Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-27 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовом, обгрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що 30 листопада 2007 року ВАТ «Родовід Банк», найменування якого 17 червня 2010 року на виконання вимог Закону України «Про акціонерні товариства» було змінено на ПАТ «Родовід Банк», з [PERSON] було укладено Кредитний договір №35.1/АА-231.07.2. Забезпеченням виконання зобов`язань Позичальника перед Позивачем є автомобіль CHEVROLET AVEO, 2007 року випуску. Відповідно до п.1.1. Кредитного договору Банк надав Позичальнику кредиту розмірі 12430,00 доларів США, а Позичальник зобов`язався повернути кредит не пізніше 29 листопада 2014 року та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, передбачених Кредитним договором. Позичальник прийняті на себе зобов`язання за кредитним договором не виконав, у визначені кредитним договором строки заборгованість за кредитом не погасив, не сплатив нараховану пеню за несвоєчасне погашення заборгованості за наданим кредитом та процентами за користування ним, у зв`язку з чим заочним рішенням Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09 лютого 2015 року були задоволені позовні вимоги ПАТ «Родовід Банк» до [PERSON] , [PERSON] і солідарно стягнуто з останніх заборгованість за кредитним договором. Вказаний факт підтверджується копією заочного рішення. Згідно вказаного рішення забезпеченням виконання зобов`язань Позичальника [PERSON] за кредитним договором є порука [PERSON] (Поручитель), яка, відповідно до укладеного нею з Позивачем Договору поруки б/н від 30 листопада 2007 року в якості солідарного боржника зобов`язалась відповідати у повному обсязі перед Позивачем за повне та своєчасне виконання зобов`язань Позичальника за Кредитним договором. Ухвалою Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30 жовтня 2015 року вказане заочне рішення на підставі заяви [PERSON] було скасовано і справа призначена до розгляду в загальному порядку, що вбачається з копії ухвали. Рішенням Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12 червня 2017 року у задоволенні позовних вимог ПАТ «Родовід Банк» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором було відмовлено, що підтверджується копією судового рішення. Постановою апеляційного суду Дніпропетровської області від 29 березня 2018 року вказане рішення суду першої інстанції скасовано і з [PERSON] і [PERSON] на користь ПАТ «Родовід Банк» позовні вимоги були частково задоволені і стягнута солідарно з [PERSON] , [PERSON] на користь ПАТ «Родовід Банк» заборгованість за вищезазначеним кредитним договором, що вбачається з копії постанови. Позивач [PERSON] 31 жовтня 2015 року зареєструвала шлюб з [PERSON] і на сьогоднішній день її шлюбне прізвище [PERSON] . Стосовно розгляду справи №191/4733/14-ц і ухвалених по ній судових рішень про стягнення солідарно з [PERSON] і [PERSON] заборгованості за кредитним договором [PERSON] не знала, жодної повістки про виклик до суду не отримувала, судових рішень ні суду першої інстанції, ні апеляційної інстанції їй вручено не було. Це позбавило її можливості заперечувати проти позову про стягнення з неї, як з поручителя, заборгованості за кредитним договором, подати відзив на позовну заяву, заявити клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи з метою доведення факту неналежності їй підпису, який міститься у договорі поруки, вчинити інші процесуальні дії з метою доведення незаконності і необгрунтованості позовних вимог і захисту своїх прав. Про наявність первісного заочного рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09 лютого 2015 року про задоволення позовних вимог ПАТ «Родовід Банк» до [PERSON] , [PERSON] і солідарного стягнення з останніх заборгованості за кредитним договором позивач дізналася у серпні 2020 року від [PERSON] , який надав їй для ознайомлення копію вказаного заочного рішення. При цьому про факт його скасування і ухвалення наступних судових рішень по справі позивача повідомлено не було. Вказаний факт підтверджується копією заяви [PERSON] від 17 серпня 2020 року про скасування заочного рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09 лютого 2015 року з посиланням на те, що стягнення з неї, як з поручителя, заборгованості за кредитним договором було незаконним, оскільки вона не з`являлася до суду з поважних причин внаслідок неотримання судових повісток, а договір поруки вона не підписувала. Ухвалою Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30 жовтня 2020 року у скасуванні заочного рішення було відмовлено у зв`язку з тим, що вказане заочне рішення було судом скасовано 30 жовтня 2015 року, а 12 червня 2017 року було ухвалено рішення про відмову у задоволенні позову. В той же час постановою апеляційного суду Дніпропетровської області від 29 березня 2018 року рішення суду першої інстанції було скасовано і позовні вимоги задоволені частково, стягнуто солідарно з [PERSON] і [PERSON] заборгованість за кредитним договором в розмірі 101503,17 грн. На підставі вказаного судового рішення постановою старшого державного виконавця Синельниківського відділу державної виконавчої служби у Синельниківському районі Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Драганом Олександром Євгенійовичем було відкрите виконавче провадження ВП №68860732 з метою виконання судового рішення. Із вищезазначеного вбачається, що до часу винесення ухвали Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області (тобто до 30 жовтня 2020 року) позивачу взагалі не були відомі факти як скасування заочного рішення, так і ухвалення в подальшому наступних рішень, що в свою чергу підтверджує те, що позивач [PERSON] під час розгляду судом цивільної справи №191/4733/14-ц до суду належним чином жодного разу не була викликана і ухвалені за результатами розгляду справи судові рішення їй вручені не були. Позивач зазначає, що жодних договорів поруки вона ні з ким не укладала і не підписувала, жодних розмов з приводу того, щоб бути поручителем [PERSON] позивач ні з ним ні з банком не вела, про наявність судової справи про стягнення заборгованості за кредитним договором вона дізналася лише у серпні 2020 року зі слів [PERSON] . Отже, зазначені у позовній заяві та у судовому рішенні відомості про те, що [PERSON] є поручителем за Кредитний договір №35.1/АА-231.07.2 від 30 листопада 2007 року, укладеним між [PERSON] і ПАТ «Родовід Банк», є такими, що не відповідають дійсності. Вважає, що вказаний договір поруки є підробленим, в ньому міститься не її підпис. З урахуванням вищевикладеного просить суд визнати відсутнім у Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» права вимоги до [PERSON] , як до поручителя за договором поруки б/н від 30 листопада 2007 року, укладеним між Відкритим акціонерним товариством «Родовід Банк» і [PERSON] , у зв`язку з нікчемністю вказаного договору поруки. Представник відповідача ПАТ «Родовід Банк» Кібець Р.Р. подав до суду відзив на позовну заяву, де зазначив, що ПАТ «Родовід Банк» з 22 квітня 2022 року і на даний час перебуває в процесі ліквідації відповідно до вимог Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», його ліквідація здійснюється безпосередньо Фондом гарантування вкладів фізичних осіб. Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 14 лютого 2019 року №322 «Про затвердження умов продажу АТ «Родовід Банк» визначено активи банку, що підлягають продажу у складі лоту F91GL41455 «Кредитний портфель, що складається з прав вимоги та інших майнових прав за 370 беззаставними кредитними договорами та кредитними договорами, забезпеченими транспортними засобами"» у тому числі права вимоги АТ «Родовід Банк» за кредитним договором №35.1/АА-231.07.2 від 30 листопада 2007 року, боржник [PERSON] . В межах процедури ліквідації АТ «Родовід Банк» Фонд гарантування вкладів фізичних осіб здійснив організацію відчуження активів і зобов`язань неплатоспроможного банку. 26 квітня 2019 року було проведено електронний аукціон з продажу лоту F91GL41455, результати якого оформлені Протоколом електронного аукціону №UA-EA-2019-04-05-000028-b від 26 квітня 2019 року, переможцем визначено учасника ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія». Недійсність правочину зумовлюється наявністю дефектів його елементів і позивач повинен довести викладені ним обставини, тоді як ним лише зроблено посилання на норми законодавства без відповідного обгрунтування які саме положення спірного правочину суперечать вимогам законодавства. Також вважає, що будь-які заперечення щодо змісту та обсягу права вимоги у зобов`язанні за кредитним договором позивач має висувати саме новому кредитору, а не Фонду гарантування вкладів фізичних осіб. Просить суд у задоволенні позовних вимог відмовити. Представник позивача Миргородський В.П. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі і просив їх задовольнити. Представник відповідача ПАТ «Родовід Банк» Кібець Р.Р. в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував. Представник відповідача ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» і відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилися по невідомим суду обставинам. Суд, заслухавши пояснення сторін та дослідивши докази, що маються у справі, приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.1\~ст.4\~ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно зі\~ст.12\~ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Стаття 13 ЦПК України\~передбачає, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. В\~статті 15 Цивільного кодексу України\~зазначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Отже, об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес, саме вони є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Згідно зі\~ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Як вбачається з матеріалів справи, 30 листопада 2007 року ВАТ «Родовід Банк», найменування якого 17 червня 2010 року на виконання вимог Закону України «Про акціонерні товариства» було змінено на ПАТ «Родовід Банк», з [PERSON] було укладено Кредитний договір №35.1/АА-231.07.2. Забезпеченням виконання зобов`язань Позичальника перед Позивачем є автомобіль CHEVROLET AVEO, 2007 року випуску. Відповідно до п.1.1. Кредитного договору Банк надав Позичальнику кредиту розмірі 12430,00 доларів США, а Позичальник зобов`язався повернути кредит не пізніше 29 листопада 2014 року та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, передбачених Кредитним договором. Також 30 листопада 2007 року між ВАТ «Родовід Банк» і [PERSON] був укладений договір поруки, згідно якого позивач, як поручитель, зобов`язалася солідарно відповідати перед ВАТ «Родовід Банк» у повному обсязі за своєчасне та повне виконання [PERSON] зобов`язань за кредитним договором №35.1/АА-231.07.2 від 30 листопада 2007 року. Позичальник [PERSON] прийняті на себе зобов`язання за кредитним договором не виконав, у визначені кредитним договором строки заборгованість за кредитом не погасив, не сплатив нараховану пеню за несвоєчасне погашення заборгованості за наданим кредитом та процентами за користування ним, у зв`язку з чим заочним рішенням Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09 лютого 2015 року були задоволені позовні вимоги ПАТ «Родовід Банк» до [PERSON] , [PERSON] і солідарно стягнуто з останніх заборгованість за кредитним договором. Вказаний факт підтверджується копією заочного рішення. Згідно вказаного рішення забезпеченням виконання зобов`язань Позичальника [PERSON] за кредитним договором є порука [PERSON] (Поручитель), яка відповідно до укладеного нею з Позивачем Договору поруки б/н від 30 листопада 2007 року в якості солідарного боржника зобов`язалась відповідати у повному обсязі перед Позивачем за повне та своєчасне виконання зобов`язань Позичальника за Кредитним договором. Ухвалою Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30 жовтня 2015 року вказане заочне рішення на підставі заяви [PERSON] було скасовано і справа призначена до розгляду в загальному порядку, що вбачається з копії ухвали. Рішенням Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12 червня 2017 року у задоволенні позовних вимог ПАТ «Родовід Банк» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором було відмовлено, що підтверджується копією судового рішення. Постановою апеляційного суду Дніпропетровської області від 29 березня 2018 року вказане рішення суду першої інстанції скасовано і з [PERSON] і [PERSON] на користь ПАТ «Родовід Банк» позовні вимоги були частково задоволені і стягнута солідарно з [PERSON] , [PERSON] на користь ПАТ «Родовід Банк» заборгованість за вищезазначеним кредитним договором, що вбачається з копії постанови. Позивач обґрунтовує свої позовні вимоги тим, що до часу винесення ухвали Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області (тобто до 30 жовтня 2020 року) позивачу взагалі не були відомі факти як скасування заочного рішення, так і ухвалення в подальшому наступних рішень. Також позивач посилається на те, що вона ніколи не мала наміру укладати договір поруки, виступати поручителем перед зобов`язаннями [PERSON] і взагалі розмов з цього приводу ніколи не було. Яким чином виник Договір поруки б/н від 30 листопада 2007 року, в якому позивач виступає в якості поручителя і зобов`язалась відповідати у повному обсязі перед ПАТ «Родовід Банк» за повне та своєчасне виконання зобов`язань [PERSON] за Кредитним договором, позивачу невідомо. Вважає, що вказаний договір поруки є підробленим, в ньому міститься не її підпис. Однак, як зазначено у рішенні Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12 червня 2017 року, ухваленого після скасування заочного рішення від 30 жовтня 2015 року, відповідачі [PERSON] (позивач по даній справі), [PERSON] в судове засідання не з`явилися, але до початку судового розгляду надали письмові заяви про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги не визнали і просили відмовити у їх задоволенні у зв`язку з пропуском строку позовної давності. Також надали суду письмові заяви про застосування строку позовної давності. Отже, позивачу [PERSON] було відомо про скасування заочного рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30 жовтня 2015 року, а також про судовий розгляд справи у 2017 році. При цьому жодних заперечень проти позову з тих підстав, що вона не підписувала договір поруки і взагалі не знала про його існування, [PERSON] не заявляла, а просила відмовити у задоволенні позову з підстав пропуску строку позовної давності. Тобто факт укладення позивачем вищезазначеного договору поруки не оспорювався, тому і як Синельниківським міськрайонним судом Дніпропетровської області, так і апеляційним судом Дніпропетровської області вважається встановленим. Посилання позивача у даній справі на її необізнаність про судові рішення до 2020 року, а також неукладення нею оспорюваного договору поруки суд вважає неправдивими, а її поведінку, що виразилася у зверненні до суду з даним позовом, недобросовісною. Таким чином, позовні вимоги про визнання відсутнім у ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» права вимоги до позивача, як до поручителя за договором поруки від 30 листопада 2007 року, є недоведеними та такими, що не підлягають задоволенню. Оскільки у задоволенні позовних вимог відмовлено, понесені позивачем витрати по сплаті судового збору в розмірі 1073,60 грн. стягненню з позивача не підлягають і покладаються на позивача.

Outcome: dismissed