Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-17 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» звернулось до Корольовського районного суду м. Житомира із вказаною позовною заявою, відповідно до змісту якої просить: - стягнути з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» заборгованість за кредитним договором №143975 від 18.06.2024 у розмірі 23 937,20 грн, яка складається з 23 530,00 грн заборгованість за тілом, 6,20 грн заборгованість за відсотками та комісії 401,00. - судові витрати, пов`язані з розглядом справи, а саме: судовий збір у розмірі 2 422,40 грн, витрати на професійну правову допомогу у розмірі 7 000,00 грн покласти на відповідача. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 18 червня 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредіплюс» та [PERSON] було укладено кредитний договір №143975, який підписано відповідачкою з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, відповідно до умов якого [PERSON] отримала кредит в розмірі 23 530,00 грн та зобов`язалася його повернути і сплатити проценти за користування кредитом. Також вказує, що 10 жовтня 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредіплюс» та Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Ейс" було укладено договір факторингу №10102024, відповідно до умов якого ТОВ "Фінансова компанія "Ейс" набуло право вимоги за кредитним договором №143975. Оскільки відповідачка в повному обсязі не повернула грошові кошти для погашення заборгованості за зобов`язаннями, у неї виникла заборгованість, яка становить 23 937,20 грн та складається з наступного: 23 530,00 грн - заборгованість по кредиту; 6,20 грн заборгованість по несплаченим відсотками за користування кредитом; 401,00 грн - . Ухвалою судді Корольовського районного суду м. Житомира у даній справі відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Відповідачка [PERSON] відзиву на позовну заяву не подавала. Ухвала про відкриття провадження двічі направлялfсь на адресу відповідачки за зареєстрованим місцем її проживання, у відповідності до приписів ЦПК України, однак поштові відправлення повернулись на адресу суду не врученими з відміткою "адресат відсутній за вказаною адресою". Також відповідачка повідомлялася про розгляд справи шляхом розміщення оголошення про виклик до суду на офіційному веб-порталі судової влади України. Постановою Верховного Суду від 19 грудня 2022 року в справі № 910/1730/22 визначено, що у разі якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії або судове рішення направлено судом рекомендованим листом за належною поштовою адресою, яка була надана суду відповідною стороною, за відсутності відомостей у суду про наявність у такої сторони інших засобів зв`язку та/або адреси електронної пошти, необхідність зазначення яких у процесуальних документах передбачена статтями 162, 165, 258, 263, 290, 295 ГПК України, і судовий акт повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то необхідно вважати, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії або про прийняття певного судового рішення у справі. Згідно ч.5 ст.268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі факти, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що 18 червня 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредіплюс» (далі Кредитодавець) та [PERSON] (далі - Позичальник) було укладено договір про споживчий кредит №143975, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Законом України «Про електронну комерцію». Пунктом 2.1 договору передбачено, що кредитодавець зобов`язується на умовах визначених цим договором, на строк визначений п.2.6 договору надати позичальнику грошові кошти у сумі визначеній у п.2.2.1 договору, а позичальник зобов`язується повернути кредитодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту, комісію за управління та обслуговування кредиту та проценти за користування кредитом в рекомендовану дату платежу, але не пізніше дати остаточного погашення заборгованості, згідно п.2.6 договору та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та в строки/терміни, що зазначені договором. Відповідно до пп.2.2.1 кредитного договору, сума (загальний розмір) кредиту становить 23 530,00 грн, надається не пізніше наступного дня після укладення Договору в наступному порядку: у розмірі 19 991,04 грн для погашення заборгованості позичальника за договором про споживчий кредит №138210 від 24.04.2024 укладеним з кредитодавцем; у розмірі 9,46 грн на № рахунку/картки позичальника № [NUMBER] , у національній валюті; у розмірі 3 529,50 грн шляхом погашення заборгованості позичальника за комісією, нарахованою згідно п.2.5 індивідуальної частини. Відповідно до п. 2.3 Кредитного договору (індивідуальна частина) проценти за користування кредитом нараховуються за ставкою 0,10% річних. Тип процентної ставки - фіксована. Пунктом 2.5 Кредитного договору індивідуальної частини передбачено, що комісія за надання кредиту складає 3 529,50 грн, що нараховується та підлягає сплаті одноразово в день укладення цього договору за ставкою 15,00% від загальної суми кредиту за рахунок власних коштів позичальника або за рахунок кредиту, якщо це передбачено п.2.2.1. цієї індивідуальної частини. Розмір комісії за надання кредиту не може бути змінено. Загальний строк кредитування складає 273 днів з 18.06.2024 по 18.03.2025. Періодичність виплат кредиту, процентів та комісії за кредитом становить 1 раз на місяць. Конкретні дати вказані в графіку платежів. Загальні витрати позичальника за кредитом (без врахування суми (тіла) кредиту) складають 3 548,36 грн. Денна процентна ставка - 0,0552%. Орієнтовна загальна вартість кредиту для позичальника становить 27 078,36 грн. (п.п. 2.6-2.9.1 Кредитного договору (індивідуальна частина)). Відповідно до графіку платежів (додаток до Договору) позичальник в строк до 18.03.2025 повинен був сплатити кредит у загальному розмірі 27 078,36 грн, що складається з суми кредиту 23 530,00 грн, проценти за користування кредитом 9,86 грн, за обслуговування кредитної заборгованості 9,00 грн, комісії за надання кредиту 3 529,50 грн. Також 18.06.2024 [PERSON] підписано паспорт споживчого кредиту. Відповідно до довідки №13 ТОВ «Фінансова компанія «Кредіплюс» від 26.12.2024, що 18.06.2024 через компанію ТОВ «Фінансова компанія «Контрактовий дім» перерахувало на платіжну карту № [NUMBER] відкриту на ім`я [PERSON] кредитні кошти за договором у розмірі 9,46 грн. Факт належності [PERSON] картки з номером № [NUMBER] та використання кредитних коштів в розмірі 9,46 грн підтверджується відповіддю АТ КБ «ПриватБанк» №20.1.0.0.0/7-250602/46001-БТ від 04 червня 2025 року та доданою до відповіді випискою про рух коштів по вказаній картці. Згідно з наявним в матеріалах справи картки обліку виконання договору 143975, заборгованість [PERSON] за кредитним договором №143975 від 18.06.2024 за період з 18.06.2024 по 10.10.2024 становила 23 937,20 грн, в тому числі: 23 530,00 грн - заборгованість за тілом кредиту; 6,20 грн заборгованість за відсотками; 401,00 грн - комісія. 10 жовтня 2024 року ТОВ «Фінансова компанія «Кредіплюс» (Клієнт) та ТОВ «Фінансова компанія «Ейс» (Фактор) уклали договір факторингу №10102024, на підставі якого до фактора перейшло право вимоги за кредитними договорами, в тому числі за договором кредитної лінії № 143975 від 18 червня 2024 року. Згідно із п. 2.1 розділу 2 Договору факторингу, клієнт зобов`язується відступити факторові права вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених цим договором. Фінансування належна до сплати Клієнту сума грошових коштів встановлюється в кожному Реєстрі прав вимог окремо (п.3.1.1 розділу 3 договору факторингу). Відповідно до п.3.1.2 розділу 3 Договору факторингу, фінансування належна до сплати клієнту сума грошових коштів, яка вказана у відповідному реєстрі прав вимог, сплачується фактором одним платежем протягом 5 банківських днів з моменту підписання сторонами акту приймання-передачі. Згідно з пунктом 4.1. розділу 4 Договору, право вимоги переходить від клієнта до фактора з моменту підписання ними відповідно Реєстру прав вимоги та акту приймання-передачі Реєстру по формі, встановленій у відповідному додатку. Витягом з реєстру прав вимог Додатку №1 до договору факторингу № 10102024 від 10.10.2024 підтверджено відступлення на користь ТОВ "Фінансова компанія "Ейс" право грошової вимоги до [PERSON] за кредитним договором №143975 від 18.06.2024 на загальну суму 23 937,20 грн. 10.10.2024 ТОВ «Фінансова компанія «Кредіплюс» та ТОВ "Фінансова компанія "Ейс" підписано акт приймання-передачі реєстру до договору факторингу № 10102024 від 10.10.2024, в якому зазначено сума фінансування, що підлягає сплаті складає 572 267,50 грн. На виконання умов договору факторингу № 10102024 від 10.10.2024 року, ТОВ «Фінансова компанія «Ейс» було сплачено ТОВ «Фінансова компанія «Кредіплюс» кошти в сумі 572 267,50 грн. згідно платіжної інструкції №4484 від 11.10.2024. Згідно з випискою з особового рахунку за кредитним договором №143975 вбачається, що відповідачка [PERSON] має заборгованість в сумі 23 937,20 грн., з яких заборгованість за тілом кредиту 23 530,00 грн., заборгованість за відсотками 6,20 грн, прострочена комісія 401,00 грн. Станом на 05.03.2025 заборгованість відповідачкою не погашена. Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне. Положеннями частин 1, 3 статті 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. За змістом ст.ст.626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковим відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги (ч.1 ст.633 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1048 ЦК України). Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст.1055 ЦК України). За змістом статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Згідно ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Згідно ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. У відповідності до ч.1 ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно з частиною першою статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Аналіз вказаних норм права свідчить про те, що при укладенні договору сторони можуть визначити строк його дії, тобто час, протягом якого вони мають здійснити свої права та виконати свої обов`язки відповідно до цього договору. Щодо кредитного договору, то сторони вправі встановити строк кредитування, протягом якого боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок за договором із повернення кредиту та сплати процентів. У свою чергу, впродовж цього строку кредитодавець вправі реалізувати своє право на проценти за користування кредитними коштами. При цьому, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом і комісії припиняється після спливу, визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Саме таку правову позицію висловила Велика Палата Верховного Суду у постановах від 28 березня 2018 року (справа №444/9519/12) та 31 жовтня 2018 року (№202/4494/16-ц), яка в силу частини четвертої статті 263 ЦПК України має бути врахована судами при виборі і застосуванні норм права. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ч.1 ст.599 ЦК України). Відповідно до п.4 ч.2 ст.6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» договір про надання фінансових послуг укладається виключно в письмовій формі: у паперовому вигляді; у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг»; шляхом приєднання клієнта до договору, який може бути наданий йому для ознайомлення у вигляді електронного документа на власному веб-сайті особи, яка надає фінансові послуги, та/або (у разі надання фінансової послуги за допомогою платіжного пристрою) на екрані платіжного пристрою, який використовує особа, яка надає фінансові послуги; в порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію». Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію» (далі - Закон). Згідно п.6 ч.1 ст.3 Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Відповідно до ч.3 ст.11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч.4 ст.11 Закону). Згідно ч.6 ст.11 Закону відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст.12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст.12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. За правилом ч.8 ст.11 Закону у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст.12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст.12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Згідно ст.13 Закону України «Про споживче кредитування» договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг», а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України «Про електронну комерцію». Правовий висновок щодо правомірності укладення кредитного договору шляхом підписання електронним цифровим підписом викладений у постанові Верховного Суду від 12.01.2021, справа №524/5556/19 (провадження №61-16243св20). До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 23.03.2020 у справі №404/502/18 (провадження №61-8449св19) та від 09.09.2020 у справі №732/670/19 (провадження №61-7203св20). З матеріалів справи вбачається, що 18 червня 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредіплюс» та [PERSON] було укладено кредитний договір №143975, за умовами якого позичальник отримав кредит на власні потреби у сумі 23 530,00 гривень строком на 273 днів, зі сплатою відсотків, комісії. Доказом надання кредитодавцем позичальнику кредитних коштів є саме первинні документи, вимоги до яких встановлені Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». Аналогічні за змістом висновки, викладені і у постанові Верховного Суду від 11 вересня 2019 року по справі №755/2284/16-ц. При цьому, у разі заміни первісного кредитора у зобов`язанні, останній повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення, в тому числі і первинні документи, що підтверджують факт виконання свого обов`язку перед позичальником, тобто факт надання коштів у кредит. Позивачем ТОВ «Фінансова компанія «Ейс» підтверджено факт отримання [PERSON] кредитних коштів у сумі 9,46 грн, що підтверджується довідкою №13 від 26.12.2024, та їх використання підтверджується випискою по банківському рахунку відповідача. Відомості щодо погашення відповідачкою заборгованості в матеріалах справи відсутні. Разом з тим, позивачем ТОВ «Фінансова компанія «Ейс» не було надано жодного первинного документу, який би засвідчив, що позикодавцем були перераховані грошові кошти відповідачу в розмірі 23 520,54 грн (19 991,04 грн + 3529,50 грн комісії), як це передбачено кредитним договором, а відповідачка ці кошти отримала. Як вбачається з матеріалів справи, звертаючись до суду, позивач у позовній заяві виклав обставини, якими обґрунтовував свої вимоги, зазначив докази, що підтверджують вказані обставини, разом з тим, не заявляв клопотання про вжиття заходів забезпечення доказів, та не зазначав про докази, які не можуть бути подані разом із позовною заявою із поважних причин, не подавав клопотання про їх витребування. Тобто, позивач на власний розсуд розпорядився своїми правами, а тому несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням ним процесуальних дій. Позиція суду узгоджується із викладеною в постанові Житомирського апеляційного суду від 11.12.2024 в справі № 295/4571/24. Наявні в матеріалах справи картка обліку виконання договору 143975 та виписка з особового рахунка за кредитним договором №143975 самі по собі не можуть свідчити про наявність заборгованості у відповідачки за кредитом у розмірі 19 991,04 грн, нарахованих на цю суму відсотків та комісії в сумі 3529,50 грн. Враховуючи вищевикладене, оскільки отримані за кредитним договором №143975 від 18.06.2024 кошти в добровільному порядку відповідачкою не повернуті, тому суд погоджується, що позивач, якому відступлено право вимоги, вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання боржника виконати обов`язок з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів, що становить 9,46 грн за тілом кредиту. Сума відсотків, що може бути нарахована на тіло кредиту в розмірі 9,46 грн, наближається до нуля, а тому не може бути стягнута з відповідачки. У зв`язку з наведеним позов підлягає частковому задоволенню. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд зазначає наступне. Згідно з ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку із частковим задоволенням позовних вимог, понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 0,96 грн підлягають відшкодуванню за рахунок відповідача (9,46 грн/23 937,20 грн *2 422,40 грн).

Outcome: partial