Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-23 00:00:00

Представник ТОВ «Глобал Спліт» звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення кредитної заборгованості. У позовній заяві позивач вказує, що 30.06.2021 року, між акціонерним товариством «Креді Агріколь Банк» та [PERSON] був укладений кредитний договір №5/4056021, відповідно до умов якого, кредитор надав відповідачці грошові кошти у розмірі 17000,00 грн., а відповідачка зобов`язалася повернути наданий кредит у повному обсязі та сплатити проценти за користування грошовими коштами. 23.01.2023 року, між АТ «Креді Агріколь Банк» та ТОВ «Глобал Спліт», укладено договір №3-2023 про відступлення права вимоги, за умовами якого право вимоги за кредитним договором №5/4056021 від 30.06.2021 року перейшло до ТОВ «Глобал Спліт». Відповідно, позивач набув права грошової вимоги до відповідачки [PERSON] за кредитним договором №5/4056021 від 30.06.2021 року. Відповідачка свої зобов`язання за договором №5/4056021 від 30.06.2021 року належним чином не виконала, у зв`язку з чим утворилась заборгованість станом на 23.05.2025 року у розмірі 26346,46 грн, яку позивач просив стягнути з відповідача на свою користь. Ухвалою судді від 11.06.2025 року у справі відкрито провадження, розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Представник позивача у судове засідання не з`явився, справу просив розглядати без його участі, не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Відповідачка у судове засідання повторно не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася рекомендованими поштовими відправленнями за зареєстрованим місцем проживання. Відзиву, інших заяв або клопотань від неї не надійшло. За таких обставин суд вважає за можливе ухвалити у даній справі заочне рішення. Враховуючи неявку в судове засідання усіх учасників справи, відповідно до ч.\~2 ст.\~247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, встановивши фактичні обставини та оцінивши надані докази в їх сукупності, суд зазначає наступне. 30.06.2021 року [PERSON] звернулась до акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк» із заявою-анкетою №0100327-30062021-001 від 30.06.2021 року. Того ж дня між акціонерним товариством «Креді Агріколь Банк» та [PERSON] був укладений кредитний договір №5/4056021, відповідно до умов якого кредитор надав відповідачці грошові кошти у розмірі 17\~000,00\~грн. на строк у 24 місяці, з 30.06.2021 року до 29.06.2023 року включно, а відповідачка зобов`язалася сплачувати платежі для погашення заборгованості за цим договором щомісячно в число місяця, визначене Графіком платежів по кредиту (Додаток №1 до Договору, що є його невід`ємною частиною). Відповідно до п.\~1.4 зазначеного кредитного договору за користування кредитом позичальник сплачує процентну винагороду щомісячно, в розмірі 15% річних (фіксована процентна ставка), починаючи з дня надання кредиту до моменту повного погашення заборгованості за договором (п.1.4.1) та комісійну винагороду за обслуговування кредитної заборгованості (надалі комісія) щомісячно, в розмірі 2,85% від суми кредиту. Обслуговування кредитної заборгованості включає моніторинг заборгованості, під яким розуміється електронне інформування (нагадування) про здійснення щомісячних платежів по кредиту та процентах, надання інформації щодо стану заборгованості через дистанційні системи обслуговування, інформування позичальника про виникнення простроченої заборгованості, консультування позичальника щодо погашення заборгованості, своєчасності платежів тощо (п.1.4.2). Відповідачка 30.06.2021 року була ознайомлена з істотними умовами кредитного договору, про що свідчить підписання нею відповідного Паспорту споживчого кредиту. Як убачається з меморіального ордера №37483331-1 від 30.06.2021 року та виписки АТ\~«Креді Агріколь Банк» з рахунку клієнта [PERSON] , 30.06.2021 року на рахунок відповідачки первісним кредитором АТ\~«Креді Агріколь Банк» перераховано грошові кошти в сумі 17000,00 грн. 23.01.2023 року, між АТ «Креді Агріколь Банк» та ТОВ «Глобал Спліт», укладено договір №3-2023 про відступлення права вимоги. Згідно з п.2.1. Договору відступлення права вимоги, первісний кредитор (АТ «Креді Агріколь Банк») передає (відступає) новому кредитору (ТОВ «Глобал Спліт») права вимоги до боржників, а новий кредитор набуває права вимоги первісного кредитора за кредитними договорами та сплачує первісному кредитору за відступлення права вимоги грошові кошти у сумі, що дорівнює ціні договору у порядку та строки встановлені цим договором. З додатку №1 до Договору відступлення права вимоги №3-2023 від 23.01.2023 року реєстр прав вимог №1 встановлено, що АТ «Креді Агріколь Банк» передає (відступає) ТОВ «Глобал Спліт» право вимоги до боржника [PERSON] за кредитним договором №5/4056021 від 30.06.2021 року в розмірі 23041,32 грн (рядок 80 реєстру). АТ «Креді Агріколь Банк» направив [PERSON] повідомлення від 26.01.2023 року про те, що відбулося відступлення права вимоги до ТОВ «Глобал Спліт» за кредитним договором №5/4056021 від 30.06.2021 року. На виконання умов договору про відступлення\~права вимоги повідомлено [PERSON] про необхідність перерахувати заборгованість у сумі 23041,32 грн на рахунок ТОВ «Глобал Спліт», що відповідає розміру її поточних зобов`язань за кредитним договором зі сплати залишку заборгованості за кредитом (тіло кредиту), нарахованих процентів за користування кредитом та комісії. В свою чергу, ТОВ «Глобал Спліт» 19.03.2025 року направив на адресу відповідачки вимогу про сплату заборгованості за кредитним договором №5/4056021 від 30.06.2021 року в розмірі станом на момент вимоги 26346,46 грн. Згідно розрахунку заборгованості, та виписки АТ\~«Креді Агріколь Банк» з рахунку клієнта [PERSON] , у відповідачки за період з 30.06.2021 року по 30.06.2023 року утворилась заборгованість за кредитним договором №5/4056021 від 30.06.2021 року в розмірі 26346,46 грн, що складається з: строкової заборгованості по кредиту - 0,00 грн., простроченої заборгованості по кредиту 13845,39 грн, нарахованих відсотків 12,07 грн, прострочених відсотків - 3\~283,50 грн, комісії 00,00 грн, простроченої комісії 9205,50 грн. Згідно ст.\~626\~ЦК України договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Стаття 627\~ЦК України передбачає, що відповідно до ст.\~6\~цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів Цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. При цьому, згідно ст.\~628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно ч.\~1 ст.\~1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі. Відповідно до ч.\~1, 2 ст.\~207 ЦК України, правочин (договір) вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Відповідно до ст.\~1054\~ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення щодо договору позики, якщо інше не встановлено законом і не випливає із суті кредитного договору. Положення ст. 546,548-551\~ЦК України вказують на те, що сторони зобов`язання можуть домовитися про забезпечення його виконання. Виконання зобов`язання забезпечується неустойкою (штрафом, пенею), порядок та форма забезпечення встановлюється в законі або договорі. Відповідно до ст.\~611, 612, 623-625, 1049, 1050 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцю позику у строк та в порядку, що встановлені договором. В разі несвоєчасного повернення позики або її чергової частини (прострочення боржника) він не звільняється від обов`язку виконання зобов`язання, зокрема, повинен достроково повернути суму позики разом з процентами та іншими нарахуваннями, відшкодувати позикодавцю збитки та сплатити неустойку. З матеріалів справи вбачається те, що позичальниця дійсно порушила умови договору в частині вчасного повернення кредиту та сплати процентів за користування ним. Станом на момент розрахунку 06.03.2025 року у відповідачки зазначена заборгованість за кредитним договором №5/4056021 від 30.06.2021 року за період з 30.06.2021 року по 30.06.2023 року складає: 13845,39 грн простроченої заборгованості по кредиту, 12,07 грн нарахованих відсотків та 3\~283,50 грн прострочених відсотків, що разом становить 17140,96 грн. У відповідності до статті 512\~ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. Згідно з статтею 514\~ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Враховуючи той факт, що акціонерне товариство «Креді Агріколь Банк» на підставі договору від 23.01.2023 року відступило право вимоги до відповідачки на користь позивача ТОВ «Глобал Спліт» і таке відступлення відповідає вимогам п.\~1 ч.\~1 ст.\~512 та ст.\~513 ЦК України, то вказана заборгованість у розмірі 17140,96 грн на підставі ст.\~526, 530, 629\~ЦК України підлягає стягненню з відповідачки на користь позивача і в цій частині позов підлягає до задоволення. Що стосується вимоги про стягнення заборгованості за комісією 9205,50 грн, то суд оцінює її як безпідставну, виходячи з наступного. Відповідно до частин першої-третьої статті 55\~Закону України\~«Про банки\~і банківську\~діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. Банкам забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи пов`язаної особи банку як обов`язкову умову надання банківських послуг. Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 09 грудня 2019 року у справі № 524/5152/15-ц (провадження № 61-8862сво18). Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1\~Закону України\~«Про споживче\~кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Згідно з частиною другою статті 8\~Закону України\~«Про споживче\~кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Отже, Закон України\~«Про споживче\~кредитування» передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за надання кредиту. На виконання вимог, у тому числі, пункту 4 частини першої статті 1 та частини другої статті 8\~Закону України\~«Про споживче\~кредитування» Правління Національного\~банку України\~постановою від\~08\~червня 2017\~року №\~49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит. Відповідно до пункту 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил. Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту. На підставі частини шостої статті 12\~Закону України\~«Про споживче\~кредитування» споживач не зобов`язаний сплачувати кредитодавцю будь-які платежі, не зазначені в договорі про споживчий кредит та/або не враховані в розрахунку денної та орієнтовної річної процентної ставки, що зазначені в договорі про споживчий кредит, крім платежів за споживчим кредитом, які не включаються до розрахунку загальних витрат за споживчим кредитом у випадках, передбачених цим Законом. Кредитодавцю та новому кредитору забороняється вимагати сплати будь-яких платежів, не зазначених у договорі про споживчий кредит та/або не врахованих у розрахунку денної процентної ставки, що зазначена в договорі про споживчий кредит. Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у своєму правовому висновку у постанові від 09 грудня 2019 року у справі №524/5152/15 (провадження № 61-8862 сво18) зазначив, що надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до частини першої статті 1054\~ЦК України є обов`язком банку, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту це обов`язок банку за кредитним договором, то така дія як надання фінансового інструменту чи моніторинг заборгованості по кредиту не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає оплаті позичальником на користь банку. Надання фінансового інструменту є фактично наданням кредиту позичальнику, така операція, як і моніторинг заборгованості по кредиту, відповідає економічним потребам лише самого банку та здійснюється при виконанні прав та обов`язків за кредитним договором, а тому такі дії банку не є послугами, що об`єктивно надаються клієнту-позичальнику. Верховний Суд звертає увагу на те, що умови договору про сплату позичальником на користь банку винагороди за надання фінансового інструменту, відсотків за дострокове погашення кредиту та винагороди за проведення додаткового моніторингу, тобто за дії, які банк здійснює на власну користь, що є несправедливим, суперечить принципу добросовісності, є наслідком істотного дисбалансу договірних прав і обов`язків на погіршення становища споживача, за своєю природою є дискримінаційним та таким, що суперечить моральним засадам суспільства. Подібні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 12 квітня 2022року у справі № 640/14229/15 (провадження № 61-16739св20), від 21 квітня 2021року у справі № 677/1535/15 (провадження № 61-19356св19), від 15 грудня 2021року у справі № 209/789/15 (провадження № 61-16561св20), від 21 липня 2021року у справі № 751/4015/15 (провадження № 61-8543св20). Частиною першою, другою статті 228\~ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною. З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче\~кредитування» щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частиною 1 та частиною 2 статті 11, частиною 5 статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19, постанові Верховного Суду від 29 листопада 2023 року у справі № 461/2857/20. У постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі № 202/5330/19 зазначено, що «у кредитному договорі не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з частинами першою та другою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладення оспорюваного кредитного договору. За таких обставин положення пункту 1.2 та розділу 4 кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті\~12 Закону України «Про споживче кредитування». Відповідно до п.1.4.2 Кредитного договору, за користування кредитом позичальник сплачує комісійну винагороду за обслуговування кредитної заборгованості (надалі комісія) щомісячно, в розмірі 2,85% у місяць від суми кредиту. Обслуговування кредитної заборгованості включає моніторинг заборгованості, під яким розуміється електронне інформування (нагадування) про здійснення щомісячних платежів по кредиту та процентах, надання інформації щодо стану заборгованості через дистанційні системи обслуговування, інформування позичальника про виникнення простроченої заборгованості, консультування позичальника щодо погашення заборгованості, своєчасності платежів тощо. Оскільки надання фінансового інструменту є фактично наданням кредиту позичальнику, така операція, як і моніторинг заборгованості по кредиту, відповідає економічним потребам лише самого банку та здійснюється при реалізації прав та обов`язків за кредитним договором, тому такі дії банку не є послугами, що об`єктивно надаються клієнту - позичальнику. Отже, виходячи із принципів справедливості, добросовісності на позичальника не може бути покладено обов`язок сплачувати платежі за послуги, які ним фактично не замовлялись, а встановлення платежів за такі послуги було заборонено нормативно-правовими актами. Сплата позичальником винагороди за надання фінансового інструменту та винагороди за проведення додаткового моніторингу є платою за послуги, що супроводжують кредит в даному випадку, тому пункти договору, які передбачають сплату такої винагороди є нікчемними, у зв`язку з чим підстави для нарахування банком комісії на підставі нікчемних умов договору є безпідставними і вказані кошти не підлягають сплаті позичальником. Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із частиною шостою статті 81\~ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Оскільки відповідачу встановлено щомісячну плату за послуги Банку, які за законом повинні надаватись безоплатно, суд приходить до висновку про те, що положення п.1.4.2 Кредитного договору є нікчемними. Враховуючи те, що заявлена позивачем до стягнення заборгованість за нарахованими комісіями є несправедливою, суперечить принципу добросовісності, є наслідком істотного дисбалансу договірних прав і обов`язків на погіршення становища споживача, за своєю природою є дискримінаційним та таким, що суперечить моральним засадам суспільства, тому суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги в частині стягнення з [PERSON] на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Глобал Спліт» заборгованості за комісією в розмірі 9205,50 грн задоволенню не підлягають. Відповідно до частини 1статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1576,01 грн (2422,40 грн х 65,06%).

Outcome: partial