Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення з нього на свою користь 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання у розмірі 41793,68 доларів США. В підтвердження своїх позовних вимог посилається на те, що між відповідачем та ПАТ КБ «Надра» 01 квітня 2008 року укладено кредитний договір №797383/ФЛ, на підставі якого ПАТ КБ «Надра» надало відповідачу кредитні кошти. З метою забезпечення виконання умов кредитного договору того ж дня між [PERSON] , [PERSON] та ВАТ КБ «Надра» укладено договори поруки. Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 20 грудня 2011 року по справі №2-1911/11 позовні вимоги ПАТ КБ «Надра» до відповідача задоволено та стягнуто на користь ПАТ КБ «Надра» заборгованість за кредитним договором в розмірі 289078,89 доларів США. Згідно Договору №GL48N718070_I_З про відступлення прав вимоги від 17 липня 2020 року право вимоги за вказаним кредитним договором перейшло до позивача. Зазначає, що вказане рішення суду про стягнення заборгованості дотепер не виконано. Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 26 жовтня 2022 року замінено сторону стягувача у виконавчому провадженні з примусового виконання рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 20 грудня 2011 року по справі №2-1911/11, а саме ПАТ КБ «Надра» на Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ДНІПРОФІНАНСГРУП». Однак відповідач так і не вчинив жодних дій щодо погашення кредитної заборгованості. За період з 01 травня 2017 року по 23 лютого 2022 року розмір нарахованих 3% річних на суму боргу становить 41793,68 доларів США. Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 07 березня 2025 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. 15 квітня 2025 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача Трайдук А.С. просив відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі на підставі пропуску строків позовної давності для звернення до суду. Вказує, що відповідно до даних автоматизованої системи виконавчих проваджень станом на 14 квітня 2025 року відомості щодо відкритого виконавчого провадження за рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 20 грудня 2011 року по справі №2-1911/11 у відношенні відповідача відсутні. Позивач звернувся до суду з вимогою про захист свого порушеного права з пропуском строку позовної давності, оскільки жодного платежу по кредитному договору відповідачем здійснено не було. У відповіді на відзив, що надійшла на адресу суду 24 квітня 2025 року, представник позивача [PERSON] вказує, що оскільки судове рішення про стягнення з боржника коштів не виконувалось досить тривалий час, враховуючи, що таке прострочення є триваючим правопорушенням, позивач вправі вимагати стягнення з відповідача 3% річних за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання аж до повного його виконання. Суд, дослідивши письмові докази, встановив наступні фактичні обставини. 01 квітня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством комерційний банк «Надра» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 797383/ФЛ, згідно п. 1.1 якого банк надає позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності грошові кошти (кредит) у сумі 190060,60 доларів США (а.с.14-16). 01 квітня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством комерційний банк «Надра» та [PERSON] був укладений договір поруки №797383/ФЛ-П1, згідно п. 1.1 якого поручитель ( [PERSON] ) поручається перед банком за належне виконання [PERSON] взятих на себе зобовязань, що витікають з кредитного договору № 797383/ФЛ від 01 квітня 2008 року. Поручитель повинен виконати зобовязання в тому ж порядку, який встановлено для позичальника кредитним договором. 01 квітня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством комерційний банк «Надра» та [PERSON] також був укладений договір поруки № 1847-Н/2, аналогічний за змістом із попереднім. Заочним рішенням Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 20 грудня 2011 року у справі №2-1911/11, що набрало законної сили, позовні вимоги Відкритого акціонерного товариства комерційний банк «Надра» до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , про стягнення боргу за кредитним договором\~задоволено частково; стягнуто з [PERSON] на користь Відкритого акціонерного товариства комерційний банк «Надра» заборгованість в розмірі 289078,89 доларів США, що в еквіваленті по курсу НБУ становить 2309653,61 грн, а також сплачений судовий збір в розмірі 1700 грн та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 120 грн; в іншій частині позовних вимог\~відмовлено (а.с.35-40). Ухвалою Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 26 жовтня 2022 року замінено стягувача\~- Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «НАДРА» на його правонаступника\~- Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп», у виконавчих листах по справі №2-1911/11 про стягнення заборгованості з боржника [PERSON] , які видавалися Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська (а.с.21). Частиною 4 ст. 82 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. 17 липня 2020 року між Публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «Надра» та позивачем укладено Договір №GL48N718070_І_3 про відступлення прав вимоги, відповідно до умов якого Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра» відступає новому кредитору належні банку, а ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ДНІПРОФІНАНСГРУП» набуває права вимоги банку до позичальників, іпотекодавців, заставодавців та поручителів, зазначених у Додатку №1 до цього Договору, включаючи права вимоги до правонаступників боржників, спадкоємців боржників або інших осіб, до яких перейшли обов`язки боржників за кредитними договорами (договорами про надання кредиту, договорами поруки, іпотечними договорами, договорами застави, з урахуванням усіх змін, доповнень і додатків до них, згідно реєстру у Додатку №1 до цього Договору (а.с.8-9). Згідно Додатку №1 до Договору №GL48N718070_І_3 про відступлення прав вимоги від 17 липня 2020 року, боржником за кредитним договором № 797383/ФЛ від 01 квітня 2008 року зазначено [PERSON] (а.с.10-11). Згідно з наданим позивачем розрахунком (а.с.17), заборгованість відповідача за 3% річних за період з 01 травня 2017 року по 23 лютого 2022 року становить 41793,68 доларів США. Вирішуючи пред`явлені позовні вимоги судом враховується наступне. За вимогами статей\~527,\~530 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Згідно ч.1\~ст.1049 ЦК України\~позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Частиною 2\~ст. 1050 Цивільного кодексу України\~передбачено, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Відповідно до ч. 1\~ст. 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 599 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Статтею 610 Цивільного кодексу України\~встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки (стаття 611 Цивільного кодексу України). За змістом частини 2 статті 625 зазначеного Кодексу боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом Результат правового аналізу положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за договором позики, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Зазначена позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 8 листопада 2019 року у справі N 127/15672/16-ц (провадження N 14-254цс19). Частиною 4\~ст. 263 ЦПК України\~визначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Вирішуючи пред`явлені позовні вимоги судом враховується правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 373/2054/16-ц від 16 січня 2019 року, відповідно до якої як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті не суперечить чинному законодавству. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. Крім того, висновки про можливість ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті містяться й у постанові Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року в справі № 14-134цс18. Зазначеною постановою визначено, оскільки\~стаття 625 ЦК України\~розміщена в розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5\~ЦК України, то вона поширює свою дію на всі зобов`язання, якщо інше не передбачено в спеціальних нормах, які регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань. Передбачене частиною другою\~статті 625 ЦК України\~нарахування 3 % річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника. Такі висновки містяться, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 6 червня 2012 року №6-49цс12, і Велика Палата Верховного Суду не вбачає підстав для відступу від такої позиції. У частині другій\~статті 625 ЦК України\~прямо зазначено, що 3 % річних визначаються від простроченої суми за весь час прострочення. Тому при обрахунку 3 % річних за основу має братися прострочена сума, визначена у\~договорі чи судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті України. Позивач просить стягнути з відповідача в порядку ч.2 ст. 625 ЦК України 3 % річних у розмірі 41793,68 долари США за період з 01 травня 2017 року по 23 лютого 2022 року. Суд погоджується з наданим позивачем розрахунком, відповідачем розрахунок заборгованості не спростований, контррозрахунок не наданий. При цьому відсутність відкритого виконавчого провадження з виконання вказаного судового рішення правового значення не мають, оскільки чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з наявністю судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум. Вирішення судом спору про стягнення грошових коштів за договором не змінює природи зобов`язання та підстав виникнення відповідного боргу (постанова Великої Палати Верховного Суду від 04 червня 2019 року у справі №916/190/18). Однак, разом з цим, представником відповідача зроблено заяву щодо застосування строку позовної давності до пред`явлених позовних вимог. Суд звертає увагу на те, що\~постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року N 211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2"\~(із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12 березня 2020 року до 22 травня 2020 року на всій території України карантин. У подальшому, рядом постанов Кабінету Міністрів України карантин на території України продовжувався, у тому числі він діяв як на час закінчення строку у межах якого позивач міг звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу до відповідача. Відповідно до Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19) від 30 березня 2020 року N 540-IX доповнено пункт 12 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Зазначені законодавчі зміни набули чинності з моменту опублікування\~Закону N 540-IX, тобто з 02 квітня 2020 року. Отже, вказаною нормою права встановлено, що строки, визначені\~статтею 257 ЦК України\~на час дії карантину продовжуються автоматично. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 06 вересня 2023 року у справі N 910/18489/20 (провадження N 12-46гс220 зазначено: "Із 12 березня 2020 року на усій території України установлений карантин із подальшим продовженням відповідними постановами його строку (пункт 1 постанови N 211 з наступними змінами). Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями\~257,\~258,\~362,\~559,\~681,\~728,\~786,\~1293\~цього\~Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину (пункт 12\~Прикінцевих та перехідних положень ЦК України\~у редакції\~Закону N 540-IX, який набрав чинності 2 квітня 2020 року). Закон N 540-IX\~доповнив\~розділ IX "Прикінцеві положення" ГК України\~пунктом 7 такого змісту: "Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями\~232,\~269,\~322,\~324\~цього\~Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину". […] Спеціальна позовна давність в один рік, передбачена\~статтею 681 ЦК України\~для вимог щодо виявлення у господарських відносинах прихованих недоліків товару, на який встановлений гарантійний строк, та передбачена пунктом 1 частини другої\~статті 258 ЦК України\~для вимоги про стягнення штрафу мала би спливти 1 жовтня 2020 року. Однак з 2 квітня 2020 року набрав чинності\~Закон N 540-IX, згідно з яким під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені, зокрема, статтями\~258,\~681 ЦК України\~продовжуються на строк його дії. Тому позовна давність за вказаними вимогами покупця, заявленими 24 листопада 2020 року, не спливла. Навіть якщо врахувати лист-відповідь постачальника покупцеві від 19 липня 2019 року (т. 1, а. с 67 - 68), в якому постачальник визнав недоліки переданого ним товару, то перебіг позовної давності мав би спливти 20 липня 2020 року, якщо б на той час не набрав чинності\~Закон N 540-IX. З огляду на вказане відсутні підстави для відступу від висновку, який Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду виклав у постанові від 1 грудня 2021 року у справі N 373/651/20 (N у ЄДРСР 101808795; цей висновок стосувався спливу позовної давності до моменту набрання чинності\~Законом N 540-IX)". У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 31 травня 2023 року у справі N 938/632/20 (провадження N 61-16716св21) зазначено: "Законом України від 30 березня 2020 року N 540-IX "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)"\~розділ "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України\~доповнено, зокрема, пунктом 12 наступного змісту: "Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями\~257,\~258,\~362,\~559,\~681,\~728,\~786,\~1293\~цього\~Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину". В постановах Верховного Суду від 07 вересня 2022 року у справі N 679/1136/21 (провадження N 61-5238св22) та від 20 квітня 2023 року у справі N 728/1765/21 (провадження N 61-6640св21) зазначено, що "у пункті 12\~розділ "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України\~у редакції\~Закону України від 30 березня 2020 року N 540-IX\~перелічені всі\~статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності. І всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)". Відповідно до\~постанови Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року № 651\~на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 відмінено з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 року. Крім того, згідно із пунктом 19\~Прикінцевих та перехідних положень ЦК України\~у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями\~257-259,\~362,\~559,\~681,\~728,\~786,\~1293\~цього\~кодексу, продовжуються на строк його дії. Розділ "Прикінцеві положення" ЦК України\~доповнено пункт 19 згідно з Законом України "Про несення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану" N 2120-IX від 15 березня 2022 року. Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" N 64/2022 від 24 лютого 2022 року\~на території України із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року введено воєнний стан строком на 30 діб, термін дії якого продовжено наступними Указами Президента України до теперішнього часу. Відповідно до пункту 19\~Прикінцевих та перехідних положень ЦК України\~з урахуванням дії на території України воєнного стану з 24 лютого 2022 року строк позовної давності збільшено на увесь строк його дії. Відповідачем та представником відповідача не спростовані розрахунки позивача, власних розрахунків суду не надано. Враховуючи вищевикладене, а також те, що трирічна позовна давність відраховується позивачем з 01 травня 2017 року, суд вважає, що позивачем не пропущена позовна давність на звернення до суду з вказаним позовом. Отже, позовні вимоги підлягають задоволенню та з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за 3% річних у розмірі 41793,68 доларів США. Згідно зі ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума судового збору у розмірі 20743,03 грн (а.с.7).

Outcome: approved