Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-22 00:00:00

У березні 2025 року представник позивача [PERSON] - адвокат Жукова В.М. звернулася до суду з вищевказаним позовом, в якому просить: припинити з 05.11.2024 стягнення з [PERSON] , аліментів на користь [PERSON] на утримання малолітнього сина [PERSON] [INFO] , у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не більше 10 прожиткових мінімумів і не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що стягуються з неї на підставі виконавчого листа, виданого Московським районним судом м. Харкова 28.10.2021 (цивільна справа №643/9780/21); звільнити [PERSON] від стягнення заборгованості по аліментах за виконавчим листом, виданим Московським районним судом м. Харкова від 28.10.2021 (цивільна справа №643/9780/21), що утворилася у виконавчому провадженні 67857446, відкритому Салтівським відділом державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції у сумі 70680,13 грн. В обґрунтування позову представник позивача [PERSON] - адвокат Жукова В.М. зазначає, що 20 травня 2015 року [PERSON] (далі - позивач) уклала шлюб із відповідачем [PERSON] (далі- відповідач), в якому [INFO] в них народився син [PERSON] . Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 23.09.2020 шлюб було розірвано. Після розірвання шлюбу син проживав разом з позивачем за адресою: [ADDRESS] та перебував на її утриманні. Згідно судового наказу № 643/21891/19 виданого Московським районним судом м. Харкова від 02.01.2020 з [PERSON] на користь [PERSON] було стягнуто аліменти на утримання сина [PERSON] [INFO] у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не більше 10 прожиткових мінімумів і не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В цей час відповідач мав змогу бачитися із сином, оскільки відповідно до рішення виконкому Харківської міської ради від 29.01.2020 № 15 йому був встановлений порядок участі у вихованні дитини та визначений час для побачень з сином: перша, третя субота місяця з 09:00 год до 13:00 год та друга, четверта неділя місяця з 17:00 год до 19:00 год, щопонеділка з 16:00 год до 19:00 год у присутності матері. Проте, 21 березня 2020 року, за встановленим графіком, відповідач забрав сина з дитячого закладу і не повернув його. З того часу дитина проживає у відповідача без будь-яких правових підстав. Постановою Полтавського апеляційного суду від 05.11.2024 року по справі № 643/7307/20, визначено місце проживання малолітнього [PERSON] [INFO] , з матір`ю [PERSON] . У задоволенні зустрічного позову [PERSON] про визначення місця проживання дитини - відмовлено. Весь час поки тривав розгляд справи №643/7307/20 про визначення місця проживання дитини, відповідач не надавав позивачці можливості спілкуватися із сином, ігнорував висновок Департаменту служб у справах дітей виконавчого комітету Харківської міської ради Харківської області від 18.08.2020 № 422 щодо визначення місця проживання малолітнього [PERSON] [INFO] , разом із матір`ю. Крім того, рішенням Московського районного суду м. Харкова від 25.08.2021, припинено з 21.03.2020 року стягнення з [PERSON] аліментів на користь [PERSON] на утримання малолітнього сина [PERSON] [INFO] , у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не більше 10 прожиткових мінімумів і не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що стягуються з нього на підставі наказу, виданого Московським районним судом м.Харкова від 02 січня 2019 року (цивільна справа №643/21891/19); стягнуто з [PERSON] аліменти на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] [INFO] у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку з дня подачі заяви 01.06.2021 р. до досягнення дитиною повноліття. На виконання судового рішення від 25.08.2021 по справі № 643/9780/21 було видано відповідний виконавчий лист та відкрите виконавче провадження ВП 67857446, на виконання якого з позивачки стягуються кошти на утримання дитини. Станом на 01.06.2024 через здійснення державним виконавцем розрахунку розміру аліментів без врахування фактичного розміру заробітку (доходів) позивачки, утворилася заборгованість у розмірі 128255,75 грн., з розміром якої позивачка не погоджувалася, а тому не сплачувала. 18.02.2025 зазначена заборгованість була перерахована на підставі наданих документів відповідно до фактичного розміру доходів позивачки і становить 70680,13 грн. Вважає, що судове рішення від 25.08.2021 по справі № 643/9780/21 про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання дитини, яке подане до виконання у примусовому порядку до вирішення справи про визначення місця проживання дитини, є передчасним, а стягнення в примусовому порядку аліментів (в тому числі заборгованості) на користь [PERSON] не відповідає приписам закону з тих підстав, що 21 березня 2020 року відповідач забрав сина з дитячого закладу і не повернув його. З того часу дитина проживає у відповідача без будь-яких правових підстав через самовільне одноосібне рішення батька, прийняте без врахування думки матері, та без врахування інтересів дитини та ігноруючи висновки компетентного органу Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради. Повертати позивачці дитину добровільно - відмовився. Постановою Полтавського апеляційного суду від 05.11.2024 року по справі № 643/9780/21 визначено місце проживання малолітнього [PERSON] з матір`ю [PERSON] . Після ухвалення цього рішення відповідач дитину матері не повернув, не надає будь-якої можливості матері зустрічатися з сином, здійснювати будь-які батьківські обов`язки окрім фінансових. Таким чином станом на дату подачі цього позову дитина проживає з батьком через свідоме, тривале невиконання відповідачем [PERSON] рішення суду, що набрало законної сили. 29.05.2025 до суду надійшов відзив представника відповідача [PERSON] - адвоката Таш`ян Р.І., в якому останній просить у задоволенні позову відмовити. Зазначає, що дитина проживає разом з відповідачем, а тому припинення стягнення з позивачки аліментів на утримання дитини, за умови, що дитина проживає з батьком та перебуває на його утриманні, суперечить нормам ст.81 СК України. Наразі місця проживання дитини [PERSON] не визначено, спір щодо визначення місця проживання дитини перебуває на розгляді у суді. Ухвалою суду від 28.03.2025, позовну заяву залишено без руху. Ухвалою суду від 09.04.2025, прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 03.07.2025, закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Позивач [PERSON] та її представник Жукова В.М. в с удовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили задовольнити з підстав, викладених у позові. Представник відповідача Таш`ян Р.І. в с удовому засіданні проти позову заперечував та просив у його задоволенні відмовити, з підстав викладених у відзиві. Представник третьої особи Салтівського\~відділу\~державної виконавчої\~служби\~у\~місті Харкові\~Східного\~міжрегіонального\~управління Міністерства\~юстиції в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про що свідчить довідка про доставку електронного документа, про причини неявки до суду не повідомив. Суд, заслухавши позивача, представників сторін, дослідивши матеріали справи, встановивши відповідні обставини і визначивши відповідні до них правовідносини, приходить до наступного. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що позивач [PERSON] і відповідач [PERSON] перебували у шлюбі. У сторін у шлюбі народився син [PERSON] , [INFO] . 02 січня 2020 року Московський районний суд м. Харкова видав судовий наказ, яким з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не більше 10 прожиткових мінімумів і не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Рішенням Московського районного суду м.Харкова від 25.08.2021 у справі №643/9780/21, припинено з\~21.03.2020\~року стягнення\~з [PERSON] ,\~аліментів на\~користь [PERSON] \~на утримання\~малолітнього сина\~ [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~у розмірі\~1/4\~частини заробітку\~(доходу),\~але не\~більше 10\~прожиткових мінімумів\~і не\~менше 50\~%\~прожиткового мінімуму\~для дитини\~відповідного віку,\~що стягуються\~з нього\~на підставі\~наказу,\~виданого Московським\~районним судом\~м.Харкова\~від 02\~січня 2019\~року (цивільна\~справа №643/21891/19).\~ Стягнуто\~з [PERSON] \~аліменти на\~користь [PERSON] \~на утримання\~неповнолітньої дитини\~ [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~у розмірі\~1/4\~частини з\~усіх видів\~заробітку /доходів/\~щомісяця,\~але не\~менше 50\~%\~прожиткового мінімуму\~для дитини\~відповідного віку,\~з дня\~подачі заяви\~(01.06.2021\~року)\~до досягнення\~повноліття дитини. Як вбачається з Інформації про виконавче провадження від 21.02.2025, Салтівським ВДВС у м.Харкові СМУ МЮ відкрито ВП №67857446 з виконання виконавчого листа №643/9780/21 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів. На виконання судового рішення від 25.08.2021 по справі № 643/9780/21 було видано відповідний виконавчий лист та відкрите виконавче провадження ВП № 67857446, на виконання якого з позивачки стягуються кошти на утримання дитини. В рамках ВП № 67857446, державним виконавцем накладено штраф за несплату аліментів та у [PERSON] мається заборгованість зі сплати аліментів. Рішенням Октябрського районного суду м.Полтави від 09.10.2023 у справі 643/2524/22, стягнуто з\~ [PERSON] \~на користь\~ [PERSON] ,\~пеню за\~несплату аліментів\~ на\~сина [PERSON] \~за період\~з 01.06.2021\~по 01.11.2021\~у розмірі\~18\~403,75\~грн.\~Стягнуто з\~ [PERSON] \~на користь\~ [PERSON] \~половину понесених\~ним додаткових\~витрат на\~утримання сина\~ [PERSON] ,\~а саме\~42\~528,\~48грн.\~ На виконання судового рішення від 09.10.2023 у справі № 643/2524/24, були видані відповідні виконавчі листи та відкрито виконавчі провадження. Рішенням Московського районного суду м.Харкова від 14.10.2024 у справі 643/7189/24, стягнуто з\~ [PERSON] \~на користь\~ [PERSON] ,\~неустойку (пеню)\~за прострочення\~сплати аліментів\~за період\~з 01.06.2021\~по 31.05.2024\~на утримання\~неповнолітньої дитини\~ [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~у розмірі\~49\~202\~грн.\~41\~коп.\~станом на\~01.06.2024. На виконання судового рішення від 14.10.2021 у справі № 643/7189/24, було видано відповідний виконавчий лист. Також, з долучених до відзиву представника відповідача документів, вбачається, що [PERSON] отримує виплати на дитину [PERSON] відповідно до Порядку призначення та виплати тимчасової державної допомоги, батьки яких ухиляються від сплавати аліментів. Наразі в Салтівському районному суді на розгляді перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням [PERSON] у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.164 КК України. Як вбачається з довідок про доходи наданих ГУ ДПС у Харківській області від 19.10.2021, від 01.08.2023, від 08.05.2025, відповідач ФОП [PERSON] здійснює підприємницьку діяльність та отримує дохід. Відповідно до повідомлень Комунального закладу «Харківський ліцей №55 Харківської міської ради» від 24.04.2025 та від 30.04.2025, [PERSON] дійсно в 2024/2025 навчальному році навчається за дистанційною формою в 4В класі КЗ «Харківський ліцей №55 Харківської міської ради». Всі питання щодо організації навчання класний керівник вирішує виключно з батьком дитини [PERSON] , який приділяє належну увагу навчанню та вихованню сина. Мати дитини, [PERSON] , жодного разу з класним керівником не спілкувалася. Також на підтвердження факту виховання та утримання дитини батьком, представником відповідача надано копії чеків, довідок та повідомлень з навчальних закладів та закладів охорони здоров`я. Судом встановлено, що 21 березня 2020 року [PERSON] забрав сина за встановленим графіком побачень, але не повернув його матері, що стало підставою для звернення [PERSON] до суду із цим позовом про визначення місця проживання дитини. Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 23 лютого 2024 року у задоволенні позову [PERSON] про визначення місяця проживання дитини відмовлено. Зустрічний позов [PERSON] задоволено. Визначено місце проживання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , з батьком [PERSON] . Вирішено питання розподілу судових витрат. Полтавський апеляційний суд постановою від 05 листопада 2024 року апеляційну скаргу адвоката Багмата П. Д. як представника [PERSON] задовольнив. Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 23 лютого 2024 року скасував та ухвалив нове рішення, яким позов [PERSON] задовольнив. Визначив місце проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , з матір`ю [PERSON] . У задоволенні зустрічного позову [PERSON] відмовив. Вирішив питання щодо розподілу судових витрат. Постановою Верховного суду від 09 квітня 2025 року, постанову Полтавського апеляційного суду від 05 листопада 2024 року скасовано, справу направлено до суду апеляційної інстанції на новий розгляд. Наразі спір щодо визначення місця проживання дитини не вирішено. Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно зі статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ (далі Конвенція про права дитини), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття. Статтею 181 СК України встановлено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до частин першої та другої статті 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Отже, статтею 179 СК України врегульовано питання права власності на аліменти, які отримуються на дитину одним із батьків та їх цільове призначення. Зокрема, передбачено, що аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини і мають використовуватися за цільовим призначенням в інтересах дитини. Під цільовим призначенням при цьому потрібно розуміти витрати, спрямовані на забезпечення потреб та інтересів дитини, зокрема потреби у харчуванні, лікуванні, одязі, гігієні, забезпечення речами, необхідними для розвитку і виховання дитини, реалізації її здібностей. Відповідно до частини першої статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Статтею 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось з них. Згідно із частиною четвертою статті 273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Припинення стягнення аліментів є можливим у тому випадку, коли одержувач аліментів не витрачає одержані ним аліменти на дитину, дитина проживає з іншим із батьків, який її повністю і утримує. У такому випадку відбувається припинення стягнення аліментів на ім`я їх одержувача. З урахуванням предмета цього спору (припинення стягнення аліментів на утримання дитини), однією з обставин, яка підлягає доказуванню у справі, є те, з ким саме з батьків проживає дитина на час вирішення спору судом та ухвалення рішення у справі, зокрема з одержувачем аліментів чи з їх платником. Відповідно до частин першої, шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як судом встановлено і сторонами не оспорюється, підтверджується матеріалами справи, дитина\~ [PERSON] з березня 2020 року проживає разом з батьком [PERSON] , хоч і без згоди матері. Знаходиться на матеріальному забезпечені батька - відповідача по справі. За своєю суттю, аліменти, це кошти покликані забезпечити дитину усім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків, хто проживає із дитиною та бере більш активну участь у її вихованні. Тому стягнення з позивача аліментів на утримання дитини, яка проживає з відповідачем та перебуває на його утриманні, не суперечить положенням статті 181 СК України, оскільки аліменти на утримання дитини присуджуються за рішенням суду до стягнення з одного з батьків дитини на користь того з батьків, разом з яким проживає дитина. Посилання позивач, на те, що проживання неповнолітнього сина з батьком є незаконним, не можуть бути підставою для задоволення позову, у зв`язку з тим, що нею в свою чергу не оспорюється, що син проживає з батьком. Незаконність місця проживання дитини не є предметом доказування у даній справі. Фактично спір щодо місця проживання дитини не вирішено батьками у встановленому законом порядку по цей час. Отже вимоги позивача про припинення стягнення аліментів є необґрунтованими. Що стосується вимог про звільнення позивача від сплати заборгованості по аліментах, то суд зазначає наступне. Відповідно до\~статті 197 СК України\~з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів суд може відстрочити або розстрочити сплату заборгованості за аліментами. За позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Зазначена норма не встановлює вичерпного переліку обставин, які можуть бути підставою для звільнення (повного або часткового) від сплати заборгованості за аліментами. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд. Повне або часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише за наявності встановлених судом обставин, що мають істотне значення. Згідно з частиною 4\~статті 273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Отже, за змістом вказаної норми права особа, з якої за рішенням суду стягнуто періодичні платежі, у випадку зміни будь-яких обставин, що впливають на її обов`язок щодо сплати таких платежів, у тому числі щодо припинення такого обов`язку, може звернутися із відповідним позовом. Відповідно до частини 4 статті 263\~ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду від 28 червня 2023 року у справі № 186/126/21 (провадження № 61-1949св23) викладено правовий висновок такого змісту: «Зміна фактичних обставин після ухвалення судом рішення про стягнення аліментів, а саме: встановлення судом факту проживання дитини з іншим з батьків, а не з тим, на чию користь стягуються аліменти, є тією істотною обставиною, яка в розумінні частини 2 статті 197\~СК України може бути підставою для звільнення від сплати заборгованості за аліментами платника аліментів. Рішення про звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами повинно також відповідати найкращим інтересам дитини. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 29 червня 2022 року у справі № 596/826/21-ц (провадження № 61-3738св22). Як вбачається з наданого позивачем розрахунку складеного державним виконавцем, заборгованість з аліментів у сумі 70680,13 грн. виникла у період з червня 2021 року по січень 2025 року включно. При розгляді спору судом встановлено та не заперечувалося сторонами, що у вказаний період дитина [PERSON] проживав разом із батьком. Отже, ураховуючи правову природу аліментів, їх цільовий характер, а також передбачені законом підстави їх стягнення на користь того з батьків, з ким проживає дитина, зважаючи, що у період з червня 2021 року по січень 2025 року дитина проживала разом із батьком, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для звільнення позивачки від сплати заборгованості за аліментами у сумі 70680,13 грн. Враховуючи вище неведене, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову в повному обсязі. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). \~ \~ \~ \~На підставі викладеного та

Outcome: dismissed