Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-23 00:00:00

[PERSON] звернувся до Володимирецького районного суду Рівненської області, із заявою в якій просить видати обмежувальний припис щодо [PERSON] , [INFO] , строком на 06 (шість) місяців, а саме: заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з [PERSON] ; заборона наближатися на відстань менше 100 метрів до місця спільного проживання (перебування) чи інших місць частого відвідування з [PERSON] . Свої вимоги мотивує тим, що на протязі 2024-2025 років його син [PERSON] проживають разом, однаєю сім`єю за адресою: [ADDRESS] . Зазначив, що під час всього спільного проживання [PERSON] влаштовує конфлікти, застосовує щодо нього фізичне та психологічне насильство. В судовому засіданні [PERSON] заяву підтримав, надав пояснення в межах поданої заяви. Зазначив, що він протягом 2024-2025 років зазнає психологічного та фізичного домашнього насильства від свого сина [PERSON] . У зв`язку з цим періодично звертався до поліції. Неодноразово на його сина виносили постанови про притягнення останнього до адміністративної відповідальності за домашнє насильство, а саме за ст.172-1 КУпАП. Заінтересована особа [PERSON] в судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про час, дату та місце розгляду справи в порядку ч. 11 ст. 128 ЦПК України через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Про причини неявки суд не повідомив. Відповідно до ч. 1 ст. 350-5 ЦПК України неявка належним чином повідомлених заінтересованих осіб не перешкоджає розгляду справи про видачу обмежувального припису. Заслухавши пояснення [PERSON] , дослідивши матеріали справи і наявні в них докази, суд дійшов наступних висновків. [PERSON] , [INFO] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією паспорта [NUMBER] , виданого 26.02.2003 Володимирецьким РВ УМВС України в Рівненській області. Постановою Володимирецького районеного суду Рівненської області від 07.10.2024 у справі №\~556/2698/24\~, яка набрала законної сили 18 жовтня 2024 року, [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. У вказаній справі встановлено, що 11 серпня 2024 року, близько 07:30 год. [PERSON] за місцем свого проживання у в с. Сварині, вчинив відносно батька [PERSON] домашнє насильство, а саме: нецензурно висловлювався в його адресу, ображав, на зауваження не реагував. Постановою Володимирецького районеного суду Рівненської області від 15.11.2024 у справі №\~556/2915/24\~, яка набрала законної сили 26 листопада 2024 року, [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. У вказаній справі встановлено, що 16 вересня 2024 року, приблизно о 20-30 год., гр. [PERSON] , за місцем проживання в [ADDRESS] , вчинив психологічне насильство в сім`ї відносно свого батька [PERSON] , а саме: ображав нецензурною лайкою, погрожував фізичною розправою. Постановою Володимирецького районеного суду Рівненської області від 29.11.2024 у справі №\~556/3026/24\~, яка набрала законної сили 10 грудня 2024 року, [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. У вказаній справі встановлено, що 29.09.2024 приблизно о 09 год. 50 хв. [PERSON] , за місцем проживання в с. Сварині, Сарненського району Рівненської області, вчинив насильство в сім`ї відносно батька [PERSON] , а саме: ображав нецензурною лайкою, штовхав, шарпав за верхній одяг, внаслідок чого могла бути завдана шкода його психологічному та фізичному здоров`ю. Постановою Володимирецького районеного суду Рівненської області від 12.06.2025 у справі №\~556/1335/25\~, яка набрала законної сили 24 червня 2025 року, [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 173-2 КУпАП. У вказаній справі встановлено, що 13.04.2025, [PERSON] за місцем свого проживання в с. Сварині, вчинив відносно батька [PERSON] домашнє насильство фізичного характеру, а саме наніс удари по руках та ногах потерпілого. Питання видачі обмежувального припису регулюється Цивільним процесуальним Кодексом України та Законом України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству». Відповідно до ст. 350-1 ЦПК України, заява про видачу обмежувального припису подається до суду за місцем проживання (перебування) особи, яка постраждала від домашнього насильства або насильства за ознакою статі, а якщо зазначена особа перебуває у закладі, що належить до загальних чи спеціалізованих служб підтримки постраждалих осіб, - за місцезнаходженням цього закладу. Пунктом 1 ч. 1 ст. 350-2 ЦПК України передбачено, що заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником - у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Заінтересованими особами у справах про видачу обмежувального припису є особи, стосовно яких подано заяву про видачу обмежувального припису (ч. 1 ст. 350-3 ЦПК України). Згідно з п. 3, 14, 17 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. Кривдником є особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі (п. 6 ч. 1ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»). Відповідно до пункту 2 частини 1 ст. 24 Закону України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, серед іншого, належить обмежувальний припис стосовно кривдника. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» право звернутися до суду із заявою про видачу обмежувального припису стосовно кривдника мають постраждала особа або її представник. Відповідно до ч. 2 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Частиною 3 статті 26 цього Закону передбачено, що рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Оцінкою ризиків вважається оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи (п. 9 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»). Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців (ч. 4 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству») У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі №\~756/3859/19\~зазначено, що, враховуючи положення Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у Кодексі України про адміністративні правопорушення та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях. Частиною 2 ст. 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено перелік осіб, на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання, серед яких - батьки (мати, батько) і дитина (діти). Необхідною умовою для застосування судом до заінтересованої особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству є вчинення по відношенню до заявника домашнього насильства, що підлягає доказуванню. Частиною 3 статті 12, частиною 1 статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 76, ч. 1, 2 ст. 77, ч. 2 ст. 78, ч. 1 ст. 95 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ч. 6 ст. 81, ч.1 ст. 89 ЦПК України доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Невжиття своєчасних обмежувальних заходів щодо кривдника може призвести в подальшому до завдання шкоди здоров`ю потерпілої від насильства у сім`ї. Суд встановив систематичність вчинення насильства кривдником [PERSON] щодо заявника [PERSON] та наявність ризиків вчинення повторно домашнього насильства щодо нього. Крім того, сам факт неодноразового звернення [PERSON] до відділу поліції, з підстав вчинення відносно нього домашнього насильства, складення протоколів про адміністративні правопорушення за ст. 173-2 КУпАП відносно [PERSON] , які перебували на розгляді у суді, винесення термінового заборонного припису стовно нього є необхідними та достатніми підставами для застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Враховуючи надані докази, з огляду на встановлені судом обставини, заявник, як жертва такого насильства, потребує захисту у порядку, передбаченому Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», тому суд доходить висновку про обґрунтованість заяви. Суд вважає, що існує високий рівень вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення щодо постраждалої особи, такі ризики є реальними, тому для забезпечення дієвого та ефективного захисту [PERSON] необхідно застосувати обмежувальний припис щодо [PERSON] строком на 03 (три) місяці, яким визначити тимчасові обмеження його прав, а саме: заборонити перебувати в місці спільного проживання (перебування) з [PERSON] , [INFO] ; заборона наближатися на відстань менше 100 метрів до місця спільного проживання (перебування) з [PERSON] , [INFO] ; При вирішенні питання щодо застосування такого заходу суд на підставі установлених обставин справи та оцінки факторів небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства має оцінити пропорційність втручання у права і свободи особи враховуючи, що ці заходи пов`язані із протиправною поведінкою такої особи. Відповідно до статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, гарантовано, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Встановлення заборони перебувати в місці спільного проживання (перебування), яким є житловий будинок, є тимчасовим заходом, передбаченим ч. 2 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», тому фактичне тимчасове обмеження кривдника у праві користування житловим будинком, суд вважає пропорційним заходом втручання, який здійснюється з метою захисту та забезпечення безпеки постраждалої особи [PERSON] , що передбачено ч. 2 ст. 321 ЦК України, ч. 2 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». При цьому, для цілей, зазначених у вказаному вище Законі, з урахуванням обставин цієї справи та того, що до [PERSON] обмежувальний припис застосовується вперше, суд дійшов висновку, що достатнім є встановлення обмежень та заборон для [PERSON] строком на 03 (три) місяці. Відтак, враховуючи принцип пропорційності, відповідність вимог заявника щодо застосування заходів тимчасового обмеження прав кривдника частині другій статті 26 Закону України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству», суд вважає, що вимоги заяви про видачу обмежувального припису у вигляді заходів тимчасового обмеження прав підлягають задоволенню частково. Згідно з ч. 4 ст. 350-6 ЦПК України рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє виконання. Також суд роз`яснює, що відповідно до ст. 350-7 ЦПК України за заявою осіб, визначених статтею 350-2 цього Кодексу, обмежувальний припис може бути продовжений судом на строк не більше шести місяців після закінчення строку, встановленого рішенням суду згідно з частиною другою статті 350-6 цього Кодексу. За правилами ч. 3 ст. 350-5 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи про видачу обмежувального припису, слід віднести на рахунок держави. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial