Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-20 00:00:00

1. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача 19 лютого 2025 року [PERSON] звернулась до Хмельницького міськрайонного суду з позовом до Акціонерного товариства «Хмельницькобленерго», третя особа: Кам`янець-Подільський район електричних мереж АТ «Хмельницькобленерго» про захист прав споживачів шляхом стягнення плати за приєднання до електричних мереж, пені за прострочення виконання зобов`язання та відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди посилаючись на те, що у лютому 2021 року звернулась до відповідача із заявою про приєднання електроустановки певної потужності житлового будинку за адресою [ADDRESS] тому між сторонами було укладено договір №28 про стандартне приєднання електроустановок до електричних мереж системи розподілу, невід`ємним додатком якого є технічні умови стандартного приєднання. На дату укладення вище зазначеного договору плата за стандартне приєднання становила 31626 грн. Позивачем 20 квітня 2021 року сплочено 20% вартості плати визначеної п.4.1. вище зазначеного договору, у розмірі 63256,20 грн. Згідно п.3.1.1 зазначеного договору, після сплати авансової оплати, виконавець послуг зобовязаний розпочати приєднання обюєкта замовника до електричних мереж впродовж 60 календарних днів, починаючи з 21.04.2021 року. Граничний строк закінчився 21.06.2021 року проте, послуги були надані лише 03.06.2024 року. Таким чином строк прострочення, на думку позивача складає 1079 днів. Пунктом 5.3. договору визначено, що за полорушення строків виконання зобовязань за вище зазначеним договором винна сторона сплачує іншій стороні пеню у розмірі 0,1 % вартості приєднання за кожний день прострочення. Пеня за вказані дні складає 34124,45 грн. У разі перевищення строку понад 120 днів плата за приднання повертається замовнику у розмірі ста відсотків, визначеної у розмірі 31626 грн. Пунктом 7.1. договору зазначено, що даний договір діє до повного виконання сторонами передбачених ними зобовязань, але не довше ніж 31.12.2021 року. 29.11.2021 року позивачем повністю сплачено вартість послуг приєднання до електричних мереж. Проте, послуги приєднання виконано лише 03.06.2024 року. Від повернення коштів в добровільному порядку, відповідач відмовляється. Зважаючи на затягування часу виконання зобов`язань відповідачем згідно вище зазначеного договору посилаючись на форс мажорні обставини, які викликані воєнним станом позивач вважає, що відповідач має відшкодувати їй упущену вигоду у розмірі 600000 грн. Так, договір про надання послуг з розподілу електричної енергії № 12300000164240 між сторонами укладено 02.08.2024 року та надано позивачу паспорт точки розподілу, є додатком 2 до договору. 23.10.2024 року між позивачем та ТОВ Хмельницькенергозбут в особі директора Іванюка Олега Григорійовича укладено договір №3165 про купівлю продаж електричної енергії за «Зеленим» тарифом приватним домогосподарством. За цим договором споживач має право продавати постачальнику універсальних послуг електричну енергію, вироблену з енергії сонячного випромінювання генеральними установками приватного домогосподарства, а постачальник бере на себе зобов`язання купувати у споживачаелектричну енергію за «зеленим» тарифом, в обсязі що перевищує місячне споживання електричної енергії приватним домогосподарством у строки, передбачені цим Договором. Просить суд стягнути на її користь з Акціонерного товариства «Хмельницькобленерго», третя особа: Кам`янець-Подільський район електричних мереж АТ «Хмельницькобленерго» 31626 грн. плати за приєднання до електричних мереж та пеню у розмірі 34124 грн. та упущену вигоду в сумі 600000 грн. В судове засідання позивач з`явилася, підтримала позовні вимоги, надала суду пояснення, що відповідають змісту позовних вимог. Представник відповідача в судове засідання з`явився, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, заперечила проти задоволення позолву. 2. Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду від 21.02.2025 року відкрито провадження, справу призначено у підготовче засідання у загальному позовному проваджені. 11.03.2025 року до суду від відповідача надійшов відзив на позов у якому запечується позов. 13.03.2025 року до суду позивачем подано відповідь на відзив у якому заперечуються обставини наведені у відзиві. Ухвалою суду 31.03.2025 року закінчено підготовче засідання та справу призначено до судового розгляду на 20.11.2023 року. 21.07.2025 року ухвалено рішення по справі. 3. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин Встановлено, що у лютому 2021 року звернулась до відповідача із заявою про приєднання електроустановки певної потужності житлового будинку за адресою [ADDRESS] тому між сторонами було укладено договір №28 про стандартне приєднання електроустановок до електричних мереж системи розподілу, невід`ємним додатком якого є технічні умови стандартного приєднання. На дату укладення вище зазначеного договору плата за стандартне приєднання становила 31626 грн. Позивачем 20 квітня 2021 року сплочено 20% вартості плати визначеної п.4.1. вище зазначеного договору, у розмірі 63256,20 грн. Згідно п.3.1.1 зазначеного договору, після сплати авансової оплати, виконавець послуг зобовязаний розпочати приєднання обюєкта замовника до електричних мереж впродовж 60 календарних днів, починаючи з 21.04.2021 року. Граничний строк закінчився 21.06.2021 року проте, послуги були надані лише 03.06.2024 року. У разі перевищення строку понад 120 днів плата за приднання повертається замовнику у розмірі ста відсотків, визначеної у розмірі 31626 грн., згідно абз. 4, п.5.3. розділу 5. Відповідальність сторін зазначеного вище договору. Згідно п.5.4. сторони не відповідають за невиконання умов цього договору, якщо це спричинено дією обставин непереборної сили. Факт дії обставин непереборної сили підтведжується відповідною довідкою Торгово - пропислової палати України. Пунктом 7.1. договору зазначено, що даний договір діє до повного виконання сторонами передбачених ними зобовязань, але не довше ніж 31.12.2021 року. 29.11.2021 року позивачем повністю сплачено вартість послуг приєднання до електричних мереж. Проте, послуги приєднання виконано лише 03.06.2024 року. Від повернення коштів в добровільному порядку, відповідач відмовляється. Договір про надання послуг з розподілу електричної енергії №12300000164240 між сторонами укладено 02.08.2024 року та надано позивачу паспорт точки розподілу, є додатком 2 до договору. 23.10.2024 року між позивачем та ТОВ Хмельницькенергозбут в особі директора Іванюка Олега Григорійовича укладено договір №3165 про купівлю продаж електричної енергії за «Зеленим» тарифом приватним домогосподарством. За цим договором споживач має право продавати постачальнику універсальних послуг електричну енергію, вироблену з енергії сонячного випромінювання генеральними установками приватного домогосподарства, а постачальник бере на себе зобов`язання купувати у споживачаелектричну енергію за «зеленим» тарифом, в обсязі що перевищує місячне споживання електричної енергії приватним домогосподарством у строки, передбачені цим Договором. Згідно даних листа №2024/02.0-7.1 від 28.02.2022 року Торгово- промислової палати України засвідчуються форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) військову агресію російської федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану із 05 год.30 хв. 24 лютого 2022 року строком на 30 днів на підставі Указу Президента №64/2022 від 22.02.2022 року. 4. Мотивована оцінка аргументів сторін, порушення прав Суд вважає, що позивачем доведено правові підстави повернення сплачених коштів у розмірі 31626 грн. згідно умов договору №28 про стандартне приєднання, а тому вказана сума підлягає до стягнення з відповідача у повному обсязі. Окрім того, суд звертає увагу на те, що строк прострочення виконання зобов`язань відповідачем складає 367 днів. Пунктом 5.3. договору визначено, що за порушення строків виконання зобов`язань за вище зазначеним договором винна сторона сплачує іншій стороні пеню у розмірі 0,1 % вартості приєднання за кожний день прострочення тому розмір пені за вказаний період з 22.02.2021 року по 24.02.2022 рік складає 31626х0.1х367/100 = 11606,74 грн., яка також підлягає до стягнення з відповідача на користь позивача. Позовні вимоги про стягнення втраченої вигоди у розмірі 600000 грн. не підлягають до задоволення так, як позивачем не доведено, що за звичайних обставин вона мала реальні підстави розраховувати на одержання певного доходу. Cтягнення збитків вимагає наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою і збитками, вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає. Суд вважає, що позивачем доведено обгрунтованість позовних вимог в частині стягнення коштів та пені тому з Акціонерного товариства «Хмельницькобленерго» ЄДРПОУ 22764666 слід стягнути на користь [PERSON] 31626 (тридцять одна тисяча шістсот двадцять шість) грн. плати за приєднання до електричних мереж та пеню у розмірі 11606.74 грн., 5. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування Можливість ефективного захисту прав у судовому порядку є запорукою дотримання принципу верховенства права та виконання вимог ст. 15 ЦК України, ст. \~ст. \~6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод у частині доступу до справедливого суду та забезпечення права на ефективний засіб юридичного захисту. Національне законодавство надає широкий інструментарій способів захисту прав і законних інтересів (ст. 16 ЦК України, ст. 20 ГК України): визнання права, примусове виконання обов`язку в натурі, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди тощо. Вибір конкретного способу покладається на розсуд позивача (п. 4 ч. 3 ст. 162 ГПК України). Між тим результати проведеного вибіркового вивчення судової практики розгляду спорів дають підстави впевнено стверджувати, що позивачі не завжди обирають правильний (тобто, неефективний) спосіб захисту прав, причинами чого можуть бути як нерозуміння природи своїх власних вимог, так і процесуальна недобросовісність. У консолідованому Аналізі практики застосування судами ст. 16 Цивільного кодексу України (лист Верховного суду України від 01 квітня 2014 року) зазначається, що з огляду на необхідність надання оцінки обраному позивачем способу захисту в кожній справі підлягає з`ясуванню характер спірних правовідносин сторін (предмет і підстава позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб, чому нажаль не приділяється увага сторонами достатньою мірою. Аналогічної позицією послідовно дотримується Верховний Суд (постанови від 22 січня 2019 року у справі № 912/1856/16 та від 14 травня 2019 року у справі № 910/11511/18). При цьому, як вже було зазначено, обрання позивачем неефективного способу захисту є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог (Постанова Великої Палати Верховного Суду від 06 квітня 2021 року у справі № 910/10011/19 та від 02 лютого 2021 року у справі \~№ 925/642/19). Справа в тому, що різні способи захисту вимагають застосування різних механізмів доведення обставин, на які сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст. 74 ГПК України). Наприклад, різниця між визнанням права та відшкодуванням майнової шкоди є очевидною та виключає будь-які процесуальні диверсії. Однак, застосування стягнення упущеної вигоди та примусового виконання грошового зобов`язання в натурі, що є досить поширеним явищем у сфері прикладної юриспруденції, навмисно підміняються з метою збільшення розміру відшкодування, незважаючи на їх вочевидь різну правову природу. Примусове виконання грошового зобов`язання в натурі Обов`язок виконання грошового зобов`язання передбачено главою 48 ЦК України (ст. 526 ЦК України) та главою 22 ГК України (ст. 198 ГК України). Він має зазвичай договірний характер. Так, примусове виконання обов`язку в натурі застосовується в зобов`язальних правовідносинах у випадках, коли особа зобов`язана вчинити певні активні дії щодо позивача, але відмовляється від виконання цього обов`язку чи уникає (Постанова Великої палати Верховного Суду від 14 травня 2019 року у справі № 910/16979/17, від 14 травня 2019 року у справі № 910/16744/17, а також постанова Верховного Суду від 16 липня 2019 року у справі № 910/15893/17 тощо). Цей спосіб, зокрема, стосується випадків невиконання обов`язку сплатити кошти, відповідно до умов договору (Постанова Верховного Суду від 19 травня 2020 року у справі №910/9167/19). Верховний Суд зазначив, що у разі коли особа, перебуваючи у зобов`язальних правовідносинах, зобов`язана вчинити певні дії щодо позивача, але відмовляється від виконання цього обов`язку чи уникає його (як у спірних правовідносинах), право позивача підлягає захисту судом на підставі пункту 5 частини 2\~статті 16 Цивільного кодексу України\~шляхом примусового виконання обов`язку в натурі. Тобто, якщо умовами договору передбачено обов`язок однієї сторони сплатити кошти на користь іншої у зв`язку із настанням певної події (юридичного факту), то невиконання такого обов`язку боржником є підставою для звернення до суду із позовом про примусове стягнення таких коштів на користь відповідного кредитора. Такий спосіб захисту вимагає від позивача дотримання триелементного тесту: (1) доведення факту наявності відповідних правовідносин між сторонами, (2) встановлення юридичного факту настання відповідної події, з якою пов`язано обов`язок сплатити кошти, (3) обґрунтування розміру заборгованості. Відшкодування майнової шкоди у вигляді упущеної вигоди Шкодою в цивільному праві вважається будь-яке обмеження особистого немайнового чи майнового блага. Його підґрунтям є делікт. Відшкодування майнової шкоди є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) позивача в наслідок порушення боржником свого зобов`язання. Відповідно до частини 2 статті 22 Цивільного кодексу України збитки включають втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки (damnum emergens)) та доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її\~ право не було порушене (упущена вигода (lucrum cessans)). Реальними збитками підкреслюється наявність фактичних втрат майнової сфери потерпілої особи. Другою складовою збитків є упущена вигода, як рахункова величина втрат очікуваного приросту в майні, що базується на документах, які беззастережно підтверджують реальну можливість отримання потерпілим суб`єктом господарювання грошових сум (чи інших цінностей), якби учасник відносин у сфері господарювання не допустив правопорушення.\~(Постанова Верховного Суду від 13 грудня 2018 року у справі № 923/700/17). Інакше кажучи, збитки прямо не пов`язані з умовами договору, а лише є наслідком їх неналежного виконання стороною. Обов`язок відшкодування збитків регулюється главою 3, 51 ЦК України та главою 25 ГК України. У свою чергу, упущена вигода це втрати очікуваного приросту в майні, на підставі беззастережних доказів реальної можливості їх отримання, у разі недопущення правопорушення. Прикладом упущеної вигоди є економічний результат невиконання перевізником умов договору перевезення вантажу, у зв`язку з чим, вантажоотримувач не зміг вчасно виконати умови договору поставки, через що втратив реальний дохід. Отже, реальність можливості отримання такого приросту не випливає з умов договору, але має бути доведена позивачем. Враховуючи припис частини 4 статті 623 ЦК України, на кредитора покладений обов`язок довести розмір збитків, заподіяних йому порушенням зобов`язання. Кредитор повинен не лише точно підрахувати розмір збитків, але й підтвердити їх документально. При визначенні розміру упущеної вигоди мають враховуватися відомості, які безспірно підтверджують реальну можливість отримання винагороди, якби зобов`язання було виконано боржником у належний спосіб. Дохід не може бути абстрактним, адже для відшкодування упущеної вигоди повинні враховуватися заходи, вжиті потерпілою особою для його отримання\~(Постанова Верховного Суду від 30 березня 2021 року у справі №908/2261/17). Тобто, вимагаючи відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди, особа повинна довести, що за звичайних обставин вона мала реальні підстави розраховувати на одержання певного доходу. Cтягнення збитків вимагає наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою і збитками, вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає. Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.ч.1,5,6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч.1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.ч.1,2 ст. 77 ЦПК України). Відповідно до ч.2 ст.78 ЦПК України\~обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. 6. Судові витрати Судові витрати складаються із судового збору за пред`явлення позову, який стягується в порядку ст.141 ЦПК України пропорційно до розміру задоволених позовних вимог 432,32 грн. (43232,74х6657,50/66575,45). Так, як позивач звільнена від сплати судового збору, суд вважає що його слід стягнути з відповідача на користь держави. На підставі викладеного та

Outcome: partial