Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-24 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог У квітні 2025 року представник позивача [PERSON] - адвокат Ярошенко М.С.,звернулася до суду з вказаним позовом, в якому просить на правах спадкоємця скасувати арешт щодо майна нерухомого майна [PERSON] ( [INFO] ), який помер [INFO] , зареєстрований 21 жовтня 2004 року в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за № 1400096 Одинадцятою київською державною нотаріальною конторою на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження № 733/11, виданої 23 липня 2001 року Районним відділом державної виконавчої служби Мінського районного управління юстиції та арешт, зареєстрований 02 листопада 2004 року в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за № 1432211 Одинадцятою київською державною нотаріальною конторою на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження №1099/11, виданої 28 жовтня 2004 року Районним відділом державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції. В обґрунтування позовних вимог вказано, що [INFO] помер [PERSON] ( [INFO] ). Після його смерті відкрилася спадщина у вигляді квартири [ADDRESS] , частка якої належала померлому на праві власності. За заявою позивача 24 січня 2020 року заведена спадкова справа № 41/2020 щодо майна померлого. Позивач звернувся до П`ятої київської державної нотаріальної контори ЦМУ МЮ із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину на (одну другу) частину вищевказаної квартири. Постановою державного нотаріуса П`ятої київської державної нотаріальної контори від 24 квітня 2024 року за № 1242/02-31 відмовлено позивачу у видачі свідоцтва. За відомостями з реєстру від 24.04.2024 № 375677601, вбачається накладення арешту на все невизначене майно [PERSON] , реєстраційні номери обтяжень - 1400096 від 21 жовтня 2004 року та № 1432211 від 02 листопада 2004 року. Вказані обтяження на нерухоме майно накладені на підставі постанови 733/11 від 23 липня 2001 року Районного відділу ДВС Мінського районного управління юстиції, та на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, 1099/11, від 28 жовтня 2004 року Районного відділу державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції. Позивач звертався до виконавчої служби зі заявою про зняття арешту з майна. З відповіді Оболонського ВДВС у м. Києві ЦМУМЮ (м. Київ) вбачається, що у зв`язку зі знищенням виконавчих проваджень за строком зберігання, скасувати арешт неможливо. Строк зберігання матеріалів виконавчого провадження сплинув. Зазначає, що відносно спадкодавця [PERSON] відсутні будь-які відкриті виконавчі провадження. Наявність обтяження перешкоджає позивачу, як спадкоємцю реалізувати свої права на спадкове майно. Вказане стало підставою для звернення до суду із позовом. Процесуальний рух справи На підставі протоколу автоматизованого розподілу від 28 квітня 2025 року справу передано на розгляд судді Шролик І.С. Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 30 квітня 2025 року відкрито загальне позовне провадження по справі та призначено до підготовчого розгляду на 10 червня 2025 року. Витребувано в Одинадцятій київській державній нотаріальній конторі відомості, на підставі яких накладений арешт нерухомого майна, зареєстрований 21 жовтня 2004 року в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за № 1400096 Одинадцятою київською державною нотаріальною конторою на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження № 733/11, виданої 23 липня 2001 року Районним відділом державної виконавчої служби Мінського районного управління юстиції на майно [PERSON] ; арешт нерухомого майна, зареєстрований 02 листопада 2004 року в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за № 1432211 Одинадцятою київською державною нотаріальною конторою на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження №1099/11, виданої 28 жовтня 2004 року Районним відділом державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції на майно [PERSON] . На виконання вимог ухвали суду від завідувача Одинадцятої Київської державної нотаріальної контори 15 травня 2025 року надійшла постанова від 28 жовтня 2004 року про арешт майна боржника та постанова від 23 липня 2001 року про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження. Ухвалою суду, занесеною до протоколу судового засідання від 10 червня 2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду на 23 липня 2025 року. Представник позивача в судовому засіданні підтримала заявлені вимоги, наполягала на їх задоволенні. Просила долучити до матеріалів справи розписку від 23 січня 2024 року від стягувача [PERSON] згідно якої вона отримала від спадкоємця [PERSON] на виконання рішення суду від 2001 року грошові кошти в сумі 1000 ДОЛ США, претензій до відповідача [PERSON] щодо виконання рішення суду не має. Представник відповідача Оболонського ВДВС до суду не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомили. Заслухавши позицію представника позивача, враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів, за відсутності представника відповідача. Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Частина 1 ст.15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року застосовуються судами при розгляді справ як джерело права. За змістом п.1 ст. 6, ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 року №475/97-ВР, ст. 1 Першого протоколу до Конвенції, кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі. Рішенням Європейського суду з прав людини визначено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Учасник процесу зобов`язаний добросовісно користуватись своїми процесуальними правами (частина третя статті 27 ЦПК України 2004 року). Вислухавши позицію сторони позивача, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, суд дійшов до висновку про наявність достатніх правових підстав для задоволення позову. Фактичні обставини справи Розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні у ній письмові докази судом встановлено наступні обставини. Зі свідоцтва про смерть встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , [INFO] (а.с.22). Після його за заявою позивача [PERSON] 24 січня 2020 року заведена спадкова справа № 41/2020 щодо майна померлого [PERSON] . Постановою державного нотаріуса П`ятої київської державної нотаріальної контори від 24 квітня 2024 року за № 1242/02-31 відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину на частку квартири [ADDRESS] , о належала [PERSON] . З Інформаційної довідки від 24 квітня 2024 року № 375677601, вбачається накладення арешту на все невизначене майно померлого [PERSON] , [INFO] , реєстраційні номери обтяжень - 1400096 від 21 жовтня 2004 року та № 1432211 від 02 листопада 2004 року (а.с.15). З відповіді Оболонського ВДВС у м. Києві ЦМУМЮ (м. Київ) від 04 грудня 2024 року на запит [PERSON] , вбачається що перевіркою відомостей, які містяться в АСВП встановлено, неможливість повідомити заявнику інформацію щодо арешту, зареєстрованого 21 жовтня 2004 року в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна Одинадцятою київською державною нотаріальною конторою на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження № 733/11, виданої 23 липня 2001 року Районним відділом державної виконавчої служби Мінського районного управління юстиції на майно [PERSON] ; та зареєстрованого 02 листопада 2004 року в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за № 1432211 Одинадцятою київською державною нотаріальною конторою на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження №1099/11, виданої 28 жовтня 2004 року Районним відділом державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції, через знищення матеріалів виконавчого провадження за закінченням строку зберігання(а.с. 20-21). Суть спірних правовідносин, нормативне обґрунтування та позиція суду Спір між сторонами виник з приводу зняття арешту з майна [PERSON] . Згідно частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 391 ЦК України передбачене право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Як випливає зі змісту статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачено статтею 16 ЦК України. Статтею 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту є відновлення становища, яке існувало до порушення. За частинами 1 та 5 статті 59 ЗУ Про виконавче провадження особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй а не боржникові, може звернутись до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. Статтею 41 Конституції України передбачено право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Згідно ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. Вимога позивача, що ґрунтується на праві спадкування об`єкт нерухомого майна після смерті [PERSON] , майно якого арештоване, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту. Такий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, висловленій у постанові від 15 травня 2013 року у справі № 6-26цс13 (підлягає обов`язковому врахуванню в розумінні ч. 4 ст. 263 ЦПК України). Як встановлено судом під час розгляду справи відносно спадкодавця [PERSON] відсутні будь-які відкриті виконавчі провадження. З дослідженої постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 23 липня 2001 року державним виконавцем Миронюк В.П. на виконання виконавчого листа №2-1583 виданого 17 травня 2001 року Мінським районним судом міста Києва про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] борг в розмірі 5462,00 грн. З метою виконання рішення суду, накладено обмеження на майно [PERSON] у вигляді арешту (а.с.34). З розписки стягувача [PERSON] від 23 січня 2024 року вбачається, що вона отримала грошові кошти від [PERSON] в розмірі 1000 дол США, що становить 37452,00 грн в рахунок виконання рішення Мінського районного суду м.Києва від 17 травня 2001 року. Претензій щодо виконання судового рішення не має. Накладена заборона відчуження, впродовж тривалого часу з 2004 року за відсутності виконавчого провадження, порушує право позивача на спадкування, існування на даний час підстав для такого обтяження судом не встановлено, позивач позбавлений можливості захистити свої права в інший спосіб. За таких обставин суд приходить до переконання про наявність підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] про зняття арешту майна, що належало [PERSON] , тому що відповідні записи у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, щодо заборони відчуження нерухомого майна обмежує право позивача на спадкування та оформлення право на спадщину.

Outcome: approved