Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-27 00:00:00

У грудні 2023 року позивач [PERSON] звернулася до суду в порядку цивільного судочинства з позовом до відповідача [PERSON] про зняття з реєстрації місця проживання [PERSON] , [INFO] , який зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Свої вимоги обґрунтувала тим, що позивачу на праві ордеру № 013582 належить квартира, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , зареєстрованого в реєстрі за № 013582 на [PERSON] з 29 травня 1979 року народження у складі родини з 3-х чоловік: [PERSON] та [PERSON] . Позивач, як правонаступник за своєю матір`ю, [PERSON] , повністю розпоряджається та опікується про майно. У даній квартирі зареєстрований онук позивача [PERSON] . На спроби домовитися з ним про добровільне зняття з реєстрації місця проживання у квартирі він не відповідає. Будь-яких домовленостей між сторонами, щодо користування квартирою немає. Реєстрація проживання [PERSON] на даний час створює для позивача, як власника квартири за ордером, труднощі, оскільки позивач хоче приватизувати дану квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 12.12.2023 року (суддя Волчко А.Я.) було відкрито провадження по справі № 369/20575/23 за позовом [PERSON] до [PERSON] про зняття з реєстрації місця проживання. Згідно з розпорядженням керівника апарату Києво-Святошинського районного суду Київської області Распутньої Н.О. № 1271 від 30.09.2024 року щодо повторного автоматичного розподілу справи № 369/20575/23 та протоколу повторного автоматичного розподілу судової справи між суддями від 01.10.2024 року вказану справу передано на розгляд судді Янченку А.В. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 02.10.2025 року (суддя Янченко А.В.) справу прийнято до свого провадження, призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 15.01.2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні. У судове засідання 27.05.2025 року позивач не з`явився, позивач подала до суду заяву про розгляд справи без участі позивача, позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити. У судове засідання відповідач не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Причини неявки суду не повідомив. Письмових клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. У зв`язку з неявкою сторін в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Відповідно до постанови КЦС ВС від 30 вересня 2022 року за № 761/38266/14 якщо проголошення судового рішення не відбувається, то датою його ухвалення є дата складення повного судового рішення, навіть у випадку, якщо фактичне прийняття такого рішення відбулось у судовому засіданні, яким завершено розгляд справи і в яке не з`явились всі учасники такої справи. При цьому, дата, яка зазначена як дата ухвалення судового рішення, може бути відмінною від дати судового засідання, яким завершився розгляд справи і у яке не з`явились всі учасники такої справи. Дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що позивачу на праві ордеру № 013582 належить квартира, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , зареєстрованого в реєстрі за № 013582 на [PERSON] з 29 травня 1979 року народження у складі родини з 3-х чоловік: [PERSON] та [PERSON] . Позивач, як правонаступник за своєю матір`ю, [PERSON] , повністю розпоряджається та опікується про майно. У даній квартирі зареєстрований онук позивача [PERSON] . На спроби домовитися з ним про добровільне зняття з реєстрації місця проживання у квартирі він не відповідає. Будь-яких домовленостей між сторонами, щодо користування квартирою немає. Реєстрація проживання [PERSON] на даний час створює для позивача, як власника квартири за ордером, труднощі, оскільки позивач хоче приватизувати дану квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Зважаючи на предмет та підстави позову, суд вважає за необхідне проаналізувати наступні правові норми. Відповідно до статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Згідно з частинами першою, другою та третьою статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Згідно зі статтею 379 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них. Згідно з ч. 4 ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного приміщення або обмежений у праві користування ним інакше як на підставах і в порядку, передбаченому законодавством. Відповідно до ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім`ї понад шість місяців у випадках тимчасового виїзду з постійного місця проживання за умовами і характером роботи або у зв`язку з навчанням (учні, студенти, стажисти, аспіранти тощо), у тому числі за кордоном, - протягом усього часу виконання цієї роботи або навчання. Згідно зі ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, проводиться в судовому порядку. У п. п. 10, 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.04.1985 № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» (із подальшими змінами та доповненнями) роз`яснено, що у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК України), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. У справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК України), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Коли відсутній повернувся на жилу площу за згодою членів сім`ї, його не можна вважати таким, що втратив право на жилу площу. Якщо ж він вселився в жиле приміщення всупереч волі членів сім`ї і був відсутнім понад встановлені строки без поважних причин, то суд вправі визнати його таким, що втратив право на жилу площу. Коли в жилому приміщенні не залишалися члени сім`ї особи, яка була відсутня, його повернення в це приміщення до часу розгляду спору в суді є істотною обставиною, але вона не може бути безспірною підставою до відмови в позові, а повинна оцінюватись у сукупності з іншими обставинами. На підтвердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресовка кореспонденції, утворення сім`ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо). У постанові від 18.03.2020 у справі № 182/6536/13-ц (провадження № 61-23089св19) Верховний Суд зазначив, що вичерпного переліку поважних причин відсутності наймача або членів його сім`ї у житловому приміщенні житлове законодавство не встановлює, у зв`язку з чим указане питання вирішується судом у кожному конкретному випадку, з урахуванням фактичних обставин справи та правил статті 89 ЦПК України щодо оцінки доказів. Суд має всебічно перевірити доводи сторін щодо поважності причин відсутності у жилому приміщенні понад зазначені у ст. 71 ЖК України строки. Саме на позивача процесуальний закон покладає обов`язок довести факт відсутності відповідача понад встановлені статтею 71 ЖК України строки у жилому приміщенні без поважних причин. Ця ж позиція була підтверджена судом і в інших постановах, в тому числі й у постанові від 06.07.2022 у справі № 760/25823/14-ц. Початок відліку часу відсутності визначається від дня, коли особа залишила приміщення. Повернення особи до жилого приміщення, яке вона займала, перериває строк тимчасової відсутності. При тимчасовій відсутності особа зберігає намір ставитися до жилого приміщення, як до свого постійного місця проживання, тому при розгляді позову про визнання особи такою, що втратила право на житло, суд повинен ретельно дослідити обставини, які мають значення для встановлення причин довготривалої відсутності. Відповідний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 24.10.2018 у справі № 490/12384/16-ц (провадження № 61-37646св18). При вирішенні спору про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, необхідно встановити факт відсутності її у приміщенні понад 6 місяців та поважність причин такої відсутності. Такого висновку дійшов Верховний Суд в постанові від 19.05.2021 у справі № 759/19579/17. Таким чином, оцінивши докази у справі, суд вважає доведеним, що відповідач [PERSON] , який зарестрований у неприватизованій квартирі за адресою: [ADDRESS] , з власної ініціативи покинув квартиру та не проживає в ній, а тому є підстави для визнання його таким, що втратив право користування цією квартирою. Враховуючи викладене, суд вважає позов законним, обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. На підставі ст. ст. 47, 55 Конституції України, ст.ст. 15, 16, 29, 379 ЦК України, ст. ст. 71, 72 ЖК України, ст. ст. 4, 5, 18, 19, 23, 30, 76-82, 141, 259, 263-268, 351, 352, 354 ЦПК України, суд, -

Outcome: approved