Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-03 00:00:00

\~ \~ \~ \~Позивачка звернулась до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого посилалась на те, що в 2002 році познайомилась з [PERSON] , коли прийшла працювати на АТ «Укрзалізниця», а останній був її колегою. На той час в них були свої родини та не було будь-яких відносин, а спілкування обмежувалось лише робочими процесами. В період з 29.12.1989 року по 21.06.2011 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі із [PERSON] , який було розірвано за рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 21.06.2011 року у справі №2-4327/11. В 2007-2008 роках її відносини із [PERSON] розладились та фактично припинились, оскільки вона пішла від чоловіка, почала проживати у мами. З лютого 2008 року вони не підтримували ні шлюбні, ні сімейні відносини, що зазначено в судовому рішенні. На кінець 2009 року [PERSON] був одиноким чоловіком, так як розірвав шлюб з колишньою дружиною ще 28.05.2008 року. Відносини позивачки з [PERSON] починались поступово, гуртувались на взаємній підтримці, любові та поваги. За рік стосунки стали серйозними та всеохоплюючими. Вони поєднали своє особисте життя, приймали активну участь в усіх важливих сферах життя один одного, зокрема. Святкували всі свята разом, відпочивали як родина, налагоджували та підтримували соціальні зв`язки з друзями та родичами один одного. [PERSON] одразу налагодив добрі та дружні відносини з неповнолітнім сином позивачки [PERSON] , був йому як батько, допомагав позивачці виховувати та доглядати за сином не лише словом чи порадою, а і безпосередньою активною участю. В кінці 2010 року вони вирішили поступово з`їжджатись та жити разом як родина, так як їх стосунки були щирими та сталими. Позивачка стала на значний час залишатись у [PERSON] в його квартирі, в якій він проживав зі своєю мамою [PERSON] . Також почали закупляти меблі для себе та сина позивачки для комфортного спільного проживання. В липні 2011 року позивачка разом з сином переїхала на постійне місце проживання до [PERSON] в квартиру за адресою: [ADDRESS] , в якій вони проживали однією сім`єю без шлюбу, були пов`язані спільним побутом, мали спільні соціальні зв`язки, взаємні права та обов`язки, спільні побутові відносини та сімейний бюджет, який був направлений на спільні сімейні витрати в інтересах сім`ї, оплачували комунальні платежі, робили ремонти, покупали та оновлювали меблі. Разом з позивачкою та [PERSON] проживали син позивачки [PERSON] та мама [PERSON] [PERSON] . Квартира, в якій вони проживали фактично складалась з двох квартир [ADDRESS] та [ADDRESS] , які були об`єднані в одну велику квартиру, з`єднану за рахунок тамбуру. Син позивачки проживав з ними до 2019 року, після чого переїхав жити окремо до квартири батька після його смерті. Окрім квартири вони також доглядали за дачним будинком та городом, що належав матері [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , в якому вони проводили багато часу, як працюючи та відпочиваючи. За час спільного життя вони робили ремонти та значні добудови в дачному будинку з метою поліпшення умов проживання та відпочинку. Як пара та родина проводили відпочинки в України та за кордоном. В 2020 році позивачка подарувала [PERSON] собаку породи ротвейлер, про яку він завжди мріяв. 16.01.2018 року вони придбали автомобіль «Renault Sandero» для сімейного користування, за спільно зібрані кошти. Договір купівлі-продажу автомобіля укладався між ТОВ «Автотрейдінг-Дніпро» та [PERSON] . Також вони підтримували спільні соціальні зв`язки з друзями та родичами, проводили спільні свята та події. В 2012 році [PERSON] став хрещеним батьком племінниці позивачки. В 2017 році вони були запрошені, як одна родина на весілля його доньки [PERSON] . В зв`язку із подальшою хворобою [PERSON] позивачка перебрала на себе більшість побутових обов`язків в родині, так як відповідно до рекомендації МСЕК та лікарів [PERSON] був обмежений в самообслуговуванні та трудовій діяльності, тому хатні роботи з прибирання, готування, прання та інш., виконувались позивачкою. Спільне життя продовжувалось до моменту смерті [PERSON] [INFO] . Позивачка займалась проведенням похорон та прощанням з померлим, який був похований на Обухівському кладовищі. Після смерті [PERSON] вона продовжила проживати в квартирі за адресою: [ADDRESS] , разом із його мамою [PERSON] , допомагаючи останній в побутовому плані та інших сферах, виконуючи сімейні обов`язки та продовжуючи вести спільне господарство. [INFO] [PERSON] померла. З того часу, позивачка переїхала з зазначеної вище квартири та по сьогоднішній день мешкає на дачі за адресою: [ADDRESS] , а квартира знаходиться у власності та користуванні доньки [PERSON] [PERSON] . Посилаючись на вказані обставини, з метою захисту прав власності на майно, набуте нею разом із [PERSON] за час проживання однією сім?єю, до якого відноситься автомобіль «Renault Sandero», р/н [NUMBER] , а також з огляду на відмову нотаріуса у видачі їй свідоцтва про право на спадщину після померлого [PERSON] , позивачка просила встановити факт її проживання з останнім однією сім?єю без шлюбу в період з липня 2011 року по 25.10.2023 року, а також факт її постійного проживання зі спадкодавцем [PERSON] на час відкриття спадщини. У наданому відзиві представник відповідачки зазначив, що заявлені позивачкою вимоги про встановлення юридичних фактів не підлягають розгляду в порядку позовного провадження, їх встановлення в судовому порядку здійснюється в порядку окремого провадження. Позовна заява не містить будь-яких вимог майнового або немайнового характеру до відповідачки. В позові не зазначено, які права, свободи чи інтереси позивачки порушує відповідачка та у якій спосіб позивачка просить відновити своє порушене, невизнане або оспорюване право. В зв`язку з цим, просив залишити позов без розгляду, як такий, що має розглядатись в порядку окремого провадження. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Ухвалою Кіровського районного суду м.Дніпропетровська (після зміни найменування Центральний районний суд міста Дніпропетровська) від 29.10.2024 року позов було прийнято до розгляду, відкрито провадження по справі та призначено останню до розгляду за правилами загального позовного провадження. \~ \~ \~ \~Протокольною ухвалою від 22.01.2025 року було закрито підготовче провадження по справі та призначено останню до розгляду по суті. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~В судовому засіданні позивачка та її представник підтримали позов та посилаючись на викладені в ньому підстави, просили задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. \~ \~ \~ \~Відповідачка та її представник в судовому засіданні проти позову заперечували з підстав, наведених у поданому відзиві, посилаючись також на обрання не належного та неефективного способу захисту. \~ \~ \~ \~Заслухавши пояснення сторін та їх представників, перевіривши доводи, викладені сторонами в заявах по суті справи, допитавши свідків та дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. \~ \~ \~ \~Відповідно до ч.2 ст.3 СК України сім`ю\~складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Частинами першою та другою\~ст.21 СК України\~передбачено, що шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя. Згідно з ч.1 ст.36 СК України шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя. Статтею 74 СК України\~встановлено, що якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення\~глави 8 цього Кодексу. З огляду на зазначені положення законодавства, проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом) підставою для виникнення у них певних прав та обов`язків, зокрема права спільної сумісної власності на майно. Згідно з абзацом п`ятим п.6 мотивувальної частини\~Рішення Конституційного Суду України від 03.06.1999 року №5-рп/99\~обов`язковими умовами для визнання осіб членами сім`ї, крім спільного проживання, є ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. Факт спільного відпочинку сторін, спільна присутність на святкуванні свят, пересилання коштів, самі по собі, без доведення факту ведення спільного господарства наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю, не може свідчити про те що між сторонами склалися та мали місце усталені відносини, які притаманні подружжю (постанови Верховного Суду від 15 серпня 2019 року у справі №588/350/15, від 19 березня 2020 року у справі №303/2865/17, від 23 вересня 2021 року у справі №204/6931/20,\~від 30 червня 2022 року у справі №694/1540/20). Для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу потрібно враховувати у сукупності всі ознаки, що притаманні подружжю. Таким чином, предметом доказування у справах про встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є факти спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю. Подібний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду\~від 05 жовтня 2022 року у справі № 686/15993/21, від 09 листопада 2022 року у справі №753/10315/19, від 16 листопада 2022 року у справі №199/3941/20. Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що позивачка [PERSON] в період з 29.12.1989 року по 21.06.2011 року перебувала у зареєстрованому шлюбі із [PERSON] , який було розірвано за рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 21.06.2011 року у справі №2-4327/11 (а.с.24). Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] від 12.06.2009 року було розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] (а.с.25). Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 27.10.2023 року [PERSON] помер [INFO] у м.Дніпрі (а.с.17). Після смерті останнього до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Журавльової Г.С. 27.01.2024 року відповідачкою [PERSON] , що є рідною донькою померлого спадкодавця [PERSON] , було подано заяву про прийняття спадщини та нотаріусом заведено спадкову справу №5/2024 (а.с.147,152-153). Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав, свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 05.10.2004 року [PERSON] за життя на підставі рішення виконкому Кіровської районної ради м.Дніпропетровська від 16.07.2004 року на праві приватної власності належала квартира [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 22..05.2004 року також 1/3 частина квартири [ADDRESS] (а.с.164зв-167, 170зв-171, 178, 179зв). В рамках спадкової справи [PERSON] було видано свідоцтва про право на спадщину за законом після померлого батька [PERSON] , у т.ч. 21.05.2024 року нотаріусом на ім`я відповідачки видані свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру [ADDRESS] та 1/3 частину квартири [ADDRESS] , а 12.06.2024 року свідоцтво про право на спадщину за законом на автомобіль «Renault Sandero», р/н [NUMBER] , що належав померлому на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] , виданого 23.01.2018 року та був придбаний за договором купівлі-продажу від 16.01.2018 року (а.с.38-39,187, 188зв, 194,196). 20.09.2024 року до нотаріуса звернулась [PERSON] із заявою про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після померлого [PERSON] , з яким вона проживала однією сім?єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини, яка складається з квартири [ADDRESS] та автомобіля «Renault Sandero», р/н [NUMBER] (а.с.197 зв). Постановою нотаріуса від 20.09.2024 року [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на зазначені вище квартиру та автомобіль, підставою чого зазначено наявність у [PERSON] спадкоємця першої черги доньки, яка прийняла спадщину; відсутність родинних документів, що підтверджують родинні відносини [PERSON] зі спадкодавцем; розбіжності у їх зареєстрованому місці проживання; а також неподання заяви про прийняття спадщини у відповідності до діючого законодавства (а.с.200зв-201). Перевіряючи доводи позовної заяви, надані позивачкою письмові докази та покази допитаних свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , суд враховує, що останні в своїй сукупності підтверджують факт проживання позивачки та [PERSON] однією сім`єю без шлюбу в період з липня 2011 року по [INFO] . Вказаний факт не заперечувався і самою відповідачкою, яка є рідною донькою померлого [PERSON] та обізнана про наявність таких сімейних відносин батька із позивачкою. З досліджених письмових доказів та показань свідків об`єктивно вбачається, що позивачка та [PERSON] після розірвання попередніх шлюбів в інших зареєстрованих шлюбах не перебували. З липня 2011 року та по день смерті [PERSON] 25.10.2023 року, тобто на протязі тривалого часу (більше 12 років) мешкали разом, а також із сином позивачки (до 2019 року) та матір`ю відповідача [PERSON] , в квартирі [ADDRESS] , що належала [PERSON] . В 2012 році [PERSON] став хрещеним батьком племінниці позивачки (а.с.32). Згідно долученої до позову копії запрошення вбачається, що відповідачка запрошувала на весілля свого батька [PERSON] разом із позивачкою (а.с.31). З метою проведення ремонту та облаштування квартири [ADDRESS] останніми замовлялись та придбавались меблі, побутова техніка, що підтверджується відповідними накладними, товарними та касовими чеками, замовником та платником у яких зазначено у т.ч. позивачку, а адресою зазначену вище квартиру (а.с.33-37). Відповідно до санаторно-курортної книжки, паспортів для виїзду за кордон вбачається, що позивачка та [PERSON] разом відпочивала та виїжджали за кордон. Оплату за відпочинок у Закарпатті перераховувала позивачка згідно квитанції АТ «Універсал Банк» від 27.07.2021 року (а.с.42-45). З банківських виписок по картковому рахунку позивачки, муніципальної картки та квитанцій вбачається, що останньою здійснювались перекази коштів для поповнення картки на ім`я [PERSON] , оплачувались комунальні та інтернет-послуги за адресами: [ADDRESS] та [ADDRESS] (а.с.50-51, 54-107). Позивачко укладався договір про надання інтернет-послуг за адресою: [ADDRESS] , що належить [PERSON] та де згідно доводів позивачки, підтверджених показаннями допитаних свідків, остання разом із [PERSON] періодично (сезонно) мешкали, доглядали за домоволодінням, робили ремонт та де позивачка мешкає на теперішній час (а.с.52-53, 120-121). В зв`язку з хворобою [PERSON] позивачка виступала підписантом за її дорученням при нотаріальному посвідчені довіреності на представництво інтересів [PERSON] її сином [PERSON] . Також [PERSON] видавалась довіреність на ім`я [PERSON] на представництво інтересів (а.с.107-108, 109-110). Документи, що підтверджують зазначені вище обставини перебували в розпорядженні позивачки та представлені нею до суду. Також останньої надано фотознімки, на який вона зображена спільно із [PERSON] , медичні документи щодо стану здоров`я останнього, його смерті та поховання. За вказаних вище обставин, суд вважає, що позивачкою доведено належними, достатніми та допустимими доказами факт спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу із [PERSON] в період з липня 2011 року по день смерті останнього [INFO] , ведення спільного господарства, наявності взаємних прав та обов`язків, спільного побуту, тобто усталених відносин, притаманних подружжю. Поряд з цим, суд враховує наступне. Згідно ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Частиною 3 ст.1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого\~статтею 1270\~цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно ч.1 ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Статтею 1258 ЦК України передбачено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених\~статтею 1259\~цього Кодексу. Черговість спадкування визначена ст.ст.1261-1265 ЦК України. Зокрема, згідно ч.1 ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки, а відповідно до ч.1 ст.1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Згідно зі ст.74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. Таким чином, проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків, зокрема права спільної сумісної власності на майно. У статті 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і ст.368 ЦК України. Згідно ч.1 ст.69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Частиною першою ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Така правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі №372/504/17 (провадження\~№14-325цс18). Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов`язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них. У постанові Верховного Суду України від 20 лютого 2012 року у справі № 6-97цс11 роз`яснено, що для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі\~ст.74 СК України\~суд повинен встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу у період, протягом якого було придбано спірне майно. \~ \~ \~ \~Згідно ч.1 ст.1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Відповідно до\~п.4\~ч.1\~ст.34\~Закону України\~«Про нотаріат»\~нотаріуси вчиняють\~такі нотаріальні\~дії: видають свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя (колишнього подружжя) на підставі спільної заяви або в разі смерті одного з подружжя. Статтею 71 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що у разі смерті одного з подружжя (колишнього з подружжя) свідоцтво про право власності на частку в їхньому спільному майні видається нотаріусом на підставі письмової заяви другого з подружжя (колишнього з подружжя) з наступним повідомленням спадкоємців померлого, які прийняли спадщину. Таке свідоцтво може бути видано на половину спільного майна. На підставі письмової заяви спадкоємців, які прийняли спадщину, за згодою другого з подружжя (колишнього з подружжя), що є живим, у свідоцтві про право власності може бути визначена і частка померлого у спільній власності. Свідоцтво про право власності на частку в спільному майні подружжя у разі смерті одного з них видається нотаріусом за місцем відкриття спадщини, крім випадків, встановлених\~Цивільним кодексом України. При видачі свідоцтва нотаріус перевіряє факт належності майна подружжю (колишньому подружжю) на праві спільної сумісної власності. Згідно ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу на те, що особа, яка вважає себе власником майна (або його частини), може здійснити захист свого цивільного права, обґрунтувавши в позові підставу позовних вимог про поділ майна тим, що воно набуте за час спільного проживання жінки та чоловіка однією сім`єю. Позовні вимоги про поділ майна, що належить сторонам на праві спільної сумісної власності є ефективним способом захисту прав, здатним справедливо та без занадто обтяжливих для сторін судових процедур вирішити цивільну справу. Заявлення у таких справах позовного провадження окремої вимоги про встановлення факту спільного проживання жінки та чоловіка однією сім`єю без реєстрації шлюбу не здатне забезпечити захист прав власника (пункти 40,43,44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23 січня 2024 року у справі №523/14489/15-ц). Звертаючись до суду з позовом та обгрунтовуючи звернення метою захисту прав власності на майно, набуте нею разом із [PERSON] за час проживання однією сім?єю, до якого відноситься автомобіль «Renault Sandero», р/н [NUMBER] , а також з огляду на відмову нотаріуса у видачі їй свідоцтва про право на спадщину після померлого [PERSON] , позивачка просила встановити факт її проживання з останнім однією сім?єю без шлюбу в період з липня 2011 року по 25.10.2023 року, а також факт її постійного проживання зі спадкодавцем [PERSON] на час відкриття спадщини. Зі змісту поданої позивачкою 20.09.2024 року до нотаріуса заяви про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після померлого [PERSON] , вбачається, що в останній позивачка зазначила, що вона проживала зі спадкодавцем як співмешканцем однією сім?єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини та просила видати свідоцтво про право на спадщину за законом на спадкове майно, що складається з квартири [ADDRESS] та автомобіля «Renault Sandero», р/н [NUMBER] . Суд враховує, що квартира [ADDRESS] була набута [PERSON] у власність в жовтні 2004 року, тобто до початку проживання із позивачкою однією сім`єю, а тому не може бути визнана об`єктом їх спільної сумісної власності. Також суд враховує, що встановлення факту проживання позивачки з померлим спадкодавцем [PERSON] однією сім?єю без шлюбу в період з липня 2011 року по 25.10.2023 року, не змінює черговості у спадкуванні та надає позивачці право на спадкування, як спадкоємцю за законом четвертої черги. Тому встановлення цього факту та факту її постійного проживання з [PERSON] на час відкриття спадщини, не матиме для позивачки юридичного значення для реалізації спадкових прав за наявності відповідачки, як спадкоємця за законом першої черги, що у встановленому законом порядку та строки прийняла спадщину. В частині необхідності підтвердження позивачкою факту проживання однією сім`єю як чоловіка та жінки із [PERSON] , для подальшої реалізації прав на транспортний засіб «Renault Sandero», р/н [NUMBER] , як об`єкт спільної сумісної власності, суд враховує, що позивачка у відповідності до ст.71 Закону України «Про нотаріат» не зверталась до нотаріуса із письмовою заявою про видачу їй свідоцтво про право власності на частку в спільному майні із спадкодавцем, подавши заяву саме як спадкоємець за законом четвертої черги про прийняття спадщини та видачу свідоцтва на спадщину, в складі якої зазначила цей автомобіль. Також суд враховує, що на момент подачі позивачкою заяви до нотаріуса, свідоцтво про право власності за законом на автомобіль вже було видано відповідачці. Таким чином, між сторонами є спір про право на майно, що належало померлому [PERSON] - транспортний засіб «Renault Sandero», р/н [NUMBER] , на частину якого позивачка претендує як об`єкт спільної сумісної власності подружжя та який був успадкований відповідачкою. За вказаних фактичних обставин, суд вважає, що вимога позивачки про встановлення факту проживання однією сім?єю без шлюбу із [PERSON] не є вимогою, яка в даному випадку забезпечить ефективний захист її прав без заявлення відповідної матеріально-правової вимоги щодо цього майна, а також за наявності дійсного свідоцтва про право на спадщину за законом на останнє, виданого відповідачці. З урахуванням вищенаведеного, суд приходить до висновку про необхідність відмови в задоволенні позову в повному обсязі. Понесені позивачкою по справі судові витрати в зв`язку з відмовою в задоволенні позову, покладаються на останню. \~ \~ \~ \~

Outcome: dismissed