Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-30 00:00:00

Стислий виклад позицій сторін. Представник позивачки [PERSON] адвокат Пилипів О.В. подала до суду позовну заяву, в якій просить визнати за [PERSON] право на закріплення за її транспортним засобом номерного знаку [NUMBER] , придбаного її чоловіком [PERSON] та залишеного на підставі його заяви на платне зберігання у територіальному сервісному центрі № 4641 РСЦ ГСЦ МВС у Львівській, Івано-Франківській та Закарпатській областях, після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . В обґрунтування позовних вимог представник позивачки покликався на те, що [INFO] помер [PERSON] . Після його смерті відкрилася спадщина на належне йому майно, зокрема, гараж, земельну ділянку для його обслуговування за адресою: [ADDRESS] , а також транспортні засоби. За життя [PERSON] не розпорядився своїм майном, заповіту не склав. Спадкоємцями першої черги за законом є [PERSON] - дружина померлого, та син [PERSON] . За заявою [PERSON] про прийняття спадщини 15 грудня 2020 року приватним нотаріусом Стрийського районного нотаріального округу Львівської області Швед І.В. було заведено спадкову справу № 58/2020. [PERSON] , хоч і був зареєстрований за однією адресою з батьком на день його смерті, але фактично з ним не проживав, так як проживає в Республіці Казахстан, заяву про прийняття спадщини не подавав та не має наміру оформляти спадщину, яка відкрилася після смерті батька. Рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 14.03.2025 в справі № 456/3806/24 визнано за [PERSON] право власності (1/2 частка як спільного майна подружжя та 1/2 частка в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка [PERSON] ) на: гараж у дворі комунального будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; земельну ділянку, кадастровий номер 4611200000:06:037:0028, площею 0,0018 га, цільове призначення - для будівництва індивідуальних гаражів, яка розташована за адресою: [ADDRESS] ; транспортний засіб марки «MERCEDES-BENZ SPRINTER 319 CDI», 2010 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , № кузова [NUMBER] ; транспортний засіб марки «ВАЗ 21043», 2007 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , № кузова [NUMBER] ; причіп/ПР-легковий-В-пр, VIN [NUMBER] , 2008 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] . Крім цього, за життя [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 07.02.2017 відчужив транспортний засіб «MERCEDES-BENZ R350», реєстраційний номер [NUMBER] . Номерний знак за заявою [PERSON] залишився на платне зберігання в територіальному сервісному центрі МВС № 4641 для наступного закріплення за іншим транспортним засобом. [PERSON] є дружиною [PERSON] і єдиною спадкоємицею, яка прийняла спадщину, зокрема, і на транспортні засоби, належні її чоловіку. На даний час позивачка має договір на придбання автомобіля і як дружина спадкодавця має право встановити на транспортний засіб номерний знак [NUMBER] , придбаний її чоловіком та залишений на платне зберігання, але зробити це може лише на підстав рішення суду. Відповідач не скористався правом на подання відзиву. Інших заяв по суті справи, виключно в яких у силу вимог ч. 1 ст.\~174\~ЦПК України викладаються вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору, не надходило. Заяви та клопотання сторін, узагальнення їх доводів та інші процесуальні дії у справі. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи від 20 травня 2025 року головуючим у справі визначено суддю Гулу Л.В. /а.с. 35/ Ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 02.06.2025 позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про визнання в порядку спадкування прав, належних спадкодавцю, прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справ постановлено проводити за правилами загального позовного провадження із призначенням підготовчого судового засідання на 31.07.2025. Роз`яснено сторонам їх процесуальні права щодо подачі відзиву та доказів у справі /а.с. 36/. Розгляд справи по суті відбувся 31.07.2025 без участі сторін. Представниця позивачки [PERSON] адвокат Пилипів О.В. в підготовче судове засідання не з`явилася, подала заяву про розгляд справи за її відсутності. Позовні вимоги підтримала з підстав, наведених у позові, просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] подав клопотання, в якому просить розглянути дану справу за його відсутності, позовні вимоги визнає, проти їх задоволення не заперечує. Згідно з ч. 1 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Відповідно до ч. 3 ст. 13, ч. 2 ст. 49, ч. 4 ст. 206\~ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ст.\~211\~ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. У зв`язку з неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу в порядку ст.\~247\~ЦПК України за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, враховуючи вимоги ст. 6 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод, відповідно до якої кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків, вважає, що справу слід вирішити в межах тих доказів, які були отримані в ході судового розгляду, а також на підставі наявних письмових доказів, які містяться у матеріалах справи. Дотримуючись принципів змагальності та диспозитивності судового процесу, оцінивши докази з точки зору належності, допустимості та достатності, суд дійшов висновку, що визнання позову відповідачем слід прийняти, позов задовольнити з наступних підстав. Фактичні обставини справи, встановлені судом, та відповідні їм правовідносини. Відповідно до паспорта громадянина України № [NUMBER] , виданого 30.11.2020, [PERSON] народилася [INFO] в м. Стрию Львівської області /а.с. 5/. Згідно з довідкою № 2700 від 22.12.2020, виданою виконавчим комітетом Стрийської міської ради, [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] /а.с. 6/. Також судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] 16 серпня 2003 уклали шлюб, зареєстрований у відділі державної реєстрації актів цивільного стану по місту Стрию реєстраційної служби Стрийського міськрайонного управління юстиції Львівської області, актовий запис № 318. Дані обставини підтверджуються свідоцтвом про шлюб, виданим повторно 26.11.2020 Стрийським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) /а.с. 7/. Відповідно до копії свідоцтва про народження, виданого повторно 08.08.2017 Стрийським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області серії [NUMBER] , [PERSON] народився [INFO] . Батьки [PERSON] та [PERSON] /а.с. 8/ Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 17.06.2020 [PERSON] помер [INFO] /а.с. 9/. Згідно з витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 62903969 від 15.12.2020 приватним нотаріусом Швед І.В. зареєстровано спадкову справу № 58/2020 за померлим [INFO] [PERSON] , [INFO] /а.с. 10/. Судом встановлено, що у встановленому законом порядку та строки син спадкодавця [PERSON] . [PERSON] відмовився від прийняття спадщина на користь матері та відповідно іншого спадкоємця першої черги за законом [PERSON] /а.с. 11-18/ Крім цього, рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 14.03.2025 в справі № 456/3806/24 визнано за [PERSON] право власності (1/2 частка як спільного майна подружжя та 1/2 частка в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка [PERSON] ) на: гараж у дворі комунального будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; земельну ділянку, кадастровий номер 4611200000:06:037:0028, площею 0,0018 га, цільове призначення - для будівництва індивідуальних гаражів, яка розташована за адресою: [ADDRESS] ; транспортний засіб марки «MERCEDES-BENZ SPRINTER 319 CDI», 2010 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , № кузова [NUMBER] ; транспортний засіб марки «ВАЗ 21043», 2007 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , № кузова [NUMBER] ; причіп/ПР-легковий-В-пр, VIN [NUMBER] , 2008 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] /а.с. 19-23/. Крім цього, встановлено, що за життя [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 07.02.2017 відчужив транспортний засіб «MERCEDES-BENZ R350», реєстраційний номер [NUMBER] /а.с. 24/. Номерний знак [NUMBER] за заявою [PERSON] залишився на платне зберігання в територіальному сервісному центрі МВС № 4641 для наступного закріплення за іншим транспортним засобом /а.с. 25/. Періодично [PERSON] вносив оплату на продовження терміну зберігання згаданих номерних знаків, що підтверджується відповідними квитанціями про оплату /а.с. 26-29/. Відповідно до договору купівлі продажу транспортного засобу № 789 від 27.03.2025 [PERSON] придбала автомобіль, на який бажає встановити номерний знак [NUMBER] /а.с. 30-31/. З відповіді територіального сервісного центру № 4641 встановлено, що номерний знак [NUMBER] рахується за [PERSON] від 16.11.2007. Станом на 17.05.2025 даний номерний знак знаходиться на відповідальному зберіганні в територіальному сервісному центрі № 4641 терміном до 01.09.2025 /а.с. 32/. Відтак судом встановлено, що спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку наміром позивачки [PERSON] реалізувати належні спадкові права в повній мірі та наявністю певних труднощів, які змушують останню звернутись до суду за захистом відповідних прав. Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а згідно з ч. 1 ст. 16 ЦК України кожен має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Зі змісту ч. 2 ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно зі статті 392\~ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Як вбачається зі ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків від фізичної особи, яка померла, до інших осіб спадкоємців. Згідно зі ст. 1217\~ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Статтею 1218\~ЦК України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 1, 2 статті 1220\~ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Відповідно до ст. 1223\~ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст.\~1225\~ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Згідно зі ст.1261\~ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст.\~1268\~ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно з ч. 1 статті 1269\~ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Відповідно до статті 34 Закону України «Про дорожній рух» державна реєстрація транспортного засобу полягає у здійсненні комплексу заходів, пов`язаних із перевіркою документів, які є підставою для здійснення реєстрації, звіркою і, за необхідності, дослідженням ідентифікаційних номерів складових частин та оглядом транспортного засобу, оформленням і видачею реєстраційних документів та номерних знаків. Єдина на території України процедура державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, оформлення та видачі реєстраційних документів і номерних знаків встановлена відповідним Порядком, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 07.09.1998 за № 1388 (надалі - Порядок № 1388), а також Інструкцією про порядок здійснення підрозділами Державтоінспекції МВС державної реєстрації, перереєстрації та обліку транспортних засобів, оформленні і видачі реєстраційних документів, номерних знаків на них, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України від 11.08.2010 за № 379 (надалі - Інструкція № 379). Пунктами 2, 3 Порядку № 1388 (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що він є обов`язковим для всіх юридичних та фізичних осіб, які є власниками транспортних засобів, виробляють чи експлуатують їх. Представники власників транспортних засобів виконують обов`язки та реалізують права таких власників у межах наданих їм повноважень. Державна реєстрація транспортних засобів проводиться територіальними органами з надання сервісних послуг МВС з метою здійснення контролю за відповідністю конструкції та технічного стану транспортних засобів установленим вимогам стандартів, правил і нормативів, дотриманням законодавства, що визначає порядок сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), використанням транспортних засобів в умовах воєнного і надзвичайного стану, а також для ведення їх обліку та запобіганню вчиненню щодо них протиправних дій. Пунктом 8 Порядку № 1388 визначено, що державна реєстрація (перереєстрація) транспортних засобів проводиться на підставі заяв власників, поданих особисто або уповноваженим представником, і документів, які посвідчують їх особу, підтверджують повноваження представника (для фізичних осіб - нотаріально посвідчена довіреність), а також правомірність придбання, отримання, ввезення, митного оформлення (надалі по тексту також - правомірність придбання) транспортних засобів, відповідність конструкції транспортних засобів установленим вимогам безпеки дорожнього руху, а також вимогам, які є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. Вказаним пунктом Порядку № 1388 передбачений вичерпний перелік документів, що підтверджують правомірність придбання транспортних засобів, їх складових частин, які мають ідентифікаційні номери. Відповідно до п. 5.2. Інструкції № 379 за письмовою заявою власника ТЗ (додаток 12) або уповноваженої ним особи на вказаний у заяві термін номерні знаки, які були закріплені за цим ТЗ і відповідають діючим стандартам, приймаються на зберігання Центром, який проводив зняття з обліку ТЗ, за умови внесення плати за їх зберігання відповідно до вимог пункту 3.5 глави 3 цієї Інструкції. Зазначені номерні знаки за зверненням їх власника перезакріплюються за іншими придбаними ними транспортними засобами або за транспортними засобами інших власників. За відсутності такої заяви або після закінчення зазначеного в заяві терміну вилучені номерні знаки оприбутковуються як такі, що були в користуванні, і при їх відповідності чинним стандартам можуть видаватися для повторного використання або знищуються в установленому порядку. Номерні знаки легкових автомобілів, виготовлені відповідно до вимог державних стандартів, які мають комбінацію з чотирьох однакових цифр і в межах від 0001 до 0009, які здані до підрозділу Державтоінспекції МВС України без надання власником такого транспортного засобу письмової заяви про їх зберігання, знищуються в установленому законодавством порядку, а в разі надходження заяви про отримання такого номерного знака від іншого власника транспортного засобу виготовляються як нові та видаються відповідно до вимог чинного законодавства. Також Інструкцією № 379 визначено, що за заявою власника ТЗ із наведеними номерними знаками, вони перезакріплюються за іншим придбаним ним ТЗ або за ТЗ інших власників. Абзацом 11 пункту 42 Порядку № 1388 також передбачено, що номерні знаки\~із перереєстрованих\~або знятих\~з обліку\~транспортних засобів\~за умови\~відповідності типу (підтипу)\~номерного знака, їх інформаційного\~змісту щодо\~адміністративно-територіальної\~належності,\~порядкового номера\~та серії\~встановленим вимогам\~можуть за\~зверненням власників\~перезакріплюватися за\~іншими транспортними засобами, придбаними таким власником або його дітьми, іншим із подружжя, батьками (за умови документального підтвердження таких родинних відносин відповідно до законодавства). Застосовані судом вищенаведені норми права регулюють спірні правовідносини та визначають обсяг суб`єктивних прав та юридичних обов`язків, якими наділені сторони в цих правовідносинах. Висновки суду за результатами розгляду позовної заяви. Суд погоджується з аргументами позивачки, вважає такі обґрунтованими та підтвердженими належними, допустимими та достовірними доказами, які в своїй сукупності є достатніми. Зокрема судом встановлено, що позивачка є спадкоємицею [PERSON] , який помер [INFO] . Реалізувала більшу частину належних спадкових прав після смерті останнього. Відповідно до договору купівлі-продажу транспортного засобу № 789 від 27.03.2025 [PERSON] придбала автомобіль, на який бажає право встановити номерний знак [NUMBER] /а.с. 30-31/. З відповіді територіального сервісного центру № 4641 судом встановлено, що номерний знак [NUMBER] рахується за [PERSON] від 16.11.2007. Станом на 17.05.2025 даний номерний знак знаходиться на відповідальному зберіганні в територіальному сервісному центрі №4641 терміном до 01.09.2025 /а.с. 32/. Таким чином, враховуючи, що позивачка успадкувати належне покійному чоловіку право на номерний знак [NUMBER] в інший спосіб, окрім як отримання права на закріплення згаданих номерних знаків за своїм автомобілем не має можливості; відповідач позовні вимоги визнав та проти задоволення позову не заперечив, що не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому враховуючи наведене, зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, суд вважає позов обґрунтованим, підставним і таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі. Щодо судових витрат. Крім того, відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати. Разом з тим, суд враховує, що відповідно до принципу диспозитивності (ст. 13 ЦПК України) суд зобов`язаний розглядати справу не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог. А тому, враховуючи відсутність у прохальній частині позову вимог позивачки про стягнення на її користь з відповідача понесених судових витрат, суд вважає за можливе залишити витрати зі сплати судового збору за позивачкою.

Outcome: approved