSON] вчиняє психологічне насильство відносно свого колишнього чоловіка заявника по справі [PERSON] , що підтверджується долученими до матеріалів справи наступними документами: -копіями фотографій/скріншотів на яких зображений заявник [PERSON] з підписами (мовою оригіналу): «моральный урод, который подвергает бывшую жену домашнему насилию и голодной жизни ребенка»; «променял ребенка, новую дырку и маму, моральный урод, который бросил семью и 5 месяцев держит в блокировках»; «козлина сменил номера чтобы его не беспокоили по поводу денег и помощи с ребенком. Саводченко Серей бросает детей и избивает женщин» та ін.; -копіями фотографій/скріншотів на яких зображений малолітній син з підписами (мовою оригіналу): «папа не хочет общаться, папа предатель, моральное чудовище [PERSON] бросило сына во время войны, уменьшает алименты и считает, что сын не достоин помощи»; «обращение сына к алиментщику Саводченко, который манипулирует деньгами» та ін.; -скріншотами листування між заявником та колишньою дружиною, згідно яких [PERSON] висловлюється на адресу заявника [PERSON] погрозами та нецензурною лексикою; -копіями платіжних інструкцій, згідно яких [PERSON] отримує грошові перекази від [PERSON] у сумі від 10 копійок до 2 грн. по декілька разів на день, призначення платежу (мовою оригіналу): я тебя ненавижу, ты животное; ты скотика, использовал меня чтобы родила ребенка и отобрал; забирай ублюдка он мне не нужен; ненавижу тебя и Глеба; мне его избить? Я это сделаю сейчас; забирай свой кусок сперва, это мне не сын, давай звони; я для него ничего не буду делать, это кусок дерьма от тебя та ін. (а.с. ) -за заявою [PERSON] на незаконні корупційні дії військовослужбовця [PERSON] проведена перевірка та, згідно копії витягу з наказу від 19.10.2024 року за №206, інформація, яка стала підставою для призначення службового розслідування, у сукупності зібраних документів, не підтвердилась. З огляду на вищевказане, суд приходить до висновку, що [PERSON] вчиняє фізичне та психологічне насильство відносно малолітнього сина [PERSON] та колишнього чоловіка [PERSON] , що носить тривалий систематичний характер та несе ризики життю, фізичному та психічному здоров`ю заявника та їх спільному сину [PERSON] . Фізичним насильством є форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру (п.17 ч.1 ст.1 Закону № 2229-VIII). Психологічне насильство це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи (п.14 ч.1 ст.1 Закону № 2229-VIII). Кривдник - особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі. Відповідно до ч. 3, 4 ст. 26 Закону № 2229-VIII, рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків; обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців. У п.9 ч.1 ст.1 Закону № 2229-VIII визначено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Оцінка ризиків має проводитись за факторами небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства шляхом відібрання свідчень від постраждалої від такого насильства особи, з`ясування обставин конфлікту та виявлення чинників і умов, які створюють або можуть створювати небезпеку для цієї особи. Фактори небезпеки (ризику) щодо вчинення домашнього насильства мають визначатися за результатами оцінки дій кривдника, які свідчать про ймовірність настання летальних наслідків у разі вчинення домашнього насильства з метою виявлення вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті такої особи. У постанові Верховного Суду від 05.09.2019 у справі № 756/3859/19 зроблений висновок, що, враховуючи положення Закону № 2229-VIII, обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях. Відповідно до п. 5, 6, 7, 8, 9 ч. 1ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», запобігання домашньому насильству - система заходів, що здійснюються органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами та організаціями, а також громадянами України, іноземцями та особами без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, та спрямовані на підвищення рівня обізнаності суспільства щодо форм, причин і наслідків домашнього насильства, формування нетерпимого ставлення до насильницької моделі поведінки у приватних стосунках, небайдужого ставлення до постраждалих осіб, насамперед до постраждалих дітей, викорінення дискримінаційних уявлень про соціальні ролі та обов`язки жінок і чоловіків, а також будь-яких звичаїв і традицій, що на них ґрунтуються. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника. Частиною другою статті 26 Закону №2229-VIII передбачено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Згідно з частиною третьою статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Відповідно до пункту 3 частини першої статті 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності). Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків. Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 27 листопада 2019 року (справа №753/23624/18). Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. На підтвердження фактів домашнього насильства заявником було надано DVD-диск, на якому містяться відеозаписи подій, копії скріншотів листування у соціальних мережах, з яких вбачається, що [PERSON] неодноразово писала заявнику, словесно його ображала, вживаючи нецензурну лексику, погрожуючи йому та їх спільній дитині, копії скріншотів фотографій заявника і сина з соціальних мереж з принизливими висловлюваннями, копіями платіжних інструкцій у призначенні платежу якого містяться лайливі слова, погрози та приниження. Зміст конкретних фраз, лексики та характеру використання мовних засобів, які [PERSON] застосовує у спілкуванні (телефонних розмовах, переписці) з колишнім чоловіком та їх спільною дитиною [PERSON] , дає підстави для висновку, що її дії слід кваліфікувати як домашнє насильство у формі фізичного та психологічного насильства, що небезпідставно викликає у заявника побоювання за безпеку їх спільного сина [PERSON] та свою безпеку також, і завдає шкоди їх психічному здоров`ю. Враховуючи зазначені вище докази, динаміку подій щодо застосування [PERSON] фізичного та психологічного насильства до заявника та їх спільного малолітнього сина, зважаючи на неодноразові телефонні дзвінки, направлення образливих нецензурних повідомлень та погроз, суд приходить до висновку про наявність обґрунтованих ризиків вчинення насильства до заявника та малолітнього [PERSON] та необхідність захисту їх прав. За таких обставин вимоги заявника про видачу обмежувального припису щодо обмеження прав кривдника і покладення на нього обов`язків є обґрунтованими. Відповідно до ч. 4 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців. З урахуванням обставин справи, оцінивши в сукупності зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що обмежувальний припис слід видати на строк 6 місяців. Такий захід тимчасового обмеження прав є пропорційним та необхідним, у тому числі для запобігання подальшому розвитку конфлікту, захисту здоров`я та моралі постраждалих осіб. Відсутність ефективного захисту з боку держави призводить до настання фактів тяжкого насильства в сім`ї. Суд звертає увагу, що відповідно до ч.5 ст.ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» за заявою осіб, визначених частиною першою цієї статті, на підставі оцінки ризиків обмежувальний припис може бути продовжений судом на строк не більше шести місяців після закінчення строку, встановленого судовим рішенням згідно з частиною четвертою цієї статті. У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України судові витрати слід віднести за рахунок держави. На підставі викладеного, Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», ст.ст. 141, 258, 259, 263-265, 268, 350-6, 350-8 ЦПК України, -

Outcome: approved