Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-20 00:00:00

[PERSON] , через свого представника - адвоката Дона В. О., звернулась в суд з позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, у якій просила суд визнати житловий будинок розташований за адресою [ADDRESS] , об`єктом спільної сумісної власності сторін по справі та визнати за нею право власності на частину розташований за адресою [ADDRESS] і стягнути судові витрати по справі. Стислий виклад позицій сторін позиція позивача В обґрунтування позову позивачка покликалась на те, що 07 квітня 2017 року укладено шлюб між нею та [PERSON] . При цьому фактично шлюбні відносини між ними склалися, з червня 2014 року та сторони мешкали разом як одна сім`я. 16 серпня 2016 року [PERSON] придбав у [PERSON] земельну ділянку з кадастровим номером 3521110100:50:126:0042, площею 0,1000 га за адресою [ADDRESS] . Також, 16 серпня 2016 року [PERSON] придбав у [PERSON] земельну ділянку з кадастровим номером 3521110100:50:126:0043, площею 0,0653га в межах згідно з планом, що розташована за адресою [ADDRESS] . Крім того, 16 серпня 2016 року [PERSON] придбав у [PERSON] житловий будинок за адресою [ADDRESS] . Починаючи з літа 2017 року [PERSON] та [PERSON] почали будівництво власного житлового будинку, попередньо знісши наявний саманний будинок та розпочавши будівництво. Будівництво будинку зайняло тривалий час та лише 14 квітня 2020 року його було введено в експлуатацію та здійснено реєстрацію. Після будівництва загальна площа будинку склала 386,8 кв. м., житлова 126,7 кв. м. Вартість домоволодіння після будівництва та введення в експлуатацію зазнала суттєвих змін, будівництво було здійснено [PERSON] та [PERSON] як подружжям, за власний кошт та власними зусиллями. Проте, сумісне життя не склалось. Рішенням Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 16 серпня 2023 року по справі № 385/1293/23 шлюб розірвано, рішення суду набрало законної сили 13.10.2023. На теперішній час відповідач не визнає право позивачки на частину будинку в спільній власності подружжя та має намір здійснити відчуження домоволодіння, що підтверджується оголошенням на сайті OLX.UA. Виходячи з викладеного, позивачка вимушена звернутися до суду за захистом своїх прав та інтересів. Дане майно набуте за спільні кошти сторін, однак зареєстроване за відповідачем. Вважає, що на підставі ст. 60, 70 СК України має право на половину майна набутого подружжям під час шлюбу, тому просить визнати за нею право власності на спірного будинку, який зареєстрований за відповідачем. позиція відповідача У поданому відзиві сторона відповідача просить суд відмовити у задоволенні позову. Зазначає, що відповідно до Договорів купівлі - продажу як земельних ділянок, так і житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , вбачається, що: «Сторона Покупець повідомляє сторону Продавець про те, що предмет договору набуває у власність самостійно, в зареєстрованому шлюбі не перебуваючи, однією сім`єю без реєстрації шлюбу ні з ким не проживаючи….». Шлюб між сторонами укладено 07.04.2017, про що свідчить свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] . Вважає, що викладене свідчить, що вказане майно було придбано до укладення шлюбу за особисті кошти не заперечує, що в подальшому були здійснено об`єднання земельних ділянок. 30.03.2017 отримано Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності інд.номер 83798254, кадастровий номер 3521110100:50:126:0046, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1210873035211. 06.04.2017 року виготовлено будівельний паспорт на будівництво житлового будинку та альтанки. Також відповідач зазначає, що за кошти, які він отримав в позику, було придбано всі будівельні матеріали для подальшого будівництва, та заперечує про спільну участь з позивачкою в будівництві та власними зусиллями подружжя, так як позивачка працювала на ФГ «Ятрань» у батьків відповідача, отримуючи мінімальну заробітну плату, а тому не приймала участі в будівництві зовсім. Зазначає, що майно придбано відповідачем до шлюбу, а реставрація будинку відбувалась за особисті кошти відповідача, тому він вважає, що відсутні підстави для визнання житлового будинку, за адресою: [ADDRESS] об`єктом права спільної сумісної власності сторін. Таким чином і позовна вимога про визнання за позивачкою права власності на 1/2 частину вищевказаного житлового будинку не підлягає задоволенню. Просить в задоволенні позову відмовити. Позиції сторін в судовому засіданні В судовому засіданні позивачка та її представник підтримали заявлені позовні вимоги, покликаючись на викладені в позовній заяві обставини, представник додатково покликався на положення ч. 1 ст. 62 СК України за яким, якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Також представник позивача зазначив, що докази розміру витрат на правничу допомогу буде надано після завершення розгляду справи. Представниця відповідача в судовому засіданні позовні вимоги заперечила, покликаючись на мотиви викладені у відзиві, просила відмовити в позові. Показання свідків Допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] суду показав, що є батьком відповідача, а позивачка - його колишня невістка. Фактично ним для сина та його дружини було придбано кілька земельних ділянок, що знаходились поряд, з старенькими, в нежилому стані будівлями. Ділянки очищено від заростей та об`єднано в одну. Після весілля сина з [PERSON] старі непридатні будівлі було знесено та розпочато будівництво нового будинку. Він фінансово допомагав сім`ї сина - йому та дружині для того щоб вони отримали власний будинок. Оцінює свою допомогу в приблизно 80 % вкладених коштів в будинок. Вони обоє працювали в його ФГ Ятрань та він, окрім зарплати надавав додаткові кошти в розмірі річної зарплати. Вказав, що і позивачка і її родичі допомагали фізично, крім того знає, що [PERSON] ці кошти, які отримувала від нього теж вкладала в будинок. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] суду показала, що знала позивачку і відповідача з 2014 року. З цього часу вони зустрічались. Знає, що земельні ділянки були придбані до їх весілля. На цих ділянках росли зарості і були 2 старезні хатки, які в подальшому були знесені та на земельній ділянці було споруджено новий будинок, будівництво якого тривало десь три роки. Сторони обоє займались будівництвом та їм допомагав батько відповідача, який вклав туди левову частку коштів. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] суду показала, що була заміжня за братом відповідача [PERSON] . З 2013 року [PERSON] та [PERSON] почали зустрічатись, за 2 місяці [PERSON] познайомив її з сім`єю та з 2014 року вони всі проживали в будинку батьків [PERSON] . В 2015 році, коли свідок одружувалась, для них було придбано свекром земельну ділянку, а приблизно через рік - ділянку для [PERSON] . В 2016 році вона теж оглядала цю земельну ділянку, там були кущі та руїни. В 2017 році [PERSON] і [PERSON] одружились. Після їх весілля на земельній ділянці зрізали кущі, розчистили її та лише тоді розпочали будівництво нового будинку. [PERSON] , разом з нею, працювали на кухні в ФГ Ятрань, зарплати мали невеликі, але витрачали їх саме на свої будинки, обговорювали це, ділились досвідом щодо спорудження. Знає, що [PERSON] обирала проєкт, які стелі, займалась зимовим садом, клумбами. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] суду показала, що була на весіллі [PERSON] і [PERSON] . За день до весілля вони показували їй з чоловіком земельну ділянку - та була в заростях, а будівля в зруйнованому, аварійному стані. Потім, коли спілкувались по вайберу - вони показували процес будівництва будинку та його оздоблення. заяви та клопотання сторін, процесуальні дії та рішення у справі 16.05.2024, разом з позовною заявою, позивачка подала заяву про забезпечення позову (Т. 1., а.с. 26-27). Ухвалою від 21.05.2024 заяву про забезпечення позову було задоволено частково, заборонено відчуження 1/2 частки спірного будинку (Т. 1, а.с. 41). Ухвалою від 22.05.2024 відкрито провадження в справі в порядку загального позовного провадження (Т. 1, а.с. 44). 10.06.2024 позивачкою подано клопотання про витребування доказів (Т. 1, а.с. 51), заяву про виклик свідків (Т. 1, а.с. 54-55). 09.07.2024 від представників сторін надійшли заяви про відкладення підготовчого засідання (Т. 1, а.с. 63, 65). Ухвалою від 09.07.2024 задоволено клопотання сторони позивача про витребування доказів (а.с. Т. 1, 67-68). 26.07.2024 від представника позивачки надійшла заява про відкладення підготовчого засідання (Т. 1, а.с. 123). Ухвалою від 26.07.2024 відкладено підготовче засідання (Т. 1, а.с. 125). 13.08.2024 від представниці відповідача надійшла заява про вступ в справу а також клопотання про відкладення підготовчого засідання (Т. 1, а.с. 131, 133). 14.08.2024 від представника позивачки надійшли клопотання про долучення доказів та про витребування доказів (Т. 1, а.с. 138-139, 142). Ухвалою від 14.08.2024 судом частково задоволено клопотання сторони позивача про витребування доказів (Т. 1, а.с. 144-145) 19.08.2024 представницею відповідача було подано відзив на позов (Т. 1., а.с. 149-152). 20.08.2024 представницею відповідача подано заяву про виконання ухвали про витребування доказів, якою повідомлено про відсутність витребуваного документу. 27.08.2024 представником позивачки подано клопотання про долучення доказів (Т. 1, а.с. 161). 27.08.2024 представником позивача подано клопотання про призначення експертизи та клопотання про долучення доказів (Т. 1, а.с. 167-168, 174-175). 31.08.2024 представником позивачки подано клопотання про долучення доказів (Т. 1, а.с. 182-184). 04.10.2024 представницею позивача подано клопотання про відкладення підготовчого засідання (Т. 1, а.с. 216). 07.10.2024 представником позивачки подано клопотання про проведення підготовчого засідання за його відсутності (Т. 1. а.с. 219). Ухвалою від 07.10.2024 (Т. 1, а.с. 221-223) відмовлено в задоволенні клопотання про відкладення засідання, задоволено клопотання про долучення доказів та призначення експертизи, зупинено провадження в справі. Ухвалою від 18.11.2024 поновлено провадження в справі для вирішення клопотання експерта (Т. 1, а.с. 241). 04.12.2024 представницею відповідача подано клопотання про долучення доказів (Т. 2, а.с. 12). Ухвалою від 06.12.2024 клопотання експерта задоволено частково, зупинено провадження в справі (Т. 2, а.с. 36). Ухвалою від 26.02.2025 поновлено провадження в справі для вирішення клопотання експерта (Т. 2, а.с. 73). Ухвалою від 05.03.2025 клопотання експерта задоволено, зупинено провадження в справі (Т. 2, а.с. 36). Ухвалою від 19.05.2025 поновлено провадження в справі (Т. 2, а.с. 138). Ухвалою від 05.06.2025 закрито підготовче провадження, призначено справу до розгляду по суті (Т. 2, а.с. 147). Протокольною ухвалою від 14.07.2025, після закінчення судових дебатів та переходу до стадії ухвалення судового рішення відкладено ухвалення та проголошення судового рішення на 21.07.2025. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, до суду може звернутись кожна особа за захистом своїх порушених прав, а також інтересах інших осіб у випадках встановлених законом. За вимогами ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Фактичні обставини встановлені судом, зміст спірних правовідносин, оцінка доказів, норми права, що застосовані судом при розгляді спірних правовідносин та висновки суду Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до положень ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Під способами захисту цивільних прав розуміють передбачені законом заходи примусового характеру, за допомогою яких відновлюються порушені, невизнані або оспорювані права. Реалізуючи передбачене ст.\~64\~Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту. Судом встановлено, що сторони з 07.04.2017 перебували у зареєстрованому шлюбі що підтверджується Свідоцтвом про укладення шлюбу виданим 01.07.2022 серії [NUMBER] (Т. 1, а.с. 10). Рішенням Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 16.08.2023 шлюб між сторонами розірвано (Т. 1, а.с. 11). 16 серпня 2016 року [PERSON] придбав у [PERSON] земельну ділянку з кадастровим номером 3521110100:50:126:0042, площею 0,1000га, що розташована за адресою [ADDRESS] , що підтверджується нотаріально посвідченим договором від 16.08.2016, реєстровий номер 1185 (а.с. 12-13). Також16 серпня 2016 року [PERSON] придбав у [PERSON] земельну ділянку з кадастровим номером 3521110100:50:126:0043, площею 0,0653га [ADDRESS] , що підтверджується договором від 16.08.2016, реєстровий номер 1186 (а.с. 14-15). З фотографій (Т. 1, а.с. 16-18) вбачається, що станом на 25.06.2019 в будинку проводились внутрішні роботи. З Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно станом на 10.07.2023 (Т. 1, а.с. 19-20) вбачається, що земельна ділянка площею 0,1782 га для будівництва і обслуговування житлового будинку з кадастровим номером 3521110100:50:126:0046 з 27.03.2017 належить [PERSON] , також йому з 16.08.2016 належить житловий будинок по [ADDRESS] площею 386,8 кв. м на підставі договору купівлі-продажу, що прийнятий в експлуатацію 14.04.2020 і земельна ділянка з кадастровим номером 3521110100:50:126:0043, площею 0,0653га за цією адресою, для ведення особистого селянського господарства. Таке підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно станом на 14.05.2024 (Т. 1, а.с. 21). З Декларації про готовність до експлуатації об`єкта, будівництво якого здійснено на підставі будівельного паспорта щодо об`єкта - житлового будинку садибного типу по [ADDRESS] вбачається, що замовником будівництва був [PERSON] , повідомлення про початок будівельних робіт було здійснено 11.05.2017 , номер КД062171312475, будівництво здійснене на земельній ділянці 3521110100:50:126:0046, загальна площа будинку 386,80 кв. м, житлова - 126,7 кв. М (Т. 1, а.с. 140-141). З технічного паспорта на будинок садибного типу в [ADDRESS] , станом на 10.03.2020 вбачається, що такий виготовлений Гайворонським комунальним ГПВ АПБ на замовлення [PERSON] та в характеристиках будинку вказано, що рік спорудження (реконструкції) - 2019 (Т. 1, а.с. 162-166). З довідок про доходи виданих ФГ Ятрань (Т. 1, а.с. 175-177) вбачається розмір доходів отриманих [PERSON] в 2018, 2019, 2021, 2022 роках - 42073,64 грн, 35390,14 грн, 31559,14 грн та 49737,16 грн, відповідно. З витягу з Реєстру будівельної діяльності Єдиної електронної системи у сфері будівництва КД141201050137 щодо житлового будинку по [ADDRESS] вбачається, що проводилось нове будівництво будинку садибного типу на земельній ділянці 3521110100:50:126:0046, загальна площа будинку 386,80 кв. м, житлова - 126,7 кв. М (Т. 1, а.с. 186-188). З листа Юридичного департаменту ДІАМ від 29.08.2024 вбачається, що в Реєстрі будівельної діяльності за параметрами пошуку - замовник [PERSON] , об`єкт - [ADDRESS] наявна інформація про зареєстровані Управлінням ДАБІ у Кіровоградські області повідомлення про початок виконання будівельних робіт від 11.05.2017 КД062171312475, від 06.11.2018 КД061183101370 та декларація про готовність об`єкта до експлуатації від 14.04.2020 КД141201050137 (Т. 1 а.с. 189). З повідомлення КД062171312475 від 11.05.2017 про початок будівельних робіт вбачається, що таким [PERSON] повідомив Управління державної архітектурно-будівельної інспекції у Кіровоградській області про початок будівництва житлового будинку та альтанки в [ADDRESS] , на земельній ділянці 3521110100:50:126:0046, будівельний паспорт видано Відділом регіонального розвитку, містобудування, архітектури та житлово-комунального господарства Гайворонського району від 06.04.2017. На такому міститься відмітка про прийняття 12.04.2017 (Т. 1, а.с. 190-191). З повідомлення КД061183101370 про початок будівельних робіт щодо об`єктів, будівництво яких здійснюється на підставі будівельного паспорта/про зміну даних у повідомленні про початок виконання будівельних робіт від 06.11.2018 з відміткою про прийняття Управлінням державної архітектурно-будівельної інспекції у Кіровоградській області 02.11.2018, що подане [PERSON] вбачається вид будівництва - нове будівництво житлового будинку та альтанки в [ADDRESS] , на земельній ділянці 3521110100:50:126:0046 (Т. 1. а.с. 192-193). З будівельного паспорту на житловий садибний будинок в [ADDRESS] , вбачається, що такий виготовлений на замовлення [PERSON] 06.04.2017 (Т. 2, а.с. 13-20). З технічної документації з землеустрою щодо об`єднання земельних ділянок по [ADDRESS] від 10.03.2017 (Т. 2, а.с. 21-29) вбачається, що були об`єднані земельні ділянки з кадастровими номерами 3521110100:50:126:0042 і 3521110100:50:126:0045. З висновку експертів за результатами проведення комплексної судової будівельно-технічної та оціночно-будівельної експертизи від 06.05.2025 (Т 2, а.с. 97-137) вбачається, що на об`єкті нерухомості в [ADDRESS] , після 16.08.2016 виконано роботи з нового будівництва об`єкта нерухомості; вартість фактично виконаних робіт з будівництва - 9149179,96 грн; ринкова вартість - 8021997,80 грн. Надані та досліджені докази суперечностей не містять та оцінюються судом як достовірні, належні, допустимі та достатні. Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Також відповідно до ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (стаття 61 СК України). Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпорядження спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 СК України. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а в разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України. Частинами 1, 2 ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку. Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися «обставинами, що мають істотне значення», якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 р. N 11). Зі змісту п.п. 23,24постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Відповідно до п. 30 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 СК. При цьому суд враховує правові позиції ВСУ з аналогічних спорів, в яких ВСУ роз`яснює, що у процесі розгляду спорів про поділ майна подружжя необхідно враховувати такі обставини: час придбання майна; кошти, за які таке майно було придбано (джерело придбання); мета придбання майна, яка дозволяє визначити правовий статус сумісної власності подружжя. При цьому суд підкреслює, що тільки у випадку, якщо придбання майна відповідало зазначеним критеріям, таке майно може бути визнане спільно нажитим і підлягає розподілу між подружжям на підставі ст. 60 СК України. За ч.\~1\~ст.\~328\~ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. До способів набуття права власності ЦК, зокрема відносить набуття права на новостворене майно, у тому числі об`єкт будівництва. Згідно ч.\~1,\~2\~ст.\~331\~ЦК України\~право власності\~на нову\~річ,\~яка виготовлена\~(створена)\~особою,\~набувається нею,\~якщо інше\~не встановлено\~договором або\~законом. Особа,\~яка виготовила\~(створила)\~річ зі\~своїх матеріалів\~на підставі\~договору,\~є власником\~цієї речі. Право\~власності на\~новостворене нерухоме\~майно (житлові\~будинки,\~будівлі,\~споруди тощо)\~виникає з\~моменту завершення\~будівництва (створення\~майна). Якщо\~договором або\~законом передбачено\~прийняття нерухомого\~майна до\~експлуатації,\~право власності\~виникає з\~моменту його\~прийняття до\~експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно до ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до частини першої статті 57\~СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка, зокрема, є: майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Тлумачення норм сімейного законодавства свідчить, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були набуті. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18) зроблено висновок, що «у статті 60\~СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України. Частиною першою статті 70\~СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує». Тобто, той із подружжя, який заявляє про спростування зазначеної презумпції, зобов`язаний довести обставини, що її спростовують, на підставі належних та допустимих доказів. Ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод та Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року, Про ратифікацію Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до Рішення Конституційного\~Суду України\~від 19.09.2012\~року №17-рп/2012 у справі за конституційним зверненням приватного підприємства ІКІО щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 61\~Сімейного кодексу\~України право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 Кодексу. Поділ майна, що є об`єктом права спільно сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у раз неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частина перша, друга статті 71 Кодексу), або реалізується через виплату грошової чи матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України). Як роз`яснив Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 05.10.2020 у справі № 537/78/19 (провадження № 61-17347св19), положення ст. 60 СК свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована тим із подружжя, який оспорює поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Дослідженими в судовому засіданні доказами встановлено, що спірний будинок було розпочато споруджувати 11.05.2017, після реєстрації Управлінням ДАБІ у Кіровоградській області повідомлення про початок виконання будівельних робіт. При цьому сторони на той час, з 07.04.2017 вже перебували в зареєстрованому шлюбі. Завершено спорудження такого 14 квітня 2020 року, коли було подано декларацію про готовність будинку до експлуатації. Слід вказати, що на той час сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано лише згодом за рішенням суду від 16.08.2023. Те, що вказаний будинок є новоствореною річчю доводиться насамперед висновком експертів, поданими деклараціями про початок будівництва та готовність до прийняття в експлуатацію, а також показання свідків, які узгоджуються одне з одним. При цьому суд вважає, що зазначення у висновку експерта що після 16.08.2016 виконано роботи з нового будівництва об`єкта нерухомості жодним чином не свідчить про те такі роботи виконувались в період 16.08.2016 по 07.04.2017 (укладення шлюбу між сторонами), що спростовує відповідні аргументи сторони відповідача. При цьому суд звертає увагу на показання свідків, повідомлення про початок виконання будівельних робіт від 11.05.2017, з яких достовірно встановлено, що початок спорудження будинку розпочалось під час перебування сторін в зареєстрованому шлюбі. Отже судом\~встановлено,\~що будинок\~є новоствореною\~річчю,\~тому право\~власності на\~нову річ,\~яка збудована\~під час\~перебування сторін\~в шлюбі\~виникло саме\~в [PERSON] \~та [PERSON] \~після завершення\~будівництва,\~а отже\~спірний будинок\~став об`єктом\~спільної сумісної\~власності. Таким чином, оскільки відповідачем не було спростовано презумпцію спільності права власності подружжя на майно, набуте ними в період шлюбу, то суд доходить висновку про доведеність та необхідність задоволення позовної вимоги щодо визнання за позивачкою права власності на 1/2 частину спірного будинку. Також слід вказати, з приводу покликання представника позивача в судових дебатах на юридичну підставу позову і на ч. 1 ст. 62 СК України, що Велика Палата Верховного Суду 15 червня 2021 року в рамках справи № 904/5726/19 вказала, що активна роль суду в цивільному процесі проявляється, зокрема, в самостійній кваліфікації судом правової природи відносин між позивачами та відповідачами, вибором і складанням до спірних правовідносин відповідних норм права, повного і загального з`ясування обставин, на які сторони посилаються як на підставі своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. При цьому суд, з`ясувавши під час розгляду справи, що сторона або інший учасник судового процесу на обґрунтування своїх вимог або заперечень послався не на ті норми права, що фактично регулюють спірні правовідносини, самостійно здійснює\~правильну їх\~правову кваліфікацію\~та застосовує\~для прийняття\~рішення ті\~норми матеріального\~і процесуального\~права,\~предметом регулювання\~яких є\~відповідні правовідносини (аналогічну правову позицію викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.06.2019 у справі № 924/1473/15 (провадження № 12-15гс19)). Зазначення позивачем конкретної правової норми на обґрунтування позову не є визначальним під час вирішення судом питання про те, яким законом потрібно керуватися для вирішення спору (аналогічну правову позицію викладено у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 23.10.2019 у справі № 761/6144/15-ц (провадження № 61-18064св18)). Щодо позовної вимоги позивачки про визнання житлового будинку об`єктом спільної сумісної власності подружжя суд зазначає таке. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права (пункт 1 частини другої статті 16 ЦК України). Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року в справі № 338/180/17 (пункт 57), від 11 вересня 2018 року в справі № 905/1926/16 (пункт 38), від 30 січня 2019 року в справі № 569/17272/15-ц, від 4 червня 2019 року в справі № 916/3156/17 (пункт 72), від 16 червня 2020 року в справі № 145/2047/16-ц (пункт 7.23), від 13 жовтня 2020 року в справі № 369/10789/14-ц (пункт 7.37), від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц (пункт 58), від 2 лютого 2021 року у справі № 925/642/19 (пункт 42), від 15 червня 2021 року у справі № 922/2416/17 (пункт 9.1), від 31 серпня 2021 року у справі № 903/1030/19 (пункт 68), від 26 жовтня 2021 року у справі № 766/20797/18 (пункт 19), від 14 грудня 2021 року у справі № 643/21744/19 (пункт 61), від 11 січня 2022 року у справі № 904/1448/20 (пункт 5.31), від 22 лютого 2022 року у справі № 761/36873/18 (пункт 9.21). Велика Палата Верховного Суду вважає, що при розгляді справ про поділ спільного сумісного майна подружжя відповідне судове рішення лише підтверджує наявність режиму спільного сумісного майна, і для такого підтвердження заявлення вимоги про визнання певних об`єктів спільним сумісним майном та, як наслідок, зазначення в резолютивній частині судового рішення про таке визнання не є необхідним. Ефективним способом захисту за таких умов є саме вирішення вимоги про поділ спільного сумісного майна. Такий висновок викладений в постанові ВС від 20 березня 2024 року в справі № 569/4484/22. Аналогічна правова позиція викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23.01.2024 (справа № 523/14489/15-ц). У зв`язку із наведеним суд прийшов до переконання про те, що відсутні правові підстави для задоволення вимоги про визнання спірного житлового будинку спільним сумісним майном, адже відповідні висновки з цього питання зроблено судом у цьому судовому рішенні та підтверджено наявність режиму спільного сумісного майна, а тому у такі позовній вимозі слід відмовити через те, що вона не є ефективним способом захисту порушеного права. щодо заходів забезпечення позову Ухвалою суду від 21.05.2024 частково задоволено заяву представника позивача про забезпечення позову, забезпечено позов шляхом заборони відповідачу відчужувати частину спірного будинку. Згідно ч. 7 ст. 158 ЦПК України у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. Щодо розподілу судових витрат Статтею 133 ЦПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачкою сплачено максимальний, відповідно до пп. 1 п. 2 ст. 4 Закону України Про судовий збір розмір судового збору - 9084,00 грн, та 605,60 грн за подання заяви про забезпечення позову, а всього 9689,60 грн. При цьому судом відмовлено в задоволенні вимоги про визнання будинку об`єктом спільної сумісної власності подружжя, яка на думку суду є вимогою немайнового характеру та за яку сплачено 1211,20 грн, а отже з відповідача на користь позивачки слід стягнути 8478,40 грн сплаченого судового збору. Відповідно до частин 1, 2 статті 246 ЦПК України, якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше двадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог. Згідно з п. 5 ч. 7 ст. 265 ЦПК України у разі необхідності в резолютивній частині також вказується про призначення судового засідання для вирішення питання про судові витрати, дату, час і місце його проведення; строк для подання стороною, за клопотанням якої таке судове засідання проводиться, доказів щодо розміру понесених нею судових витрат. Враховуючи наведене, оскільки представником позивачки до закінчення судових дебатів у справі подано заяву про, те що ним до суду буде подано, протягом п`яти днів з дня винесення рішення, докази понесених судових витрат по справі, а тому питання про судові витрати, понесені позивачкою, слід вирішити після ухвалення рішення по суті позовних вимог, визначивши позивачу строк для подання доказів щодо розміру понесених ним судових витрат.

Outcome: partial