Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-23 00:00:00

[PERSON] в особі представника - адвоката Чичикало О.О. звернулася до суду із заявою, якою просила видати обмежувальний припис стосовно [PERSON] , [INFO] , на строк 6 (шість) місяців, яким визначити наступні тимчасові обмеження його прав відносно [PERSON] , [INFO] : - заборонити [PERSON] наближатися ближче ніж на 200 метрів до місця фактичного проживання [PERSON] за адресою: [ADDRESS] ; - заборонити [PERSON] , особисто і через третіх осіб розшукувати [PERSON] , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому [PERSON] , переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; - заборонити [PERSON] вести листування, телефонні переговори (в тому числі надсилати смс - повідомлення) з [PERSON] або контактувати через інші засоби зв?язку особисто і через третіх осіб. В обґрунтування заяви зазначає, що [PERSON] з 18.11.2013 року перебуває у шлюбі з [PERSON] . За весь час шлюбу [PERSON] потерпала від психологічного насильства з боку [PERSON] , яке полягало у словесних образах, погрозах, приниженні, яке іноді переростало в фізичне, а саме: ляпаси, стусани, штовхання, нанесення побоїв тощо. За періодом загострення відносин завжди наступав період примирення, у зв?язку з чим заявниця не наважувалась звертатись за допомогою, оскільки вважала це тимчасовими труднощами у відносинах. Починаючи з 2019 року, сварки між заявницею та кривдником були систематичними, про що свідчить протокол про адміністративне правопорушення серії АПР18 №313605 від 28.08.2019 року, постанова Покровського районного суду Дніпропетровської області від 19.01.2023 року у справі №189/85/23 (винесена на підставі протоколів про адміністративні правопорушення серії ВАВ №525327 від 06.01.2023 року та серії ВАВ №525328 від 06.01.2023 року), постанова Покровського районного суду Дніпропетровської області від 06.05.2025 року у справі №189/1356/25, протокол про адміністративне правопорушення серії ВАД №642213. Проте, не всі зафіксовані у встановленому чинним законодавством порядку. Також зазначила, що домашнє насильство відносно [PERSON] проявляється, зокрема, у наступному: [PERSON] як наодинці, так і в присутності інших осіб виражався на адресу заявниці нецензурною лайкою, принижував її, наголошуючи на тому, що вона нікчемна як жінка і як матір, погрожував фізичною розправою та залякував, що підпадає під визначення психологічного насильства згідно з п. 14 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству". Крім того, [PERSON] завдавав [PERSON] фізичного болю, що не спричинило тілесних ушкоджень (проявлялося у ляпасах, стусанах, штовханні тощо), однак підпадає під визначення фізичне насильство згідно п. 17 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству". Отже, всі вищевказані дії з боку заінтересованої особи по відношенню до заявниці мають ознаки домашнього насильства різних форм. На даний час потерпіла особа - [PERSON] відчуває страх за своє життя та здоров?я у випадку реалізації погроз з боку її чоловіка - [PERSON] , в тому числі внаслідок її звернення за допомогою до поліції. У зв?язку з цим, та враховуючи систематичність вчинення домашнього насильства з боку чоловіка- [PERSON] . [PERSON] звернулась за правовою допомогою та з проханням захистити її від домашнього насильства з боку її чоловіка шляхом подання до суду заяви про видачу обмежувального припису строком на 6 місяців. Також звертає увагу на те, що ані наявність заяв про вчинення адміністративних правопорушень, що пов?язані з домашнім насильством, ані наявність протоколів про адміністративне правопорушення, передбачених як ч. 1, так і ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, ані наявність постанов Покровського районного суду про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності, передбаченої ст. 173-2 КУпАП, ані ймовірність настання відповідальності за вчинені правопорушення, не впливають належним чином на заінтересовану особу (кривдника) та не сприяють припиненню проявів домашнього насильства різних форм щодо заявниці. Заінтересована особа (кривдник) продовжує і далі систематично проявляти безпідставну агресію щодо дружини, що завдає їй моральних страждань (полягає в душевному болі, постійному переживанні за своє здоров?я, приниженні її честі та гідності), а також фізичних страждань, що викликає у неї побоювання за свою безпеку, здоров?я; постійне психологічне насильство та погрози з боку заінтересованої особи за відсутності дієвих засобів впливу на нього призводить до зневіри заявниці у ефективності правового захисту, відчуття страху та безпорадності; заявниця часто вимушена переховуватись (оскільки кривдник перешкоджає здійсненню нею права власності та користування житловим приміщенням, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , пиячить з невідомими заявниці особами тощо), аби уникнути повторних випадків домашнього насильства щодо неї. На думку заявниці, існує висока вірогідність продовження чи повторного вчинення домашнього насильства з боку її чоловіка - [PERSON] , реального настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення. У зв`язку з чим, вважає, що до кривдника необхідно застосувати обмежувальний припис, щоб забезпечити дієвий та ефективний спосіб захисту від недопущення повторних випадків вчинення домашнього насильства щодо дружини - [PERSON] . Ухвалою суду від 17.07.2025 року відкрите провадження у справі. В судовому засіданні представник заявниці [PERSON] - адвокат Чичикало О.О. підтримала заявлені вимоги, спираючись на обставини, зазначені у заяві. Просила заяву задовольнити. Заінтересована особа (кривдник) [PERSON] не заперечує проти задоволення заяви [PERSON] та встановлення відносно нього обмежувального припису. Також суду пояснив, що він дійсно зловживає спиртними напоями, вчиняє сварки зі своєю дружиною та ображає її нецензурною лайкою. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності та взаємозв`язку, приходить до наступних висновків. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ч.1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з вимогами статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Такі докази мають відповідати критеріям достатності, допустимості, належності і достовірності, визначених ст. 77-80 ЦПК України. Нормами статті 81 ЦПК України, визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Так, в судовому засіданні встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі, який зареєстрований 18.11.2013 року виконавчим комітетом Просянської селищної ради Покровського району Дніпропетровської області. З чоловіком у заявниці склались напружені відносини, через зловживання алкогольними напоями він часто починає сварки, систематично вчиняє домашнє насильство відносно неї, постійно погрожує фізичною розправою, внаслідок чого заявник перебуває під постійним психологічним тиском свого чоловіка. [PERSON] неодноразово притягався до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства, про що свідчить протокол про адміністративне правопорушення серії АПР18 №313605 від 28.08.2019 року, постанова Покровського районного суду Дніпропетровської області від 19.01.2023 року у справі №189/85/23 (винесена на підставі протоколів про адміністративні правопорушення серії ВАВ №525327 від 06.01.2023 року та серії ВАВ №525328 від 06.01.2023 року), постанова Покровського районного суду Дніпропетровської області від 06.05.2025 року у справі №189/1356/25, протокол про адміністративне правопорушення серії ВАД №642213. Дані обставини підтверджуються матеріалами справи. Розділом IV глави 13 Цивільного процесуального кодексу України визначено порядок розгляду судом справ про видачу і продовження обмежувального припису. Відповідно до ст. 350-2 ЦПК України, заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником у випадках визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Як наголошує п.3, 6, 7, 8 ч.1, ст.1 цього Закону, домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Особа, яка постраждала від домашнього насильства - особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі. Кривдник - особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі. Обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Враховуючи положення Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях. Частиною 2 ст. 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», визначено перелік осіб, на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання, серед яких - подружжя, батьки (мати, батько) і дитина (діти). Частинами 2, 3, 4ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків (оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи). Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців. Статтею 350-6 ЦПК України, передбачено, що, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або відмову в її задоволенні. У разі задоволення заяви суд видає обмежувальний припис у вигляді одного чи декількох заходів тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство, передбачених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» на строк від одного до шести місяців. Аналіз практики ЄСПЛ стосовно порушеного заявницею питання свідчить, що питання можливості отримання та належного виконання обмежувальних приписів є тісно пов`язаним із позитивними обов`язками держави із забезпечення права особи не зазнавати катування або нелюдського чи такого, що принижує гідність, поводження згідно зі ст. 3 ЄСПЛ, а також права на життя згідно ст. 2 та повагу до сімейного і приватного життя, зокрема фізичну і психологічну недоторканність особи, згідно ст. 8 ЄСПЛ. Суд вважає, що вжиті заявницею розумні заходи для її захисту, а саме звернення до правоохоронних органів, - не дали очікуваного результату, а тому обмежувальний припис є належним та допустимим способом захисту прав заявниці. Підсумовуючи викладене, оцінивши всі докази у сукупності та в їх взаємозв`язку між собою, суд приходить до висновку, що заява [PERSON] є обґрунтованою і тому підлягає задоволенню шляхом ухвалення судового рішення про видачу обмежувального припису та встановлення заходів тимчасового обмеження прав кривдника та покладення на нього обов`язків, зокрема, встановлених ст.26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Крім того, на виконання вимог ч.2 ст.350-8 ЦПК України, суд вважає необхідним повідомити про видачу обмежувального припису уповноважений підрозділ органів Національної поліції України за місцем проживання (перебування) заявника для взяття особи, стосовно якої видано обмежувальний припис, на профілактичний облік, а також виконавчий орган сільської ОТГ за місцем проживання (перебування) заявника. В силу ч. 3 ст. 350-5 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, суд відносить на рахунок держави. Згідно із ч. 4 ст. 350-6 ЦПК України, рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє виконання. Беручи до уваги всі обставини справи суд приходить до висновку про задоволення заяви та видачу обмежувального припису терміном на 6 місяців. На підставі викладеного,

Outcome: approved