Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-22 00:00:00

І. Короткий зміст позовних вимог Керівник Вишгородської окружної прокуратури (далі - Позивач, Прокурор) в інтересах держави в особі Київської обласної державної адміністрації звернувся в суд з негаторним позовом (а.с. 12 Т. 1) до [PERSON] та [PERSON] , у якому просив усунути перешкоди з здійсненні КОДА права користування та розпорядження земельними ділянками лісогосподарського призначення шляхом: - визнання недійсним рішення Страхоліської сільської ради від 08.10.2007 № 129; - визнання недійсним державного акту серія ЯЖ № 016358 на право власності на спірну земельну ділянку площею 1, 6994 га з кадастровим номером 3222081400:02:003:0021; - скасування рішення державного реєстратора від 08.12.2021 № 62140026 про реєстрацію права приватної власності [PERSON] на спірну земельну ділянку з кадастровим номером 3222081400:02:003:0002; - скасування у Державному земельному кадастрі реєстрації земельних ділянок з кадастровими номерами 3222081400:02:003:0002 та 3222081400:02:003:0021. Крім цього, прокурор просив стягнути з відповідачів на користь Київської обласної прокуратури сплачений судовий збір. Позовні вимоги прокурора мотивовані таким. Рішенням Страхоліської сільської ради від 08.10.2007 № 129 «Про затвердження технічної документації з видачі громадянам України державних актів на право приватної власності на земельні ділянки в межах Страхоліської сільської ради Іванківського району Київської області» затверджено технічну документацію щодо відведення земельних ділянок та передано безоплатно у власність громадянам, у тому числі [PERSON] земельну ділянку площею 1, 6994 га, [PERSON] земельну ділянку площею 1, 6968 га для ведення особистого селянського господарства. На підставі цього рішення [PERSON] отримав державний акт серії ЯЖ № 016358 на право власності на земельну ділянку площею 1, 6994 га з кадастровим номером 3222081400:02:003:0021, а [PERSON] отримав державний акт серії ЯЖ № 016340 на право власності на земельну ділянку площею 1, 6968 га з кадастровим номером 3222081400:02:003:0002. В подальшому, [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 08.12.2021 № 306 відчужив належну йому земельну ділянку на користь [PERSON] . Однак, за матеріалами лісовпорядкування 2003 та 2014 років земельні ділянки з кадастровими номерами 3222081400:02:003:0021 та 3222081400:02:003:0002 частково розташовані на землях лісогосподарського призначення у 23 кварталі Оранського лісництва Іванківського надлісництва ДСГП «Ліси України». Право постійного користування ДСГП «Ліси України» землями лісогосподарського призначення підтверджується планово-картографічними матеріалами. З огляду на викладене, Прокурор просив задовольнити позовні вимоги, оскільки вони усунуть перешкоди у користуванні державою в особі КОДА спірними земельними ділянками. ІІ. Рух справи та ухвалені в ній проміжні рішення 10.03.2025 позовна заява надійшла до суду. 14.03.2025 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Перше судове засідання, призначене на 03.04.2025, відкладене на 05.05.2025, 03.06.2025, 01.07.2025 та 18.07.2025. 29.04.2025 суд оголосив про перехід до стадії ухвалення судового рішення за результатами розгляду справи та визначив дату проголошення судового рішення на 23.07.2025. ІІІ. Позиції сторін 3.1. викладені в письмових заявах по суті Представник відповідача [PERSON] , адвокат Рибченко О.Г. подав до суду відзив на позовну заяву, у якому просив: закрити провадження у справі у зв`язку з тим, що є два рішення Іванківського районного суду Київської області (від 05.02.2021 у справі № 366/1866/17 та від 21.05.2024 у справі № 366/3461/23), які набрали законної сили між тими самими сторонами, про той самий предмет з тих самих підстав; у разі незгоди з викладеними доводами - відмовити у зв`язку із обранням прокурором неналежного способу захисту, оскільки предметом спору є земельні ділянки лісогосподарського призначення і належним способом відновлення порушених прав держави є заявлення віндикаційного позову, а не заявленого прокурором негаторного. При цьому, заявлені позовні вимоги про скасування рішень Страхоліської сільської ради, рішень державного реєстратора та відомостей з ДЗК є неефективним способом захисту прав держави, про що є низка висновків Верховного Суду; у разі незгоди з викладеними доводами - відмовити у задоволенні позову через необґрунтованість заявлених вимог, оскільки Прокурор не довів факту накладення спірних земельних ділянок на землі лісогосподарського призначення; у разі незгоди з викладеними доводами - застосувати строки позовної давності. Від прокурора надійшла відповідь на відзив, у якому прокурор просив задовольнити позов. Зазначені адвокатом Рибченком О.Г. доводи про закриття провадження є безпідставними, оскільки рішення Іванківського районного суду від 05.02.2021 у справі № 366/1866/17 та від 21.05.2024 у справі № 366/3461/23 не є тотожними за учасниками справи, предметом і підставами позову в порівнянні з цією справою. Щодо інших доводів відзиву, то вони є безпідставними, а обраний спосіб захисту та позовні вимоги є належними. Від представника Третьої особи до суду надійшли письмові пояснення, в яких він погодився з позовними вимогами прокурора та просив їх задовольнити. 3.2 висловлені в судових дебатах. Прокурор просив задовольнити позовні вимоги, посилаючись на їх обґрунтованість, доведеність належними і допустимим доказами. Обраний ним спосіб захисту є належним оскільки ним наданими доказами доведено факт перебування спірної земельної ділянки як ділянки лісогосподарського призначення. Представник відповідача [PERSON] , адвокат Рибченко О.Г. заперечив проти задоволення позову, вважав його безпідставним, тому просив відмовити у його задоволенні. Представник відповідача Іванківської селищної ради Шереметьєв І.В. просив відмовити у задоволенні позову, оскільки предметом спору є земельні ділянки, що частково накладаються на землі лісогосподарського призначення. У такому випадку ефективним способом захисту є заявлення віндикаційного позову. Крім цього, з урахуванням висновку ВП ВС у січні 2025, прокурор перед тим, як звернутись в суд з позовом, мав вжити заходи до визначення конкретної частини земельних ділянок, що накладаються і звертатись в суд про усунення перешкод у користуванні саме тими частинами земельних ділянок, які є спірними. Відповідач [PERSON] та представник Третьої особи у судове засідання не з`явились, про дату, час і місце судового засідання повідомлені вчасно та належним чином. IV.Встановлені судом обставини та застосовані норми права. Стаття 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (пункт 3 частини першої). Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом України. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Крім того, відповідно до ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. 4.1. встановлені обставини справи Рішенням Страхоліської сільської ради Іванківського району Київської області п`ятого скликання від 08.10.2007 № У-13-129 «Про затвердження технічної документації з видачі громадянам України державних актів на право приватної власності на земельні ділянки в межах Страхоліської сільської ради Іванківського району Київської області», крім іншого, вирішено: затвердити технічну документацію з видачі громадянам України державних актів на право власності на землю в межах с. Страхолісся, якою остаточно визначені розміри та площа земельної ділянки (згідно з додатками); Передати безкоштовно у власність громадянам України земельні ділянки для будівництва і обслуговування жилого будинку і господарчих споруд площею, вказаною в додатках, про що зробити запис у книзі реєстрації громадян, яким безоплатно передано земельні ділянки у власність та зробити відмітки у паспортах відповідних громадян або документах, що їх замінюють (а.с. 30 Т. 1) Згідно з додатком до цього рішення, [PERSON] отримав земельну ділянку площею 1, 9468 га (з них для ведення ОСГ 1, 6968 га), а [PERSON] площею 1, 9494 га (з них для ведення ОСГ 1,6994 га) (а.с. 31 Т. 1) На підставі рішення від 08.10.2007 № У-13-129 [PERSON] отримав державний акт серії ЯЖ № 016358 на право власності на земельну ділянку площею 1, 6994 га з кадастровим номером 3222081400:02:003:0021, а [PERSON] отримав державний акт серії ЯЖ № 016340 на право власності на земельну ділянку площею 1, 6968 га з кадастровим номером 3222081400:02:003:0002 (а.с. 34-38 Т. 1) Згідно з Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 08.12.2021 № 306, засвідченого ПН КМНО Грек А.В. відчужив належну йому земельну ділянку з кадастровим номером 3222081400:02:003:0002 на користь [PERSON] . Підстава внесення запису: рішення державного реєстратора від 08.12.2021 № 62140026 (а.с. 39 Т. 1) Згідно з листом ВО «УКРДЕРЖЛІСПРОЕКТ» Державного агентства лісових ресурсів України від 18.02.2022 № 167 з додатками у вигляді фрагментів з публічної кадастрових карт з нанесенням меж частини 23 кварталу Оранського лісництва за матеріалами лісовпорядкування 2003 та 2014 років, спірні земельні ділянки частково (з огляду на схематичне зображення) накладаються на землі 23 кварталу Оранського лісництва ДП «Іванківський лісгосп» а.с. 42-43 Т. 1) Відповідно до листа філії «Іванківське лісове господарство» ДСГП «Ліси України» від 03.04.2023 № 234, спірні земельні ділянки накладаються на 13 виділ 23 кварталу Оранського лісництва (а.с. 44 Т. 1) Згідно з листом Київського обласного та по місту Києву Управління лісового та мисливського господарства від 03.03.2017 № 04-36/418, Управління не надавало погодження на вилучення і зміни цільового призначення на спірні земельні ділянки (а.с. 45 Т. 1). Відповідно до висновку експерта № 15/17 за результатами проведення судової земельно-технічної та оціночно-земельної експертизи від 14.08.2017, земельна ділянка з кадастровим номером 3222081400:02:003:0002 частково, площею 0,9131 розташована в межах земель, що перебувають у постійному користуванні ДП «Іванківський лісгосп» (а.с. 72-171 Т. 1) 4.2. оцінка суду. Звертаючись в суд з позовом, Позивач просив усунути перешкоди з здійсненні КОДА права користування та розпорядження земельними ділянками лісогосподарського призначення шляхом: визнання недійсним рішення Страхоліської сільської ради від 08.10.2007 № 129; визнання недійсним державного акту серія ЯЖ № 016358; скасування рішення державного реєстратора від 08.12.2021 № 62140026; скасування у Державному земельному кадастрі реєстрації спірних земельних ділянок. Відповідно до частини тринадцятої статті 79-1 ЗК України земельна ділянка припиняє існування як об`єкт цивільних прав, а її державна реєстрація скасовується у разі, зокрема, скасування державної реєстрації земельної ділянки на підставі судового рішення внаслідок визнання незаконною такої державної реєстрації. Статтею 24 Законом України "Про Державний земельний кадастр" встановлено, що ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки допускається виключно з одночасним припиненням таким рішенням усіх речових прав, їх обтяжень, зареєстрованих щодо земельної ділянки (за наявності таких прав, обтяжень). Ухвалення судом рішення про визнання нечинним рішення органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою, за якою була сформована земельна ділянка, щодо якої виникли речові права, а також про скасування державної реєстрації такої земельної ділянки, що допускається за умови визнання нечинним рішення про затвердження такої документації (за його наявності) та припинення таких прав (за їх наявності) (абзац 5 частини 10). За змістом частини 3 статті 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, відповідні права припиняються. Отже, вимога про скасування реєстрації земельної ділянки фактично має на меті припинення існування такої ділянки у наявному розмірі як об`єкту цивільного права і, відповідно, впливає на припинення прав особи, за якою зареєстроване таке право. Викладене узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 31.01.2023 у справі № 1540/5027/18 та від 06.02.2024 у справі № 917/623/22. У постанові Верховного Суду від 26 квітня 2023 року у справі №495/1493/18 сформульовано висновок про те, що обрання неефективного способу захисту може бути підставою для відмови у позові лише в разі доведеності наявності порушеного права. Таким чином, враховуючи визначені прокурором предмет та підстави позову, докази на які він посилається, а також доводи інших учасників справи, для вирішення питання про можливість задоволення позовних вимог, суду належить дати відповідь на такі питання: чи дійсно спірні земельні ділянки є такими, що накладаються на землі лісогосподарського призначення; чи вірно Позивач обрав спосіб захисту прав; чи може бути вирішене питання про припинення існування такої ділянки як об`єкту цивільного права та як це вплине на права особи, за якою вона зареєстрована. Поряд з цим, враховуючи доводи відзиву представника відповідача [PERSON] , адвоката Рибченка О.Г., суду належить вирішити питання про наявність підстав для закриття провадження у справі з підстав наявності судового рішення, що набрало законної сили між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав. 4.2.1. щодо закриття провадження у справі Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами. Для застосування підстави для закриття провадження у справі, визначеної п. 3 ч. 1 ст. 255 ЦПК України необхідна наявність водночас трьох складових, а саме: тотожних сторін спору, тотожного предмета позову, тотожної підстави позову, тобто коли позови повністю співпадають за складом учасників цивільного процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду. Верховний Суд в своїй постанові від 25.04.2019 року у справі № 540/406/19, від 22.05.2019 у справі № 640/7778/18 (провадження № 61-48585св18) зазначив, що закриття провадження у справі разі можливе за умови, що рішення, яке набрало законної сили, є тотожним позову, який розглядається, тобто збігаються сторони, предмет і підстави позовів. Відповідно до наведеної норми позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно збігаються сторони, підстави та предмет спору, тобто коли позови повністю збігаються за складом учасників цивільного процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду. Нетотожність хоча б одного із цих чинників не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору. Аналогічні правові позиції викладені у постановах Верховного Суду від 19.01.2022 у справі № 766/4505/20, від 21.12.2021 у справі № 295/983/21, від 01.12.2021 у справі № 522/11482/20, від 15.11.2021 у справі № 428/9280/20. Адвокат Рибченко О.Г. посилався на існування таких, що набрали законної сили рішень Іванківського районного суду Київської області від 05.02.2021 у справі № 366/1866/17 та від 21.05.2024 у справі № 366/3461/23. Щодо тотожності цієї справи до рішення від 05.02.2021 у справі № 366/1866/17, суд зазначає, що в останній Прокурор звертався в суд з позовом в інтересах держави в особі Київського обласного та по м. Києві управління лісового та мисливського господарства, Державного підприємства «Іванківське лісове господарство» до Страхоліської сільської ради Іванківського району Київської області, правонаступником якої є Іванківська селищна рада Вишгородського району Київської області до [PERSON] та [PERSON] про визнання незаконним та скасування рішення Страхоліської сільської ради Іванківського району Київської області, визнання недійсними державних актів на право приватної власності на земельні ділянки та витребування земельних ділянок з чужого незаконного володіння. Рішенням Іванківського районного суду у задоволені позову відмовлено у зв`язку з недоведеністю позовних вимог та не доведенням повноважень прокурора щодо звернення до суду в інтересах держави в особі Київського обласного та по м. Києву управління лісового та мисливського господарства та ДП «Іванківське лісове господарство». Постановою Київського апеляційного суду від 09.11.2022 рішення Іванківського районного суду скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов задоволено частково та вирішено: Визнати незаконним та скасувати рішення 13 сесії 5 скликання Страхоліської сільської ради Іванківського району Київської області № 129 від 08 жовтня 2007 року в частині, якою затверджено технічну документацію з видачі громадянам України державних актів на право приватної власності на земельні ділянки в межах Страхоліської сільської ради Іванківського району Київської області та передано у власність відповідачам земельних ділянок площею 1,6968 та 1, 6994 га га для ведення особистого селянського господарства. Визнати недійсними державні акти на право власності на земельні ділянки: серії ЯЖ № 016340 та серії ЯЖ № 016358, видані 18.10.2007 року на ім`я Відповідачів. У задоволенні позову про витребування з незаконного володіння відповідачів земельних ділянок відмовлено. Постановою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 02.08.2023 постанову Київського апеляційного суду від 09.11.2022 в частині вирішення позовних вимог керівника Броварської місцевої прокуратури Київської області в інтересах держави в особі Київського обласного та по м. Києву управління лісового та мисливського господарства про визнання незаконним та скасування рішення Страхоліської сільської ради Іванківського району від 08 липня 2007 року № 129 в частині, якою затверджено технічну документацію з видачі державного акту на право приватної власності на земельну ділянку площею 1,6968 га, та в частині визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 016340, скасовано із залишенням в силі рішення Іванківського районного суду Київської області від 05 лютого 2021 року в указаній частині. Таким чином, є чинним рішення Іванківського районного суду від 05.02.2021, яким відмовлено у задоволені позову в частині позовних вимог прокурора в інтересах держави в особі Київського обласного та по м. Києву управління лісового та мисливського господарства про визнання незаконним та скасування рішення Страхоліської сільської ради Іванківського району від 08 липня 2007 року № 129 в частині, якою затверджено технічну документацію з видачі державного акту на право приватної власності на земельну ділянку площею 1,6968 га, та в частині визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 016340. В цій же справі прокурор звертається в суд з позовом не в інтересах держави в особі Київського обласного та по м. Києву управління лісового та мисливського господарства, наслідком чого і стало ухвалення рішення про відмову у позові, а в інтересах КОДА. Крім цього, в цій справі [PERSON] не є відповідачем як у справі № 366/1866/17, а [PERSON] , який є відповідачем у цій справі не був стороною у справі № 366/1866/17. Разом з цим у справі № 366/1866/17 прокурор, звертаючись в суд просив задовольнити позовні вимоги з посиланням на правовий механізм ст.ст. 387, 388, 396 ЦК України, що відповідає критеріям віндикаційного позову, тоді як в цій справі заявлено негаторний позов, що свідчить про відмінність підстав поданих позовів. З огляду на викладене, ця справа та справа № 366/1866/17 не є тотожними. Щодо тотожності цієї справи до рішення від 21.05.2024 у справі № 366/3461/23, суд зазначає, що в останній керівника Вишгородської окружної прокуратури Київської області звертався в суд в інтересах держави в особі Київської обласної державної адміністрації до Іванківської селищної ради, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Державне спеціалізоване господарське підприємство «Ліси України», у якій просив усунути перешкоди у здійсненні Київською обласною державною адміністрацією права користування та розпорядження земельними ділянками лісогосподарського призначення шляхом: визнання недійсними рішення Страхоліської сільської ради від 08.10.2007 № 129; визнання недійсним державного акту серії ЯЖ № 016358 на право власності на земельну ділянку площею 1,6994 га з кадастровим номером 3222081400:02:003:0021; скасування рішення державного реєстратора від 08.12.2021 № 62140026 про реєстрацію права приватної власності [PERSON] на земельну ділянку з кадастровим номером 3222081400:02:003:0002; повернення на користь держави в особі Київської обласної державної адміністрації земельної ділянки з кадастровим номером 3222081400:02:003:0021 від [PERSON] та земельної ділянки з кадастровим номером 3222081400:02:003:0002 від [PERSON] . Рішенням Іванківського районного суду Київської області у задоволенні позову відмовлено у зв`язку з тим, що прокурором обрано неналежний спосіб правового захисту, що є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог. Також у цьому рішенні зазначено про те, що «в частині вимог представника відповідачів викладених у відзиві щодо необґрунтованості заявлених прокурором позовних вимог, в частині недоведеності факту належності спірних земельних ділянок до земель державного лісового фонду, а також в частині оцінки доказів, на які посилається прокурор, суд вважає, що оцінку вказаним обставинам було надано судом в рішенні від 05.02.2021 по справі № 366/1866/17, яке вступило в законну силу. Відповідно до положень ч. 4, 5 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Зокрема, при судовому розгляді, не були спростовані обставини встановлені в рішенні від 05.02.2021, в частині зазначених вище позицій представника відповідачів». Це судове рішення в апеляційному порядку не оскаржувалось та набрало законної сили. В цій же справі прокурор не просить повернути на користь держави в особі Київської обласної державної адміністрації спірні земельні ділянки, а просить скасувати у Державному земельному кадастрі відомості з реєстрації спірних земельних ділянок, що свідчить про відмінності у предметів позову в цій справі та у справі № 366/3461/23. За таких обставин, суд не вбачає підстав для закриття провадження у справі з підстави, визначеної п. 3 ч. 1 ст. 255 ЦПК України. 4.2.2. щодо накладення спірних земельних ділянок на землі лісогосподарського призначення Суд зазначає, що питання про накладення спірних земельних ділянок на землі 23 кварталу Оранського лісництва вже було предметом судового розгляду та встановлено у судовому рішенні Іванківського районного суду від 05.02.2021 у справі № 366/1866/17. У згаданому рішенні суд встановив, що «Надані прокурором документи щодо правомірності постійного користування землею ДП «Іванківське лісове господарство», зокрема плану 2004, 2013 років лісонасаджень та перспективний план ведення лісового господарства не містять погоджень з органами землевпорядкування Іванківського району Київської області та територіальними органами центрального органу виконавчої влади з питань охорони навколишнього природного середовища. А тому суд позбавлений можливості надати їм оцінку у відповідності чинному, на день прийняття оспорюванного рішення, законодавством, і відповідно не можуть бути взяті судом до уваги як доказ, який посвідчує право користування ДП «Іванківське лісове господарство» спірними земельними ділянками. Суд неодноразово роз`яснював позивачам, в тому числі представнику ДП «Іванківське лісове господарство» можливість доведення факту у вилучення земель із їх постійного користування, шляхом проведення інвентаризації земель, які перебувають у їх постійному користуванні і подальшого співставлення, з наявними матеріалами, в тому числі наданими суду та публічно кадастровою картою України» Крім цього, судом у справі № 366/1866/17 надано оцінку висновку експерта № 15/17 за результатами проведення судової земельно-технічної та оціночно-земельної експертизи від 14.08.2017 та зазначено, що він «не відповідає критеріям допустимості доказу, що визначений ст.78 ЦПК України, оскільки експерт брала участі з досліджуваних питань у іншій справ, які є аналогічним і спірним, відтак могла бути побічно заінтересована в результаті розгляду справи і це в даному випадку викликало обґрунтований сумнів в її неупередженості зі сторони відповідачів. На підставі викладеного, висновок експерта [PERSON] , який підлягав відводу, втрачає доказове значення». Преюдиціальність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки їх з істинністю вже встановлено у рішенні і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами. У випадку преюдиціального установлення певних обставин особам, які беруть участь у справі (за умови, що вони брали участь у справі при винесенні преюдиціального рішення), не доводиться витрачати час на збирання, витребування і подання доказів, а суду - на їх дослідження і оцінку. Преюдиціальне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдицію утворюють виключно лише ті обставини, які безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судом, що знайшло відображення в мотивувальній частині судового акта (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2018 року в справі № 753/11000/14-ц). Правило про преюдицію спрямовано не лише на заборону перегляду фактів і правовідносин, які встановлені в судовому акті, що вступив у законну силу. Вони також сприяють додержанню процесуальної економії в новому процесі. У випадку преюдиціального установлення певних обставин особам, які беруть участь у справі (за умови, що вони брали участь у справі при винесенні преюдиціального рішення), не доводиться витрачати час на збирання, витребування і подання доказів, а суду - на їх дослідження та оцінку. Усі ці дії вже здійснювалися у попередньому процесі, і їхнє повторення було б не лише недоцільним, але й неприпустимим з точки зору процесуальної економії (постанова КГС ВС від 10.12.2019 по справі №910/6356/19). Отже, дана норма визначає преюдиційні підстави звільнення осіб, які беруть участь у справі, від доказування обставин з метою досягнення процесуальної економії - за наявності цих підстав у суду не буде необхідності досліджувати докази для встановлення певних обставин (постанова КАС ВС від 15.10.2019 по справі №813/8801/14). Преюдиційні обставини обов`язкові для суду навіть якщо він вважає, що вони були встановлені неправильно. Тобто обставина не накладення спірних земельних ділянок на землі лісогосподарського призначення преюдиційно та об`єктивно встановлена у межах розгляду справи № 366/1866/17. Суд зазначає, що окрім матеріалів лісовпорядкування 2003 та 2014 років та висновку експерта № 15/17 за результатами проведення судової земельно-технічної та оціночно-земельної експертизи від 14.08.2017 до цього позову додані долучені додаткові докази накладення спірних земельних ділянок на землі лісогосподарського призначення, однак подання нових доказів після набрання рішенням законної сили у справі на підтвердження позовних вимог є підставою для оскарження судового рішення до суду вищої інстанції чи перегляду за нововиявленими або виключними обставинами (за умови дотримання вимог норм процесуального права), що узгоджується з висновками КЦС ВС, викладеними у постанові від 28.06.2023 у справі № 705/2978/22. З огляду на викладене, факт не накладення спірних земельних ділянок на землі лісогосподарського призначення вже був встановлений судовим рішенням, що набрало законної сили. Недоведеність такого факту є самостійною та достатньою підставою для відмови у задоволенні позовних вимог, у зв`язку з чим суд не надає оцінку іншим доводам учасників справи стосовно застосування наслідків відмови у задоволенні позову через обрання прокурором неналежного способу захисту порушеного права та застосування строків позовної давності, оскільки останні застосовуються лише у разі доведеності порушеного права держави. При вирішенні цього спору суд враховує позицію Європейського суду з прав людини, сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (Заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява N 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) 09 грудня 1994 року, пункт 29). Отже, у цій справі суд приймає рішення на підставі доказів, враховуючи характер спірних правовідносин, і дає відповіді на ті аргументи сторін, які стосуються предмету цього судового розгляду. V. Судовий збір Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки у задоволені позовних вимог відмовлено, судові витрати слід залишити за позивачем. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed