Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-24 00:00:00

Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» у березні 2025 року звернулося до Оболонського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування позовних вимог вказує, що відповідачі [PERSON] , [PERSON] є споживачами послуг за адресою: [ADDRESS] . Як зазначає позивач, з 01травня 2018 року по 31 жовтня 2021 року позивачем надавалися послуги з централізованого опалення (постачання теплової енергії) та централізованого постачання гарячої води (послуги з ЦО/ЦПГВ), а з 01 листопада 2021 року, позивач є виконавцем послуг з постачання теплової енергії та постачання гарячої води (послуги з ТЕ/ПГВ). Крім того, позивач на підставі Договору №602-18 про відступлення прав вимоги (цесії) від 11 жовтня 2018 року, укладеного між ПАТ «Київенерго» та КП «Київтеплоенерго», отримав право вимоги до відповідачів про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення та/або постачання гарячої води, яка утворилася до 01 травня 2018 року. Відповідачі своєчасно не сплачували за спожиті послуги, у результаті чого утворилась заборгованість, яка станом на 31 січня 2025 року становить 116685,52 грн., яка складається з наступного: - заборгованість за спожиті до 01 травня 2018 року послуги з центрального опалення у розмірі 9757,21 грн; інфляційної складової 1161,11 грн, три відсотка річних 270,26 грн.; -заборгованості за послуги з централізованого опалення за період з 01 травня 2018 року по 31 жовтня 2021 року у розмірі 17552,06 грн.;інфляційна складова боргу у розмірі 1895,62 грн., 3% річних у розмірі 486,17 грн.; -заборгованості за послуги з централізованого постачання гарячої води за період з 01 травня 2018 року по 31 жовтня 2021 року у розмірі 14456,49 грн.; інфляційної складової боргу у розмірі 1720,32 грн., 3% річних у розмірі 400,42 грн.; -заборгованості за послуги з теплової енергії у розмірі 29020,19 грн., яка утворилась з 01 листопада 2021 року; інфляційна складова боргу у розмірі 2957,25 грн., 3% річних у розмірі 683,96 грн., пені у розмірі 464,05 грн.; - заборгованості за послуги з постачання гарячої води у розмірі 29945,03 грн., яка утворилась з 01 листопада 2021 року; інфляційна складова боргу у розмірі 2999,80 грн., 3% річних у розмірі 674,30 грн., пені у розмірі 487,12 грн.; - заборгованості з плати за абонентське обслуговування послуг з постачання теплової енергії у розмірі 1007,04 грн.; - заборгованості з плати за абонентське обслуговування послуг з гарячого водопостачання у розмірі 665,50 грн.;-заборгованість за обслуговування вузла комерційного обліку централізованого опалення в розмірі 81,62 грн. У зв`язку з чим позивач просить стягнути з відповідачів солідарно вказану заборгованість за спожиті послуги у розмірі 116685,52 грн., а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 3 028,00 грн. Ухвалою суду від 02 квітня 2025 року відкрито провадження у справі. Призначено до судового розгляду на 01 травня 2025 року. 16 квітня 2025 року від відповідачів [PERSON] , [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву. В обґрунтування поданого відзиву зазначають, що є неналежними відповідачами, так як не є співвласниками квартири та фактично в ній не проживають, тому не є користувачами послуг, які надає позивач. За вказаною адресою проживає [PERSON] , який є батьком [PERSON] , проте не залучений відповідачем та користується послугами. З 2008 року [PERSON] , після розірвання шлюбу між батьками проживає разом із матір`ю понад 17 років за адресою [ADDRESS] . Що доводиться актом про не проживання, довідкою про місце навчання. Відповідач [PERSON] з 2001 року також не проживає в квартирі [ADDRESS] , що доводиться актом сусідів, що вона проживає за адресою: [ADDRESS] . Просять відмовити в задоволенні позовних вимог через пред`явлення позову до неналежних відповідачів. Також до відзиву долучено довідку про зняття 07 квітня 2025 року [PERSON] з зареєстрованого місця проживання та її реєстрацію за адресою [ADDRESS] . Долучно довідки про відсутність доходу у відповідачів. За клопотанням представника позивача двічі розгляд справи відкладався 01 транвя 2025 року та 12 червня 2025 року. В судове засідання 24 липня 2025 року представник позивача не з`явився. До суду 24 липня 2025 року надійшла заява від представника позивача про розгляд справи за відсутності представника позивача. 01 липня 2025 року до суду надійшли письмові пояснення представника відповідачів в яких він категорично не погоджується про покладання обов`язку зі сплати за комунальні послуги на відповідачів, які не проживають та фактично не користуються ними та не мають відношення до виниклої заборгованості. Відповідачі не є власниками та/або співвласниками квартири, що виключає їх обов`язок по утриманню житла. Відповідачі в період виникнення заборгованості не проживають у житловому приміщенні квартири, що доводиться документально. Відповідачі не є споживачами комунальних послуг, так як не є власниками й фактично ними не користувались. Представник відповідачів - адвокат Чутченко С.О. в судовому засіданні просив відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог з підстав та мотивів викладених у поданому відзиві та письмових поясненнях. Вислухавши позицію представника відповідачів, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного висновку. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Судом встановлено, що Розпорядженням Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 10 квітня 2018 року №591 закріплено на праві господарського відання майно комунальної власності територіальної громади міста Києва за Комунальним підприємством виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго», яке починаючи з 01 травня 2018 року здійснює надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води. 11 жовтня 2018 року між ПАТ «Київенерго» та КП (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» укладеного Договір № 602-18 про відступлення права вимоги, за яким ПАТ «Київенерго» відступило право вимоги, а КП «Київтеплоенрго» набуло право вимоги до юридичних осіб, фізичних осіб, фізичних осіб-підприємців, щодо виконання ними грошових зобов`язань перед кредитором з оплати спожитих до 01 травня 2018 року послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання. Відповідно до Додатку № 1 та/або додатку № 2 до Договору цесії позивач набув право вимоги заборгованості за спожиті послуги з централізованого опалення та/або централізованого постачання гарячої води, за адресою: [ADDRESS] в розмірі 9757,21 грн (а.с.25). Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Частиною 1 статті 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. З Витягу з реєстру територіальної громади м.Києва від 11 березня 2025 року встановлено, що за адресою [ADDRESS] . зареєстровані : [PERSON] , 1995 року народження з 23 червня 1995 року, [PERSON] , 1976 року народження з 1997 року, [PERSON] ,2003 року народження з 24 квітня 2003 року, [PERSON] , 2022 року народження з 27 лютого 2024 року (а.с.5). 26 квітня 2014 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення розрахунків за енергоносії» від 10.04.2014 року №1198, яким внесено зміни до закону України «Про житлово-комунальні послуги», який доповнено новими частинами. Відповідно до ч. 7 ст. 26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 1875-IV (який діяв на час виникнення спірних відносин) визначено, що договір про надання послуг з централізованого опалення, послуг з централізованого постачання холодної води, послуг з водовідведення (з використанням внутрішньо-будинкових систем), що укладається виконавцем із споживачем - фізичною особою, яка не є суб`єктом господарювання, є договором приєднання. У газеті «Хрещатик» №34 (5085) 28 березня 2018 року опубліковано повідомлення про публічний договір (оферту) про надання ПАТ «Київенерго» як виконавцем житлово-комунальних послуг на підставі ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» послуг з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води населенню та опубліковано договір про надання послуг з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води населенню. Відповідно до п. 14 вказаного Договору розрахунковим періодом є календарний місяць. У разі застосування щомісячної системи оплати послуг платежі вносяться не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим. Підпунктом 1 пункту 19 вказаного Договору передбачено, що споживач зобов`язаний оплачувати послуги в установлений договором строк. Частиною 1 ст. 714 ЦК України передбачено, що за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки, регулюються Законом України "Про житлово-комунальні послуги" від 24 червня 2004 року №1875-IV (у редакції, що була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) та Законом України "Про житлово-комунальні послуги" від 09 листопада 2017 року №2189-VIII (введений в дію з 01 травня 2019 року, крім: ст. 1, ч. 1 ст. 2, ст. ст. 3-7, 9, 11, 12, ч. 2 ст. 26, ст. 27 та 29 (в частині регулювання послуги з управління багатоквартирним будинком), ч. 2 ст. 2, ч. ч. 3 та 4 ст. 8, ч. ч. 2 та 3 ст. 10, ст. 15, ч. ч. 1, 3 та 5 ст. 16, ст. 18, ч. 5 ст. 28, які введені в дію 10 червня 2018 року). Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг. Відповідно до статті 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до перелік житлово-комунальних послуг належать комунальні послуги, зокрема послуги з постачання теплової енергії, постачання гарячої води. Так, відповідно до частини 1 статті 6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: споживачі (індивідуальні та колективні); управитель; виконавці комунальних послуг. Згідно із ст. 162 ЖК України плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги. Відповідно до ст. 179 ЖК України визначено, що користування будинками (квартирами) державного і громадського житлового фонду, фонду житлово-будівельних кооперативів, а також приватного житлового фонду та їх утримання здійснюється з обов`язковим додержанням вимог Правил користування приміщеннями житлових будинків, які затверджуються Кабінетом Міністрів України. Пунктом 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених Постановою КМУ № 45 від 24.01.2006 року, визначено, що власник та наймач (орендар) квартири зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги. Відповідно до ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 1875-IV (який діяв на момент виникнення спірних правовідносин) учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 1875-IV (який діяв на момент виникнення спірних правовідносин) споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. Підключення будинку до мереж централізованого опалення та/або постачання гарячої води свідчить про надання послуг позивачем. Відповідач в свою чергу від мереж централізованого опалення та/або постачання гарячої води у встановленому чинним законодавством не відмовлялася, не відключалася. Крім того, постановою судової палати у цивільних та господарських справах Верховного суду України від 20 квітня 2016 року справа 6-2951цс15 містить висновок про те, що факт відсутності договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг. За змістом ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Отже, з 01 травня 2018 року надання послуг з централізованого опалення (постачання теплової енергії) та централізованого постачання гарячої води (постачання гарячої води) здійснює КП «Київтеплоенерго». Мешканцям будинку, в якому розташована квартира відповідачів, послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води надаються КП виконавчого органу Київради (КМДА) «Київтеплоенерго». Судом встановлено, що позивач належним чином виконує свої договірні зобов`язання шляхом надання відповідачам послуг з централізованого опалення (постачання теплової енергії) та централізованого постачання гарячої води (постачання гарячої води). Згідно з ч. 1 ст. 543 ЦК України у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Крім того, відповідно до ч. 3 вказаної статті солідарний боржник не має права висувати проти вимоги кредитора заперечення, що ґрунтуються на таких відносинах решти солідарних боржників з кредитором, у яких цей боржник не бере участі. Також слід зазначити, що згідно з ч. 4 ст. 544 ЦК України боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього. Тобто співвласник, який виконав солідарний обов`язок щодо сплати необхідних витрат на утримання майна, має право вимагати від іншого співвласника їх відшкодування (право зворотної вимоги - регрес). Аналогічний за змістом правовий висновок висловлено ВС у постанові від 19 серпня 2020 року у справі № 703/2200/15-ц. Заперечення представника відповідача, які містяться в поданому відзиві, що [PERSON] та [PERSON] не є споживачами, оскільки фактично не проживають за зареєстрованим місцем проживання, суд вважає неприйнятними, які суперечать вимогам діючого законодавства. Як встановлено з Ордеру №514 виданого 02 лютого 1977 року [PERSON] на право заняття квартири, яка розташована за адресою [ADDRESS] в складі родини [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] ,, [PERSON] (а.с.72). Квартира на час розгляду справи є неприватизованою, належить до комунальної власності. Порядок звільнення наймачів (власників) квартир (приватних будинків) та членів їх сімей за період їх тимчасової відсутності від оплати за комунальні послуги, затверджений рішенням Київської міської ради від 28 березня 2002 року № 409/1843. Встановлено, що наймач (власник) квартири (приватного будинку) та члени його сім`ї за період тимчасової відсутності мають право на несплату вартості ненаданих послуг при дотриманні певних умов: 1.1 При тимчасовій відсутності всієї сім`ї: за умов відключення працівниками житлово-експлуатаційної організації (Виконавця послуг) холодної та гарячої води та опломбування запірних вентилів на вводі у квартиру (приватний будинок) та зняття пломб і відновлення послуг працівниками житлово-експлуатаційної організації (Виконавця послуг) згідно з письмовою заявою наймача (власника) квартири (приватного будинку). 1.2. При тимчасовій відсутності одного або декількох членів сім`ї: за умови своєчасного подання в житлово-експлуатаційну організацію (Виконавця послуг) та в управління експлуатації газового господарства документів, що підтверджують факт відсутності одного або декількох членів сім`ї. Винятком є випадки, коли наймач (власник) квартири (приватного будинку) або члени його сім`ї перебувають на стаціонарному лікуванні, санаторно-курортному відпочинку, терміни якого підтверджено лікарняним, путівкою та ін. Звільнення від оплати здійснюється за період тимчасової відсутності не менше одного місяця. Для звільнення від оплати наймач (власник) квартири (приватного будинку) повинен надати наступні документи: у випадку, передбаченому пунктом 1.1 (При тимчасовій відсутності всієї сім`ї): · заяву в житлово-експлуатаційну організацію (Виконавця послуг) про відключення холодної і гарячої води та опломбування запірних вентилів із зазначенням періоду тимчасової відсутності; · акт житлово-експлуатаційної організації (Виконавця послуг) про відключення та опломбування вентилів холодної і гарячої води. Перерахунок проводиться після відновлення надання послуг, якщо не порушено цілісності опломбування мереж (у випадку передбаченому пункт 1.1). У випадку передбаченому пунктом 1.2 (при тимчасовій відсутності одного або декількох членів сім`ї: заяву в житлово-експлуатаційну організацію (до Виконавця послуг) про тимчасову відсутність одного або декількох членів сім`ї із зазначенням періоду та місця перебування; документ, що підтверджує факт перебування одного або декількох членів сім`ї в іншому місці (документ повинен містити кутовий штамп з реєстраційним номером, дату видачі, бути завірений печаткою); для працюючих - довідку з місця роботи про перебування у відпустці, відрядженні (із зазначенням терміну відпустки, відрядження). Відповідачі та їх представник не надали суду доказів звернення з відповідною заявою до надавача послуг, зі заявами (повідомленнями) про не проживання у квартирі за період виникнення заборгованості, та бажання припинити отримання послуг (як повністю так і на певний період). Як встановлено судом з наданих представником позивача розрахунків заборгованості, нарахування за централізоване опалення, теплову енергію здійснювалось на житлову площу квартири, а нарахування заборгованості з централізованого постачання гарячої води за нормативними показниками, оскільки загальнобудинковий та квартирний засоби обліку гарячого водопостачання відсутні. Отже, нарахування заборгованості за постачання гарячої води здійснювалось за кількістю зареєстрованих за даною адресою осіб. Особа, зареєстрована у квартирі, але фактично там не проживає, зобов`язана сплачувати за комунальні послуги. Це обумовлено тим, що реєстрація (прописка) створює юридичний зв`язок між особою та житловим приміщенням, і, відповідно, обов`язок сплачувати за послуги, які надаються цьому приміщенню. Інститут реєстрації місця проживання надає право особі проживати в житловому приміщенні за зареєстрованим місцем проживання. [PERSON] та [PERSON] , з дати повноліття за власним міркуванням не користуються наданим правом на проживання за зареєстрованим місцем. Правилами реєстрації місця проживання та Порядку передачі органами реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру, які затверджені Постановою Кабінету Міністрів №207 від 02 березня 2016 року передбачено, що громадяни України, а також іноземці чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов`язані протягом 30 календарних днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати своє місце проживання. Відповідачі зазначаючи, що проживають та користуються комунальними послугами за іншою адресою доказів їх сплати суду не надали. Зареєстроване місце проживання відповідачів за адресою [ADDRESS] надають їм право на користування житловим приміщенням за даною адресою, право участі в приватизації та подальшого набуття житла у власність, та кореспондує обов`язок по сплаті за комунальні послуги, які надаються позивачем за даною адресою. Отже, суд приходить до переконання, що відповідачі є споживачами послуг, які надає позивач, за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до п. п. 1, 6, 9 ч. 2 ст. 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року №1875-IV, п. п. 1, 5, 8 ч. 2 ст. 8 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" від 09 листопада 2017 року №2189-VIII виконавець зобов`язаний: забезпечувати своєчасність, безперервність та відповідну якість житлово-комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договору, в тому числі шляхом створення систем управління якістю відповідно до національних або міжнародних стандартів; розглядати у визначений законодавством термін претензії та скарги споживачів і проводити відповідні перерахунки розміру плати за житлово-комунальні послуги в разі їх ненадання або надання не в повному обсязі, зниження їх якості; вести облік вимог (претензій) споживачів у зв`язку з порушенням порядку надання житлово-комунальних послуг, зміною їх споживчих властивостей та перевищенням термінів проведення аварійно-відновлювальних робіт. Водночас факт ненадання послуги або зниження якості наданої послуги (що є порушенням умов договору у розумінні ст. ст. 526, 530 ЦК України) повинен бути зафіксований належним чином (на це звертає увагу Верховний Суд у постанові від 20 листопада 2019 року у справі №640/18143/16-ц). У своїй постанові від 07 лютого 2018 року у справі №521/6969/15-ц Верховний Суд зазначив, що належним доказом ненадання житлово-комунальної послуги або зниження якості наданої послуги є звернення споживача до надавача послуг та складання сторонами акта-претензії. Оскільки КП виконавчого органу Київради (КМДА) "Київтеплоенерго" надавались послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води споживачам, які мали право отримувати вказані послуги і користуватися ними за адресою заеєстрованогомісця проживання [ADDRESS] , у відповідачів виник обов`язок оплатити ці послуги. Проте, суд вважає слушними доводи представника відповідача що відповідач [PERSON] в період виникнення заборгованості з травня 2015 року до 22 березня 2021 року була неповнолітня, тому не несе обов`язок по її сплаті, такими, що заслуговують на увагу. Батьки зобов`язані сплачувати комунальні послуги за неповнолітніх дітей, які проживають з ними. Це пов`язано з тим, що батьки є законними представниками неповнолітніх дітей та відповідають за їх утримання, зокрема, за оплату житловокомунальних послуг. До 22 березня 2021 року [PERSON] була неповнолітньою, тому в неї не виникло обов`язку по сплаті за комунальні послуги. Її батьки [PERSON] , та [PERSON] до участі в розгляді справи в якості відповідачів не залучалися, про що у відзиві зазначав представник. Тому, суд вважає, що [PERSON] може нести солідарну відповідальність із [PERSON] лише в частині стягнення заборгованості за надані послуги, яка виникла за пріод з 23 березня 2021 року по 31 січня 2025 року. В задоволенні решти вимог про стягнення з [PERSON] заборгованості, яка виникла до 22 березня 2021 року слід відмовити. Статтею 175 ЦПК України встановлено, що викладаючи зміст позовної заяви, саме позивач визначає коло відповідачів, до яких він заявляє позовні вимоги. Не залучення до участі у справі відповідачем [PERSON] , який зареєстрований та проживає [ADDRESS] , не може бути правовою підставою для відмови в задоволенні позовних вимог до інших споживачів, які несуть солідарний обов`язок по сплаті за комунальні послуги. Реєстрація [PERSON] , з дати народження з 1995 року, а також подальша реєстрація за даною адресою народженої нею дитини [PERSON] , 2022 року народження, свідчить про її зацікавленість у даному житловому приміщенні, збереження реєстрації в якому надає їй право на участь у його приватизації. Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). За приписами ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідачі користується послугами, але не виконують зобов`язання по сплаті заборгованості за надані послуги з центрального опалення та гарячого водопостачання. Свої зобов`язання відповідачі виконують неналежно, внаслідок чого виникла заборгованість, та доказів зворотному з боку відповідачів суду надано не було. Відповідачі не заперечували проти обсягу визначеної заборгованості. На підтвердження своїх доводів щодо заборгованості відповідачів, позивач надав суду розрахунки заборгованості за надані послуги, з яких вбачається, що станом на 31 січня 2025 року за особовим рахунком № [NUMBER] наявна заборгованість в загальному розмірі 116685,52 грн разом із інфляційними збитками, 3% річних та пеня. Наведений розрахунок відповідачами під час розгляду справи не спростований. Заборгованість до 22 березня 2021 року підлягає стягненню одноосібно з [PERSON] на користь КП ВО Київради (КМДА) «Київтеплоенерго» в розмірі 35137,41 грн, яка складається зі заборгованість за спожиті до 01 травня 2018 року послуги з центрального опалення у розмірі 9757,21 грн; заборгованості за послуги з централізованого опалення за період з 01 травня 2018 року по березень 2021 року у розмірі 16488,28 грн, заборгованості за послуги з централізованого постачання гарячої води за період з 01 травня 2018 року по березень 2021 року у розмірі 8891,92 грн. З 23 березня 2021 року по 31 січня 2025 року [PERSON] та [PERSON] несуть солідарний обов`язок зі сплати заборгованості за комунальні послуги: 67347,73 грн, яка складається зі заборгованості за послуги з централізованого опалення за період з 01 квітня 2021 року по 31 жовтня 2021 року у розмірі 1063,78 грн, заборгованості за послуги з централізованого постачання гарячої води за період з 01 квітня 2021 року по 31 жовтня 2021 року у розмірі 5564,57 грн., заборгованості за послуги з теплової енергії у розмірі 29020,19 грн., яка утворилась з 01 листопада 2021 року по 31 січня 2025 року; заборгованості за послуги з постачання гарячої води у розмірі 29945,03 грн., яка утворилась з 01 листопада 2021 року по 31 січня 2025 року; заборгованості з плати за абонентське обслуговування послуг з постачання теплової енергії у розмірі 1007,04 грн.; за абонентське обслуговування послуг з гарячого водопостачання у розмірі 665,50 грн.; за обслуговування вузла комерційного обліку централізованого опалення в розмірі 81,62 грн. Крім того, позивачем заявлено до стягнення з відповідачів 3% річних, інфляційні втрати та пеня. Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений законом або договором. Суд зазначає, що за змістом ч.2 ст. 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Отже, згідно з розрахунком заборгованості за послуги з водопостачання та водовідведення, який відповідачами не спростований, у зв`язку з простроченням оплати спожитих відповідачем житлово-комунальних послуг з відповідача [PERSON] на користь позивача підлягають стягненню три проценти річних у розмірі 973,51 грн. та інфляційні втрати у розмірі 4000,98 грн. Солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь позивача підлягають стягненню 3% річних у розмірі 1541,60 грн. та інфляційні втрати у розмірі 6733,12 грн. Згідно до ст. 549 ЦК України встановлено, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного грошового зобов`язання. Відповідно до ст. 550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання. Відповідно до ст.1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Статтею 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» передбачено, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. Відповідно до п. 10 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» у разі несвоєчасного здійснення платежів за житлово-комунальні послуги сплачувати пеню в розмірах, установлених законом або договорами про надання житлово-комунальних послуг У разі несвоєчасного здійснення платежів за житлово-комунальні послуги споживач зобов`язаний сплатити пеню в розмірі, встановленому в договорі, але не вище 0,01 відсотка суми боргу за кожен день прострочення. Загальний розмір сплаченої пені не може перевищувати 100 відсотків загальної суми боргу (ст. 26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»). Згідно з розрахунком позивача, пеня за несвоєчасне виконання відповідачами грошового зобов`язання становить 951,17 грн., яка підлягає солідарному стягненню. Таким чином, аналізуючи наявні по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача про солідарне стягнення з відповідачів [PERSON] та [PERSON] заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги підлягає частковому задоволенню. Згідно ст. 141 ЦПК України, з урахуванням часткового задоволення позовних вимог, з відповідачів підлягають стягненню у дольовому порядку витрати по сплаті судового збору в сумі 3028,00 грн., пропорційно розміру задоволених вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial