Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-21 00:00:00

08.05.2025 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що між позивачем та [PERSON] зареєстровано шлюб, який рішенням Южноукраїнського міського суду Миколаївської області у справі №1424/2464/2012 від 11.01.2013 року розірвано. Від шлюбу сторони мають повнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , який навчається на денній формі навчання навчально-наукового інституту економіки та менеджменту Національного університету «Одеська політехніка» та знаходиться на утриманні позивача. Також позивач зазначила, що рішенням Южноукраїнського міського суду Миколаївської області у справі №2-1265 стягнуто з відповідача аліменти на утримання неповнолітнього сина. З власних доходів позивач не може повністю забезпечити повноцінне навчання сина та його утримання. Будь-яку матеріальну допомогу позивач не отримує. Відповідач матеріальної допомоги на утримання їхнього повнолітнього сина не надає, тому вона змушена поставити питання про стягнення аліментів в судовому порядку, оскільки сину необхідні кошти на проїзд до місця навчання, проживання, одяг, харчування, підручники тощо. З метою досудового врегулювання даного спору позивач зверталася до відповідача з проханнями про добровільну сплату відповідної суми коштів на утримання дитини, але останній на них не реагує. Посилаючись на викладене, позивач просить суд стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання у розмірі 1/4 від заробітку (доходу) щомісяця до закінчення навчання, але не пізніше ніж до досягнення ним двадцяти трьох років. Ухвалою суду від 09.05.2025 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 29.05.2025 року представник відповідача Шалару О.І., який діє в інтересах [PERSON] , надав відзив на позовну заяву, в якому просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі з посиланням на те, що відповідач на теперішній час не працює та не має можливості надавати матеріальну допомогу. Згідно з випискою з медичної картки №2357/307 відповідач при виконанні службових обов`язків під час бойового завдання, будучи водієм в/ч [NUMBER] , отримав мінно-вибухову травму, а саме консолідований перелом дистального метаепіфізу правої великогомілкової кістки. У зв`язку з чим було проведено чисельні операції та на даний час він пересувається на милицях і поребуває на реабілітації. 02.06.2025 року позивач [PERSON] надала відповідь на відзив, в якій зазначає, що з твердженням відповідача не погоджується та вважає, що останній має змогу надавати їх сину матеріальну допомогу у розмірі вказаному в позові з усіх видів заробітків. Звертає уваги, що починаючи з 2012 року по день досягнення дитиною повноліття з відповідача стягувалися аліменти з усіх видів заробітку, та до вступу на службу у ЗСУ відповідач також працював на Південноукраїнській АЕС, звідки був мобілізований. На вказаному підприємстві за ним, з моменту мобілізації та на теперішній час зберігається та виплачується середня заробітна плата. Отже, доказів скрутного матеріального становища відповідач не надав. Зазначила також, що їх син з дитинства має захворювання серця та був дитиною-інвалідом, наразі позивачем збираються документи для проходження МСЕК для подальшого встановлення інвалідності. Захворювання сина потребує додаткових витрат, а саме щорічне обстеження, постійний контроль, прийом підтримуючих медикаментів тощо. 17.06.2025 року представник відповідача [PERSON] , який діє в інтересах [PERSON] , надав заперечення на відповідь на відзив, в яких зазначив, що відповідач як військовослужбовець будучи пораненим та знаходячись в реанімаційному відділенні в тяжкому стані не зміг звернутися до позивачки про зменшення розміру аліментів, але сплату аліментів здійснювала військова частина де він проходив службу, та будучи пораненим й отримуючи забезпечення військова частина здійснювала відповідні перерахування. Щодо доводів позивача про те, що з моменту мобілізації та на теперішній час за відповідачем зберігається та виплачується середня заробітна плата на вказаному позивачем підприємством, представник відповідача зазначив, що такі доводи є припущенням та позивачем відповідних доказів не надано. Ухвалою суду від 17.06.2025 року за клопотанням позивача витребувано докази з ГУ ДПС у Миколаївській області, а саме інформацію про джерела та суми всіх отриманих оподаткованих і неоподаткованих доходів [PERSON] за 2024-2025 роки, а також з філії ВП ПАЕС АТ НАЕК Енергоатом довідку про отримані оподатковані і неоподатковані доходи відповідачем за 2024-2025 роки. У зв`язку з тим, що головуючий суддя у справі Волощук О.О. з 07 по 11 липня 2025 року перебувала у щорічній основній відпустці, розгляд справи перенесено на 22.07.2025 року. В судове засідання позивач не з`явилася, про дату, час місце розгляду справи повідомлена належним чином, про причини неявки суд не повідомила, клопотань про відкладення розгляду справи не заявила. Відповідач та\~його представник\~в судове\~засідання не\~з`явилися, про дату, час місце розгляду справи повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили, клопотань про відкладення розгляду справи не заявили. Враховуючи вищевикладене суд дійшов висновку про можливість розгляду справи без участі сторін за наявними в матеріалах справи доказами. Дослідивши надані докази в межах заявлених позовних вимог та заперечень, суд дійшов наступних висновків. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб від 30.08.2014 року (а.с. 11). Від шлюбу у сторін народився син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 25.05.2007 року (а.с.8). Рішенням Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 11.01.2013 року у справі №1424/2464/2012 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с.9). З Єдиного державного реєстру судових рішень вбачається, що рішенням Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 16.12.2010 року у справі №2-1265/2010р. з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , починаючи з 12 листопада 2010 року та до досягнення ним повноліття. Згідно з витягами з реєстру територіальної громади від 30.04.2025 року [PERSON] та [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] (а.с. 6,7). Відповідно до довідки №287 від 15.04.2025 року, виданої Навчально-науковим інститутом економіки та менеджменту Національним університетом «Одеська політехніка», [PERSON] є студентом 1 курсу денної форми навчально-наукового інституту економіки та менеджменту Національного університету «Одеська політехніка», дата закінчення навчання 30.06.2028 року (а.с.10). З довідок №2025, №2028 від 23.06.2025 року, наданих філією «ВП «Південноукраїнська АЕС», вбачається, що [PERSON] працює з 18.02.2004 року на посаді слюсаря з ремонту реакторно-турбінного устаткування в РЦ, форма працевлаштування основна. Згідно з довідкою №2028 від 23.06.2025 року [PERSON] за період з січня 2024 року по грудень 2024 року нараховано заробітну плату у розмірі 10470 грн., а також інші нарахування у розмірі 257019,64 грн., утримано 193433,12 грн., сума фактично отриманої зарплати 174 056,52 грн. (а.с. 62). Згідно з довідкою №2025 від 23.06.2025 року [PERSON] за період з січня 2025 року по травень 2025 року нараховано заробітну плату у розмірі 12564 грн., а також ішші нарахування у розмірі 144788,41 грн., утримано 86359,73 грн., сума фактично отриманої зарплати 70 992,68 грн. (а.с.63). Відповідно до відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела/суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору відносно [PERSON] за період з 01.01.2024 року по 31.05.2025 року, останньому нараховується заробітна плата філією «ВП «Південноукраїнська АЕС» АТ «НАЕК» та додаткове благо, а також здіснюються нарахування виплат військовослужбовцям ВЧ [NUMBER] та соціальні виплати Відділом соціального захисту населення Мигіїївської сільської ради (а.с.68-77). Згідно з довідкою про обставини травми (порання, контузії, каліцтва) №1658 від 27.11.2024 року солдат [PERSON] під час виконання бойового завдання 12.11.2024 року перебуваючи відповідно до бойового розпорядження командира військової частини [NUMBER] №8321 від 18.10.2024 отривав поранення, а саме перелом гомілковостопного суглобу (а.с.26). З довідки військово-лікарської комісії від 17.04.2025 року вбачається, що при проведенні медичного огляду солдата [PERSON] , встановлено стан після мінно-вибухової травми (12.11.2024): закритого багатоуламкового перелому дистального епіметафізу обох кісток правої гомілки, закритого перелому IV плеснової кістки, кубовидної кістки правої стопи, лікованого оперативно (12.11.2024) - закрита репозиція перелому правої гомілки, МОС стержневим АЗФ, (20.11.2024) - МОС IV плеснової кістки правої стопи пластиною та гвинтами у вигляді консолідуючого перелому правої великогомілкової кістки з тимчасовим порушенням функції. Травма, ТАК, пов?язан(-а/е/і) із захистом Батьківщини. За ступенем тяжкості (наказ МОЗ України від 04.07.2007 N?370): Травна відноситься до тяжких. Потребує відпуски для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) на 45 днів (а.с.24). Відповідно до виписки з медичної картки №2357/307 від 12.05.2025 року [PERSON] в після операційному періоді отримував лікування після якого загальний стан покращився. В задовільному стані хворий виписується на амбулаторне лікування під наглядом лікаря травматолога за місцем проживання. Рекомендації при виписці заняття з іструктором, пересування на милицях без навантаження на праву кінцівку один місяць з моменту операції (а.с. 23). Згідно з ч. 1 і 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 №789-ХІІ та набула чинності для України 27.09.1991, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 150, ч. 12 ст. 155 СК України батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до абз. 1 ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. З огляду на положення ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. За змістом ст. 199 СК України законодавцем визначено обов`язок батьків утримувати повнолітніх дітей, які продовжують навчатись, тобто на весь період навчання, який охоплює період від вступу до закінчення чи відрахування з навчання. Таким чином, обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18 років, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Саме такий правий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 23.01.2019 року у справі №346/103/17-ц. Згідно з ч. 1 ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. Судом встановлено, що [PERSON] є студентом 1 курсу денної форми начання навчально-наукового інституту економіки та менеджменту Національного університету «Одеська політехніка», у зв`язку з чим не має змоги працювати, а тому потребує матеріальної допомоги на період навчання. Відповідач отримує доходи з місця роботи, а також соціальні виплати та останньому нарахувується заробітна плата за місцем проходження військової служби, отже відповідач має можливість надавати допомогу сину, який навчається. Доказів того, що відповідач має на утриманні непрацездатних дружину, батьків, інших дітей, суду не надано. Разом з тим суд враховує, що відповідач будучи солдатом, при виконання бойового завдання отримав травму, яка за лікарським висновком відноситься до тяжких. Згідно з виписки з медичної картки (запис від 12.05.2025 року) відповідач після проведення лікування виписаний на амбулаторне лікування, що очевидно потребує додаткових витрат. Слід зазначити також, що Сімейний кодекс України виходить із принципів рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону надавати матеріальну допомогу повнолітньому сину чи доньці, які продовжують навчання, зобов`язані обоє батьків, незалежно від того, з ким з них проживає їх син (дочка). Звертаючись до суду з позовною заявою про стягнення аліментів на період навчання, позивачу необхідно надати всі наявні докази, що підтверджують необхідність отримання такого утримання, наприклад: довідка про вартість навчання, в разі якщо дитина навчається на контрактній формі навчання, докази, що підтверджують вартість проживання в гуртожитку чи договір оренди іншого житла, виписка з банківського рахунку дитини, чи будь-які інші докази на підтвердження обставин, які б свідчили про наявність у нього потреби в матеріальній допомозі саме у зв`язку з навчанням (понесення витрат на харчування, проїзд, проживання, придбання підручників тощо). Доказів на підтвердження вартості витрат, пов`язаних з навчанням (вартості підручників, посібників для навчання, вартості іншого приладдя, проїзду до навчального закладу, тощо) позивач не надала. Позовна заява містить лише вимогу про стягнення аліментів, перелік норм права, але жодним чином не обґрунтовано розмір стягуваних аліментів. Даних щодо майнового стану матері дитини - позивача [PERSON] матеріали справи не містять. Дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності та взаємозв`язку, з огляду на відсутність доказів майнового стану позивача, враховуючи документально підтверджений стан здоров`я [PERSON] , з урахуванням його майнового стану, а також факту навчання дитини на денній формі, що свідчить про потребу в матеріальному забезпеченні, суд приходить до висновку про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання повнолітнього сина [PERSON] у розмірі 1/5 частини всіх видів доходу відповідача щомісячно та до досягнення сином 23-річного віку за умови продовження ним навчання. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 430 ЦПК України рішення суду в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць слід допустити до негайного виконання. Частиною 1 ст. 191 СК України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Суд роз`яснює, що згідно зі ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них. Згідно зі статтею 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (частина шоста\~статті 141 ЦПК України). Оскільки згідно з вимогами пункту 3 частини першої\~статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у сумі 1211,20 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial