Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-28 00:00:00

До Макарівського районного суду Київської області у листопаді 2024 року звернулася [PERSON] до місцевої громадської організації «Садівниче товариство «Лісова Поляна» в особі голови правління Бацманова Олексія Івановича про усунення перешкод в здійсненні права власності шляхом демонтажу незаконно встановленого технічного засобу регулювання дорожнього руху (шлагбауму) та стягнення моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що є членом місцевої громадської організації «Садівниче товариство «Лісова Поляна» та у на праві приватної власності володіє земельною ділянкою площею 0,065 га, кадастровий номер 3222782500:07:014:0062, цільове призначення для ведення садівництва, яка розташована на території цього товариства. На цій земельній ділянці розташований, належний позивачу, садовий будинок загальною площею 147,5 кв.м. Коли в черговий раз позивач 15 жовтня 2023 року вирішила приїхати до свого садового будинку, який розташований на території «Садівничого товариства «Лісова Поляна» у селі Миколаївка Бучанського району Київської області, вона не змогла потрапити, оскільки проїзд був перекритий, незаконно встановленим (без оформлення належної дозвільної документації) засобом регулювання дорожнього руху (шлагбаумом). Голова правління МГО «СТ «Лісова поляна» [PERSON] повідомив, що шлагбаум встановлено на підставі рішення загальних зборів від 29.04.2023. Від демонтажу шлагбаума та надання дозвільних документів відмовився. Вважає, що шлагбаум встановлений незаконно, перешкоджає вільному проїзду до належного їй садового будинку, що перешкоджає у користуванні власністю, а тому вона вимушена звернутися до суду. Вимоги про стягнення моральної шкоди позивач обґрунтовує таким. Згідно з частинами першою, другою статті 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Відповідно до частини першої статті 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Згідно із частинами першою-другою статті 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Відповідно до частини першої статті 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю. Відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Розмір такої шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. З огляду на наведене, позивач оцінює нанесену шкоду у вигляді моральних страждань у розмірі 10\~000 грн. Суд ухвалою від 02 грудня 2024 року позовну заяву прийняв до розгляду та відкрив провадження у справі. Розгляд справи постановив здійснювати в порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін, встановив відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення цієї ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Рекомендоване повідомлення № 0610223138260 повернулося до суду без вручення адресату. Суд вжив всіх заходів для повідомлення відповідача про розгляд цієї справи, однак, відповідач не скористався процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву, а також доказів, на підтвердження своїх заперечень. За відсутності доказів поважності причин неподання учасниками розгляду заяв по суті справи, суд вирішує справу за наявними письмовими матеріалами, що відповідає положенню частини восьмої статті 178 Цивільного процесуального кодексу України. Дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору, суд дійшов такого висновку. Згідно із статтею 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до статті 13 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] є власницею садового будинку, загальною площею 147,5 кв.м, будинок 6, а також земельної ділянки, кадастровий номер 3222782500:07:014:0062, які знаходяться у Київській області, Бучанський район, с/рада Колонщинська «Лісова «Поляна» садівниче товариство. На виконання рішення загальних зборів членів «СТ «Лісова Поляна» від 29 квітня 2023 року протокол № 1/23, на автомобільній дорозі загального користування обмежений рух, шляхом встановлення технічного засобу регулювання дорожнього руху шлагбауму (ворота), який замикається на ключ. Щодо встановлення, як вважає позивач, незаконно встановленого шлагбаума, вона зверталась до Макарівської селищної ради, Головного управління Національної поліції в Київській області, Уповноваженому Верховної Ради України з прав людини, Головного управління державної служби України з надзвичайних ситуацій у Київській області. Зі змісту, яких вбачається, що [PERSON] в них піднімає питання про встановлення на автомобільній дорозі загального користування, яка веде до її будинку та будинків інших членів товариства змонтовано шлагбаум, який замикається на ключ. Однак, охоронця, який би був у разі термінової потреби (виклик швидкої допомоги, пожежної бригади) відсутній. Тобто, якщо буде потреба, приїзд швидкої допомоги чи пожежного автомобіля, буде неможливим. У відповіді Головного управління державної служби України з надзвичайних ситуацій у Київській області від 27.11.2023 № 56-01-9765/56-1 зазначено, зокрема, що забезпечення пожежної безпеки покладається на власника (власників) земельної ділянки та іншого об`єкта нерухомого майна або наймачів (орендарів) земельної ділянки та іншого об`єкта нерухомого майна, якщо це обумовлено договором найму (оренди), а також на керівника (керівників) суб`єкта господарювання, що визначено частиною третьою статті 55 Кодексу цивільного захисту України. Також, у листі повідомлено, що співробітниками Бучанського районного управління Головного управління проведено виїзд до МГО «Садівниче товариство «Лісова Поляна» та проведено інформаційно-роз`яснювальну роботу з питань запобігання надзвичайним ситуаціям, додержання (виконання) вимог нормативно-правових актів та нормативних документів у сфері цивільного захисту, техногенної та пожежної безпеки, акцентовано на проблемних питаннях, викладених у зверненні позивача та вручено друковані інформаційні листівки та брошури з питань пожежної безпеки. Секретаріат Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини повідомив, що з метою всебічного з`ясування обставин справи та вжиття відповідних заходів реагування, відповідний запит направлений до Макарівської селищної ради Київської області (лист від 16.07.2024 № 41835А/О-23722-3/24/40-4). Так, Макарівська селищна рада у листі від 01.04.2024 № 0.97/03-15 повідомила, зокрема, що звернулася до голови місцевої громадської організації «Садівниче товариство «Лісова Поляна» [PERSON] з вимогою про здійснення заходів для узаконення використання технічного засобу регулювання дорожнього руху шлагбаума на дорозі в межах МГО «СТ «Лісова Поляна» або проведення знесення (демонтажу) цього пристрою. Зі змісту відповіді, наданої головою правління МГО «СТ «Лісова Поляна» Бацманова О. від 26 жовтня 2023 року № 5/з-23 вбачається, що на території товариства встановлені ворота, а не шлагбаум, як зазначає позивач. Дорога загального користування, на якій вони встановлені, є власністю товариства, а тому встановлення воріт є виключною його компетенцією згідно із Законом України «Про кооперацію», а приписи Закону України «Про благоустрій населених пунктів» не можуть бути застосовні. Крім того, повідомлено, що ворота обладнанні практично на всіх в`їздах-виїздах садових товариств в селі Миколаївка. Відповідно до статті 41 Конституції України право приватної власності є непорушним. Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності, яка кореспондується із статтею 321 Цивільного кодексу України. Відповідно до частини першої статті 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Згідно із частиною першою статті 12 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» свободу пересування відповідно до закону може бути обмежено: у прикордонній смузі; на територіях військових об`єктів; у зонах, які згідно із законом належать до зон з обмеженим доступом; на приватних земельних ділянках; на територіях, щодо яких введено воєнний або надзвичайний стан; на окремих територіях і в населених пунктах, де у разі небезпеки поширення інфекційних захворювань і отруєнь людей введені особливі умови і режим проживання населення та господарської діяльності; на тимчасово окупованих територіях. Так, на долученому до матеріалів справи фотознімку, зображений на дорозі встановлений шлагбаум (ворота), із дорожнім знаком 3.21 «В`їзд заборонений». Правові та соціальні основи дорожнього руху з метою захисту життя та здоров`я громадян, створення безпечних і комфортних умов для учасників руху та охорони навколишнього природного середовища визначає Закон України «Про автомобільний рух». Власники доріг, вулиць та залізничних переїздів або уповноважені ними органи несуть відповідальність за створення безпечних умов руху на дорогах, вулицях та залізничних переїздах, що знаходяться у їх віданні (частина перша статті 24 Закону України «Про дорожній рух»). За статтею 27 Закону України «Про дорожній рух» організація дорожнього руху на автомобільних дорогах, вулицях та залізничних переїздах здійснюється із застосуванням технічних засобів інформаційно-комунікаційних та автоматизованих систем керування та нагляду за дорожнім рухом відповідно до правил і нормативів, а також на основі проектів і схем організації дорожнього руху, погоджених із відповідними підрозділами Національної поліції. До вказаних проектів і схем за приписами відповідних підрозділів Національної поліції можуть бути внесені зміни та доповнення. Організація дорожнього руху здійснюється спеціалізованими службами, що створюються відповідними органами: на автомобільних дорогах, що перебувають у власності територіальних громад, - органами місцевого самоврядування; на інших автомобільних дорогах - центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері дорожнього господарства та управління автомобільними дорогами; на залізничних переїздах - центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері безпеки на залізничному транспорті. Згідно із статтею 1 Закону України «Про автомобільні дороги» технічні засоби спеціальні технічні засоби, призначені для організації та регулювання дорожнього руху (дорожні знаки, інформаційні табло, дорожня розмітка, сигнальні стовпчики, транспортні та пішохідні огородження різних типів, світлофорне обладнання тощо). Відповідно до пункту 1.5 Правил дорожнього руху дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків. Особа, яка створила такі умови, зобов`язана негайно вжити заходів до забезпечення безпеки дорожнього руху на цій ділянці дороги та вжити всіх можливих заходів до усунення перешкод, а якщо це неможливо, попередити про них інших учасників дорожнього руху, повідомити уповноважений підрозділ Національної поліції, власника дороги або уповноважений ним орган. Тобто шлагбаум (ворота) з дорожнім знаком 3.21 є технічними засобами регулювання дорожнього руху. Водночас, за приписами Закону України «Про дорожній рух» технічні засоби та дорожні знаки встановлюються відповідно до Правил дорожнього руху та повинні відповідати проекту та схемі організації дорожнього руху, які погоджені із відповідними підрозділами Національної поліції. До вказаних проектів і схем за приписами відповідних підрозділів Національної поліції можуть бути внесені зміни та доповнення. Тож, встановлення технічних засобів та як наслідок зміна схеми організації дорожнього руху повинно бути погоджено з органом місцевого самоврядування та відповідними підрозділами Національної поліції. Як вбачається з матеріалів справи, рішення загальних зборів членів «СТ «Лісова Поляна» від 29 квітня 2023 року, не погоджувалось з органом місцевого самоврядування та органами поліції. У зв`язку з цим, рішення відповідача не можна вважати законними. Отже, із зібраних у справі письмових доказів вбачається, що встановлений відповідачем шлагбаум (ворота) унеможливлює проїзд [PERSON] до садового будинку та порушує її право власності, оскільки таким чином обмежується право володіння та користування майном на власний розсуд, позивач не має можливості вільно, у будь який час проїхати до свого будинку. Встановлення шлагбауму (воріт) порушує її право на свободу пересування та повноцінне користування своїм майном. Контроль за шлагбаумом (воротами) не здійснюється, розміщений шлагбаум (ворота) ставить під значну загрозу право позивача та інших членів товариства на отримання медичної, протиаварійної та протипожежної охорони, оскільки він перешкоджає вільному проїзду до будинків санітарного, аварійного та іншого автотранспорту. Статтею 391 Цивільного кодексу України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до приписів частини першої статті 2 Цивільного процесуального кодексу України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Статтею 15 Цивільного кодексу України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно частини першої статті 76 Цивільного процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обстав і справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів, 3) показаннями свідків. Згідно із статтею 80 Цивільного процесуального кодексу України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмету спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконання обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом (статті 81 Цивільного процесуального кодексу України). Згідно із статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Отже, позивач надала суду належні, допустимі та достатні докази, які у своїй сукупності дають змогу встановити наявність обставин, які входять до предмету доказування та підтверджують доводи позивача, а тому позов необхідно задовольнити. Щодо вимог про стягнення моральної шкоди, суд зазначає таке. Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені нормою статті 1167 Цивільного кодексу України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки (пункт 1 частини другої статті 1167 Цивільного кодексу України). Згідно із статтею 23 Цивільного кодексу України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку з між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. У пункті 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 (зі змінами та доповненнями) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (у тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. У пунктах 5, 9 зазначеної постанови Пленуму Верховного Суду України судам роз`яснено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою, завданою потерпілому, є однією з обов`язкових умов настання деліктної відповідальності. Визначення причинного зв`язку є необхідним як для забезпечення інтересів потерпілого, так і для реалізації принципу справедливості при покладенні на особу обов`язку відшкодувати заподіяну шкоду. Причинно-наслідковий зв`язок між діянням особи та заподіянням шкоди полягає в тому, що шкода є наслідком саме протиправного діяння особи, а не якихось інших обставин. Проста послідовність подій не повинна братися до уваги. Об`єктивний причинний зв`язок як умова відповідальності виконує функцію визначення об`єктивної правової межі відповідальності за шкідливі наслідки протиправного діяння. Заподіювач шкоди відповідає не за будь-яку шкоду, а тільки за ту шкоду, яка завдана його діями (бездіяльністю). Відсутність причинного зв`язку означає, що шкода заподіяна не діями заподіювача, а викликана іншими обставинами. При цьому причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою має бути безпосереднім, тобто таким, коли саме конкретна поведінка без якихось додаткових факторів стала причиною завдання шкоди. При відшкодуванні моральної шкоди необхідно з`ясовувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних страждань, а також в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та чим він при цьому керується. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Позивач у своєму позові просить суд стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 10\~000 грн. Наявність моральної шкоди позивач мотивувала тим, що неправомірні дії відповідача призвели до порушення її права на безперешкодний доступ до власності, свободи пересування, ігнорування, ігнорування звернень щодо демонтажу шлагбауму та надання дозвільних документів на його встановлення, а також грубе поводження з нею з боку відповідача. За таких обставин, з урахуванням вимог розумності і справедливості, суд дійшов висновку, що розмір компенсації моральної шкоди у розмірі 10 000 грн є обґрунтованим та доведеним. Відповідно частин першої, другої статті 141 Цивільного процесуального кодексу України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову на відповідача; у разі відмови в позові на позивача. Оскільки суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, судовий збір покладається на відповідача. На підставі викладеного та

Outcome: approved