Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-23 00:00:00

Представник позивача через систему «Електронний суд» звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідачки заборгованості за договорами № 3620152 від 13.10.2021 та № 77271187 від 13.10.2021 у розмірі 109106,95 грн. та понесені витрати на сплату судового збору у розмірі 2422,40 грн, витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 25 000,00 грн., мотивуючи свої вимоги тим, що відповідачка не виконує умови вказаних договорів. Ухвалою судді від 13 лютого 2025 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Ухвалою Коропського районного суду Чернігівської області від 24.07.2025 задоволено клопотання представника позивача та змінено анкетні дані відповідачки у зв`язку з реєстрацією шлюбу, а саме прізвище відповідачки з « [PERSON] » на « [PERSON] ». До початку розгляду справи по суті представником відповідача адвокатом Зачепіло З.Я. подано відзив на позов у якому вказує, що позовні вимоги відповідачка не визнає, оскільки не надано доказів на підтвердження відступлення права вимоги за вказаними договорами, твердження позивача не ґрунтується на фактичних обставинах справи. Також не погоджується із сумою заборгованості, вважає її необґрунтованою не підтвердженою належними та допустимими доказами. Просить поновити строк на подачу відзиву. Просить зменшити витрати на професійну правничу допомогу 4 000 грн. Також надала клопотання про сплив строку позовної давності. Ухвалою Коропського районного суду Чернігівської області від 24.07.2025 клопотання представника відповідачки про поновлення строку на подання відзиву задоволено. Представником позивача надано відповідь на відзив в якому вказує, що позивачем доведено факт укладання вищевказаних договорів відповідачем в електронній формі, тому позовні вимоги є законними та обґрунтованими. У судове засідання представник позивача не з`явився. Проте подав заяву про розгляд справи за його відсутності. Позов підтримав та просить задовольнити. У судове засідання представник відповідачки не з`явився, проте надано клопотання про розгляд справи без участі відповідачки та представника. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог з підстав зазначених у відзиві. Вивчивши матеріали справи, надані сторонами докази, дослідивши їх всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 13.10.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» та [PERSON] укладено Договір про споживчий кредит № 3620152. Згідно умов Договору сума (загальний розмір) кредиту становить 8 000,00 грн. Кредит надано строком на 15 днів з 13.10.2021 (строк кредитування). Термін (дата) повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом (дата платежу): 28.10.2021. Комісія за надання кредиту: 1 520,00 грн., яка нараховується за ставкою 19.00 відсотків від суми кредиту одноразово. Проценти за користування кредитом 3 000,00 грн., які нараховуються за ставкою 2.50 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5.00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Кредитні кошти надано позичальнику шляхом переказу на картковий рахунок (а.с. 18-20). 13.10.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» та [PERSON] укладено Договір позики № 77271187 (на умовах повернення позики в кінці строку позики), відповідно до умов якого кредитодавець надав позичальнику кредит в розмірі 18 000,00 грн., строком на 30 днів. Процентна ставка (фіксована) 1,99 %, процентна ставка за понадстрокове користування позикою (її частиною) за день 2,70 %, пеня за день 2,70 %, орієнтовна реальна річна процентна ставка 29653,85 %, орієнтовна загальна вартість позики 28746,00 грн (а.с. 26). Договір про споживчий кредит № 3620152 від 13.10.2021 року та додаток № 1 до договору, у якому міститься графік платежів за договором про споживчий кредит № 3620152 від 13.10.2021, паспорт споживчого кредиту, договір позики № 77271187 від 13.10.2021 з таблицею обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної ставки за договором про споживчий кредит було підписано [PERSON] шляхом накладення електронного підпису одноразовим ідентифікатором (а.с. 18-19, 20-21, 27). Згідно з довідкою про ідентифікацію, ТОВ «Мілоан» підтверджує, що клієнт [PERSON] , з якою укладено договір № 3620152 від 13.10.2021 ідентифікований ТОВ «Мілоан». Акцепт договору позичальником (підписання аналогом ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора: одноразовий ідентифікатор W64273; дата відправки ідентифікатора позичальнику 13.10.2021 року; номер телефону/електронна пошта, на яку було відправлено ідентифікатор +380689003506) (а.с. 34). З довідки наданої ТОВ ФК «Елаєнс» вбачається, що між останнім та ТОВ «Мілоан» укладено договір № 40484607_26/10/18-1 про надання послуг з переказу грошових коштів та про інформаційно-технологічну взаємодію та приймання платежів. Також із зазначеної довідки вбачається, що 13.10.2021 на платіжну карту № [NUMBER] хх хххх 1248 проведено платіж на суму 8 000 грн із зазначенням призначення платежу: «Кошти згідно договору 3620152» (а.с.34 зворот). З довідки наданої ТОВ «Фінансова компанія «Фінекспрес» № КД-000000496 вбачається, що компанія підтверджує прийняття до виконання платіжної інструкції, наданої за допомогою АРІ-інтерфейсу ініціатором платіжної операції ТОВ «Безпечне агенство необхідних кредитів» та 13.10.2021 проведено платіж на суму 18 000 грн на платіжну картку [NUMBER] 26 січня 2022 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» укладено договір факторингу № 26-01/2022-83, за цим договором первісний кредитор зобов`язується відступити за плату право грошової вимоги, а фактор зобов`язується, здійснивши фінансування в порядку передбаченому договором, прийняти право грошових вимоги до боржників, що належить клієнту. 22 лютого 2022 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» укладено договір факторингу № 22/02/2022, за цим договором первісний кредитор зобов`язується відступити за плату право грошової вимоги, а фактор зобов`язується, здійснивши фінансування в порядку передбаченому договором, прийняти право грошових вимоги до боржників, що належить клієнту. 10 січня 2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» укладено договір № 10-01/2023 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги, за цим договором в порядку та на умовах, визначених цим договором, первісний кредитор відступає шляхом продажу новому кредитору належні первісному кредитору, а новий кредитор набуває у обсязі та на умовах, визначених цим договором, права вимоги первісного кредитора до боржників, включаючи права вимоги до правонаступників боржників, спадкоємців боржників, страховиків або інших осіб, до яких перейшли обов`язки боржників або які зобов`язанні виконати обов`язки боржників за договорами позики, з урахуванням усіх змін, доповнень і додатків до них. Таким чином ТОВ «Коллект Центр» наділено правом вимоги до відповідачки за договорами № 3620152, № 77271187. Загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів та сплаті процентів за користування кредитом за договором № 3620152 від 13.10.2021, що підлягає стягненню з позичальника станом на день формування позовної заяви відповідно до розрахунку заборгованості, становить 48 120,00 грн., з яких: заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) 8 000 грн.; заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги 38 600,00 грн., заборгованість за комісіями - 1 520,00 грн. Загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів та сплаті процентів за користування кредитом за договором № 77271187 від 13.10.2021, що підлягає стягненню з позичальника станом на день формування позовної заяви відповідно до розрахунку заборгованості, становить 60 986, 95 грн., з яких: - заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) 18 000,00 грн.; заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги 42 984,00 грн., нараховані 3% річних 2,95 грн. Відповідно до пункту 1 частини другої статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. За змістом частин 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно з частиною 1 статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Із положень частини 1 статті 634 ЦК України слідує, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Загальні правила щодо форми договору визначено статтею 639 ЦК України, згідно з якою договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Отже, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України). Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року у справі №127/33824/19. Закон України «Про електронну комерцію» визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. Відповідно до частин 7, 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Положення статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Отже, судом встановлено, що договори № 3620152 від 13.10.2021 та № 77271187 від 13.10.2021 було укладено дистанційно, в електронній формі, з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, шляхом надсилання електронного повідомлення про прийняття пропозиції та підписано накладенням електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Підписанням договорів відповідачка підтвердила, що ознайомлена з усіма його істотними умовами та їй була надана вся інформація, передбачена вимогами чинного законодавства. Кредитодавцем було перераховано грошові кошти у розмірі, встановленому договорами. Згідно виписки АТ «Сенс Банк» за період з 13.10.2021 по 13.11.2021, вбачається, що [PERSON] отримала 8 000,00 грн на картку № [NUMBER] хх хххх 1248 (а.с. 151). Згідно виписки АТ КБ «Приватбанк» за договором № б/н за період з 13.10.2021 13.11.2021, вбачається, що [PERSON] отримала 18 000,00 грн на платіжну картку [NUMBER] (а.с. 171). Положеннями ст. ст. 1077, 1078 ЦК України встановлено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Згідно ст.1081 ЦК України клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу. За приписами статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-383/2010 зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Матеріали справи не містять та відповідачкою не надано доказів щодо спростування презумпції правомірності договорів про надання фінансового кредиту. Зазначені договори недійсними не визнано. При цьому встановлення обставин, за яких ці правочини можуть бути визнані недійсними (оспорюваними) за відсутності оспорення або визнання їх недійсними у встановленому законом порядку, не входить у межі дослідження під час розгляду справи про стягнення заборгованості за договорами, а тому відповідні обставини не можуть бути підставою для відмови у задоволенні позову, оскільки це суперечитиме презумпції правомірності правочину, визначеному статтею 204 ЦК України. Згідно правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 23 вересня 2015 року у справі № 6-979цс15, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору, не повідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі. Згідно статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що ставляться. Частиною 1 статті 530 ЦК України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (частина 1 статті 599 ЦК України). Відповідно до частини 1 статті 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно частини 1 статті 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до частини 1 статті 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Що стосується клопотання представника відповідачки про сплив строку позовної давності суд зазначає наступне. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4\~ст. 267 ЦК України). Суд погоджується з доводами сторони позивача, що перебіг таких строків було зупинено у зв`язку з введенням карантину, а в подальшому воєнного стану. Відповідно до п. 12 Перехідних та прикінцевих положень до ЦК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2"\~(із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) 12 березня 2020 року на території України був встановлений карантин, дію якого неодноразово продовжено. Дію карантину скасовано 01 липня 2023 року. Крім того, відповідно до п. 19 Перехідних та прикінцевих положень до ЦК України у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. Таким чином, з 12 березня 2020 року по 01 липня 2023 року перебіг строків позовної давності продовжено, а з 24 лютого 2022 року та по даний час перебіг строків позовної давності зупинено. Отже, строки позовної давності не були пропущені позивачем, а, підстави для застосування наслідків спливу строку позовної давності у суду відсутні. Відповідно до статтей 12, 81 ЦПК кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи викладене вище, суд приходить до висновку, що позов у частині стягнення заборгованості підлягає повному задоволенню. Вирішуючи питання стягнення судових витрат суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку\~із задоволенням\~позову з\~відповідачки на\~користь позивача\~підлягає стягненню\~судовий збір\~в розмірі\~2422,40\~гривень. Відповідно до частини першої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. На підтвердження понесених позивачем витрат на правничу допомогу до матеріалів справи долучено копію Договору № 01-07/2024 про надання правової допомоги від 01 липня 2024 року, укладеного між ТОВ «Коллект Центр» та Адвокатським об`єднанням «Лігал Ассістанс» (а.с. 14-15), копію прайс-листа АО «Лігал Ассістанс» про види послуг та їх ціну (а.с. 15 зворот 16), заявку на надання юридичної допомоги № 517 від 02.12.2024 року, витяг з Акту № 4 про надання юридичної допомоги від 27.12.2024 року (а.с. 17 зворот). Згідно частини другої статті 137\~ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Згідно із частиною четвертою статті 137 ЦПК України\~розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до частини шостої статті 137\~ЦПК України обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до частини восьмої статті 141\~ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19 лютого 2020 року в справі № 755/9215/15-ц зазначила, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити із критерію реальності понесення адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Враховуючи характер спірних правовідносин, суть спору та заявлені позивачем вимоги, з дотриманням положень ст. 137 ЦПК України, суд приходить до обґрунтованого та виваженого висновку про стягнення з відповідачки на користь позивача понесених витрат на правничу допомогу в сумі 4 000,00 грн. \~ \~ \~ \~

Outcome: partial