Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-21 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр», в особі свого представника\~Ларіонова К.О., через систему «Електронний суд» звернулось до Соснівського районного суду м. Черкаси з позовом, в якому просить стягнути із [PERSON] заборгованість за кредитним договором (оферти) № 15.08.2024-100001133 від 15.08.2024 в загальній сумі 26\~560\~грн та судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 2 422 грн 40 коп. В обґрунтування позовних вимог в позові зазначено, що 15.08.2024 між ТОВ «Споживчий центр» та відповідачем [PERSON] укладено кредитний договір (оферти) № 15.08.2024-100001133, на підставі якого відповідачу були надані кредитні кошти в сумі 8 000 грн строком на 124 дні, зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 1,5 % в день, комісії, пов`язаної із наданням кредиту в розмірі 720 грн та комісії за обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 1\~440 грн. Внаслідок порушення відповідачем умов повернення кредитних коштів за нею утворилась заборгованість, розмір якої станом 16.12.2024 складає 26 560 грн, з яких 8 000 грн - заборгованість за тілом кредиту, 12\~400 грн - заборгованість за процентами, 720 грн заборгованість за комісією, 4\~000 грн заборгованість за неустойкою, 1 440 грн - заборгованість за додатковою комісією. Оскільки відповідач не виконує свого зобов`язання з повернення кредитної заборгованості, то позивач звернувся до суду з даним позовом та просить стягнути із відповідача заборгованість в загальній сумі 26\~560 грн та судовий збір по справі. Від відповідача заперечень проти позову не надходило. Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 21.03.2025 вищезазначену позовну заяву залишено без руху та надано строку на усунення вказаних у мотивувальній частині ухвали недоліків сім днів з дня її отримання. На виконання ухвали суду від 21.03.2025 представником позивача [PERSON] 28.03.2025 до суду подано заяву про усунення недоліків. Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 01.04.2025 відкрито провадження у справі та визначено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Представник позивача Ларіонов К.О. в судове засідання не з`явився, в прохальній частині позовної заяви зазначивши, що просить проводити розгляд справи за відсутності представника позивача, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] повторно в судове засідання не з`явилась, про час і місце розгляду справи повідомлялась шляхом надсилання судової повістки-повідомлення, у тому числі через систему "Електронний суд". Отже, будучи належним чином повідомленою про час і місце розгляду справи, відповідач не з`явилась в судове засідання та не повідомила про причини неявки, на підставі ухвали Соснівського районного суду м. Черкаси від 22.07.2025, враховуючи положення ч. 4 ст.\~223, ч. 1 ст.\~280 ЦПК України\~судом прийнято рішення про заочний розгляд справи. Дослідивши письмові матеріали справи та оцінивши надані позивачем докази, судом встановлені наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Між ТОВ «Споживчий центр» (кредитодавцем) та [PERSON] (позичальником) 15.08.2024 укладено в електронній формі кредитний договір № 15.08.2024-100001133, який підписаний відповідачем електронним підписом\~одноразовим ідентифікатором Е415. Згідно умов вищевказаного договору кредитор надає позичальнику грошові кошти у розмірі 8\~000 грн, зі строком користування кредитом\~124 дня з дати надання кредиту та датою повернення кредиту 16.12.2024, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,5 % (процентна ставка «стандарт») за один день, яка застосовується протягом перших двох чергових періодів та 1 % (процентна ставка «економ») за один день, яка застосовується протягом чергових періодів, наступних за черговими періодами, в яких застосовується процентна ставка «стандарт». Комісія, пов`язана із наданням кредиту складає 720 грн і нараховується кредитором та обліковується в день видачі кредиту та сплачується згідно графіку платежів (п. 1-4, 7-8, 11 договору). Комісія за обслуговування кредитної заборгованості складає 720 грн у кожному з двох чергових періодів, наступних за першим черговим періодом. Комісія за обслуговування нараховується кредитором та обліковується в перший день кожного з двох чергових періодів, наступних за першим черговим періодом та сплачується згідно графіку платежів. Комісія за обслуговування встановлюється за організацію та забезпечення надання інформаційної підтримки позичальника по телефону, в особистому кабінеті та на відділеннях, забезпечення надання можливості робити платежі онлайн на відділеннях, забезпечення надання можливості відновлення забутого паролю для входу в особистий кабінет як віддалено, так і на відділеннях, забезпечення інформування про дати сплати чергового платежу, консультаційні послуги, інші послуги, які прямо не вказані у даному пункті, однак, надання яких забезпечено кредитодавцем та пов`язано з обслуговуванням кредитної заборгованості (п. 12 договору). На виконання умов вказаного договору кредитні кошти в розмірі 8 000 грн 15.08.2024 були перераховані відповідачу на платіжну картку № [NUMBER] , яка зазначена в договорі, як засіб електронного платіжного засобу позичальника, що підтверджується листом від ТОВ «Універсальні платіжні рішення» № 1-2602 від 26.02.2025, наданого позивачу на виконання договору про переказ коштів № ФК-П-2024/01-2 від 01.04.2024. Згідно довідки-розрахунку про стан заборгованості за кредитним договором № 15.08.2024-100001133 від 15.08.2024 та детального розрахунку заборгованості, наданого позивачем на виконання ухвали суду від 21.03.2025 розмір заборгованості відповідача станом на 16.12.2024 складає 26 560 грн, з яких 8 000 грн - заборгованість за тілом кредиту, 12 400 грн - заборгованість за процентами, 720 грн заборгованість за комісією, 4 000 грн - заборгованість по неустойці, 1\~440 грн заборгованість за додатковою комісією. Оскільки до теперішнього часу відповідачем не виконане грошове зобов`язання за кредитним договором № 15.08.2024-100001133 від 15.08.2024, то позивач звернувся до суду з даним позовом. Таким чином, спір між сторонами виник із зобов`язальних відносин, що регулюються нормами глави 71, 73 ЦК України. Надаючи оцінку позовним вимогам в контексті обставин спірних правовідносин суд виходить з наступного. За правилами ч. 1 ст.\~202\~ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частиною 3 ст.\~203\~ЦК України визначено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Відповідно до ч. 1 ст.\~205\~ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. За змістом ч. 1 ст.\~207\~ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Згідно ч. 1 ст.\~626\~ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі (ч. 2 ст. 639 ЦК\~України). Правові відносини у сфері електронної комерції під час вчинення електронних правочинів в Україні регулюються Законом України «Про електронну комерцію», який визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. Пунктом 1 ч. 5 ст.\~3\~Закону України «Про електронну комерцію»\~визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та\~Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному ч. 6 цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому\~ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому\~ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідно до абзацу 3 ч. 1\~ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію»\~якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Відповідно до ч. 1 ст.\~1054\~ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст.\~1048\~ЦК України). Згідно ч. 2 ст.\~1054\~ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави (позика), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ст.\~1046\~ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За матеріалами справи судом встановлено, що між ТОВ «Споживчий центр» та відповідачем [PERSON] укладено кредитний договір № 15.08.2024-100001133 від 15.08.2024, який підписаний відповідачем з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором Е415. На підставі такого договору відповідачем 15.08.2024 отримані кредитні кошти в розмірі 8 000 грн, які вона зобов`язувалась повернути зі сплатою процентів за кожен день користування кредитом, але в порушення умов договору не зробила цього. Статтею 509 ЦК\~України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Відповідно до положень ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612\~ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно\~ст.\~1049\~ЦК України\~позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтями\~12,\~13,\~81 ЦПК України\~встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи дотримуючись принципів диспозитивності та змагальності сторін. Суд розглядає справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Наявні в матеріалах справи докази дають підстави вважати доведеними аргументи позивача, що відповідачем було отримано кредитні кошти на умовах та в порядку, зазначених у кредитному договорі № 15.08.2024-100001133 від 15.08.2024. Також по обставинам спірних правовідносин судом встановлено, що відповідачем допущене порушення її зобов`язання в частині повернення кредитних коштів та сплати процентів за користування кредитом та комісії. Враховуючи ту обставину, що в порушення умов кредитного договору № 15.08.2024-100001133 від 15.08.2024 відповідач фактично отримані та використані кошти у добровільному порядку та у строки, передбачені договором, не повернула, то позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором, яка складається із заборгованості за тілом кредиту 8 000 грн та заборгованості за комісією 720 грн є обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення. Що стосується позовних вимог позивача в частині стягнення із відповідача відсотків у розмірі 12\~400 грн, неустойки у розмірі 4 000 грн та додаткової комісії у розмірі 1 440, то слід зазначити наступне. Законом України\~від 15.03.2022\~№ 2120-IX\~«Про внесення\~змін до\~Податкового кодексу\~України та\~інших законодавчих\~актів України\~щодо дії\~норм на\~період дії\~воєнного стану» (далі - Закон № 2120-IX) доповнено, серед іншого,\~розділ «Прикінцеві\~та перехідні\~положення» Цивільного кодексу\~України пунктом 18. Зокрема, наразі вказаним пунктом визначено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної ст. 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Також, вказаним пунктом встановлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24.02.2022 за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Оскільки неустойка за невиконання грошового зобов`язання в розмірі \~4 000 грн нарахована відповідачу в період дії в Україні воєнного стану, тобто в період коли відповідач є звільненою від сплати такої неустойки, підстави для її стягнення із відповідача на користь позивача відсутні. На момент укладання кредитного договору № 15.08.2024-100001133\~\~від 15.08.2024 сторонами у справі дійсно було погоджено сплату відповідачем процентів на умовах, визначених договором, за користування кредитом у розмірі 1,5\~% (стандартна процентна ставка) та 1 % (знижена процентна ставка) за кожен день. Разом із тим, 24.12.2023 набув чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» №\~3498-ІХ (далі - Закон №\~3498-ІХ), яким, серед іншого, внесено зміни до Закону України «Про споживче кредитування» №\~1734-VIII (далі - Закон №1734-VIII). \~Зокрема, ч. 5 ст. 8 Закону України №\~1734-VIII визначає реальну річну процентну ставку, денну процентну ставку та загальну вартість кредиту для споживача, якою передбачено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до ч. 4 цієї статті, не може перевищувати 1 %. При цьому, п. 17 Розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України №1734-VIII передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів (з 24.12.2023 до 22.04.2024) - 2,5\~%; протягом наступних 120 днів (з 23.04.2024 до 20.08.2024) - 1,5\~%. Відповідно до ч. 5 ст. 12 Закону №1734-VIII, умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. У зв`язку з вищенаведеними нормами закону можна виснувати, що умови договору про надання кредиту в частині розміру вказаної вище денної процентної ставки є нікчемними. При цьому, дійсність умов про надання кредиту в частині платності кредиту, зобов`язання позичальника сплатити проценти за користування кредитом суд сумнівам не піддає. Враховуючи вищевикладене, розмір процентів, які необхідно стягнути з відповідача на користь позивача за користування кредитом строком 124 дні (тобто з 15.08.2024 до 16.12.2024 включно) складає 10 160 грн, з яких 720 грн за період з 15.08.2024 до 20.08.2024 (за денною процентною ставкою 1,5\~%) та 9\~440 грн за період з 21.08.2024 до 16.12.2024 (за денною процентною ставкою 1 %). Представник позивача у позовній заяві зазначив, що умови договору, зокрема щодо нарахування комісії за обслуговування кредитної заборгованості 720 грн, яка нараховується кредитором та обліковується в перший день кожного з двох чергових періодів, наступних за першим черговим періодом, були належним чином погоджені сторонами шляхом підписання відповідачем кредитного договору. Оцінюючи наведені доводи представника позивача, суд виходить із того, що Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право кредитодавця встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. Відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Згідно із ч. 5 ст. 12 Закону «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова кредитного договору, укладеного після набуття чинності Закону України «Про споживче кредитування», щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до ч. 1 та 2 ст. 11, ч. 5 ст.\~12 Закону України «Про споживче кредитування». Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 06.11.2023 в справі №\~204/224/21 та Велика Палата Верховного Суду в постанові від 13.07.2022 (справа № 496/3134/19) дійшли висновку про те, що якщо в кредитному договорі банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування), то положення п. 4 кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до ч. 1 та 2 ст. 11, ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування». Враховуючи те, що за кредитними договорами встановлено щомісячну плату за послуги банку, які за законом повинні надаватись безоплатно, пункти договору щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування кредиту щомісячно в терміни та у розмірах, визначених графіком щомісячних платежів за кредитним договором, є нікчемними. Нікчемний правочин (ч. 2 ст. 215 ЦК України) є недійсним вже в момент свого вчинення (ab initio), і незалежно від волі будь-якої особи, автоматично (ipso iure). Нікчемність правочину має абсолютний ефект, оскільки діє щодо всіх (erga omnes). Нікчемний правочин не створює юридичних наслідків, тобто, не зумовлює переходу/набуття/зміни/ встановлення/припинення прав ні для кого. Саме тому посилатися на нікчемність правочину може будь-хто. Суд, якщо виявить нікчемність правочину, має її враховувати за власною ініціативою в силу свого положення (ex officio), навіть якщо жодна із заінтересованих осіб цього не вимагає (аналогічна позиція міститься у постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08.02.2023 у справі № 359/12165/14-ц). При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 4 ст. 263 ЦПК України). З огляду на це, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача додаткової комісії за договором № 15.08.2024-100001133 від 15.08.2024 у розмірі 1\~440 грн. За таких підстав позовні вимоги позивача підлягають до часткового задоволення на суму 18\~880 грн, яка включає заборгованість за основною сумою боргу 8\~000 грн, заборгованість за відсотками 10\~160 грн та заборгованість за комісією, пов`язаною із наданням кредиту 720 грн. При цьому, варто звернути увагу, що, відповідно до\~ст. 12 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, внаслідок чого, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Всупереч вимог ст.\~12,\~81 ЦПК України\~відповідачем не надано суду будь-яких заперечень проти позовних вимог та не повідомлено про обставини, які б спростували правомірність заявлених позивачем вимог та встановлені судом обставин спірних правовідносин. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд виходить з того, що судові витрати по справі складаються з судового збору, сплаченого позивачем при зверненні до суду в сумі 2 422 грн 40 коп. Оскільки позовні вимоги підлягають до часткового задоволення, то на підставі ч. 1, 2\~ст.\~141 ЦПК України\~до стягнення із відповідача на користь позивача підлягає судовий збір у розмірі 1 721 грн 84 коп. (пропорційно до задоволених позовних вимог із розрахунку: 2 422 грн 40 коп. /сума плаченого судового збору/ х 71,08% /відсоток на який задоволено позовні вимоги/ = 1 721 грн 84 коп.). На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial