Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-21 00:00:00

Представник позивача ПрАТ «СК «ТАС» - адвокат Сечко С.В. звернувся до Покровського районного суду Дніпропетровської області з позовом до [PERSON] про стягнення суми сплаченого страхового відшкодування. В обгрунтування заявлених позовних вимог зазначив, що 18.02.2023 року о 12:00 год. в м. Покровськ на перехресті Шахтобудівників 40 та вулиці Майора Савельєва сталась дорожньо-транспортна пригода за участі автомобіля марки «Mazda», д.н.з. [NUMBER] , яким керував [PERSON] та автомобіля марки «Toyota», д.н.з. [NUMBER] , який належить [PERSON] . Постановою Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 16.03.2023 року по справі про адміністративну відповідальність №204/3159/23 [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення. На момент дорожньо-транспортної пригоди діяв Договір добровільного комплексного страхування транспортних ризиків «Повний автозахист» №FO-01326660 від 09.04.2022 року. За вказаним Договором позивач застрахував майнові інтереси страхувальника, пов`язані з володінням, користування та розпоряджанням потерпілого. Потерпілий звернувся до ПрАТ «СК «ТАС» із заявою про настання події від 20.02.2023 року та заявою про виплату страхового відшкодування від 09.03.2023 року. Заяву було розглянуто, а пошкодження автомобіля «Toyota», д.н.з. [NUMBER] , внаслідок ДТП визнано страховим випадком. ПрАТ «СК «ТАС» сплатило на користь автомобіля «Toyota», д.н.з. [NUMBER] , суму страхового відшкодування 34526,24 грн. Ухвалою судді Покровського районного суду Дніпропетровської області від 05.12.2024 року цивільну справу №189/2928/24 передано за підсудністю до Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.01.2025 року цивільну справу №189/2928/24 передано до провадження судді ГречанійВ.Г. Згідно до відповіді №1020268 від 09.01.2025 року з Єдиного державного демографічного реєстру [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Зазначена адреса належить до юрисдикції Красноармійського міськрайонного суду Донецької області. Згідно до відповіді Міністерства соціальної політик України, яка надійшла до суду 22.01.2025 року станом на 21.01.2025 року інформація про [PERSON] , [INFO] , в ЄІБД ВПО, відсутня. Ухвалою суду від 23.01.2025 року відкрито провадження у вказаній цивільній справі і призначено її до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Позивач в судове засідання не з`явився, адвокат Сечко С.В. подав до суду заяву, у якій просить розгляд справи проводити за відсутності представника позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує щодо прийняття заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про місце, день та час розгляду справи неодноразово повідомлявся шляхом направлення оголошення на сайті "Судова влада", що в розумінні п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, є належним повідомленням про розгляд справи, причини своєї неявки суду не повідомила. Правом на подання відзиву на позовну заяву не скористалась. Заяв та клопотань про проведення розгляду справи за його відсутності не подавав. Відповідно до\~ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Відповідно до положень ч. 4 ст. 174, ч. 8 ст. 178 ЦПК України суд вирішує справу за наявними матеріалами. Положеннями\~ст.174 ЦПК України\~закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи, що дозволило суду вважати за необхідне визнати його неявку з неповажних причин, провести заочний розгляд справи, розглянути справу на підставі наявних у справі доказів. Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фрідлендер проти Франції»). Таким чином, суд вважає за можливе на підставі ст.280,281,\~282\~ЦПК\~України ухвалити у справі заочне рішення суду в судовому засіданні за відсутності сторін та без фіксування процесу технічними засобами відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК Розглянувши подані позивачем документи, з`ясувавши фактичні обставини, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що надані позивачем докази та повідомлені ним обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, є достатніми для прийняття рішення у справі в порядку спрощеного позовного провадження, як це передбачено\~ст. 279 ЦПК України. Інші процесуальні дії (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо) не застосовувались. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи. Постановою судді Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 16 березня 2023 року [PERSON] визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. 09.04.2022 року між ПрАТ «СК «ТАС» та [PERSON] укладено Договір добровільного страхування транспортних ризиків «Повний автозахист». Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] [PERSON] є власником автомобіля Toyota CAMRY, д.н.з. [NUMBER] , 2019 року випуску, коричневого кольору. 20.02.2023 року [PERSON] з вернувся із заявою про настання події до ПрАТ «СК «ТАС». Відповідно до Заяви про виплату страхового відшкодування від 09.03.2023 року, поданої [PERSON] до ПрАТ «СК «ТАС», просить виплатити суму страхового відшкодування за страховим випадком. Відповідно до Звіту №09-D/12/52 про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу, вартість матеріального збитку, завданого власнику Toyota CAMRY, д.н.з. [NUMBER] внаслідок ДТП станом на 18.02.2023 року складає 97999,60 грн. Відповідно до страхового акту №04878/38/923 від 13.03.2023 року [PERSON] належить до виплати 34526,24 грн. Відповідно до платіжної інструкції 324597 від 14.03.2023 року, ПрАТ «СК «ТАС» перерахувало на рахунок [PERSON] 34526,24 грн. Правовідносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів врегульованіЗаконом України № 1961-IV від 01.07.2004 «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»(надалі - Закон № 1961-IV), що спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України, що діяв на момент скоєння ДТП. Згідно до ст.25\~Закону України\~«Про страхування» здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування або законодавством на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акту (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком. Відповідно до\~статті 1166 ЦК України\~майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Пунктом 1 частини другої\~статті 22 ЦК України\~визначено, що реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Підстави та порядок відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, та шкоди, завданої внаслідок взаємодії цих джерел, визначені нормами статей\~1187,\~1188 ЦК України. Відповідно дост.8\~Закону України\~"Про\~страхування" страхова компанія при настанні страхового випадку сплачує страхувальнику страхове відшкодування. Відповідно до ст.\~993\~Цивільного кодексу\~України та ст. 27 Закону України «Про страхування», до страховика який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. За нормою ст.\~1191\~Цивільного кодексу\~України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо іншій розмір не встановлено законом. Виходячи з предмету позову та наведених позивачем правових підстав щодо звернення з цим позовом до суду, позивач зазначає, що на виконання зобов`язань, позивачем виплачено потерпілій особі страхове відшкодування в розмірі 34 526,24 грн., тому у позивача виникло право звернутись до відповідача, як особи винної у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди та стягнути з відповідача суму виплаченої суми відшкодування. Відповідно дост. 12 ЦПК Україниучасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно дост.89 ЦПК Українисуд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що позов Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» до [PERSON] про стягнення суми сплаченого страхового вішкодування, є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі. Отже, з [PERSON] на користь ПрАТ «СК «ТАС» підлягає стягнення у розмірі 34526,24 грн. сума сплаченого страхового відшкодування. Обговорюючи питання розподілу судових витрат, відповідно до\~ст. 141 ЦПК України, суд вважає за можливе стягнути з відповідача судові витрати по справі у розмірі 3028,00 грн. на користь позивача. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), № 4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Outcome: approved