Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-30 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою 23.06.2025, в якій просив суд розірвати шлюб, укладений між ним та [PERSON] , зареєстрований 17.02.2007 Саксаганським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис №81; судові витрати з відповідача не стягувати. Пред`явлені вимоги мотивовано тим, що 17.02.2007 сторони уклали шлюб, зареєстрований Саксаганським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області. Спільних дітей подружжя не має. Шлюбні стосунки та сімейне життя між подружжям не склались у зв`язку з відсутністю взаєморозуміння, розходженням поглядів на сімейні відносини. Стосунки між ними остаточно припинені, вони мешкають окремо та наміру відновлювати стосунки не мають. Доцільності у наданні строку на примирення позивач не вбачає, рішення розлучитись є осмисленим, оскільки шлюб існує формально. Ухвалою суду від 30.06.2025 позовну заяву прийнято до розгляду з відкриттям спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Правом на участь в судовому засіданні позивач [PERSON] не скористався. Згідно з клопотанням, викладеним у прохальній частині позову, просив справу розглянути за його відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягав. Відповідач [PERSON] про свою участь в судовому засіданні не заявила, подавши заяву про розгляд справи за її відсутності. Позовні вимоги визнала та не заперечувала проти розірвання шлюбу. Оцінюючи характер процесу, значення справи для сторін, визнання відповідачем позову до початку розгляду справи по суті, що не суперечить закону та не порушує права і свободи інших осіб, суд вважає за можливе ухвалити рішення за відсутності сторін у письмовому провадженні. Інших заяв, клопотань від учасників справи не надходило. Процесуальні дії судом не вчинялись, заходи забезпечення позову/ доказів, зупинення/ поновлення провадження не застосовувались. Дослідивши\~ докази у справі, надавши їм оцінку в сукупності, враховуючи позицію сторін, суд доходить висновку про можливість задоволення позову, виходячи з такого. Судом встановлено, що 17.02.2007 між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, зареєстрований Саксаганським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис №81. Спільних дітей подружжя не має. Судовим розглядом встановлено, а сторонами визнано, що шлюбно-сімейні стосунки між подружжям припинені у зв`язку з відсутністю взаєморозуміння, розходженням поглядів на сімейні відносини, доцільності у наданні строку на примирення вони не вбачають. Відповідно до\~ст.24\~СК України,\~шлюб ґрунтується\~на вільній\~згоді жінки\~та чоловіка. Шлюб це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, зумовлює його добровільний характер. Відповідно до ч.2 ст.104, ч.3 ст.105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду згідно ст.110 СК України. Як передбачено ч.2 ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам хоча б одного із них, інтересам їх дітей. Відповідно до позиції Верховного Суду, викладеної в постанові від 11.06.2019 у справі №605/434/18, яку кореспондує п.10 \~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», у випадку виявлення обставин або фактів під час розгляду справи, які свідчать про неможливість збереження шлюбу з позицій моралі та з позицій інтересів подружжя або їх дітей, суд повинен уникати формалізму та не надавати строку на примирення. Суд не застосовує положення ст.111 СК України, яка є диспозитивною, оскільки в судовому засіданні зібрано достатньо доказів, які підтверджують, що подальше спільне життя подружжя і збереження сім`ї стали неможливими, а збереження шлюбу суперечитиме їх інтересам, моральним засадам, адже позивач наполягає на розірванні шлюбу, відповідач заперечень проти розірвання шлюбу не вказала, беззаперечно визнавши позовні вимоги. Відповідно до ч.2 ст.114, ч.3 ст.115 СК України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється в день набрання чинності рішенням суду про його розірвання. Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду, яке набрало законної сили. Згідно зі ст.206 ЦПК України, позивач може відмовитись від позову, а відповідач визнати позов на будь-якій стадії провадження по справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову, якщо визнання відповідачем позову не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Аналізуючи викладене, виходячи із фактичних взаємин подружжя, дійсних причин позову про розірвання шлюбу, а також того, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам сторін, їх обопільну згоду на розлучення, відсутність неповнолітніх дітй, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Згідно зі ст.113\~СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Із актового запису про шлюбу, згенерованого через електронний портал «ДІЯ», слідує, що під час державної реєстрації шлюбу ні позивач, ні відповідач дошлюбні прізвища не змінювали, а тому правові підстави для їх зміни після розірвання шлюбу відсутні. Вирішуючи питання розподілу судових витрат згідно зі ст.142 ЦПК України, суд враховує ухвалення рішення на користь позивача у зв`язку з визнанням відповідачем позову, а тому вважає за необхідне повернути позивачеві 50% судового збору, сплаченого при поданні позову (квитанція ID: 3390-1505-3309-1363 від 20.06.2025 АТ «ТАСКОМБАНК») за рахунок коштів з Державного бюджету України, що становить 605 грн. 60 коп. Оскільки позивач не заявляв вимогу про відшкодування понесених ним судових витрат за рахунок відповідача, тому інші 50% судового збору (605 грн. 60 коп. відповідно) суд вважає за можливе залишити за ним.

Outcome: approved