Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-03 00:00:00

Представник позивача ТОВ «ФАКТОРНГ\~ПАРТНЕРС» Сердійчук Я.Я. через систему «Електронний суд» звернулася 30.04.2025 до суду з указаною позовною заявою та просить стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «ФАКТОРНГ\~ПАРТНЕРС» заборгованість за договором від 14.08.2021 № 3272096 у розмірі 35400,00 грн, а також судові витрати в справі. В обґрунтування пред`явлених вимог указав, що 14.08.2021 між товариством з обмеженою відповідальністю «МІЛОАН» ( далі по тексту ТОВ «МІЛОАН») та [PERSON] укладено електронний договір № 3272096, за умовами якого кредитодавець надав позичальнику кредит у розмірі 8000,00 грн, із застосуванням відсоткової ставки 1,5% у день, що дорівнює 1800,00 грн, стандартної (базової) процентної ставки 5,0% у день. Позикодавець зі свого боку належним чином виконав свої зобов`язання за договором, надавши позичальнику кредитні кошти, але відповідач не виконує свої зобов`язання, грошові кошти не повертає, проценти за користування коштами не сплачує. Між ТОВ «МІЛОАН» та ТОВ «ФАКТОРНГ\~ПАРТНЕРС» 26.07.2024\~укладено договір\~№ 26-07/2024,\~за яким\~ТОВ «МІЛОАН»\~відступив на\~корутому числі за договором № 3272096. Таким чином, позивач набув права грошової вимоги до відповідача за договором від 14.08.2021 № 3272096, заборгованість за яким становить 35400,00 грн, з яких: заборгованість за основним зобов`язанням 8000,00 грн, заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги 25800,00 грн, заборгованість за комісіями 1600,00 грн. Оскільки відповідач не здійснює платежів для погашення існуючої заборгованості, продовжує ухилятися від виконання своїх зобов`язань, чим порушує законні права та інтереси ТОВ «ФАКТОРНГ ПАРТНЕРС», позивач звернувся до суду з даним позовом. Ухвалою судді Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 16.06.2025 позовну заяву прийнято до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Представником позивача в тексті позову зазначено про розгляд справи за його відсутності, у разі неявки відповідача не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася у встановленому законом порядку, однак до суду повторно не з`явилася, про причини неявки не повідомила, заяв про розгляд справи за її відсутності не надала. Відзиву не подано. Справу розглянуто в порядку спрощеного позовного провадження за правилами глави 10 розділу ІІІ ЦПК України. Із урахуванням відсутності заперечень представника позивача проти заочного розгляду справи, суд на місці постановив ухвалити заочне рішення, на підставі наявних доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. У зв`язку з неявкою в судове засіданні всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, надавши оцінку доказам у сукупності, суд дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що 14.08.2021 між [PERSON] та ТОВ «МІЛОАН» укладено договір про споживчий кредит № 3272096, за умовами якого кредитодавець надає позичальнику грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути кредитодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом. Умовами надання кредиту визначено, що сума кредиту (загальний розмір) складає: 8000,00 грн, строк кредиту 15 днів, до 29.08.2021, комісія за надання кредиту 1600,00 грн, яка нараховується за ставкою 20,00% від суми кредиту одноразово; проценти за користування кредитом 1800,00 грн які нараховуються за ставкою 1,50% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом; стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5,00% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Розділом 2 договору обумовлено, що кошти кредиту надаються шляхом переказу на картковий рахунок споживача. До договору надано паспорт споживчого кредиту, де зазначені основні умови кредитування та наслідки прострочення виконання та/або невиконання зобов`язань за договором про споживчий кредит. Указаний договір\~підписаний його\~сторонами з\~використанням електронного\~підпису одноразовим\~ідентифікатором, в особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно-телекомунікаційній системі товариства та доступний зокрема через сайт товариства та\\або відповідний мобільний додаток чи інші засоби, що передбачено п.1.1 договору. Статтею 626 ЦПК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно зі ст.ст. 628, 629 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства, а сам договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору, до яких закон відносить умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. За приписами ч. 2 ст. 638 ЦК України, договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Положення ч. 1 ст. 205 ЦК України визначають, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Відповідно до ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. (ч. 1). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами. (ч. 3). Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.ст. 205, 207 ЦК України). Такі висновки викладені в постановах Верховного Суду від 09.09.2020 у справі № 732/670/19, від 23.03.2020 у справі № 404/502/18, від 07.10.2020 у справі № 127/33824/19. Згідно з ч. 1 ст. 633 ЦК України, публічним є договір, у якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом ст. 634 цього Кодексу, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк бо інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі ст. 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Відповідно до ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Згідно з ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідно до ч. 4 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч. 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Положення ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачають відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Відповідно до ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Так, відповідно до ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Судом встановлено, що [PERSON] 14.08.2021 підписала електронним підписом одноразовим ідентифікатором договір про споживчий кредит №3272096, чим погодилася із запропонованими умовами договору. Договір містить докладну інформацію щодо особи позичальника [PERSON] , зокрема індивідуальний податковий номер, серію, номер паспорта та дату його видачі, адресу проживання, електронну адресу, номер мобільного телефону, на який відправлено одноразовий ідентифікатор в якості аналога власноручного підпису позичальника. Отже, між сторонами досягнуто згоди щодо всіх істотних умов кредитного договору, який оформлено сторонами в електронній формі з використанням електронного цифрового підпису. Після підписання кредитного договору у сторін виникли взаємні права та обов`язки, зокрема, у ТОВ «МІЛОАН» виникло зобов`язання щодо надання кредитних коштів, а у відповідача - зобов`язання з повернення кредитних коштів. ТОВ «МІЛОАН» свої зобов`язання за договором виконав, а відповідач отримала кредитні гроші, що підтверджується квитанцією від 14.08.2021 про переказ на рахунок [PERSON] 8000,00 грн згідно з договором № 3272096. Відповідно до графіку платежів, що є додатком № 1 до договору про споживчий кредит від 14.08.2021 № 3272096, відповідач отримала 14.08.2021 кредит у розмірі 8000,00 грн та через 15 днів мала повернути заборгованість за кредитом у розмірі 8000,00 грн, нараховані відсотки у розмірі 1800,00\~грн та\~комісію в\~розмірі 1600,00 грн. Із розрахунку заборгованості слідує, що відповідач, отримавши 14.08.2021 кредит у розмірі 8000,00 грн, користуючись кредитними коштами, належним чином не виконувала умови договору про споживчий кредит, у результаті чого у неї утворилася заборгованість у загальному розмірі 35400,00 грн, із яких: заборгованість за основним зобов`язанням 8000,00 грн, заборгованість за нарахованими процентами 25800,00 грн, заборгованість за комісіями 1600,00 грн. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі ст. 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до ст. 1078 ЦК України, предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається. Таким чином договір факторингу є одним з різновидів правочинів з відступлення права вимоги. Пунктом 3.2.6\~договору від\~14.08.2021\~№ 3272096\~визначено,\~що товариство\~має правовідступати, передавати та будь-яким чином відчужувати права за цим договором на користь третіх осіб. Між ТОВ «МІЛОАН»та\~ТОВ «ФАКТОРНГ\~ПАРТНЕРС» 26.07.2024 укладено договір факторингу № 26-07/2024, яким ТОВ «ФАКТОРНГ ПАРТНЕРС» набуло права грошової вимоги до боржників за договорами, укладеними з кредитором, що зазначені в реєстрах боржників. Відповідно до акту приймання-передачі реєстру боржників від 26.07.2024та реєстру боржників, що є додатком № 3 до договору факторингу від 26.07.2024 № 26-07/2024, право вимоги за договором від 14.08.2021 № 3272096, укладеним із [PERSON] , перейшло до ТОВ «ФАКТОРНГ ПАРТНЕРС». На момент відступлення прав вимоги загальна сума заборгованості за даним договором складає 35400,00 грн, із яких: заборгованість за основним зобов`язанням 8000,00 грн, заборгованість за нарахованими процентами 25800,00 грн, заборгованість за комісіями 1600,00 грн. Як вбачається з розрахунку заборгованості, з моменту відступлення права вимоги до звернення до суду з даною повною заявою, [PERSON] заборгованість за даним договором не погашала. За змістом ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України, зобов`язання мають виконуватися належним чином, згідно з умовами договору та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається. Якщо у зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно з ч. 1 ст. 1048, ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання (ч. 1 ст. 625 ЦК України). Таким чином, оскільки відповідач належним чином не виконує свої зобов`язання з повернення кредитних коштів, сплати відсотків та комісії у строки передбачені договором, внаслідок чого у неї виникла заборгованість перед позивачем, суд приходить до висновку, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу. Так, представник позивача просить суд стягнути з відповідача на користь позивача понесені ним витрати зі сплати судового збору в розмірі 2422,40 грн та на правничу допомогу в розмірі 13000,00 грн. Згідно зі ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справ, покладаються, у разі задоволення позову на відповідача. Суд враховує, що при зверненні з позовом до суду позивачем сплачено судовий збір у розмірі 2422,40 грн (а.с.53), який, із урахуванням задоволення позовних вимог у повному обсязі, а також вимог ст. 141 ЦПК України, підлягає стягненню з відповідача [PERSON] на користь позивача ТОВ «ФАКТОРНГ ПАРТНЕРС». Щодо витрат на правничу допомогу, суд зазначає, що право на професійну правничу допомогу гарантовано ст. 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішеннях від 16.11.2000 № 13-рп/2000, від 30.09.2009 № 23-рп/2009. У рішенні Конституційного Суду України від 30.09.2009 № 23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо. Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат повинен бути співмірним зі складністю справи та виконаними адвокатом роботами (послугами), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (послуг), обсягом наданих послуг та виконаних робіт, ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до\~ч.\~5,\~6\~ст.\~137\~ЦПК України,\~у разі\~недотримання вимог\~частини четвертої\~цієї статті\~суд може,\~за клопотанням\~іншої сторони,\~зменшити розмір\~витрат на\~правничу допомогу,\~які підлягають\~розподілу між\~сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. В обґрунтування витрат на правову допомогу стороною позивача було подано договір про надання правової допомоги від 02.07.2024 № 02-07/2024, укладеного між ТОВ «ФАКТОРНГ ПАРТНЕРС» та адвокатським об`єднанням «Лігал Ассістанс», прайс-лист АО «Лігал Ассістанс» із зазначенням виду послуг та ціни за виконану роботу, заявку на надання юридичної допомоги від 01.03.2025 №521 із наданням послуг з усної консультації та складання позовної заяви, кількістю витрачених адвокатом годин та вартості наданих послуг у розмірі 13000,00 грн, витяг з акта № 7 про надання юридичної допомоги від 31.03.2025. Відповідач не заперечив право позивача на відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, не вказував про їх необґрунтованість, не співмірність, а тому підстави для зменшення суми судових витрат на правову допомогу відсутні. Отже, оскільки позовні вимоги ТОВ «ФАКТОРНГ\~ПАРТНЕРС» задоволено, позивачем понесено витрати на правничу допомогу, які є обґрунтованими та підтверджені належними доказами, підстав для зменшення розміру витрат судом не встановлено, тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правничу допомогу в розмірі 13000,00 грн.

Outcome: approved