Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним цивільним позовом, який представник підтримав у клопотанні про розгляд справи без його участі, та вимоги мотивує тим, що 22.01.2021 [PERSON] уклала з АТ «Альфа-Банк» угоду про надання споживчого кредиту № 501290800, за умовами якої банк зобов`язався надати позичальнику кредит, а позичальник взяв на себе зобов`язання в порядку та на умовах, визначених кредитним договором, повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати комісію та інші передбачені платежі в сумі, строку та на умовах, що передбачені кредитним договором. АТ «Альфа-Банк» свої зобов`язання за договором виконало у повному обсязі, проте позичальник грошові кошти для погашення визначених кредитних платежів не надав, в результаті чого виникла заборгованість, станом на 22.01.2023, в розмірі 48289,29 грн. 12.08.2022 загальними зборами акціонерів АТ «Альфа Банк» затверджено рішення про зміну найменування установи на АТ «Сенс Банк». З метою добровільного врегулювання спору, на адресу за місцем проживання [PERSON] направлено досудову вимогу про необхідність виконання договірних зобов`язань, однак кошти позичальником залишаються несплаченими. Тому позивач просить стягнути з [PERSON] на користь АТ «Сенс Банк» заборгованість за кредитним договором № 501290800 в розмірі 48289,29 грн., а також вирішити питання розподілу судових витрат. Заочним рішенням судді Полтавського районного суду Полтавської області Харабадзе К.Ш. позовні вимоги Акціонерного товариства «Сенс Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості задоволено. Стягнуто з [PERSON] на користь Акціонерного товариства «Сенс Банк» заборгованість за кредитним договором № 501290800 від 22.01.2021 в розмірі 48289 грн. 29 коп., а також 2684 грн. 00 коп. в рахунок повернення судового збору, разом в сумі 50973 грн. 29 коп. 18.10.2023 року представник відповідача подав до суду заяву про перегляд заочного рішення. Ухвалою судді Полтавського районного суду Полтавської області Харабадзе К.Ш. заочне рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 12.06.2023 року по цивільній справі за позовом АТ «Сенс Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості скасовано і призначено справу до судового розгляду. Рішенням Вищої ради правосуддя № 267/0/15-24 від 30.01.2024 року достроково закінчено відрядження судді Лозівського міськрайонного суду Харківської області Харабадзе К.Ш. до Полтавського районного суду Полтавської області із 12 лютого 2024 року. Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судових справ між суддями від 27.02.2024 справу №545/1618/23 передано судді Путрі О.Г. \~ \~ \~ \~ Ухвалою суду від 28.02.2024 року справу прийнято до провадження, призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 26.06.2025 року підготовче засідання по справі закрито, призначено справу до судового розгляду по суті. Учасники справи, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце судового розгляду відповідно до вимог ч.8 ст.128 ЦПК України, у судове засідання не з`явились. Від представника позивача Рудницького Ю.І. до суду надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, позов підтримує, прохає задовольнити. Відповідач [PERSON] подала до суду заяву, в якій позов визнала, прохала розгляд справи проводити за її відсутності. Вказала, що дійсно 22.01.2021 року уклала кредитний договір з позивачем, кредитні кошти за договором отримала. Спочатку сплачувала основну суму боргу і відсотки, припинила сплачувати у зв`язку зі скрутним матеріальним становищем (т.2, а.с. 7). Відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~у зв`язку з розглядом судом справи за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Судом встановлено, що 22.01.2021 між [PERSON] і АТ «Альфа-Банк» (після зміни назви АТ «Сенс Банк») підписано Оферту на укладення угоди про надання кредиту № 501290800, Анкету-заяву про акцепт публічної пропозиції на укладення договору про банківське обслуговування фізичних осіб в АТ «Альфа-Банк», Паспорт споживчого кредиту, Графік платежів та розрахунок сукупної вартості споживчого кредиту (т.1, а.с. 6-7). За умовами Угоди про надання споживчого кредиту № 501290800 від 22.01.2021, [PERSON] отримала кредит в сумі 52538,00 грн., з фіксованим типом процентної ставки 16,99% річних, строком повернення на 30 місяці, тобто до 22.07.2023. Кредит надано позичальнику для: 1) власних потреб , розмір 26913,20 грн, спосіб видачі переказ коштів на рахунок, відкритий в АТ «Альфа-Банк»; 2) повернення заборгованості за кредитним договором №501179167 від 28.08.2019 року, розмір 21286,80 грн, спосіб видачі переказ коштів на рахунок, відкритий в АТ «Альфа-Банк»; 3) оплата страхового платежу в розмірі 4338 грн, згідно з умовами комплексного Договору добровільного страхування ризиків позичальника №8.501290800.111 від 22.01.2021 року, спосіб оплати переказ коштів на рахунок ПрАТ «СК «Альфа Страхування» , відкритий в АТ «Альфа-Банк». Банк свої зобов`язання за Договором виконав у повному обсязі, перерахувавши відповідачу, грошові кошти в сумі 52538,00 грн (т.1, а.с. 14,15), що не заперечувалося відповідачем у письмові заяві, поданій до суду (т.2, а.с. 7). Перерахування коштів в розмірі 52538 грн було здійснено з рахунку [NUMBER] на рахунок [NUMBER] . Ці рахунки є транзитними та операційними рахунками, необхідними для технічного забезпечення процесу перекредитування відповідача, оскільки кредитні кошти надавались відповідачу цільово для погашення заборгованості. Однак, відповідач не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, відповідно до умов Договору, що має відображення у Розрахунку заборгованості за договором, де зазначено, що заборгованість [PERSON] за кредитним договором № 501290800 від 22.01.2021, станом на 22.01.2023, складає: 48289,29 грн., що включає борг: за кредитом 32284,81 грн.; по відсоткам 5024,06 грн., по комісії 10980,42 грн (а.с. 13). Відповідно до ч. ч. 1, 2ст.\~207\~ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст. ст.626,628\~ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1ст.\~638\~ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Статтею 526\~ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1ст.\~1054\~ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною 2ст.\~1054\~ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із ч. 1ст.\~633\~ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом ст.\~634\~цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ «Альфа-Банк» (після зміни назви АТ «Сенс Банк»)). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст. ст.633,634\~ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Відповідно до ч. 1ст.\~1048\~ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі ст.\~1049\~ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Оскільки отримані позичальником [PERSON] кошти в добровільному порядку АТ «Сенс Банк» не повернуті, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за тілом кредиту у розмірі 32284,81 грн. та заборгованості за відсотками у розмірі 5024,06 грн., а всього 37308,87грн. Щодо стягнення заборгованості за комісією в загальному розмірі 10980,42 грн. Відповідач [PERSON] , у заяві (т.2, а.с. 7), поданій до суду 26.06.2025 року, вказала, що сплачувала заборгованість за тілом кредиту та відсотками. Відомості про те, що сплачувала комісію не зазначає. Відповідно до пункту 4 частини першої\~статті 1 Закону України «Про споживче кредитування»\~загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Відповідно до частини другої\~статті 8 Закону України «Про споживче кредитування»\~до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Таким чином,\~Законом України «Про споживче кредитування»\~передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. Разом з тим, згідно зі статтями\~11,18 Закону України «Про захист прав споживачів»\~цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить\~Закону України «Про споживче кредитування». Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Перелік несправедливих умов у договорах із споживачами не є вичерпним. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачаться на користь споживача. Отже, для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (пункту 6 частини першої статті\~3, частина третя статті\~509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві. Відповідно до\~статті 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність»\~банк самостійно встановлює процентні ставки та комісійну винагороду за надані послуги. Після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит (частини перша та друга\~статті 11 Закону України «Про споживче кредитування»). Відповідно до частини п`ятої\~статті 12 Закону України «Про споживче кредитування»\~умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.07.2022 у справі №496/3134/19 зазначено, що комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності\~Законом України «Про споживче кредитування», щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті\~11, частини п`ятої статті\~12 Закону України «Про споживче кредитування». Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності\~Законом України «Про споживче кредитування»\~щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті\~11, частини п`ятої статті\~12 Закону України «Про споживче кредитування». Якщо сторона правочину вважає його нікчемним, то така сторона за загальним правилом може звернутися до суду не з вимогою про визнання нікчемного правочину недійсним, а за застосуванням наслідків виконання недійсного правочину (наприклад, з вимогою про повернення одержаного на виконання такого правочину), обґрунтовуючи свої вимоги нікчемністю правочину. Якщо ж інша сторона звернулася до суду з вимогою про виконання зобов`язання з правочину в натурі, то відповідач вправі не звертатись з вимогою про визнання нікчемного правочину недійсним (зустрічною чи окремою), а заперечувати проти позову, посилаючись на нікчемність правочину. Суд повинен розглянути такі вимоги i заперечення й вирішити cпip по суті; якщо суд дійде висновку про нікчемність правочину, то суд зазначає цей висновок у мотивувальній частині судового рішення в якості обґрунтування свого висновку по суті спору, який відображається у резолютивній частині судового рішення. У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06.11.2023 у справі №204/224/21 зазначено, що згідно з частиною п`ятою\~статті 12 Закону України «Про споживче кредитування»\~умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. У постанові Верховного Суду від 31.08.2022 у справі №202/5330/19 зазначено, що «у кредитному договорі не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з частинами першою та другою\~статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладення оспорюваного кредитного договору. За таких обставин положення пункту 1.2 та розділу 4 кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті\~11, частини п`ятої статті\~12 Закону України «Про споживче кредитування». Згідно умов договору № 501290800 від 22.01.2021 року , комісійна винагорода за обслуговування кредиту 1,90 % від суми кредиту, зазначеної в оферті (п.1 договору). Необхідність внесення плати за додаткові, супутні послуги банку, пов`язанні з обслуговуванням кредитної заборгованості, передбачена Графіком платежів та розрахунком сукупної вартості споживчого кредиту та орієнтовної реальної процентної ставки з урахуванням вартості всіх супутніх послуг. Загальний розмір комісії за розрахунково-касове обслуговування кредитної заборгованості у період з 22.01.2021 року по 22.07.2023 року сукупно складає 29946,60 грн (т.1, а.с. 6-зворот). Таким чином, встановивши у кредитному договорі № 501290800 від 22.01.2021 року плату комісійної винагороди за обслуговування кредиту щомісячними платежами, банк не повідомив, які саме послуги за вказану плату надаються позичальнику. Розмір такої комісійної винагороди, з огляду на обставини справи, зокрема, розмір кредиту, вносить істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживачу, що в сукупності свідчить про те, що вказані умови кредитного договору є несправедливими. При цьому слід врахувати, що у кредитному договорі банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються відповідачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування), то положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті\~11, частини п`ятої статті\~12 Закону України «Про споживче кредитування». У свою чергу банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладення оспорюваного кредитного договору. Матеріали справи також не містять доказів, що споживач користувався такими послугами. Подібний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 30.11.2023 року у справі №382/1621/21, від 06.11.2023 у справі №204/224/21. Враховуючи вищезазначене, в задоволенні позовної вимоги про стягнення комісії в розмірі 10980,42 грн слід відмовити. Як вбачається з розрахунку заборгованості, відповідач сплатив, а позивач зарахував в погашення комісії за обслуговування кредиту 12976,86 грн (а.с. 13). З огляду на викладене, суми, які були сплачені відповідачем за умовами кредитного договору та спрямовані позивачем на погашення заборгованості за комісією, підлягають зарахуванню у суму погашення заборгованості за кредитом та відсотками, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за тілом кредиту та відсотками в розмірі 24332,01 грн. (37308,87 (з яких: 32284,81 грн заборгованість за тілом кредиту + 5024,06 грн заборгованість по відсотках) - 12976,86 = 24332,01). Таким чином, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд виходить з наступного. Згідно з ч. 1ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З матеріалів справи вбачається, що при зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір у розмірі 2684 грн., що підтверджується меморіальним ордером №1677614054. Вказані кошти судового збору були зараховані до спеціального фонду державного бюджету України, що підтверджується наявною в матеріалах справи випискою про зарахування судового збору до спеціального фонду державного бюджету України. Згідно позовних вимог позивач просив стягнути з відповідача заборгованість у загальній сумі 48289,29 грн. Суд дійшов висновку, що задоволенню підлягають позовні вимоги у розмірі 24332,01 грн. Таким чином, пропорційність задоволених вимог становить 50% (24332,01 х100: 48289,29 = 50%). Оскільки, вимоги позивача задоволено на 50 %, то сплачений судовий збір за пред`явлення позовної вимоги майнового характеру підлягає стягненню на користь позивача в сумі 1342 грн. (2684 х 50 % = 1342). На підставі викладеного та

Outcome: partial