Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-21 00:00:00

Заявник [PERSON] звернулась до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документу, в обґрунтування якої зазначила, що [INFO] народилась [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER] від 14.08.1962 року. 28.09.1985 року відділом РАЦС Ленінського району м.Дніпропетровська було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , прізвище дружині після реєстрації шлюбу - « [PERSON] », що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу [NUMBER] від 28.09.1985 року. 06.04.2001 року [PERSON] подарувала заявнику 1/4 частину житлового будинку [ADDRESS] відповідно до договору дарування частини житлового будинку, посвідченого 06.04.2001 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Базилєвим С.П. за реєстровим №1647, записаного в КП «МБТІ» 06.06.2001 року в реєстрову книгу №552 за реєстровим №100. У договорі прізвище заявника вказано як « [PERSON] ». 23.01.2003 року Ленінським РВ УМВС України в Дніпропетровській області заявник був виданий паспорт громадянина України серії [NUMBER] , у якому її прізвище вказано як « [PERSON] ». На теперішній час заявник бажає розпорядитися належною їй частиною будинку за адресою [ADDRESS] , однак не має змоги це зробити через те, що у договорі дарування частини житлового будинку, посвідченого 06.04.2001 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Базилєвим С.П., її прізвище вказано як « [PERSON] » замість вірного « [PERSON] ». При цьому, у довідці (експертному висновку) від 14.02.2025 року, виданій відділом іноземних перекладів Дніпропетровської торгово-промислової палати, засвідчено, що прізвища [PERSON] у паспорті громадянки України серії [NUMBER] , виданому 23.01.2003 року Ленінським РВ УМВС України в Дніпропетровській області; [PERSON] у довідці про присвоєння ідентифікаційного номера, виданий ДПА в Ленінському районі 26.08.1997 році; [PERSON] у договорі дарування частини житлового будинку від 06.04.2001 року і [PERSON] у технічному паспорті на житловий будинок є ідентичними. В українській мові в слов`янських прізвищах [PERSON] , воно має правильно писатись [PERSON] . Оскільки заявник в позасудовому порядку позбавлена можливості виправити вищезазначену помилку, то вона вимушена звернутись до суду. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 14.03.2025 року відкрито провадження у справі в порядку окремого провадження. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 09.04.2025 року за клопотанням заявника [PERSON] витребувано у приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Базилєва С.П. інформацію щодо укладання договору дарування частини жилого будинку [ADDRESS] , укладеного між [PERSON] та [PERSON] , який був посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу від 06.04.2001 року, реєстр №1647, та завірені належним чином копії всіх документів, на підставі яких був посвідчений вищезазначений договір. Витребувати у КП «Дніпровське міське бюро технічної інвентаризації» Дніпровської міської ради всю наявну інформацію щодо виникнення та реєстрації права власності на частину житлового будинку [ADDRESS] за [PERSON] , а також завірені належним чином копії інвентарної справи чи інших наявних документів на зазначений будинок. Відповідно до Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» щодо зміни найменувань місцевих загальних судів» від 26.02.2025 року №4273-IX, який набрав чинності 25.04.2025 року, з 30.04.2025 року змінено найменування Ленінського районного суду міста Дніпропетровська на Новокодацький районний суд міста Дніпра. 06.05.2025 року на виконання вищевказаної ухвали суду КП «Дніпровське міське бюро технічної інвентаризації» надано інформацію, згідно з якою в інвентаризаційній справі станом на 31.12.2012 року за адресою: [ADDRESS] містяться відомості про право власності за: - [PERSON] 1/4 частина на підставі договору дарування частини житлового будинку від 06.04.2001 року, посвідченого приватним нотаріусом ДМНО Базилєвим С.П. реєстр №1647. зареєстровано КП «ДМБТІ» 06.06.2001 року та записано в реєстрову книгу №552 за реєстровим №100; - [PERSON] 3/4 частини на підставі договору дарування від 04.11.1994 року, посвідченого приватним нотаріусом ДМНО Гуніною В.І. реєстр №2168, зареєстровано КП «ДМБТІ» 24.01.1997 року та записано в реєстрову книгу №552 за реєстровим №100. Копія вищезазначених правовстановлюючих документів та технічної документації наявної в інвентаризаційній справі додаються. 03.07.2025 року приватним нотаріусом ДМНО Базилєвим С.П. на виконання вищевказаної ухвали надано суду копії всіх документів, на підставі яких був посвідчений договір дарування частини житлового будинку [ADDRESS] , укладений між [PERSON] та [PERSON] . Заявник [PERSON] в судове засідання не з`явилась, надала суду заяву з проханням розглянути справу без її участі, вимоги заяві підтримує та просить задовольнити. Заінтересована особа приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Базилєв С.П. в судове засідання не з`явився, засобами поштового зв`язку направив до суду листа з проханням розглянути справу без його участі. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 06.04.2001 року було укладено договір дарування частини жилого будинку, відповідно до якого [PERSON] подарувала, а [PERSON] прийняла у дар 1/4 частину житлового будинку [ADDRESS] , на земельній ділянці розташовані: А-1 жит.буд. шл.бет. жит.пл. 50,2 кв.м.. Б- літ.кухня шл.бет., В- вбиральня шл.бет., Г-сарай шл.бет., Д- вбиральня шл.бет., Ж- літній душ асбоцим; 1-9,І ог. та спор. шл.дер.мет. Договір посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Базилєвим С.П., реєстр №1647. Договір зареєстровано в КП «ДМБТІ» 06.06.2021 року та записано в реєстрову книгу №552 за реєстровим №100 (а.с.8-8 зворот). Як вбачається з матеріалів справи, в договорі дарування від 06.04.2001 року прізвище обдарованого записано, як « [PERSON] », яке не збігається із записом прізвища в паспорті громадянина України, що був виданий Ленінським РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області від 23.01.2003 року, де прізвище заявника зазначено, як « [PERSON] » (а.с.5). Заявник [PERSON] народилася [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 14.08.1962 року (а.с.9). 28.09.1985 року відділом РАЦС Ленінського району м. Дніпропетровська було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище « [PERSON] », що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу [NUMBER] від 28.09.1985 року. Свідоцтво складено російською мовою (а.с.10). Згідно з паспортом громадянина України серії [NUMBER] , виданим Ленінським РВ УМВС України в Дніпропетровській області 23.01.2003 року, [PERSON] , [INFO] , яка перебуває у шлюбі з [PERSON] , зареєстрована з 01.03.1982 за адресою [ADDRESS] (а.с.5-6). Згідно з довідкою (експертним висновком) відділу іноземних перекладів Дніпропетровської торгово-промислової палати від 14.02.2025 року стосовно розбіжностей в написанні прізвища [PERSON] , відділ засвідчує, що прізвища: [PERSON] у паспорті громадянки України [PERSON] [NUMBER] , виданому Ленінським РВ УМВС України в Дніпропетровській області 23.01.2003 року; [PERSON] у довідці про присвоєння ідентифікаційного номера [NUMBER] [PERSON] , виданій Державною податковою адміністрацією в Ленінському районі 26.08.1997 року; [PERSON] у договорі дарування частини житлового будинку, укладеному у місті Дніпропетровськ 06.04.2001 року і посвідченому Базилєвим С.П., приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу за №1647; і [PERSON] у технічному паспорті на житловий будинок по [ADDRESS] , виданому Дніпропетровським БТІ 02.03.2001 року є ідентичними. В обґрунтування зазначено: в українській мові в слов`янських прізвищах у суфіксах -ик, -ич, -иц, -ищ пишеться літера и: [PERSON], [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Тому всюди, де зустрічається прізвище [PERSON] , воно має правильно писатися [PERSON] . Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суди розглядають в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України в судовому порядку може бути встановлений факт належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 року передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Згідно з листом ВСУ 01.01.2012 р. «Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» коли установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа. Проте, сам по собі факт належності документа не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджується документом. Таким чином, для заявника важливо не так саме одержання документа, як оформлення особистих чи майнових прав, що випливають із цього факту. Це означає, що в судовому порядку можна встановити належність громадянину такого документа, який є правовстановлюючим. Оскільки внести виправлення в позасудовому порядку до договору дарування частини жилого будинку від 06.04.2001 року неможливо, заявник обґрунтовано звернулась до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, відповідно до пункту 6 частини 1 статті 315 ЦПК України. Встановлення факту належності договору дарування має юридичне значення для заявника, оскільки від його встановлення залежить розпорядження правом власності на майно, а встановити даний факт іншим чином неможливо. Спір про право відсутній. При цьому суд вважає, що усі досліджені докази узгоджуються між собою, є належними та допустимими, тому суд приймає їх за основу при ухваленні даного рішення. З огляду на викладене, а також приймаючи до уваги довідку (експертний висновок) відділу іноземних перекладів Дніпропетровської торгово-промислової палати від 14.02.2025 року, суд дійшов до висновку про необхідність задовольнити заяву та встановити юридичний факт того, що договір дарування частини жилого будинку, посвідчений 06.04.2001 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Базилєвим С.П. за реєстровим №1647, виданий на «[PERSON]» належить саме заявнику.

Outcome: approved