Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-04 00:00:00

у березні 2025 року позивач [PERSON] , в особі представника - адвоката Індутного-Шматька С.М., звернулася до Солом`янського районного суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ДІНЕРО», треті особи: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бригіда Володимир Олександрович, Приватний виконавець виконавчого округу Запорізької області Котула Артем Михайлович, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що [PERSON] (далі - Позивач, або Позичальник) дізнався, що у провадженні Приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Котули Артема Михайловича (далі - Приватний виконавець) перебувають матеріали виконавчого провадження № [NUMBER] з примусового виконання Виконавчого напису № 30227 від 23.09.2021 р., що вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригідою Володимиром Олександровичем (далі - Нотаріус), про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ДІНЕРО» ( далі - Відповідач ) заборгованості за Кредитним договором від 17.10.2019 р. у загальному розмірі 16 202,00 грн. А також матеріали другого виконавчого провадження № [NUMBER] з примусового виконання Виконавчого напису № 30228 від 23.09.2021 р., що вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригідою Володимиром Олександровичем, про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ДІНЕРО» заборгованості за Кредитним договором від 26.10.2019 р. у загальному розмірі 15 849,00 грн. До вчинення написів [PERSON] не отримував про це будь-яких повідомлень та вимог оплати боргу. Лише у 2025 році він за допомогою адвоката самостійно отримав копії матеріалів виконавчих проваджень з АСВП, в т.ч. копії оскаржуваних виконавчих написів. Ніякої заборгованості перед ТОВ «ФК «ДІНЕРО» [PERSON] не визнає. Нотаріус був зобов`язаний відмовити у вчиненні Виконавчих написів, оскільки: А) нотаріально не посвідчені кредитні договори станом на дату вчинення виконавчих написів не входять до переліку безспірних вимог (п.1 цього позову); Б) Відповідач не міг надати виписку з банківського рахунку Позивача, а довідка складена кредитором не може вважатись випискою з рахунку Позивача (п.2); В) Нотаріусу не було подано оригінали кредитних договорів, оскільки Позивач їх не підписував; оскільки напис вчиняється тільки на оригіналі договору він не міг бути вчинений на паперовій копії електронного договору без жодних підписів; подані Нотаріусу документи не відповідали законодавству України (п.3); Г) вказана у написах заборгованість не є безспірною ні якісно ні кількісно (п. 4); Д) Відповідачем не могло бути надано доказів згоди, або навіть факту повідомлення Позивача про існування заборгованості, має місце прострочення кредитора (п.5). Вважає виконавчі написи такими, що не підлягають виконанню, з наступних підстав: 1. Скасування Судом п. 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 р. № 1172, який було внесено Постановою КМУ № 662 від 26.11.2014 року, яка в цій частині визнана незаконною та нечинною судовими рішеннями у справі № 826/20084/14, що набрали законної сили і є обов`язковими. Згідно зі ст. 129-1 Конституції України, ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Згідно з ч. 2 ст. 265 Кодексу адміністративного судочинства України нормативно-правовий акт втрачає чинність повністю або в окремій його частині з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду. Згідно з пунктом 10.2. постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України № 7 від 20.05.2013 "Про судове рішення в адміністративній справі", визнання акта суб`єкта владних повноважень нечинним означає втрату чинності таким актом з моменту набрання чинності відповідним судовим рішенням або з іншого визначеного судом моменту після прийняття такого акта. При вчиненні оспорюваної нотаріальної дії нотаріус посилається на п.2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999р. №1172. Постановою № 662 були внесені зміни до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою КМУ № 1172. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 у справі № 826/20084/14, залишеною без змін Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 у провадженні № К/800/6492/17, № К/800/7651/17, залишеною без змін Постановою Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі № 826/20084/14, провадження № 11-174ас18, задоволено позовні вимоги фізичних осіб до Кабінету Міністрів України, треті особи: Нотаріальна палата України, [PERSON], Публічне акціонерне товариство "Комерційний банк "Надра", Публічне акціонерне товариство "Комерційний банк "Приватбанк", Публічне акціонерне товариство "Комерційний банк "Альфа-Банк" про визнання нечиними та скасування п. 1 та п. 2 Постанови КМУ № 662 від 26.11.2014 року, якою як раз і внесено п. 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 р. № 1172 для стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин. Визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 року "Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів" в частині: п. 2 Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів: "Доповнити перелік після розділу "Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами" новим розділом такого змісту: "Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.". Зобов`язано Кабінет Міністрів України опублікувати резолютивну частину постанови суду про визнання незаконною та нечинною постанови Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 року "Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів" в частині, у виданні, в якому її було офіційно оприлюднено, після набрання постановою законної сили. Відомості про скасування Судом Постанови Кабінету Міністрів України №662 про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, в частині можливості стягнення заборгованості за кредитними договорами, внесені до бази даних «Законодавство України» Верховної Ради України, в офіційному тексті Постанови №1172 є посилання на дані рішення. Вчинення таких написів Нотаріусом є проявом правового нігілізму і зневаги до Судової влади України. Листом Міністерства юстиції України від 25.06.2020 р. № 5235/19.5.6/32-20 Мінюст звертає увагу на те, що враховуючи судові рішення у справі № 826/20084/14 виконавчі написи можуть вчинятися на нотаріально посвідчених договорах, які передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно. Вчинення виконавчих написів на кредитних договорах, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, не вбачається за можливе. Отже, в момент вчинення виконавчих написів 23.09.2021 р. нормативно-правовий акт, який допускав вчинення виконавчих написів нотаріусів на кредитних договорах, був визнаний незаконним та нечинним за рішенням Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у справі № 826/20084/14, що набрало законної сили, законних підстав для можливості вчинення виконавчих написів Нотаріусом на кредитних договорах не існувало, порушені ст. 129-1 Конституції, ст. 18 ЦПК України, ч. 2 ст. 265 КАС України. Відповідно до п. 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 р. № 1172, в редакції Постанови Кабінету Міністрів України № 662 (скасованої Судом) для стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин, нотаріусу подаються кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. У пп. Б) п. 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 р. № 1172 під словами «виписка з рахунку боржника» маються на увазі банківські виписки з особових рахунків клієнтів, які є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видання або відсилання клієнту, вимоги до складання та змісту яких регулюються Постановою Правління Національного банку України від 04.07.2018 № 75 про затвердження Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України. Відповідно до п. 62. Положення, затвердженого Постановою Правління НБУ № 75 від 04.07.2018 р. виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Порядок, періодичність друкування та форма надання виписок (у паперовій/електронній формі) із особових рахунків клієнтів обумовлюються договором банківського рахунку, що укладається між банком і клієнтом під час відкриття рахунку. Пунктом 3.5 глави 16 цього ж Порядку визначено, що при вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29.06.1999 року. Отже, Нотаріусу Стягувачем не було надано оригіналів кожного кредитного договору підписаного Сторонами, оскільки таких не існує і ніколи не існувало, та вищезгаданої виписки з банківського рахунку Позивача із зазначенням номера рахунку, з сумами оборотів за дебетом та кредитом рахунку, вхідного та вихідного залишку. Нотаріус позбавлений був можливості встановити безспірність вимог, у тому числі суму основної заборгованості Позивача, так само як і похідні суми. Сама назва «довідки» Відповідача не робить документ «випискою по рахунку», оскільки виписка має містить номер рахунку та обороти по ньому, не лише підсумкові суми, нараховані односторонньо Відповідачем. Отже, Нотаріус без оригіналу нотаріально посвідченого кредитного договору та виписки по рахунку Позивача зобов`язаний був відмовити Відповідачу у вчиненні нотаріальної дії. Відповідно до ст.ст. 5, 49 Закону України «Про нотаріат» Нотаріус зобов`язаний відмовити у вчиненні нотаріальної дії в разі її невідповідності законодавству України або міжнародним договорам. Згідно зі ст. 12 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» перевірка цілісності електронного документа може проводитися шляхом перевірки електронного цифрового підпису. З врахуванням викладеного, лише наявність електронних цифрових підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх. Враховуючи вищевикладене, Відповідачем не могло бути надано Нотаріусу оригіналу кожного Кредитного договору в електронній формі з визначеними істотними умовами кредитування, дослідження якого надало б Нотаріусу та Суду змогу ідентифікувати підписувачів документів та підтвердити цілісність і незмінність їх даних (змісту) в частині істотних умов договору. У Позивача немає ні примірників оригіналів, ні копій кредитних договорів, на оригіналах яких мав бути вчинений виконавчий напис Нотаріуса, немає їх і в АСВП. Вчинення напису не на оригіналі кредитного договору, а на його копії, у т.ч. паперовій копії електронного документа, не відповідає ст. 87 Закону та п. 5.1. Глави 16 Порядку та нормам законодавства про електронні правочини. Виконавчі написи вчинені про стягнення заборгованості за Кредитними договорами від 17.10.2019 р. та 26.10.2019 р. Водночас періоди стягнення заборгованості у написах - з 02.12.2019 по 06.08.2021 р. та з 25.11.2019 р. по 06.08.2021 р. відповідно, за який і вказані суми заборгованості, які не були погоджені у письмовій формі і нараховані за хибний строк. Після настання строку виконання зобов`язань у повному обсязі позикодавець не мав права продовжувати нараховувати проценти та неустойку, а мав право лише на стягнення сум, передбачених ст. 625 ЦК України. Закон покладає на кредитора обов`язок повідомлення боржника про свої вимоги до вчинення напису та звільняє боржника від обов`язку виконання зобов`язання, сплати процентів та неустойки за період прострочення кредитора: Відповідно до ст. 613 ЦК України, якщо кредитор не вчинив дії, до вчинення яких боржник не міг виконати свій обов`язок, виконання зобов`язання може бути відстрочене на час прострочення кредитора. Боржник за грошовим зобов`язанням не сплачує проценти за час прострочення кредитора. Недотримання одного із етапів процедури стягнення боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса є підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Вбачається, що у даному випадку ці умови порушені Відповідачем і заборгованість не є безспірною, оскільки має місце прострочення кредитора (до отримання вимоги Відповідача Позивач ніяк не міг здійснити жодного платежу останньому, навіть якби визнавав якусь заборгованість). Відповідно до вищезазначеного, Відповідачу для стягнення заборгованості з Позивача, у разі її наявності, слід було звернутись до суду з цивільним позовом про стягнення заборгованості, з правовим обґрунтуванням своїх вимог, надавши докази дійсного укладення кредитних договорів на конкретних умовах та їх погодження Сторонами (у тому числі погодженого Сторонами розміру процентів, неустойки, які відповідно до ст.ст. 547, 1048, 1055 ЦК України могли бути визначені виключно у письмовій формі, тоді як Позивач ніяких письмових договорів з Відповідачем не укладав і електронного цифрового підпису не має). Натомість дії Відповідача щодо обраного механізму стягнення грошового зобов`язання свідчать про приховування від Позивача (враховуючи що, Позивач не має ні оригіналу, ні копії кожного кредитного договору) дійсних обставин, договору та нарахованих на його основі відсотків. Позивач не визнає заявленої заборгованості і, оскільки був позбавлений будь-якої можливості заявити такі заперечення раніше, викладає їх у цьому позові. Відтак виконавчі написи підлягають скасуванню і через спірність заборгованості, і через порушення вимог законодавства щодо підстав та порядку їх вчинення. З врахування наведеного просив визнати Виконавчий напис № 30227 від 23.09.2021 р., що вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригідою Володимиром Олександровичем, про стягнення з [PERSON] ( [INFO] ІПН: [NUMBER] ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ДІНЕРО» ( код ЄДРПОУ: 41350844 ) заборгованості за Кредитним договором від 17.10.2019 р. у загальному розмірі 16 202,00 грн. (шістнадцять тисяч двісті дві гривні 00 коп.) таким, що не підлягає виконанню; визнати Виконавчий напис № 30228 від 23.09.2021 р., що вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригідою Володимиром Олександровичем, про стягнення з [PERSON] ( [INFO] ІПН: [NUMBER] ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ДІНЕРО» ( код ЄДРПОУ: 41350844 ) заборгованості за Кредитним договором від 26.10.2019 р. у загальному розмірі 15 849,00 грн. (п`ятнадцять тисяч вісімсом сорок дев`ять гривень 00 коп.) таким, що не підлягає виконанню та стягнути з Відповідача судові витрати. 04 березня 2025 року на підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями матеріали цивільної справи передані судді Тесленко І.О. Фактично справу передано судді згідно реєстру передачі справ 05 березня 2025 року. Судом в порядку ч. 2 ст. 27 ЦПК України направлявся запит до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань щодо місцезнаходження юридичної особи. Відповідь на такий запит надійшла до суду 13 березня 2025 року. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 14 березня 2025 року справу прийнято до провадження та постановлено вищевказану справу розглядати в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін в судове засідання. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 20 березня 2025 року заяву представника позивача [PERSON] - адвоката Індутного - Шматька Станіслаав Миколайовича про забезпечення позову в цивільній справі за позовом [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ДІНЕРО», треті особи: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бригіда Володимир Олександрович, Приватний виконавець виконавчого округу Запорізької області Котула Артем Михайлович, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, - задоволено; зупинено стягнення на підставі Виконавчого напису № 30227 від 23.09.2021 р., що вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригідою Володимиром Олександровичем, про стягнення з [PERSON] ( [INFO] ІПН: [NUMBER] ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ДІНЕРО» (код ЄДРПОУ: 41350844) заборгованості за Кредитним договором від 17.10.2019 р. у загальному розмірі 16 202,00 грн. у виконавчому провадженні № [NUMBER], що ведеться Приватним виконавцем виконавчого округу виконавчого округу Запорізької області Котулою Артемом Михайловичем; зупинено стягнення на підставі Виконавчого напису № 30228 від 23.09.2021 р., що вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригідою Володимиром Олександровичем, про стягнення з [PERSON] ( [INFO] ІПН: [NUMBER] ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ДІНЕРО» (код ЄДРПОУ: 41350844) заборгованості за Кредитним договором від 26.10.2019 р. у загальному розмірі 15 849,00 грн. у виконавчому провадженні № [NUMBER], що ведеться Приватним виконавцем виконавчого округу виконавчого округу Запорізької області Котулою Артемом Михайловичем. Інших процесуальних дій не вчинялось. Позивач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. 18 березня 2025 року від представника позивача надійшла заява в якій просив з причини служби позивача у ЗСУ, віддаленого місця знаходження представника позивача, розглянути справу без особистої участі позивача та його представника, позовні вимоги повністю підтримують, не заперечують проти заочного рішення. Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином шляхом направлення судової повістки, про що в матеріалах справи наявні відповідні докази. Про причини неявки суд не повідомив. Треті особи, в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином шляхом направлення судової повістки, про що в матеріалах справи наявні відповідні докази. Також, разом з позовною заявою до суду представник позивача подав клопотання про витребування доказів. 04 серпня 2025 року від представника позивача надійшла заява в якій зазначив що клопотання про витребування доказів не підтримує, просить розглянути справу за наявними доказами. Статтею 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР гарантовано кожній фізичній або юридичній особі право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною. У листі Верховного Суду України від 25.01.2006 № 1-5/45, визначено критерії оцінювання розумності строку розгляду справи, якими серед іншого є складність справи та поведінка заявника. Рішеннями ЄСПЛ визначено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. У пункті 26 рішення ЄСПЛ від 15.05.2008 у справі «Надточій проти України» (заява №7460/03) зазначено, що принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом. Згідно ст. 12-2 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» від 12.05.2015 № 389-VIII, в умовах правового режиму воєнного стану суди, органи та установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією України та законами України; повноваження судів, органів та установ системи правосуддя, передбачені Конституцією України, в умовах правового режиму воєнного стану не можуть бути обмежені. Заяв та / або клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. З урахуванням викладеного, ст. ст. 128 - 131, 223 ЦПК України та з метою уникнення затягування розгляду справи суд вважає, що в матеріалах справи є достатньо даних і доказів для її розгляду по суті за відсутності учасників справи. Враховуючи, що сторони по справі в судове засідання не з`явились, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини, що регулюються нормами цивільно-процесуального законодавства. Частина 1 ст. 4 ЦПК України передбачає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. ст. 13, 43, 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом; учасники сторін зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно положень ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Судом встановлено, що 23 вересня 2021 року Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригідою В. О. вчинено виконавчий напис, який зареєстровано в реєстрі за №30227, яким запропоновано стягнути з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ДІНЕРО» заборгованість за кредитним договором №AG8850833 від 17 жовтня 2019 року у розмірі 16 202,00 грн., яка складається з: простроченої заборгованості за сумою кредиту - 8 100,00 грн.; простроченої заборгованості по несплаченим відсоткам за користування кредитом - 7 452,00 грн.; плати за вчинення виконавчого напису - 650,00 грн. (а.с. 31). Постановою Приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Котулою А. М. 18 жовтня 2021 року відкрито виконавче провадження № [NUMBER] з примусового виконання виконавчого напису № 30227, виданого 23 вересня 2021 року Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригідою В. О. (а. с. 41 - 42). Згідно з постановою №67167424 від 01 листопада 2024 року, про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника Приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Котулою А. М. було звернено стягнення на доходи боржника [PERSON] , [INFO] , що отримує дохід у Військова частина [NUMBER] (а.с. 43 - 44). 23 вересня 2021 року Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригідою В. О. вчинено виконавчий напис, який зареєстровано в реєстрі за №30228, яким запропоновано стягнути з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ДІНЕРО» заборгованість за кредитним договором №AG5592256 від 26 жовтня 2019 року у розмірі 15 849,00 грн., яка складається з: простроченої заборгованості за сумою кредиту - 8 000,00 грн.; простроченої заборгованості по несплаченим відсоткам за користування кредитом - 7 199,00 грн.; плати за вчинення виконавчого напису - 650,00 грн. (а.с. 32). Постановою Приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Котулою А. М. 18 жовтня 2021 року відкрито виконавче провадження № [NUMBER] з примусового виконання виконавчого напису № 30228, виданого 23 вересня 2021 року Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригідою В. О. (а. с. 55 - 56). Згідно з постановою №67167487 від 01 листопада 2024 року, про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника Приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Котулою А. М. було звернено стягнення на доходи боржника [PERSON] , [INFO] , що отримує дохід у Військова частина [NUMBER] (а.с. 57 - 58). За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених ч. 1 ст. 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Стаття 50 Закону України «Про нотаріат» від 2 вересня 1993 року № 3425-XII передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акту має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. При цьому, відповідно до ст. 18 ЦК України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з ч. 1 ст. 1 Закону України «Про нотаріат» від 2 вересня 1993 року № 3425-XII (чинною на момент виникнення спірних правовідносин), нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону «Про нотаріат» від 2 вересня 1993 року № 3425-XII). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595, зі змінами та доповненнями до нього. У статті 87 Закону України «Про нотаріат» від 2 вересня 1993 року № 3425-XII визначено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат» від 2 вересня 1993 року № 3425-XII, нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Главою 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, передбачено порядок вчинення виконавчих написів. Згідно з підпунктами 1.1., 1.2. пункту 1, підпунктами 3.1., 3.5. пункту 3 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України. Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем, за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року №1172. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 листопада 2016 року скасовано, а також: визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, а саме: п. 1 Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, в частині «а після слів «заставлене майно» доповнити словами «(крім випадку, передбаченого пунктом 11 цього переліку)»; доповнити розділ пунктом 11 такого змісту: «11. Іпотечні договори, що передбачають право звернення стягнення на предмет іпотеки у разі прострочення платежів за основним зобов`язанням до закінчення строку виконання основного зобов`язання. Для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого іпотечного договору; б) оригінал чи належним чином засвідчена копія договору, що встановлює основне зобов`язання; в) засвідчена стягувачем копія письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання, що була надіслана боржнику та майновому поручителю (в разі його наявності), з відміткою стягувана про непогашення заборгованості; г) оригінали розрахункового документа про надання послуг поштового зв`язку та опису вкладення, що підтверджують надіслання боржнику письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання; ґ) довідка фінансової установи про ненадходження платежу», п. 2. Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів: «Доповнити перелік після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувана про непогашення заборгованості.»; зобов`язано Кабінет Міністрів України опублікувати резолютивну частину постанови суду про визнання незаконною та нечинною Постанови Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, у виданні, в якому її було офіційно оприлюднено, після набрання постановою законної сили. Оскаржувані виконавчі написи вчинені нотаріусом 10 вересня 2021 року, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14. Відповідно до п. 1 Переліку (в редакції, чинній на момент вчинення виконавчих написів), нотаріально посвідчені договори, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно, для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Тобто, на день вчинення виконавчих написів, редакція Переліку передбачала можливість вчинення виконавчого напису лише на підставі оригіналу нотаріально посвідченого договору. Суду не надано доказів того, що укладені кредитні договори, які надані нотаріусу для вчинення виконавчого напису, були посвідчені нотаріально. Тому наявні підстави для визнання виконавчих написів нотаріуса такими, що не підлягає виконанню, саме у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 21 жовтня 2020 року в справі № 172/1652/18. Вчинення нотаріусом виконавчого напису це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Метою вчинення виконавчого напису є надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у справі № 6-887цс17. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат», захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. У постанові від 13.10.2021 року у справі № 554/6777/17-ц Верховний Суд зазначив, що чинне законодавство України не зобов`язує нотаріуса викликати позичальника і з`ясовувати наявність чи відсутність його заперечень проти вимог позикодавця. Проте, право позичальника на захист його інтересів забезпечується шляхом направлення йому повідомлення про заборгованість та необхідність її погашення. Однак, враховуючи те, що нотаріальне провадження є безспірним, для забезпечення такої безспірності нотаріусові бажано з`ясувати у позичальника наявність заперечень щодо вчинення виконавчого напису або сплати ним боргу. Згідно з правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 10.11.2021 року у справі № 758/14854/20, учинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих кредитором повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень боржнику. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка на письмовому повідомленні про його отримання. Неотримання боржником вимоги про усунення порушень за кредитним договором об`єктивно позбавляє його можливості бути вчасно проінформованим про наявність заборгованості та можливості надати свої заперечення щодо неї або оспорити вимоги кредитора. Якщо боржник не має можливості подати нотаріусу заперечення щодо вчинення виконавчого напису або висловити свою незгоду з письмовою вимогою про сплату боргу чи повідомити про наявність спору між нею та відповідачем щодо суми заборгованості, це об`єктивно виключає можливість вчинення виконавчого напису. Суду не надано доказів того, що укладені кредитні договори, які надані нотаріусу для вчинення виконавчого напису, були посвідчені нотаріально. Разом із цим з наданих суду документів неможливо встановити, чи дійсно на момент вчинення нотаріусом виконавчих написів боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчих написах, чи направлялась стягувачем вимога боржникові про погашення суми заборгованості за кредитами (усунення порушень вимог кредитних договорів). Відповідачем не подано до суду належних та достовірних доказів щодо спростування доводів позивача. Вирішуючи питання по суті заявлених позовних вимог, суд виходить з принципу змагальності сторін, закріпленому в статті 12 ЦПК України, згідно з яким кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. З урахуванням вищевикладеного суд приходить до висновку, що позовні вимоги щодо визнання виконавчих написів такими, що не підлягають виконанню, обґрунтовані та підлягають задоволенню, а виконавчі написи слід визнати такими, що не підлягає виконанню, оскільки при винесенні спірних виконавчих написів не було дотримано норм Закону України «Про нотаріат» та порядку вчинення нотаріальних дій. Щодо стягнення судових витрат, судом встановлено наступне. Відповідно до ст. 133 ПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу. Із матеріалів справи вбачається, що при подачі даного позову до суду позивачем сплачено судовий збір у розмірі 2 422 грн. 40 коп., що підтверджується квитанцією № TZA1-FR1D-9QDE від 28 лютого 2025 року, яка міститься в матеріалах справи (а.с. 93). У відповідності до ч. 1 та ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача. Враховуючи те, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі, стягненню із відповідача на користь позивача підлягають судові витрати у розмірі 2 422 грн. 40 коп. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved