Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-17 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до суду, в якому просить стягнути з відповідачів заборгованість за спожиті послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територійу розмірі 64324,55 грн . В обґрунтування своїх вимог зазначає, що відповідачі є співвласниками квартири [ADDRESS] . Частки співвласності становлять: 1/3 - у [PERSON] (на підставі свідоцтва про право власності від 29.10.1996), 2/3 - у [PERSON] (на підставі свідоцтва про право власності від 29.10.1996 та свідоцтва про право на спадщину від 28.12.2006 року). Позивач, як виконавець житлово-комунальних послуг, надає послуги з утримання будинків, споруд і прибудинкових територій відповідно до законодавства України, зокрема Цивільного кодексу України, Житлового кодексу України, Законів України «Про житлово-комунальні послуги», «Про захист прав споживачів». Згідно зі ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за встановленими тарифами у визначені строки. Відносини між сторонами регулюються типовим договором про надання житлово-комунальних послуг, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 20.05.2009 № 529, який є договором приєднання (ст. 634 ЦК України), а сам факт користування послугами є актом приєднання до договору. Згідно з розрахунками за період з 01.01.2017 по 01.11.2024 року, Відповідачі систематично не здійснювали оплату за отримані житлово-комунальні послуги, внаслідок чого утворилася заборгованість у розмірі 44292,81 грн. Вказує, що незважаючи на неодноразові попередження, Відповідачі свої зобов`язання не виконали. За цей період ними не було подано жодних звернень або претензій до виконавця послуг щодо якості чи обсягу послуг, що підтверджує факт споживання послуг в повному обсязі. Відповідачам у зв?язку з неналежним виконанням своїх зобов?язань нараховані штрафні санкції за період з 01.01.2017 по 01.11.2024, а саме: 44292,81 грн - основної заборгованості за надані послуги, інфляційна складова в сумі 15462,97 грн та 3% річних в сумі 4568,77 грн. Таким чином, загальна заборгованість Відповідачів складає 64324,55 грн. У зв`язку з цим позивач просить суд стягнути з відповідачів вказану суму заборгованості за надані послуги, а також понесені судові витрати. З огляду на викладене, позивач просить задовольнити позов. 30.01.2025 згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, вищезазначену справу було передано до провадження головуючому судді Букіної О.М. 05.03.2025 ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва відкрито спрощене позовне провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. У встановлений судом строк відповідачем відзиву на позовну заяву подано не було. 09.06.2025 від представника відповідача на адресу суду надійшло клопотання про ознайомлення з матеріалами справи в електронному вигляді. 08.07.2025 від представника позивача на адресу суду надійшло клопотання в якому він позов підтримав та просив його задовольнити та проводити розгляд справи без його участі. Від представника відповідача Кононенка О.І. 08.07.2025 надійшло клопотання про відкладення розгляду справи внаслідок його участі у слідчих діях, проте доказів поважності своєї неявки суду не надано. Відповідно до ч. 8 ст. 178 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Згідно ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Виходячи з цього, враховуючи думку представника позивача, який не заперечував проти заочного розгляду справи, приймаючи до уваги вимоги ст.223 ЦПК України та відсутність доказів поважності неявки представника відповідача, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи, а подане клопотання представника відповідача вважати необгрунтованим. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, встановив обставини та дійшов такого висновку. Судом встановлено, що відповідачі є співвласниками квартири [ADDRESS] . Частки співвласності становлять: 1/3 - у [PERSON] (на підставі свідоцтва про право власності від 29.10.1996), 2/3 - у [PERSON] (на підставі свідоцтва про право власності від 29.10.1996 та свідоцтва про право на спадщину від 28.12.2006 року). З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що заборгованість за спожиті послуги за період з 01.01.2017 по 01.11.2024 становить 44292,81 грн, інфляційна складова у розмірі 15462,97 грн, 3% річних у розмірі 4568,77 грн. Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд керується наступним. Відповідно до ст.ст. 156, 162 Житлового кодексу України (далі - ЖК України) власник та члени його сім`ї зобов`язані своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги щомісячно у встановлені строки. Згідно зі ст. 179 ЖК України користування будинками (квартирами) державного і громадського житлового фонду, фонду житлово-будівельних кооперативів, а також приватного житлового фонду та їх утримання здійснюється з обов`язковим додержанням вимог Правил користування приміщеннями жилих будинків і при будинковими територіями, які затверджуються Кабінетом Міністрів України. Відповідно до п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 572 від 08 жовтня 1992 року зі змінами внесеними Постановою Кабінету Міністрів України від 24 січня 2006 року № 45 власники квартир зобов`язані оплачувати надані житлово-комунальні послуги. Позивач посилається на те, що між сторонами існують фактичні договірні відносини з приводу надання житлово-комунальних послуг на підставі відкритого особового рахунку, проте відповідачі належним чином не виконують зобов`язання по оплаті житлово-комунальних послуг, що призвело до виникнення заборгованості. Згідно з п.п. 5, 10 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами; у разі несвоєчасного здійснення платежів за житлово-комунальні послуги сплачувати пеню в розмірах, установлених законом або договорами про надання житлово-комунальних послуг. Законом України «Про захист прав споживачів» передбачено, що під договором слід розуміти усну чи письмову угоду між споживачем та виконавцем послуг. Позивачем було вчинено дії на користь відповідачів - надано послуги, тому договір про надання послуг, письмова форма якого законодавством не вимагається, вважається укладеним з моменту отримання відповідачами таких послуг. Відповідно до ст. ст. 66, 67, 162 ЖК України за користування житловим приміщенням, що належить громадянинові на праві приватної власності, сплачується плата за утримання будинку, прибудинкової території та плата за спожиті комунальні послуги. Статтею 322 ЦК України передбачено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Утримання майна власників квартир (будинку та прибудинкової території) здійснюється ними шляхом оплати всіх витрат по утриманню експлуатуючій організації. У ст. 526 ЦК України зазначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Судом безспірно встановлено, що позивачем надаються комунальні послуги відповідачам як користувачам житлового приміщення. Фактично, на час звернення до суду з позовом, відповідачі мають заборгованість перед позивачем, що підтверджується наданим суду розрахунком. Відповідно до ч. 7 ст. 18 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» місцева державна адміністрація регулює ціни та тарифи за виконання робіт та надання житлово-комунальних послуг підприємствами, а також визначає і встановлює норми їх споживання, здійснює контроль за їх додержанням. Згідно з ч. 1 ст. 10 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» ціни (тарифи) на житлово-комунальні послуги встановлюються за домовленістю сторін, крім випадків, коли відповідно до закону ціни (тарифи) є регульованими. У такому разі ціни (тарифи) встановлюються уповноваженими законом державними органами або органами місцевого самоврядування відповідно до закону. Статтею 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. На підтвердження своїх доводів позивач надав суду розрахунок заборгованості. Відповідачі позовну заяву з додатками отримали, відзив на позовну заяву не подали, доказів на спростування наданого позивачем розрахунку заборгованості не надали. Оцінивши наданий позивачем розрахунок боргу, суд вважає, що позивач обґрунтовано нарахував зазначені суми і вважає за можливе покласти їх в основу рішення суду. Також, відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Враховуючи те, що правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, тому суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідачів на користь позивача нарахованих сум інфляційних втрат та трьох процентів річних. З урахуванням наведеного та вимог закону, суд приходить до висновку про стягнення з відповідачів заборгованості період з 01.01.2017 по 01.11.2024 в сумі 64324,55 грн, у тому числі: основний борг - 44292,81 грн, індекс інфляції - 15462,97 грн, 3% річних - 4568,77 грн відповідно до часток у праві власності. Таким чином, позов підлягає задоволенню. З урахуванням задоволення позовних вимог, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 3028 грн. пропорційно задоволеному позову.

Outcome: approved