Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-29 00:00:00

Позивач завернувся до Чернівецького районного суду м. Чернівці із позовом до відповідача про розірвання шлюбу. Посилався на те, що він перебуває у шлюбі із [PERSON] , під час якого у нас народився син [PERSON] , [INFO] . Спільне життя з відповідачкою не склалося. Між ними постійно виникали суперечки внаслідок того, що кожний із них має різні погляди на сімейне життя та ведення спільного господарства. Подружні відносини не підтримують, спільного бюджету не мають. Відсутність між ними взаєморозуміння та спільної думки щодо вирішення звичайних побутових питань спонукали до повного розриву наших відносин. Сім?ї, як такої, вже тривалий час не існує. Довгий час (починаючи з\~2024\~року) вони з відповідачкою не проживають разом. Відповідач фактично проживає у м. Чернівці Чернівецького району Чернівецької області, живе власним життям. При цьому, за взаємною згодою та в інтересах дитини, наш син проживає з позивачем за адресою його місця проживання на його повному утриманні та забезпеченні, з приводу чого між ними укладено нотаріально посвідчений договір щодо здійснення батьківських прав. Спору про місце проживання дитини та поділ майна, що є спільною власністю, немає. Враховуючи наведене, вважаю, що подальше фактичне спільне проживання та збереження шлюбу неможливе і є таким, що суперечить його особистим інтересам. За таких обставин сім?я фактично розпалась, шлюб між нами є лише формальним, у зв?язку з чим виникла необхідність в розірванні шлюбу. Як вказано вище, син [PERSON] як зараз, так і після розірвання шлюбу, за їхньою домовленістю з відповідачкою, проживає і залишиться проживати з позивачем за місцем його проживання. При цьому, визначене між ними місце проживання дитини з батьком забезпечить її всебічний розвиток, формування особистості з огляду на приклад батька. Вказував, що отримує стабільний дохід, офіційно працевлаштований, забезпечує дитину належними побутовими умовами, тобто здатен як морально, так і матеріально задовольняти потреби дитини, забезпечити її належний духовний і майновий стан, розвиток, соціалізацію, дорослішання в умовах сьогодення. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. За приписами з ч. 3 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня\~1948\~року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім?ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Відповідно до ст. 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов?язків мають грунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. При цьому, згідно зі ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Нормами ч 1, ч. 2 ст. 161 СК України передбачено, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов?язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров?я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Батько і мати мають рівні права та обов?язки щодо своїх дітей (ч. 3 ст. 11 Закону України "Про охорону дитинства"). Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов?язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов?язків щодо дитини. Право на свободу вибору місця проживання кожному гарантоване ст. 33 Конституції України. Просив розірвати шлюб та залишити сина проживати разом із ним, а сина разом із відповідачем. У судове засідання позивач не з`явився. Через канцелярію суду від нього надійшла заява про розгляд справи без його участі. Позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. Відповідачка у судове засідання не з`явилася. Через канцелярію суду надала заяву у якій просила розглянути справу без її участі, позовні вимоги визнала повністю. Враховуючи те, що в судове засідання не з`явились всі особи, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, що відповідає положенням ч. 2\~ст. 247 ЦПК України. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав. Так, судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, який між ними зареєстрований \~26 грудня\~2019\~року Чернівецьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області, актовий запис N?\~2457 (а.с.12). В період шлюбу у сторін народився син [PERSON] , [INFO] (а.с.13). Як встановлено, спільне життя сторін на склалось через різні погляди на сімейне життя, інтереси та несумісності характерів. Фактичні шлюбні відносини та ведення спільного господарства між ними припинено. Таким чином, суд вважає, що збереження їх сім`ї неможливе, оскільки сім`я сторін розпалася остаточно, на даний час їх шлюб носить формальний характер. Шлюбні відносини між ними фактично припинені. Враховуючи наведені вище обставини та фактичні взаємини сторін, суд приходить до висновку, що сім`я у сторін остаточно розпалась і зберегти її уже неможливо. Відповідно до ч. 2\~ст. 112 СК України\~суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Враховуючи зазначені вище вимоги закону, спільне небажання сторін зберігати сім`ю, суд вважає, що шлюб між сторонами необхідно розірвати. Щодо вирішення питання про місце проживання дітей, суд зазначає наступне. У позовній заяві позивач зазначив, що спір у сторін стосовно того з ким будуть проживати син та донька - відсутній. Відповідно до договору між батьками щодо здійснення виховання та визначення місця проживання дітей син залишається проживати з батьком, який самостійно виховує та утримує дитину, при цьому мати має право бачитись з дитиною в порядку, передбаченому зазначеним договором, а донька залишається із матір`ю. Так Верховний Суд у складі колегії суддів третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 15.01.2020 року у справі №200/952/18, зазначив, що за загальним правилом за відсутності спору щодо того з ким із батьків будуть проживати неповнолітні діти суд може вирішити питання про залишення проживання дитини з матір`ю чи батьком одночасно із вимогою про розірвання шлюбу. Виходячи з того, що із змісту заяв по суті наданих як позивачем так і відповідачкою жодного сумніву щодо відсутності спору з приводу того з ким буде проживати дитина у суду не виникає, враховуючи те, що обидві сторони згідні з тим, що син проживатиме та буде знаходитись на самостійному утриманні та вихованні батька, дана вимога підлягає до задоволення.

Outcome: approved