Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-31 00:00:00

В листопаді 2024 року [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просив позбавити [PERSON] батьківських прав відносно малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування позову зазначив, що перебуває у шлюбі з [PERSON] . Також вказує, що у нього з відповідачем є троє дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . [PERSON] зареєстрована за місцем проживання позивача, з яким вони вели спільне господарство, проте 05.01.2024 року відповідач поїхала до своєї матері в с. Грицьків Хмельницького району Хмельницької області та з вказаної дати зв`язок з [PERSON] втрачено. Вона не дзвонить, номер телефону її вимкнено, до дітей не повернулась, не навідує та не цікавиться їхнім життям, коштів на їх утримання не надає. Відповідачка самоусунулася від виконання своїх обов`язків, залишила дітей на позивача [PERSON] , не виявляє бажання займатися їхнім вихованням, не цікавиться фізичним та духовним розвитком, станом здоров`я дітей. Питання про позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо малолітніх дітей вирішувалося органом опіки та піклування в особі виконавчого комітету Плужненської сільської ради, за результатами якого рішенням № 117 від 27.09.2024 року затверджено висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] по відношенню до малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Ухилення від виконання обов`язків по вихованню дітей згідно з п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України є підставою для позбавлення батьківських прав. Ухвалою судді від 08.11.2024 року прийнято справу до розгляду за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання у справі. Запропоновано сторонам по справі подати відзив та відповідь на відзив. Ухвалою суду від 30.12.2024 року закрито підготовче провадження за вказаним позовом та призначено справу до судового розгляду по суті. В судовому засіданні позивач та представник позивача підтримали заявлені позовні вимоги в повному обсязі з підстав, вказаних в позові, та просили суд їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні категорично заперечила проти задоволення даного позову, просить не позбавляти її батьківських прав відносно малолітніх дітей, оскільки зрозуміла свою неналежну поведінку стосовно них, яку буде змінювати. Також надала ряд квитанцій з «Нова Пошта» про направлення на адресу дітей речей, іграшок та солодощів, які просить врахувати суд при ухваленні рішення. Крім того, вказала, що на даний час неофіційно працює в м. Черневці, з дітьми намагалася спілкуватися через позивача, проте останній ігнорував її повідомлення, а причиною залишення дітей з батьком було конфліктне відношення родини позивача до неї. Представник відповідача - адвокат Іванов А. Б. в судовому засіданні повністю заперечив проти задоволення позовних вимог [PERSON] . Вважає, що позбавлення відповідача батьківських прав є крайнім заходом, а тому просить надати можливість [PERSON] виправити своє ставлення до дітей. Представник органу опіки та піклування в особі виконавчого комітету Плужненської сільської ради Хмельницької області Мартинюк В. Г. не заперечив проти задоволення даного позову та вважає за необхідне позбавити відповідача батьківських прав по відношенню до дітей, оскільки остання самоусунулась від їх виховання та переклала свої обов`язки на батька дітей. Суд, заслухавши учасників судового розгляду, допитавши свідків, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог з наступних підстав. Згідно з ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані виховувати своїх дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний і моральний розвиток. Статтею 165 Сімейного кодексу України передбачено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтв про народження [PERSON] , [INFO] , серії [NUMBER] від 28.11.2019 року, [PERSON] , [INFO] , серії [NUMBER] від 18.06.2021 року та [PERSON] , [INFO] , серії [NUMBER] від 27.04.2023 року вбачається, що батьком вказаних дітей зазначений [PERSON] , а матір`ю - [PERSON] . Згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 20.06.2023 року, [PERSON] , [INFO] , уклала шлюб з [PERSON] , [INFO] , про що зроблено відповідний актовий запис № 86 та змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] ». Відповідно до довідки Плужненської сільської ради Шепетівського району Хмельницької області про склад зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб №2/264 від 15.05.2024 року, за адресою: [ADDRESS] зареєстровані, зокрема, позивач [PERSON] , відповідач [PERSON] та троє їх малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Рішенням виконавчого комітету Плужненської сільської ради №117 від 27.09.2024 року затверджено висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] по відношенню до малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Підставою для прийняття такого рішення було проведення обстежень умов проживання сім`ї [PERSON] , про що складено відповідний акт обстеження умов проживання від 17.09.2024 року. За результатами обстеження встановлено, що умови проживання для дітей є задовільними, стосунки в сім`ї дружні, всі члени гарно ладнають, батько любить своїх малолітніх дітей, які проживають разом з ним та перебувають на його утриманні. Разом з тим, зазначено, що мати дітей [PERSON] участь у житті вихованні дітей не бере, покинула їх 05.01.2024 року Також, в матеріалах справи наявні постанова про відкриття виконавчого провадження (ВП [NUMBER]) від 15.05.2024 року та довідка - розрахунок про розмір заборгованості по аліментах у вказаному виконавчому провадженні щодо стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Загальний розмір заборгованості зі сплати аліментів за період з 22.02.2024 року станом на 01.11.2024 року становить 56766,00 грн. Відповідно до довідок КЗ «М`якотівський заклад дошкільної освіти «Сонечко» загального типу Плужненської сільської ради» №24 від 24.10.2024 року, №9 від 14.04.2025 року встановлено, що діти [PERSON] , 2019 року народження, та [PERSON] , 2021 року народження, перебувають в даному навчальному закладі з 05.01.2024 року. За весь час перебування дітей в даному закладі, мати дітей [PERSON] жодного разу не брала участі у вихованні дітей: не приводила та не забирала дітей із садочку; не спілкувалася із вихователями щодо освітнього процесу (успішність дітей, поведінка, фізичний та розумовий розвиток, адаптація до дитячого садочку тощо); не відвідувала батьківських зборів, свят, розваг тощо. З протоколу бесіди практичного психолога [PERSON] з [PERSON] та дітьми [PERSON] та [PERSON] від 13.06.2025 року вбачається, що діти не спілкуються з мамою. Зі слів дітей, мама давно з ними не живе. За результатами бесіди встановлено, що діти легко йдуть на контакт, відповідають на поставлені питання, проявляють позитивні емоції, мають дефекти мовлення. В листі Плужненської сільської ради №709 від 08.07.2025 року, зокрема, зазначено, що зі слів керуючої дитячим дошкільним закладом « [PERSON] » [PERSON] , мати дітей [PERSON] жодного разу не відвідувала дітей в закладі, не цікавилася їх життям та здоров`ям. В ході роботи з психологом під час виконання малюнків сім`ї діти [PERSON] та [PERSON] не намалювали маму, що вказує на відсутність зв`язку, контакту та ролі мами в житті дітей. На питання « [PERSON] ?» [PERSON] сказав, що не знає де, а [PERSON] сказала, що поїхала і покинула їх, але при цьому ніяких емоцій діти не проявляли. З січня 2024 року мати не бачила і не чула дітей, жодної зустрічі з дітьми не відбувалось, діти на відсутність матері в сім`ї поводяться без змін. На сьогоднішній день діти перебувають вдома, оскільки садочок на канікулах, в побуті фактично не згадують матір. Також, зазначено, що під час відвідування сім`ї [PERSON] раніше, мати дітей [PERSON] неодноразово ображала працівників соціальних служб нецензурною лайкою, не впускала в будинок для обстеження житлово - побутових умов, постійно погрожувала, не дослухалась та не виконувала їх рекомендацій, не здатна без сторонньої допомоги вести побут, готувати, прати, доглядати за дітьми. Зазначені вище обставини також відображені в листах відділу «Служба у справах дітей Плужненської сільської ради» №№01-23/205, 01-23/206 від 15.07.2025 року, за результатами проведених бесід з малолітніми [PERSON] , 2019 року народження, та [PERSON] , 2021 року народження. Разом з тим, судом враховано та не заперечується позивачем, що відповідач [PERSON] передавала дітям речі, іграшки та солодощі, що підтверджується доданими до матеріалів справи фіскальними чеками та квитанціями. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] , яка проживає поруч з господарством де зареєстровані та проживали сторони, вказала, що [PERSON] є конфліктною особою, яка постійно сперечалася та вела аморальний спосіб життя. Вона зовсім не доглядала за своїми дітьми: не мила їх та не варила їм їсти. Підтвердила, що з січня 2024 року [PERSON] залишила свою сім`ю та пішла з дому. Інший свідок [PERSON] , яка є старостою за зареєстрованим місцем проживання сторін, зазначила, що сім`я [PERSON] була на обліку, як така, що опинилася у складних життєвих умовах. Відповідач [PERSON] неналежно виховувала своїх дітей, вони були неохайні та брудні. Мати не пускала дітей до садочку, мотивуючи це тим, що вони не бажають туди йти. Аналогічні покази засвідчила також свідок [PERSON] , яка працює начальником відділу «Служба у справах дітей Плужненської сільської ради», а також вказала, що вже були інші непоодинокі випадки коли [PERSON] залишала свою сім`ю та йшла з дому. Також, підтвердила, що, незважаючи на те, що сім`я тримала велике господарство, мати ніколи не доглядала за своїми дітьми, які завжди були неохайні та брудні. Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини (частина друга статті 15 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно зі статтею 9 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року, яка ратифікована 27 лютого 1991 року і набула чинності для України 27 вересня 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Преамбулою Конвенції визначено, що держави-учасниці беруть до уваги принципи, закладені в Декларації прав дитини, яка прийнята Генеральною Асамблеєю 20 листопада 1959 року. У відповідності до 6 принципу цієї Декларації дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної і матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли мають місце виключні обставини, бути розлученою зі своєю матір`ю. Із положень ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» та ч. 4 ст. 10 ЦПК України слідує, що суд застосовує при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Європейський суд з прав людини у справі «Мамчур проти України» ("Mamchur v. Ukraine", заява №10383/09, рішення від 16 липня 2015 року, п. 100) зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте, необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним. Також у рішенні від 7 грудня 2006 року у справі «Хант проти України» («Hunt v. Ukraine», заява №31111/04, п.п. 57-58) Європейський суд з прав людини вказав на те, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до сина. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини (ч. 2 ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства»). Частинами 1, 2, 4 статті 155 СК України передбачено, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Згідно з ч. 2 ст. 157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. У відповідності з п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. У відповідності до п.п. 15 16, 18 постанови Пленуму Верховного Суду України, від 30.03.2007, № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухвалюючи рішення про задоволення позову, необхідно враховувати, що позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків (постанова Верховного Суду від 12.09.2019 року у справі № 638/6919/16-ц). Розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, позбавлення батька спорідненості з дитиною, а це буде вважатись виправданим лише за виняткових обставин. Верховний Суд з огляду на положення статті 166 СК України також неодноразово наголошував, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків. Зокрема, такий правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду06 червня 2024 року у справі № 132/2049/23,від 04 вересня 2024 року у справі № 608/858/22,від 25 вересня 2024 року у справі № 206/1513/23, від 02 жовтня 2024 року у справі № 2-5679/11, віл 26 грудня 2024 року у справі № 137/1411/23. Як вбачається з матеріалів справи відповідач [PERSON] тривалий час не піклується про фізичний і духовний розвиток дітей, належним чином не приймає участь в їх вихованні, однак вказані обставини не є безумовними та достатніми для позбавлення відповідача батьківських прав та застосування такого крайнього заходу впливу, оскільки простої бездіяльності з боку матері недостатньо для того, щоб зробити висновок про наявність виняткових обставин, за яких можливо позбавити її батьківських прав. Судом також беззаперечно не встановлено обставин, а позивачем не надано достатніх та переконливих доказів, які б свідчили про те, що мати дітей [PERSON] не бажає спілкуватися з дітьми, остаточно і свідомо самоусунулась від виконання своїх обов`язків з виховання дітей, оскільки вказані твердження базується виключно на поясненнях позивача. Не активність або певна бездіяльність відповідачки, як матері, є недостатньою підставою для того, щоб дійти висновку про наявність виняткових обставин, за яких можливо позбавити її батьківських прав. Той факт, що на даний час відповідачка проживає окремо від дітей, не свідчить безумовно про те, що мати дітей не бажає брати участь у їх утриманні та вихованні. Позивач також не обґрунтував, в чому полягає захист інтересів дітей при позбавленні відповідачки батьківських прав, і яким чином це сприятиме захисту таких інтересів. При цьому, відсутні також докази того, що відповідачка зловживає алкоголем чи вживає наркотичні засоби, притягувалася до адміністративної відповідальності за невиконання своїх батьківських обов`язків, застосувала насильство щодо дітей чи негативно впливає на їх духовний та фізичний розвиток. Позивачем не доведено, що поведінка відповідачки відносно дітей є свідомим нехтуванням нею своїми батьківськими обов`язками, а не збігом життєвих обставин, які склалися навколо неї. Судом не встановлено, що відповідачка є тією особою, поведінка чи дії якої можуть свідчити про негативний вплив на дітей, а тому розрив з матір`ю сімейних відносин не відповідає інтересам дітей. Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 05 червня 2024 року у справі №722/225/23. Також в сукупності з іншими доказами, суд критично оцінює висновок органу опіки та піклування Плужненської сільської ради, затверджене рішенням №117 від 27.09.2024 року, про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] по відношенню до малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . У ч.ч. 5, 6 ст. 19 СК України встановлено, що орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. При цьому, висновок органу опіки та піклування має рекомендаційний характер для суду та як доказ підлягає дослідженню та оцінці судом на основі всіх наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності та взаємозв`язку (постанови Верховного Суду від 10 листопада 2023 року у справі № 401/1944/22, від 15 листопада 2023 року у справі № 932/2483/21). Як вбачається з наданого висновку органу опіки та піклування Плужненської сільської ради, затверджене рішенням №117 від 27.09.2024 року, про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] по відношенню до малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , який наявний в матеріалах справи, органу опіки та піклування не надано інформації, яка беззаперечно підтверджує винну поведінку матері, свідоме та систематичне нехтування батьківськими обов`язками, ухилення від виховання і утримання дітей, попередження її про відповідальність за неналежне виконання батьківських обов`язків, немає ніяких підтверджень, що позбавлення [PERSON] батьківських прав змінить життя дітей на краще. Ухилення від виконання своїх обов`язків із виховання дітей повинно бути навмисним, коли особа повністю розуміє наслідки своєї винної поведінки, змінити її в кращу сторону не бажає, нехтуючи при цьому найкращими інтересами дітей, не надано підтвердження того, що відповідач є тією особою, поведінка чи дії якої можуть свідчити про негативний вплив на дітей. Оцінюючи викладені обставини в їх сукупності, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог [PERSON] , оскільки, незважаючи на те, що відповідач в певній мірі нехтує своїми батьківськими обов`язками щодо своїх дітей, достатні підстави для застосування до [PERSON] крайнього заходу впливу у виді позбавлення її батьківських прав стосовно дітей з врахуванням їх інтересів, інтересів самого відповідача, рішень Європейського суду з прав людини, судової практики Верховного Суду на даний час відсутні. З огляду на викладене, за встановлених судом обставин справи на даний час вищевказані обставини не є безумовними та достатніми для позбавлення відповідачки батьківських прав та застосування такого крайнього заходу впливу. Крім того суд звертає увагу, що в разі, якщо [PERSON] не змінить свого ставлення до дітей, позивач не позбавлений можливості повторно звернутись до суду з аналогічним позовом. При цьому суд вважає за необхідне попередити [PERSON] про необхідність зміни ставлення до дітей. Оскільки суд відмовляє в позові, відповідно до ст. 141 ЦПК України підстави для стягнення на користь позивача судових витрат відсутні. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed