Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-28 00:00:00

До Галицького районного суду Івано-Франківської області надійшла позовна заява від Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № 3756811 від 09.02.2021 в розмірі 5603 гривень 23 копійки, з яких 1726 гривень 00 копійок - заборгованість за тілом кредиту, 3440 гривні 23 копійки - заборгованість за відсотками, 437 гривень 00 копійок - заборгованість за комісійними винагородами. В обґрунтування поданого позову ТОВ «Діджи Фінанс» зазначено про те, що 09.02.2021 між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] на підставі анкети -заяви на кредит № 3756811 укладено Договір про споживчий кредит № 3756811 за умовами якого відповідачу надається кредит у розмірі 2300,00 грн, а останній зобов`язується одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені Договором. Договір підписано позичальником електронним підписом одноразовим ідентифікатором. 10.08.2021 згідно з умовами Договору відступлення прав вимоги №06Т, ТОВ "Мілоан" відступлено на користь ТОВ «Діджи Фінанс» право вимоги за Кредитним Договором № 3756811 від 09.02.2021, а ТОВ «Діджи Фінанс», відповідно набуто право вимоги до відповідача [PERSON] . Згідно з Договором відступлення права вимоги сума боргу перед новим кредитором ТОВ «Діджи Фінанс» становить 5603,23 грн., із яких: заборгованість за тілом кредиту становить 1726,00 грн, заборгованість за відсотками становить 3440,23 грн, заборгованість за комісійними винагородоми становить 437,00 грн. ТОВ «Діджи Фінанс» вживались заходи досудового врегулювання спору шляхом направлення адвокатської вимоги на адресу відповідача. Разом з тим, вказана вимога залишена [PERSON] без реагування, а заборгованість за кредитним договором - непогашеною. Тому позивач змушений звертатися до суду за захистом своїх законних прав та інтересів та просить стягнути з відповідача на його користь наявну суму заборгованості, а також судові витрати у справі, що складаються із судового збору та витрат на професійну правничу допомогу. Ухвалою суду від 18 березня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 29 травня 2025 року на електронну адресу суду відповідач скерував заяву про зупинення провадження у справі, окільки він перебуває на службі у складі Збройних Сил України, є солдатом військової частини [NUMBER] Національної гвардії України. Повідомив, що докази перебування у складі ЗСУ надасть пізніше. Представник відповідача - адвокат Свирида Г.С. додатково подала клопотання про зупинення провадження у справі у зв`язку із проходженням відповідачем війської служби. На підтвердження додала копію Витягу з наказу від 10.06.2025 командира військової частини [NUMBER] [INFO] , згідно якого солдата [PERSON] , який знаходиться у розпорядженні командира військової частини [NUMBER] , переміщено для подальшого проходження військової служби в розпорядження командира військової частини [NUMBER] . 11 червня 2025 року від представника позивача через підсистему «Електронний суд» надійшли запереченння на клопотання відповідача про зупинення провадження у справі. Просить відмовити у задоволенні клопотання про зупинення провадження, оскільки відповідач надав лише документальне підтвердження перебування у складі Збройних Сил України. Водночас інших належних та допустмих доказів, які б підтверджували факт проходження служби у складі військових формувань, переведених на воєнний стан, або залучення до виконання завдань у районі бойових дій, відповідач не надав. 29 липня 2025 року судом протокольною ухвалою постановлено відмовити у задоволенні клопотання відповідача про зупинення провадження у справі, оскільки відповідачем не надано доказів того, що його зараховано до військової частини [NUMBER] Національної гвардії України для проходження військової служби. Суд неодноразово відкладав розгляд справи у зв`язку із неможливістю отримання відповідачем документів, які б підтверджували проходження військової служби [PERSON] у військовій частині [NUMBER] Національної гвардії України чи іншому військовому формуванні.. Разом з тим, на момент прийняття рішення судом такі документи стороною відповідача суду не надані. Представник позивача ТОВ «Діджи Фінанс» у судове засідання не з`явився. 20 березня 2025 року через підсистему «Електронний суд» скерував заяву про розгляд справи без участі строни позивача. Відповідач в судове засідання не з`явився. Представниця відповідача - адвокат Свирида Г.С. в судовому засіданні позовні вимоги визнала частково. Просила суд зменшити розмір відсотків до 50% від суми заборгованості за тілом кредиту, оскільки такі є з ним неспівмірні. Вказала, що відповідач не повністю зрозумів умови укладеного ним договору, а тому здійснюючи оплату на виконання його умов протягом місяця вважав, що відсотки за користування кредитом нараховуватися не будуть. Просила взяти до уваги, що відповідач в силу Закону України «Про захист прав споживачів» та того, що він проходить військову службу, є слабшою стороною договору. Нараховані позивачем відсотки за користування кредитними коштами є неспівмірними до тіла кредиту та є несправедливими. У стягненні витрат на правничу допомоги просила відмовити. Суд, заслухавши представницю відповідача, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, встановив такі фактичні обставини. Судом встановлено, що згідно з поданою відповідачем анкетою -заявою на кредит 09.02.2021 між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] укладено Договір про споживчий кредит № 3756811 (індивідуальна частина) (надалі по тексту - Договір, а.с.11, 29-34). Згідно з умовами вказаного Договору сума кредиту складає 2300,00 грн (пункт 1.2. Договору), що надається строком на 30 днів до 11.03.2021 (пункт 1.3. Договору). Термін (дата) повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом: 11.03.2021 (пункт 1.4. Договору). Відповідно до пункту 1.5.1. Договору, комісія за надання кредиту: 437, 00 грн, яка нараховується за ставкою 19 відостків від суми кредиту одноразово. Проценти за коритсування кредитом: 1380,00 грн, які нараховуються за ставкою 2 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом (пункт 1.5.2 Договору). За пунктом 1.6 Договору, стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5% відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Пунктом 2.3. Договору встановлено умови пролонгації строку кредитування. Так, відповідно до пункту 2.3.1. Договору продовження вказаного в пункті 1.3 Договору строку кредитування може відбуватись на пільгових або стандартних (базових) умовах, наступним чином: 2.3.1.1. Пролонгація на пільгових умовах: Позичальник має право неодноразово продовжувати строк кредитування, за умови, що Кредитодавцем надана така можливість Позичальнику відповідно до розділу 6 Правил надання фінансових кредитів (послуг) Товариством (далі - Правила), що розміщені на веб-сайті Товариства miloan.ua (далі Сайт Товариства) і є невід`ємною частиною цього Договору. Для продовження строку кредитування за цим пунктом Позичальник має вчинити дії передбачені розділом 6 Правил, у т.ч. сплатити комісію за управління та обслуговування кредиту та певну частку заборгованості по кредиту. Якщо Позичальник здійснює продовження строку кредитування (пролонгацію) на пільгових умовах, проценти за користування кредитом протягом періоду на який продовжено строк кредитування нараховуються за ставкою визначеною пунктом 1.5.2 Договору. 2.3.1.2. Пролонгація на стандартних (базових) умовах: Позичальник може збільшити строк кредитування на 1 (один) день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування (з урахуванням всіх пролонгацій). Таке збільшення (продовження) строку кредитування відбувається кожен раз коли Позичальник продовжує користуватись кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. У випадку, якщо внаслідок чергового продовження строку кредитування Позичальником у спосіб вказаний цим пунктом, загальний період пролонгації на стандартних (базових) умовах перевищить 60 днів, таке продовження здійснюється на кількість днів, що залишилась до досягнення загальним строком пролонгації на стандартних (базових) умовах 60 днів. Користування кредитними коштами припиняється, якщо у Позичальника відсутня заборгованість перед Кредитодавцем за кредитом (тілом кредиту). Якщо Позичальник здійснює продовження строку кредитування (пролонгацію) на стандартних (базових) умовах, проценти за користування кредитом протягом періоду на який продовжено строк кредитування нараховуються за стандартною (базовою) ставкою наведеною в пункті 1.6 Договору. У випадку, якщо Позичальник протягом періоду на який продовжено строк кредитування(пролонгації) на стандартних (базових) умовах вчинить дії для продовження строку кредитування на пільгових умовах, такі дії зупиняють строк пролонгації на стандартних (базових) умовах до моменту спливу строку пролонгації на пільгових умовах. Вказаний Договір разом із Заявою-Анкетою від 09.02.2021, Паспортом споживчого кредиту №3756811 від 09.02.2021, підписано електронним підписом відповідача шляхом використання одноразового ідентифікатора, що свідчить про його повне ознайомлення із Договором та беззаперечне погодження його умов. Кредитор ТОВ «Мілоан» виконав свої зобов`язання за Договором та перерахував відповідачу грошові кошти на зазначений у Договорі рахунок в обумовленому Договором розмірі, що підтверджується платіжним дорученням № 3934682 від 10.02.2021 на суму 2300,00 грн; призначення платежу: кошти згідно договору 3756811 (а.с.36). Разом з тим, відповідач свої зобов`язання за Договором не виконав, внаслідок чого у останнього за вказаним Договором утворилась заборгованість, яка згідно відомістю про щоденні нарахування та погашення становить на загальну суму 5603,23 грн, яка складається з: 1726,00 грн - борг по тілу кредиту, 3 440,23 грн - борг по відсотках, 437,00 грн - борг по комісії. Як вбачається з матеріалів справи, а саме відомості про щоденні нарахування та погашення, відповідач декілька раз продовжував строк кредитування на пільгових умовах та здійснив часткове погашення кредиту, а саме: 20.04.2021 - сплата процентів по кредиту в сумі 508,00 грн, сплата тіла кредиту в сумі 287,00 грн; сплата комісії за пролонгацію в сумі 100,00 грн; 09.05.2021 - сплата процентів по кредиту в сумі 508,00 грн, сплата тіла кредиту в сумі 287,00 грн; сплата комісії за пролонгацію в сумі 100,00 грн (а.с.15-16). 10 серпня 2021 року згідно з умовами Договору про відступлення прав вимоги №06Т, ТОВ «Мілоан» відступлено право вимоги за рядом кредитних договорів, в тому числі і за кредитним договором № 3756811 від 09.02.2021, на користь ТОВ «Діджи Фінанс» (а.с.18 -22). Відтак, ТОВ «Діджи Фінанс» набуло право вимоги до відповідача [PERSON] на загальну суму заборгованості за кредитним договором 5603,23 грн. Факт укладення Договору про відступлення прав вимоги №06Т від 10.08.2021 та набуття права вимоги ТОВ «Діджи Фінанс» до [PERSON] за кредитним договором № 3756811 від 09.02.2021 підтверджується актом приймання-передачі реєстру прав вимог за Договору про відступлення прав вимоги №06Т від 10.08.2021, скріпленим підписами і печатками сторін, платіжнми інструкціями, витягом з Додатку до Договору факторингу №06Т від 10.08.2021 року, згідно з яким ТОВ «Діджи Фінанс» набуло право вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 3756811 від 09.02.2021 у загальному розмірі 5603,23 грн (а.с.18-22,40-46, 14). Отже, судом встановлено, що зміст спірних правовідносин, які виникли на даний час між позивачем ТОВ «Діджи Фінанс» та відповідачем [PERSON] є відносини, які пов`язані із укладанням кредитного договору, отриманням на його виконання грошових коштів (кредиту) у розмірі та на умовах встановлених договором, а також їх поверненням та сплатою процентів за користування ними (кредитні правовідносини). Так, статтею 11 ЦК України встановлено, що договори та інші правочини є однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). За змістом статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Статтею 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію». Статтею 12 вказаного Закону визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у пін мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина 1 статті 626 ЦК України). Згідно з частиною1 статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Із положень частини 1 статті 638 ЦК України слідує, що договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Частиною першою статті 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Відповідно до частини 1 статті 1048 ЦК України (положення якої застосовуються до спірних правовідносин на виконання частини 2 статті 1054 ЦК України) позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Частиною першою статті 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Як передбачено частиною 1 статті 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Аналіз указаних норм права дає підстави для висновку, що цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів. За своїми правовими ознаками кредитний договір є консенсуальною, двосторонньою та відплатною угодою, при укладенні якої кредитодавець бере на себе зобов`язання надати кредит і набуває право вимоги на повернення грошових коштів і сплати процентів, а позичальник має право вимагати надання кредиту та несе зобов`язання щодо своєчасного його повернення та сплати процентів. Кредитний договір має бути укладений у письмовій формі та підписаний сторонами, в тому числі із застосуванням електронного підпису. Предметом виконання грошового зобов`язання за кредитним договором є певна грошова сума, що має бути сплачена боржником кредитору. Враховуючи презумпцію відплатності кредитного договору, позичальник зобов`язаний повернути кредит і сплатити проценти за користування грошовими коштами, якщо інше не встановлено договором. Зобов`язання за договором повинні виконуватися сторонами належним чином відповідно до його умов, а також вимог актів цивільного законодавства. Боржник визнається таким, що прострочив виконання зобов`язання за договором, якщо він не приступив до його виконання, тобто не виконує дій, які випливають із змісту зобов`язання, в строки, встановлені договором. Суд за результатами оцінки доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, із врахуванням того, що жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили, перевіривши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності для вирішення справи, дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що позивачем у передбаченому законом порядку доведено належними та допустимими доказами те, що 09.02.2021 між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] укладено Договір про споживчий кредит №3756811. [PERSON] вказаний договір у визначеному Законом України «Про електронну комерцію» порядку погоджено із позивачем та підписано одноразовим ідентифікатором. Сторонами визначено та погоджено розмір кредиту, строк кредитування, розмір відсоткової ставки, періоди здійснення обов`язкових платежів, а також суми платежів у них. За вказаним договором позичальник отримав доступ до кредитних коштів в сумі 2300,00 грн, які були перераховані на його картковий рахунок, що підтверджується відповідним платіжним дорученням. Даний факт не заперечується відповідачем. В подальшому право вимоги за вказаними кредитними договорами передано позивачу ТОВ «Діджи Фінанс» на підставі договору факторингу. Разом з тим, відповідачем порушено погоджені умови Договору, внаслідок чого, як вбачається із наданого позивачем розрахунку, утворилась заборгованість, що в сукупному розмірі складає 5603,23 грн, яка складається з: 1726,00 грн - борг по тілу кредиту, 3 440,23 грн - борг по відсотках, 437,00 грн - борг по комісії. Наданий позивачем розрахунок підтверджує розмір заборгованості за кредитним договором, містить детальний опис нарахованої заборгованості, дати здійснення платежів боржником. А відомість про щоденні нарахування та погашення є належним доказом виконання кредитором свого обов`язку щодо передачі грошових коштів позичальнику на виконання умов договору кредитування, а також, у подальшому, підтвердженням прострочення виконання обов`язків з боку позичальника щодо повернення грошових коштів та сплати процентів за користування ними. Судом також встановлено, що згідно з розрахунком заборгованості, [PERSON] , здійснив часткову оплату на погашення заборгованості, таким чином вчинивши конклюдентні дії щодо визнання договору, і відповідно, щодо правомірності вимог позивача за договором про надання кредиту. Факт проведення платежів за договором відповідачем не заперечується. Стороною відповідача не надано суду будь-яких доказів на спростування достовірності наданого позивачем розрахунку або помилковості обрахованої заборгованості за тілом кредиту та простроченими процентами.. Щодо доводів представниці відповідача про несправедливо нараховані позивачем відсотки, суд зазначає таке. Згідно з частиною 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. За умовами договору відповідач зобов`язався також сплатити відповідні проценти у погодженому розмірі за користування кредитними коштами. Як вбачається із змісту кредитного договору між позичальником та кредитором було досягнуто згоди з усіх істотних умов договору, в тому числі щодо сплати процентів. Підпис відповідача під договором свідчить про його ознайомлення з усіма його умовами, загальними умовами кредитування, іншою інформацією, надання якої передбачено чинним законодавством України. Кредитний договір підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі. Відповідач на момент укладення договору не заявляв додаткових вимог щодо умов спірного договору, не оспорював кредитний договір в частині або в цілому. Кредитний договір містить інформацію щодо загальної вартості кредиту та графік погашення кредиту. Отже, підписавши кредитний договір, [PERSON] посвідчив свою обізнаність та згоду з його умовами, волевиявлення учасників було вільним та відповідало їх внутрішній волі, правочин вчинено в формі, встановленій законом, та він був спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлений ним, а саме отримання кредитних коштів позичальником, що і було здійснено сторонами. Відповідач з власної ініціативи звернувся за отриманням кредиту до вільно обраного ним фінансової установи, а саме ТОВ «Діджи Фінанс», отримавши від останнього всю передбачену законодавством інформацію перед укладанням договору. Відповідно до пункту 5 частини 3 статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором. При цьому, для кваліфікації умов договору як несправедливих необхідна наявність таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (пункту 6 частини 1 статті 3, частини 3 статті 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві. Відповідні правові висновки щодо застосування зазначених норм ЦК України та Закону України «Про захист прав споживачів» у спірних правовідносинах викладені у постановах Верховного Суду: від 06.12.2019 у справі № 664/1261/16-ц (провадження № 61-25248св18), від 27.01.2020 у справі № 754/6091/18 (провадження № 61-11473св19), від 07.10.2020 у справі № 132/1006/19 (провадження № 61-1602св20), від 07.04.2021 у справі № 623/2936/19 (провадження № 61-1416св20). Разом з тим, стороною відповідача доказів про те, що умови договору порушують принцип добросовісності, чи призводять до істотного дисбалансу його договірних прав та обов`язків чи завдали йому шкоди, суду не надано. При ухваленні рішення суд враховує те, що основними економіко-правовими характеристиками кредиту є строковість, зворотність та платність. За відсутності хоча б однієї з цих ознак договірні відносини між сторонами не можуть вважатися відносинами кредиту. Відтак, у кредитних правовідносинах проценти є платою за користування коштами подібно до плати за користування будь-яким іншим майном, а обов`язок позичальника сплатити проценти є елементом конструкції кредитного зобов`язання за участю спеціального суб`єкта банка або фінансової установи. З письмових доказів, які надані позивачем в обґрунтування позовних вимог вбачається, що між сторонами виникли саме кредитні відносини, а тому до стягнення підлягає як сума отриманого кредиту так і відсотки, які підлягають сплаті за його користування, а також комісія, оскільки така передбачена умовами договору. Розрахунок розміру відсотків, які підлягають до стягнення, у повній мірі відповідає умовам договору кредитування, що були у встановленому порядку погоджені із позичальником. При цьому, відповідачем не надано суду контррозрахунок заборгованості чи підтверджень сплати ним утвореної заборгованості за кредитним договором. Підсумовуючи викладене, та враховуючи принципи змагальності і диспозитивності, та відсутність будь-яких доказів, які б спростовували обґрунтованість позовних вимог, суд дійшов висновку про наявність підстав для їх задоволення та стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором на загальну суму 5603,23 грн, яка складається з: 1726,00 грн - борг по тілу кредиту, 3 440,23 грн - борг по відсотках, 437,00 грн - борг по комісії. Щодо судових витрат Відповідно до положень статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду; на професійну правничу допомогу. Позивач просить стягнути судові витрати, понесені на професійну правничу допомогу, у розмірі 4 000,00 гривень. В обґрунтування розміру понесених витрат позивач надав копії таких документів: Акт 3756811 від 19.02.2025 про підтвердження факту надання правничої доромоги адвокатами (а.с.10), детальний опис робіт (а.с 17), Договір про надання правничої допомоги №01/11 від 12.02.2025 (а.с.26-28), Додаткову угоду №3756811 до Договору №01/10 про наждання правової допомоги від 19.02.2025 (а.с.35) Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. Частиною 8 статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При розгляді справи «Гуриненко проти України» (рішення Європейського суду з прав людини від 18 лютого 2010 року, №37246/04) ЄСПЛ зазначив, що при розгляді питань компенсації витрат, понесених сторонами на отримання ними юридичної допомоги (в тому числі й під час розгляду їх справ в національних судах) задоволенню судом підлягають лише ті вимоги, по яким доведено, що витрати заявника були фактичними, неминучими, необхідними, а їх розмір розумним та обґрунтованим. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 червня 2018 року по справі №826/1216/16 висловила правову позицію про те, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відповідно до вимог чинного законодавства, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, які підлягають розподілу між сторонами. Представниця відповідача заявив клопотання просив відмовити у стягненні витрат на оплату правничої допомоги. У постанові від 12.02.2020 у справі № 648/1102/19 Верховний Суд зазначив, що вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. Суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи. Суд має застосувати положення закону про завдання та принципи цивільного судочинства, пропорційність у цивільному судочинстві, а також конкретні обставини справи, вимоги, з якими заявник звернулася до суду, їх значення для заявника. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: approved