Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-30 00:00:00

Представник [PERSON] адвокат Карлаш І.А. звернувся до суду з позовом до ТОВ УКР КРЕДИТ ФІНАНС про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, та стягнення коштів, в обґрунтування якого зазначив таке. 09.06.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригідою\~В.О. вчинено виконавчий напис № 8523 про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ\~УКР КРЕДИТ ФІНАНС заборгованості в розмірі 45\~350,00 гривень. На підставі заяви ТОВ\~УКР КРЕДИТ ФІНАНС про примусове виконання виконавчого напису постановою приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Лисенка Ю.О. від 21.10.2021 відкрито виконавче провадження ВП № 67209311. Однак, представник позивача вважає виконавчий напис № 8523 від 09.06.2021, вчинений приватним нотаріусом Бригідою В.О., незаконним, тому просить визнати його таким, що не підлягає виконанню, та стягнути безпідставно отримані ТОВ УКР КРЕДИТ ФІНАНС за цим виконавчим написом кошти. Ухвалою суду від 19.05.2025 справу за позовом [PERSON] до ТОВ УКР КРЕДИТ ФІНАНС прийнято до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання. В цей же день за заявою представника позивача судом вжито заходи забезпечення позову шляхом зупинення стягнення за виконавчим написом № 8523 від 09.06.2021, вчиненим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригідою В.О., про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ УКР КРЕДИТ ФІНАНС заборгованості в розмірі 45 350,00 гривень. 29.05.2025 представник позивача подав заяву про зменшення позовних вимог в частині розміру коштів, що підлягають стягненню з відповідача. 03 червня 2025 року через підсистему ЄСІТС «Електронний суд» надійшла зустрічна позовна заява ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ УКР КРЕДИТ ФІНАНС до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування зустрічного позову представник ТОВ УКР КРЕДИТ ФІНАНС посилається на те, що 29.01.2021 між товариством та [PERSON] укладено кредитний договір № 0610-1547, відповідно до якого кредитна установа надала позичальнику грошові кошти у розмірі 15 000,00 грн на строк 14 календарних днів з процентною ставкою за користування кредитом 2 % від суми кредиту за кожен день користування. В порушення норм закону та умов договору [PERSON] зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконував, внаслідок чого станом на день подання позову має непогашену заборгованість у розмірі 45\~350,00 грн., яку разом з судовими витратами просить стягнути з [PERSON] 04.06.2025 зустрічний позов судом прийнято до спільного розгляду з позовом [PERSON] , постановлено перейти до розгляду справи за правилами загального позовного провадження. 24.06.2025 підготовче провадження закрито, справу призначено до судового розгляду. Позивач за первісним позовом, відповідач за зустрічним позовом [PERSON] разом зі своїм представником адвокатом Карлашем І.А. в судове засідання не з`явилися, однак представником подано заяву, в якій останній просив розглянути справу за їх відсутності. Також адвокат просив відмовити в задоволенні зустрічного позову з тих підстав, що: 1) відсутні докази надання кредиту у вигляді первинних бухгалтерських документів, якими на думку представника не може бути довідка сервісу LiqPay про перерахування коштів; 2) частина процентів безпідставно нарахована після закінчення строку кредитування; 3) кредитний договір не підписаний з боку ТОВ УКР КРЕДИТ ФІНАНС; 4) відсутні докази ідентифікації особи [PERSON] при укладенні кредитного договору. Представник відповідача за первісним позовом, представник позивача за зустрічним позовом в судове засідання не з`явився, разом з тим у відзиві на позовну заяву просив відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] в частині стягнення безпідставно отриманих коштів. Також разом із зустрічним позовом направив клопотання про розгляд справи без участі представника. Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бригіда Володимир Олександрович в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, заяв з повідомленням причин неявки в судове засідання або з проханням відкласти розгляд справи не надав. Приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Лисенко Юрій Олександрович в судове засідання не з`явився, в поданій заяві просив розглянути справу за його відсутності. Суд, перевіривши матеріали справи та доводи, викладені в заявах по суті справи, з`ясувавши обставини, факти та відповідні їм правовідносини, доходить таких висновків. Щодо позовних вимог за первісним позовом про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, та стягнення коштів. Судом встановлено, що 09.06.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригідою В.О. вчинено виконавчий напис № 8523 про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ УКР КРЕДИТ ФІНАНС заборгованості в розмірі 45 350,00 гривень. На підставі заяви ТОВ УКР КРЕДИТ ФІНАНС про примусове виконання виконавчого напису постановою приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Лисенка Ю.О. від 21.10.2021 відкрито виконавче провадження ВП № 67209311. Відповідно до ч. 1 ст.\~15,\~ст.ст.\~16,\~18\~ЦК\~України кожна особа має право на судовий захист свого особистого немайнового або майнового права та інтересу у разі його порушення, невизнання або оспорення. Нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності (ч. 1 ст. 1 Закону України «Про нотаріат»). Статтею 50\~Закону\~України\~«Про\~нотаріат» визначено, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Відповідно до ст.\~87\~Закону\~України\~«Про\~нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року (ст. 88 Закону України «Про нотаріат»). За правилами пунктів 3.1., 3.2. та 3.4. глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5, нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року; безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172 (надалі Перелік); строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку (п. 3.5. глави 16 розділу ІІ вказаного Порядку вчинення нотаріальних дій). При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України\~«Про\~нотаріат» та в Порядку вчинення нотаріальних дій. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Разом з тим нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак, характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів. Оцінюючи правильність дій приватного нотаріуса Бригіди В.О. та достатність і належність поданих останньому для вчинення виконавчого напису № 8523 документів, суд розглядає справу за наявними в ній доказами та звертає увагу на таке. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 (справа №826/20084/14) визнано незаконною та не чинною з моменту прийняття Постанови Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині доповнення переліку після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту, відповідно до якого для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості». Виходячи із рішення КААС, оригінал кредитного договору та виписка з рахунку боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості не входять до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів та не можуть підтвердити безспірність заборгованості позивача перед відповідачем. Відповідно до пункту 1 Переліку (в редакції, чинній на момент вчинення виконавчого напису) «Нотаріально посвідчені договори, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно», для одержання виконавчого напису за договорами про сплату грошових сум нотаріусу подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Судом встановлено, що договір про споживчий кредит № 0610-1547 від 29.01.2021 не посвідчено нотаріально. Відповідно до змісту виконавчого напису № 8523 від 09.06.2021 його вчинено саме на підставі вказаного договору про споживчий кредит № 0610-1547 від 29.01.2021. Тобто, на підтвердження своїх вимог про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором ТОВ УКР КРЕДИТ ФІНАНС подало приватному нотаріусу простий письмовий договір. Виходячи із рішення КААС, вказаний документ не входить до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Однак, приватний нотаріус Бригіда В.О., не взявши до уваги вимоги щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника, вчинив виконавчий напис. Також, судячи з матеріалів справи, нотаріусом вчинено виконавчий напис без перевірки отримання боржником вимоги про усунення порушень кредитного договору та і взагалі направлення [PERSON] такої вимоги. Адже доказів на підтвердження таких обставин ТОВ УКР КРЕДИТ ФІНАНС не надало. Разом з тим, неотримання боржником вимоги про усунення порушень за кредитним договором об`єктивно позбавляє його можливості бути вчасно поінформованим про наявність заборгованості та можливості надати свої заперечення щодо неї або оспорити вимоги кредитора. Якщо боржник не має можливості подати нотаріусу заперечення щодо вчинення виконавчого напису або висловити свою незгоду з письмовою вимогою про сплату боргу чи повідомити про наявність спору між ним та відповідачем щодо суми заборгованості, це об`єктивно виключає можливість вчинення виконавчого напису. А письмова вимога про усунення порушень вважається надісланою боржнику, якщо є відмітка на письмовому повідомленні про його отримання. Підсумовуючи все вищезазначене, суд доходить висновку, що спірний виконавчий напис вчинено нотаріусом з порушеннями вимог закону, оскільки приватний нотаріус Бригіда В.О. на підтвердження безспірності вимог відповідача прийняв документ, який не передбачений Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, тому його слід визнати таким, що не підлягає виконанню. Саме така правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 21.09.2021 по справі № 910/10374/17. Крім того, за інформацією приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області з Гішяна С.С. в межах виконавчого провадження № 67209311 на користь ТОВ УКР КРЕДИТ ФІНАНС стягнуті грошові кошти у розмірі 3\~921,77 грн. Відповідно до частин 1, 2 статті 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Оскільки суд дійшов висновку, що виконавчий напис, який був частково виконаний та на підставі якого ТОВ УКР КРЕДИТ ФІНАНС отримало кошти, не підлягає виконанню, то такі кошти набуті товариством без достатньої правової підстави, тому підлягають поверненню [PERSON] як безпідставно набуте майно. Схожих правових висновків дійшов Верховний Суд в постанові від 08 вересня 2021 року у справі № 201/6498/20. Щодо позовних вимог за зустрічною позовною заявою ТОВ УКР КРЕДИТ ФІНАНС до [PERSON] про стягнення заборгованості. За правилом частини першої\~статті 205 ЦК України\~правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до\~статті 207 ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. Відповідно до\~статті 6 ЦК України\~сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша\~статті 627 ЦК України). За змістом статей\~626,\~628 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою\~статті 638 ЦК України\~встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга\~статті 639 ЦК України). Абзац другий частини другої\~статті 639 ЦК України\~передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі. Відповідно до висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або\~Господарського кодексів України,\~може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі\~205,\~207 ЦК України). У\~статті 526 ЦК України\~передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша\~статті 1048 ЦК України). Частиною другою\~статті 1054 ЦК України\~встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені\~Законом України «Про електронну комерцію». Згідно з пунктом 6 частини першої\~статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»\~електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (пунктом 12 частини першої статті 3 Закону). Відповідно до частини третьої\~статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»\~електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта\~статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно із частиною шостою\~статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»\~відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому\~статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому\~статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. За правилом частини восьмої\~статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»\~у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному\~статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним\~статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію»\~визначає яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до\~Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Судом встановлено, що 29.01.2021 [PERSON] через веб-сайт https://сreditkasa.com.ua/ створив заявку на отримання кредиту за умовами, які вважав зручними для себе, прийняв дзвінок від співробітника ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» та, пройшовши перевірку, отримав в особистому кабінеті гіперпосилання для ознайомлення з офертою щодо укладання договору. Самостійно вніс до інформаційно-телекомунікаційної системи свої персональні дані та номер своєї банківської карти, на яку бажав отримати кредит. Після прийняття оферти [PERSON] було надіслано одноразовий ідентифікатор «А288», яким він скористався для підтвердження підписання кредитного договору. Необхідно відмітити, що без здійснення вказаних дій позичальником кредитний договір не був би укладений сторонами, тому цей правочин відповідно до\~Закону України «Про електронну комерцію»\~вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі, та укладення цього договору у запропонованій формі відповідало внутрішній волі [PERSON] . Аналогічні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 28 квітня 2021 року у справі № 234/7160/20 (провадження № 61-2903св21), від 01 листопада 2021 року у справі № 234/8084/20 (провадження № 61-2303св21). Отже, в такий спосіб 29.01.2021 між товариством та [PERSON] укладено кредитний договір № 0610-1547, відповідно до якого кредитна установа зобов`язалась надати позичальнику грошові кошти у розмірі 15 000,00 грн. на строк 14 календарних днів з процентною ставкою за користування кредитом 2 % від суми кредиту за кожен день користування, а посилання представника [PERSON] на неукладеність та нікчемність угоди, а також відсутність ідентифікації позичальника, судом не приймаються з викладених вище підстав. Що стосується оцінки доказів, наданих кредитором на підтвердження перерахування кредитних коштів [PERSON] , то суд зазначає таке. Передача коштів при укладенні електронних кредитних договорів (особливо з мікрофінансовими організаціями) зазвичай підтверджується комплексом доказів, що демонструють факт переказу коштів від кредитора до позичальника через платіжну систему або інші канали. Відповідно до пункту 1 статті 13 Закону України «Про електронну комерцію» (далі - Закон) розрахунки у сфері електронної комерції здійснюються відповідно до законів України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», інших законів та нормативно-правових актів Національного банку України. Розрахунки у сфері електронної комерції можуть здійснюватися з використанням платіжних інструментів, електронних грошей, шляхом переказу коштів або оплати готівкою з дотриманням вимог законодавства щодо оформлення готівкових та безготівкових розрахунків, а також в інший спосіб, передбачений законодавством України. Згідно з пунктом 3 статті 13 Закону продавець (виконавець, постачальник) оператор платіжної системи або інша особа, яка отримала оплату за товар, роботу, послугу відповідно до умов електронного договору, повинні надати покупцеві (замовнику, споживачу) електронний документ, квитанцію, товарний чи касовий чек, квиток, талон або інший документ, що підтверджує факт отримання коштів із зазначенням дати здійснення розрахунку. Оскільки вказаний Закон є спеціальним нормативно-правовим актом щодо регулювання спірних правовідносин, суд визнає посилання представника відповідача за зустрічним позовом на статтю 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» безпідставним (постанова КЦС ВС від 12 червня 2023 року у справі №\~263/3470/20). Так, перерахування коштів на платіжну карту [PERSON] за укладеним договором було безпосередньо здійснено оператором онлайн-послуг платіжної інфраструктури, які здійснюють операції у безготівковій формі, що підтверджується довідкою АТ КБ «ПРИВАТБАНК», за якою 29.01.2021 (дата укладення договору) [PERSON] на картку зараховано 15\~000,00 грн (сума кредиту за договором). Заперечуючи факт отримання коштів, сторона відповідача, виходячи із засад змагальності, не надала доказів на спростування того, що 29.01.2021 [PERSON] отримав на відкритий ним в АТ КБ «ПРИВАТБАНК» банківський рахунок кошти не від ТОВ УКР КРЕДИТ ФІНАНС, а від інших фізичних або юридичних осіб. Отже, уклавши кредитний договір та отримавши кредитні кошти, в порушення норм закону та умов договору [PERSON] зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав, у зв`язку з чим за розрахунками позивача за зустрічним позовом має заборгованість, що складається з наступного: прострочена заборгованість за основною сумою боргу 15\~000,00 гривень, прострочена заборгованість за відсотками 30\~000,00 гривень. Зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. \~526 ЦК України). Відповідно до статті 610 ЦК України невиконання зобов`язання є порушенням зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Частиною першою статті 612 ЦК України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватися визначених у договорі строків (термінів), а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням. Положеннями частини першої статті 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. В матеріалах справи наявний розрахунок заборгованості відповідача перед фінансовою організацією за кредитним договором. Разом з тим, визначаючи розмір заборгованості [PERSON] перед позивачем, суд з аналізу умов кредитного договору та перевірки розрахунку заборгованості доходить таких висновків. За змістом статті 1048 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Такі висновки викладені, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, від 04 липня 2018 року у справі №\~310/11534/13-ц, в постанові Верховного Суду від 15 березня 2023 року у справі №\~300/438/18. За умовами договору про надання фінансового кредиту № 0610-1547 від 29 січня 2021 року, укладеного між ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» та [PERSON] , строк його дії становить з 29.01.2021 до 11.02.2021, тобто 14 днів. Між сторонами було погоджено розмір кредиту 15\~000,00 грн. (пункт 3.2. договору), строк кредиту (пункти 2 та 3.1.), проценти за користування кредитом 4\~200,00 грн., які нараховуються за ставкою 2 % в день (пункт 3.3. та 4 договору), порядок продовження строку кредиту (пункт 14 договору). З огляду на те, що позивач за зустрічним позовом не надав суду доказів погодженого сторонами договору на продовження строку кредиту, розрахунок заборгованості відповідача по процентам за цим договором в межах строку кредитування має бути таким: (15 000,00х2%) х14 днів = 4\~200,00\~грн, що відповідає встановленому в договорі розміру. У підсумку загальний розмір заборгованості, який підлягає стягненню з відповідача за зустрічним позовом [PERSON] на користь позивача ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» за вказаним договором становить: 15\~000,00 + 4\~200,00 = 19\~200,00 грн. Щодо розподілу судових витрат сторін за первісним позовом. Позивачем за первісним позовом за подання до суду позовної заяви та заяви про забезпечення позову сплачено судовий збір у сумі 2 422,40 грн та 605,60 грн відповідно. Будь-яких заяв, клопотань про стягнення з відповідача інших судових витрат позивачем не заявлено. Оскільки позовні вимоги за первісним позовом задоволені в повному обсязі, на підставі вимог статті 141 ЦПК України з відповідача ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» підлягає стягненню на користь [PERSON] судовий збір розмірі 3 028,00 грн. Щодо розподілу судових витрат сторін за зустрічним позовом. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так, позивачем за зустрічним позовом за подання до суду позовної заяви сплачено судовий збір у сумі 2 422,40 грн. Будь-яких заяв, клопотань про стягнення з відповідача інших судових витрат позивачем не заявлено. Враховуючи, що зустрічний позов підлягає частковому задоволенню у сумі 19\~200,00 гривень, що складає 42,34 % від загальної суми заявлених позивачем вимог, з відповідача [PERSON] підлягає стягненню на користь ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» судовий збір у сумі 1\~025,64 гривень. Щодо зустрічного зарахування грошових сум. Згідно з ч. 12 ст. 265 ЦПК України у разі часткового задоволення первісного і зустрічного позовів про стягнення грошових сум суд проводить зустрічне зарахування таких сум та стягує різницю між ними на користь сторони, якій присуджено більшу грошову суму. Отже, суд вважає необхідним провести зустрічне зарахування належних до стягнення сум за первісним і зустрічним позовами та стягнути різницю між ними в сумі 15 278,23\~гривень (19 200,00 грн - 3 921,77 грн) з [PERSON] на користь ТОВ УКР КРЕДИТ ФІНАНС. Аналогічно необхідно провести зустрічне зарахування належних до стягнення сум судового збору та стягнути різницю між ними в сумі 2 002,36 гривень (3 028,00 грн 1\~025,64 грн) з ТОВ УКР КРЕДИТ ФІНАНС на користь [PERSON] .

Outcome: partial