Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-17 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] , третя особа - Дубровицька міська рада (Служба у справах дітей) про позбавлення батьківських прав. Вимоги заяви обґрунтовує тим, що позивач [PERSON] та [PERSON] , з 23 травня 2009 перебували у зареєстрованому шлюбі, який було укладено Селецькою сільською радою Дубровського району Рівненської області, актовий запис № 6. Згідно заочного рішення Дубровицького районного суду Рівненської області від 03 липня 2015 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Від вищевказаного шлюбу у сторін народилися діти: син [PERSON] [INFO] та дочка [PERSON] [INFO] . З моменту розірвання шлюбу і на даний час відповідач не піклувався про створення нормальних сімейних стосунків, взаємоповаги один до одного та вихованням їхніх дітей. Його ставлення до сім`ї привело до розладу і фактичного припинення шлюбних відносин. Відповідач не дбав про сім`ю та неповнолітніх дітей, які постійно потребують батьківської уваги та матеріальної допомоги. Ніякого вкладу в сімейний бюджет відповідач не вносив, усі зароблені гроші витрачав на власні потреби та алкогольні напої. Внаслідок цього позивач змушена була звернутися до Дубровицького районного суду Рівненської області із позовом до [PERSON] про стягнення аліментів. Рішенням Дубровицького районного суду Рівненської області від 03 липня 2015 року у справі № 560/830/15-ц з відповідача на користь позивача [PERSON] були стягнуті аліменти на утримання неповнолітніх дітей сина [PERSON] , [INFO] та дочки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу) Відповідача, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову, тобто 28 травня 2015 року і до досягнення дітьми повноліття. У січні 2016 року позивач [PERSON] звернулася до Маневицького відділу державної виконавчої служби у Камінь-Каширському районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, де на даний час перебуває на примусовому виконанні виконавчий лист за ВП № 49970278. З моменту розірвання шлюбу і на даний час відповідач не приділяє ніякої увагу розвитку своїх дітей та свідомо ухиляється від виконання своїх обов`язків, не піклується про їх фізичний та духовний розвиток, навчання та не створює умов для отримання належної освіти, не приймає участь у лікуванні дітей, від матеріального забезпечення ухиляється, дітей не відвідує та припинив спілкування з ними. Всі необхідні умови для розвитку дітей створені лише позивачем [PERSON] як матір`ю. Позивач [PERSON] вважає, що така поведінка відповідача свідчить про умисність ухилення його від виконання вказаних обов`язків, відповідач свідомо самоусунувся від виконання батьківських обов`язків, тому позбавлення його батьківських прав відносно дітей буде відповідати їх інтересам. Також позивач [PERSON] вважає, що зазначені факти можна розцінювати як ухилення від виховання дітей батьком, свідомого нехтування ним своїми обов`язками, що підтверджує відсутність серйозного ставлення відповідача до своїх батьківських обов`язків. В судовому засіданні позивач [PERSON] просила позов задовольнити та не заперечувала щодо заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, не подав до суду заяву в якій просить проводити дане судове засідання без його участі, а також не подав відзив на позовну заяву. Головний спеціаліст\~відділу «Служби\~у справах\~дітей» виконавчого\~апарату Маневицької\~селищної ради\~Яцюк О.П. в судовому засіданні висловила позицію, що позовні вимоги підтримує і вважає, що оскільки [PERSON] протягом багатьох років не приймає участі у вихованні дітей, то він повинен бути позбавлений батьківських прав. Також пояснила, що на виконання доручення Дубровицької міської ради (Служба у справах дітей) в грудні 2024 року проводила бесіду з відповідачем [PERSON] в ході якої останній визнав факт не спілкування з дітьми понад 2 роки. Дослідивши та оцінивши в сукупності докази, суд прийшов до наступного висновку. Судом встановлено, що Відповідач [PERSON] є батьком неповнолітніх дітей: сина [PERSON] [INFO] та дочка [PERSON] [INFO] , які мешкають разом з матір`ю та знаходяться на її утриманні. З 2015 року і на даний час відповідач не приділяє ніякої увагу розвитку своїх дітей та свідомо ухиляється від виконання своїх обов`язків, не піклується про їх фізичний та духовний розвиток, навчання та не створює умов для отримання належної освіти, не приймає участь у лікуванні дітей, від матеріального забезпечення ухиляється, дітей не відвідує та припинив спілкування з ними. Всі необхідні умови для розвитку дітей створені лише позивачем [PERSON] як матір`ю. Діти знаходиться на повному утриманні Позивача. Зазначені факти, як кожен окремо, так і в сукупності, суд розцінює як ухилення батька від виховання дітей, свідомого нехтування ним своїми обов`язками, що підтверджує відсутність серйозного ставлення Відповідача до своїх батьківських обов`язків. Частинами першою, другою статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року (далі Конвенція), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Стаття 9 Конвенції покладає на держави-учасниці обов`язок забезпечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, тому у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків. ЄСПЛ у рішенні від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України» (заява № 2091/13), установивши порушення статті 8 Конвенції, консолідував ті підходи і принципи, що вже публікувались у попередніх його рішеннях, які зводяться до визначення насамперед найкращих інтересів дитини, а не батьків, що потребує детального вивчення ситуації, урахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, дотримання справедливої процедури у вирішенні спірного питання для всіх сторін. Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Під час судового розгляду встановлено, що Відповідач [PERSON] , як батько неповнолітніх дітей: сина [PERSON] [INFO] та дочки [PERSON] [INFO] , ухиляється від виконання основних обов`язків щодо виховання та розвитку дитини, які встановлені в ст. 164 СК України, а саме: не піклується про здоров`я дітей, їх фізичний, духовний та моральний стан. У частині 5, 6 статті 19 СК України передбачено, що орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. На переконання суду висновок № 07-246 від 13.02.2025 винесений виконавчим комітетом Дубровицької міської\~ради про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] - є достатньо обгрунтованим, не суперечить інтересам дітей, а навпаки захищає інтереси дітей від недопустимих дій батька, які виразились в байдужому ставленні до своїх дітей. З огляду на вказане у сукупності, зважаючи на зазначені докази, суд прийшов до висновку про те, що в ході судового розгляду справи встановлено, що Відповідач ухиляється від утримання та виховання неповнолітніх дітей, свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками, що є підставою для позбавлення батьківських прав. Суд звертає увагу, що після усунення обставин, які були підставою для позбавлення батьківських прав, Відповідач не позбавлений можливості звернутися у встановленому законом порядку з вимогами про поновлення батьківських прав. Відповідно до\~ст.141 ЦПК України\~суд вважає необхідним стягнути з Відповідача на користь Позивача понесені ним витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 211,20 грн.

Outcome: approved