Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-03 00:00:00

ТОВ «Споживчий Центр» звернулося до Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області з позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором у сумі 19680,00 грн та судовий збір у сумі 2422,40 грн. В обґрунтування поданого позову вказує на те, що між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] 13.05.2024 року укладено Кредитний договір (оферти) № 13.05.2024-100001886. Відповідно до умов Договору Позичальнику надано кредит у розмірі 6000.00 грн. строком на 112 днів. Надання кредитних коштів стверджується квитанцією від 13.05.2024 року. Таким чином ТОВ «Споживчий центр» свої зобов`язання за Договором виконано в повному обсязі. В свою чергу [PERSON] свої зобов`язання за Договором належним чином не виконує, в зв`язку з чим, станом на 01.09.2024 р., утворилась заборгованість у сумі 19680, 00 грн., що складається з заборгованості по тілу кредиту в розмірі 6000,00 грн., заборгованості по процентам у розмірі 10080,00 грн., по комісії в розмірі 600 грн., по неустойці в розмірі 3000 грн., чим порушуються права та інтереси ТОВ «Споживчий центр». Зважаючи на вищенаведене, ТОВ «Споживчий центр» звернувся до суду з даним позовом. Ухвалою суду від 10.02.2025 року провадження в справі відкрито та вирішено проводити розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Ухвалою суду, яка була направлена відповідачу в установленому порядку, останньому був наданий строк для подання заяви із обґрунтованими запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, а також строк для подання відзиву на позов. 11.02.2025 від відповідача на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому він просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі, визнати умови договору№ 13.05.2024-100001886 несправедливими відповідно до статті 18 ЗУ «Про захист прав споживачів», визнати нараховані відсотки незаконними та списати їх у повному обсязі , визнати незаконним нарахування відсотків після 01.09.2024, зменшити розмір боргу до 6600 грн. (тіло кредиту +комісія). Відповідач зазначав, що кредитний договір містить несправедливі умови, оскільки були встановлені надмірно високі процентні ставки та реальна процентна ставка є несправедливою та незаконною, оскільки є надмірно завищеною. Також вказано в відзиві про те, що кредитор не мав права нараховувати відсотки після закінчення строку кредитування. Крім іншого відповідач уважав, що має право на перерахунок боргу та списання всіх відсотків. 19.02.2025 від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в якій він просив суд не брати до уваги докази, долучені до відзиву, а також сам відзив з огляду на відсутність доданих до нього документів, що підтверджують надіслання (надання) відзиву і доданих до нього доказів іншим учасникам справи. Також у відповіді зазначено, що було укладено кредитний договір № 13.05.2024-100001886від 13.05.2024 в електронній формі, яка законодавчо прирівнюється до письмової і сторонами було досягнуто згоди щодо усіх істотних умов правочину (кредитного договору) та підписано відповідачем одноразовим ідентифікатором, що підтверджується належними та допустимими доказами. Видача кредитних коштів була підтверджена квитанцією, а комісія та процентна ставка визначені в договорі і денна процентна ставка у 1,5% за вказаним кредитним договором є застосовною та законною. Також у відповіді позивач посилався на можливість відповідача визнати позов та зекономити 1211,10 грн. витрат зі сплати судового збору. 19.02.2025 від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив, в яких відповідача вказував, що направив копію відзиву позивачу на електронну пошту. Відповідач не заперечував факт укладення договору, але вважав, що надсилання смс-коду не є достатнім доказом, що йому були розкриті всі умови кредиту. Також відповідач виклав і підтримав доводи, зазначені у відзиві та просив відмовити в задоволенні позову повністю. Представник позивача в судове засідання не з`явився, але в прохальній частині позовної заяви просив проводити розгляд справи за відсутності представника ТОВ «Споживчий центр». Відповідач у судове засідання не з`явився, не повідомивши суд про причину неявки, хоча про день, час та місце розгляду справи був повідомлений в установленому законом порядку. Відповідно до вимог ч. 2\~ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, у зв`язку з розглядом справи за відсутності учасників справи. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, суд зазначає наступне. Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частинами 1 та 3 статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. При цьому, виходячи з положень ст. 16 ЦК України особа звертається до суду за захистом свого порушеного права. Судом установлено, що між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] 13.05.2024 року укладено Кредитний договір № 13.05.2024-100001886 шляхом підписання позичальником заявки про надання кредиту, пропозиції про укладення кредитного договору (оферти) та відповіді позичальника про прийняття пропозиції (акцепт) кредитного договору №13.05.2024-100001886 (кредитної лінії). Відповідно до п.1.1, 1.15, 2.1 пропозиції про укладення кредитного договору (оферти) ця пропозиція про укладення кредитного договору (оферта) є пропозицією ТОВ «Споживчий центр» укласти електронний кредитний договір (оферту) у порядку, передбаченому\~Законом України «Про електронну комерцію». За змістом п. 18 Відповіді позичальника про прийняття пропозиції (акцепт) кредитного договору №03.07.2024-100000629 (кредитної лінії) відповідач підтвердив, що йому надані та він отримав інформацію, зазначену в частинах 1, 5\~статті 7 Закону України «Про фінансові послуги та фінансові компанії»\~(він ознайомився з нею за посиланням https://sgroshi.com.ua/ua/rozkritta-informacii), паспорт споживчого кредиту відповідно до\~Закону України «Про споживче кредитування», примірник цього договору. Підписання вказаних документів здійснено відповідачем одноразовим ідентифікатором Е854, який було відправлено останньому на його фінансовий номер 0734720117. Відповідно до умов договору відповідачу, як\~позичальнику 13.05.2024\~надано кредит у розмірі 6000,00грн.,строком на 112 днів, процентна ставка1,5% за 1день користування кредитом. Також між сторонами узгоджено, що комісія, пов`язана з наданням кредиту, становить10% від суми кредиту та дорівнює 1050,00грн. Крім іншого, договором установлено неустойку\~60 грн, що нараховується за кожен день невиконання, неналежного виконання кожного окремого зобов`язання незалежно від суми невиконаного/неналежно виконаного зобов`язання. Кредитор надає позичальнику кредит шляхом перерахування на рахунок споживача, включаючи використання реквізитів електронного платіжного засобу споживача 4441-11ХХ-ХХХХ-7638 . Умовами Кредитного договору визначено графік платежів за кредитом та періоди його погашення. Положеннями ч. 1\~ст.\~207\~ЦК України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. За правилами\~ст.\~638\~ЦК України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Частинами 1, 2\~статті 640 ЦК України\~унормовано, що договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Абзац другий частини другої\~статті 639ЦК України\~передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі. Відповідно до висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 09.09.2020 у справі № 732/670/19, від 23.03.2020 у справі № 404/502/18, від 07.10.2020 № 127/33824/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або\~Господарського кодексів України\~може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.ст.205,\~207 ЦК України). Відповідно до ч. 1\~ст. 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша\~статті 1048 ЦК України). Частиною другою\~статті 1054 ЦК України\~встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). При наданні правової оцінки наданим позивачем доказам щодо укладення між ним та відповідачем кредитного договору № 13.05.2024-100001886 від 13.05.2024, суд урахував правові висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 14.11.2018 у справі № 2-383/2010, згідно яких закріплена у\~статті 204 ЦК України\~презумпція правомірності правочину означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. В силу ч. 4ст.\~263\~ЦПК України ця правова позиція має бути врахована судами при виборі і застосуванні норм права. Урахувавши вказані правові норми та правову позицію ВП ВС суд дійшов висновку про укладення між позивачем та відповідачем 13.05.2024 кредитного договору № 13.05.2024-100001886. Також зазначені вище положення договору свідчать про те, що відповідач був належним чином ознайомлений з усіма умовами договору. Матеріали справи не містять та відповідачем не надано доказів щодо спростування презумпції правомірності цього договору, він недійсним не визнаний. Також відсутні докази того, що наведені умови договору, його форма і порядок укладення суперечать положенням ЦК України, або іншим актам цивільного законодавства, а також, що волевиявлення відповідача було обмеженим і не відповідало його внутрішній волі. Викладені істотні умови, права і обов`язки сторін, зокрема, способи та терміни погашення кредиту погоджені сторонами, про що свідчить їх підписання ними. Відповідно до умов Договору Позичальнику надано кредит у сумі 6000.00 грн, що підтверджується квитанцією про видачу коштів від 13.05.2024 р. (ID платежу 2461605101, призначення платежу: видача за договором кредиту№ 13.05.2024-100001886). Отже, ТОВ «Споживчий центр» свої зобов`язання за Договором виконав у повному обсязі. [PERSON] свої зобов`язання за Договором належним чином не виконав, у зв`язку з чим станом на 01.09.2024 р., утворилась заборгованість у сумі 19680, 00 грн., що складається з заборгованості по тілу кредиту в розмірі 6000,00 грн., заборгованості по процентам у розмірі 10080,00 грн., по комісії в розмірі 600 грн., по неустойці в розмірі 3000 грн, що підтверджено копією довідки-розрахунку, чим порушуються права та інтереси ТОВ «Споживчий центр». Згідно з п. 1 ч. 2 статті 11 Цивільного кодексу України (ЦК України) підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, установлених ст. 11 цього Кодексу, зокрема: договорів та інших правочинів. Частина 1 статті 626 ЦК України визначає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. У відповідності до положень статей 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно з частиною статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Укладений між сторонами Кредитний договір, з огляду на встановлений статтею 204 ЦК України принцип правомірності правочину, є належною підставою, у розумінні статті 11 ЦК України, для виникнення у позивача та відповідача взаємних цивільних прав та обов`язків, та підпадає під правове регулювання Глави 71 ЦК України. Стаття 526 ЦК України встановлює, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. У ст. 599 ЦК України зазначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Статтею 525 ЦК України передбачена недопустимість односторонньої відмови від зобов`язання. Згідно з ч. 1 ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Згідно ч. 2 ст. 615 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є загальнообов`язковим до виконання сторонами. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України). Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч.1 ст. 530 ЦК України). Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу. Матеріали справи не містять доказів про належне виконання відповідачем умов договору, внаслідок чого наявна заборгованість по тілу кредиту в розмірі 6000,00 грн. Щодо вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача процентів за користування кредитними коштами за період із 13.05.2024 по 01.09.2024, в сумі 10080,00 грн., то суд зазначає наступне. За змістом ч. 2\~ст. 1056-1 ЦК України\~розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Положеннями\~статті 1048 ЦК України\~передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі\~статтею 1049 ЦК України\~позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Отже, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2\~ст 1050 ЦК України. Тобто, після припинення строку кредитного договору, проценти не нараховуються. Саме таку правову позицію висловила Велика Палата Верховного Суду у постановах від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12 та від 31.10. 2018 у справі № 202/4494/16-ц. Як установлено судом, сторони в договорі 13.05.2024-100001886 узгодили строк кредитування - 112 днів, із 13.05.2024 по 01.09.2024. Тому позивач мав право нараховувати проценти за користування кредитом відповідачем протягом указаного строку. Із розрахунку заборгованості вбачається, що позивач не перевищував нарахування встановленої кредитним договором ставки по відсоткам за наданим кредитом та строк їх нарахування (6000 грн * 1,5 % * 112 днів = 10080,00 грн). Вирішуючи спір щодо підстав та розміру нарахованої позивачем комісії, то суд керується таким. Згідно з ч. 1 ст.\~1\~та ч. 2 ст.\~8 Закону «Про споживче кредитування»\~до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, доходи кредитодавця у вигляді процентів, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. За пунктом 10 частини 1\~статті 12 цього ж Закону\~визначено, що у кредитному договорі обов`язково визначається порядок повернення кредиту та сплати процентів за користування споживчим кредитом, власних комісій та інших платежів (за наявності), включно з кількістю платежів, їх розміром та періодичністю внесення, у вигляді графіка платежів (у разі кредитування у вигляді кредитування рахунку, кредитної лінії графік платежів може не надаватися. Отже, вказаний закон не містить заборони щодо встановлення комісії кредитодавця, котра включається до загальних витрат за споживчим кредитом. Але, слід звернути увагу на те, що в кредитному договорі має бути визначено перелік послуг та дій, за які встановлено нарахування комісії У пропозиції про укладення кредитного договору, заявці кредитного договору та відповіді позичальника про прийняття пропозиції, які є невід`ємною частиною кредитного договору № 13.05.2024-100001886, сторони узгодили встановлення комісії за надання кредиту у розмірі 10 % від суми кредиту, що становить 600,00 грн Суд урахував, що Кредитний договір укладений в електронній формі, тобто про його умови відповідач був ознайомлений попередньо, а відтак вільно та свідомо погодився виконувати взяті на себе зобов`язання, в тому числі і щодо сплати процентів за користування кредитним коштами та сплати комісії за надання кредиту. При цьому, відповідач, ознайомившись із умовами договору, мав реальну можливість відмовитися від його укладення та на момент підписання не звертався до кредитодавця\~ТОВ «Споживчий центр» із заявами про надання роз`яснень незрозумілих йому умов договору або за додатковою інформацією щодо умов кредитування, а також з пропозицією про внесення будь-яких змін до запропонованої редакції договору, тим самим фактично погодився зі всіма його умовами. Виходячи з оплатного характеру кредитних договорів, суд дійшов висновку, що умови кредитного договору № 13.05.2024-100001886 про сплату відсотків за користування кредитом та сплату комісії за надання кредиту є справедливими та не призводять до дисбалансу прав та обов`язків сторін договору, оскільки пункти договорів про розміри відсоткової ставки та комісії погоджено за домовленістю сторін. Доказів того, що кредитний договір відповідачем оспорювався і його умови повністю або в частині стягнення процентів визнані незаконними та несправедливими, суду надано не було. Обставин, які б спростовували заявлені позовні вимоги та розрахунок заборгованості судом не встановлено, доказів про належне виконання відповідачем взятих на себе згідно з умовами кредитного договору зобов`язань: повернення суми кредиту, сплати процентів та комісії суду не надано, тому в цій частині позов підлягає задоволенню. Надаючи правову оцінку нарахованій позивачем неустойці в сумі 3000 грн. за неналежне виконання відповідачкою умов кредитного договору, суд урахував положення п.18\~розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України, за змістом якого у період дії в Україні воєнного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. За цих обставин у стягненні з відповідача нарахованої неустойки слід відмовити. Відповідно до положень ч. 1, 2 ст.\~141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно платіжної інструкції № СЦ00002904 від 31.01.2025 позивачем при поданні цієї позовної заяви до суду сплачений судовий збір у розмірі 2422,40 грн. У зв`язку з частковим задоволенням позовних вимог, у розмірі 16680,00 грн (85 %), суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору пропорційно задоволеним вимогам, у розмірі 2060,00 грн.

Outcome: partial