Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-24 00:00:00

1. Короткий зміст заявлених вимог. Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про встановлення факту не проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та визнання особи такою, що не прийняла спадщину, в якому просить Встановити факт не проживання [PERSON] зі спадкодавцем [PERSON] , який помер [INFO] на час відкриття спадщини та визнати [PERSON] , [INFO] , такою, що не прийняла спадщину після померлого [INFO] [PERSON] . Обґрунтовуючи свої вимоги зазначив, що [INFO] помер його батько [PERSON] . Після його смерті відкрилась спадщина. Спадкоємцями після смерті батька є позивач по справі [PERSON] , відповідачка по справі [PERSON] та сестра позивача та відповідачки [PERSON] . Спадщину після смерті покійного батька прийняв позивач та відповідачка по справі. [PERSON] , яка є сестрою відмовилась від прийняття спадщини на користь позивача. Спадкоємці [PERSON] та [PERSON] спадщину після смерті [PERSON] прийняли. Відповідно позивач подав заяву про прийняття спадщини як спадкоємець першої черги, а відповідачка, як спадкоємець, яка постійно проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. [PERSON] у відповідності до статті 1273 ЦК України відмовилась протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України від прийняття спадщини на користь позивача. Позивач вважає, що відповідачка [PERSON] не може успадковувати майно покійного батька з наступних підстав. Відповідачка по справі, яка біологічною матір?ю позивача перебувала з покійним батьком в шлюбі до дня смерті останнього, проте з 2010 року вони разом не проживали. [PERSON] залишилась проживати по [ADDRESS] в квартирі, яка належить на праві спільної власності позивачу, відповідачці та [PERSON] , також покійному батькові [PERSON] в рівних частках по частці кожному та проживала в даному житлі по серпень місяць 2021 року. Проживала за даною адресою вона періодично до серпня місяці 2021 року, а з серпня місяця 2021 року і по травень 2023 року, постійно проживала по [ADDRESS] де здійснювала догляд за хворою мамою, позивача бабусею, тобто на день смерті батька вона не проживала разом з ним та не проживала в житлі де вони разом були зареєстровані. Покійний батько по [ADDRESS] також не проживав з 2001 року, а проживав (співмешкав) з громадянкою [PERSON] в кв. [ADDRESS] де і помер. В зв`язку з викладеними обставинами [PERSON] не може бути тою особою, яка прийняла спадщину, тобто не може бути спадкоємцем, оскільки на день смерті батька вона не проживала з ним однією сім?єю, та не проживали разом за зареєстрованою адресою. 2. Процесуальні дії у справі, заяви (клопотання) учасників справи. Ухвалою Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 28 квітня 2025 року було відкрито провадження по справі та призначено підготовче судове засідання. 2025 року відповідачем було подано відзив на позовну заяву. 24 червня 2025 року позивачем було подано до суду відповідь на відзив. Позивач та його представник в підготовчому судовому засіданні позовні вимоги підтримали просили задовольнити в повному обсязі. Відповідач в підготовчому судовому засіданні не заперечувала щодо задоволення позовних вимог. 3. Встановлені судом фактичні обставини та відповідні їм правовідносини, норми права, які застосовував суд, мотиви та висновки суду. Дослідивши матеріали справи, спадкової справи №130/2022, суд приходить до наступних висновків: Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть, виданого Уманським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис № 1161 від 20.09.2022. Спадкоємцями після смерті [PERSON] є позивач по справі [PERSON] , відповідачка по справі [PERSON] та сестра позивача та відповідачки [PERSON] . Відповідно до відповіді Уманського ЧООБТІ № 1685 від 29.12.2022 р. право власності на квартиру [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , документом що підтверджує право власності є свідоцтво на право власності на житло виданого Шевченківським підприємством з перевезення вантажу та пасажирів 18.06.2001 р. за № 13822. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина (спадкова справа № 130/2022), позивач, як спадкоємець першої черги, 27.12.2022 звернувся із заявою до приватного нотаріуса Уманського районного нотаріального округу Черкаської області Пархоменко Н.М. при прийняття спадщини після його батька. 17.05.2023 [PERSON] як спадкоємець першої черги, дочка померлого [PERSON] подала до приватного нотаріуса заяву про відмову від прийняття спадщини, яка залишилась після смерті її батька [PERSON] на користь сина спадкоємця [PERSON] . Крім того, спадкоємцем першої черги після смерті [PERSON] є його дочка [PERSON] , яка 23.01.2025 року звернулась із заявою про прийняття спадщини. Проте постановою нотаріуса № 40 від 23.01.2025 року їй було відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину. Відповідно до акту про проживання затвердженого директором КП Уманського РЕУ № 3 Оксаною Ковалюк від 20.06.2024 року встановлено, що громадянин [PERSON] [INFO] дійсно проживав з 2011 р. по 18.09.2022р. за адресою [ADDRESS] . Відповідно до акту затвердженого Старостою Полянецького старостинського округу Володимиром Коритником від 19.04.2015 року встановлено, що [PERSON] фактично проживала без реєстрації з серпня 2021 року по травень 2023 року за адресою [ADDRESS] , в домоволодіння яке рахується за [PERSON] ,по догляду за хворою мамою /інсульт,лежачою/ та батька. Право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті\~1220,\~1222,\~1270 Цивільного кодексу України\~(далі -\~ЦК України)). Відповідно до\~статті 1218 ЦК України\~до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно із частиною першою\~статті 1261 ЦК України\~у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. За змістом частини третьої\~статті 1268 ЦК України\~спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого\~статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до частини першої\~статті 1269 ЦК України\~спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша\~статті 1270 ЦК України). Для вирішення питання щодо наявності підстав для застосування до спірних правовідносин положень частини третьої\~статті 1268 ЦК України\~є необхідним встановлення місця проживання спадкодавця і спадкоємця. Статтею 29 ЦК України\~встановлено, що місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Фізична особа може мати кілька місць проживання. Положення\~статті 29 ЦК України\~не ставлять місце фактичного проживання особи в залежність від місця її реєстрації. Право на вибір місця проживання закріплено у\~статті 33 Конституції України, відповідно до якої кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Під місцем постійного проживання розуміється місце, де фізична особа постійно проживає. Тимчасовим місцем проживання є місце перебування фізичної особи, де вона знаходиться тимчасово (під час перебування у відпустці, відрядженні, зокрема у готелі чи у санаторії, тощо). Відповідно до частини другої\~статті 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»\~реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність\~\~не\~\~можуть\~\~бути\~\~умовою\~\~реалізації\~\~прав\~\~і свобод, передбачених\~Конституцією\~( 254к/96-ВР ), законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Згідно із статтями\~12,\~81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша\~статті 76 ЦПК України). Відповідно до\~статті 89 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Судом встановлено і не спростовано матеріалами справи, що на час відкриття спадщини після смерті [PERSON] , квартира [ADDRESS] не була постійним місцем проживання відповідача, хоча вона була зареєстрована у цій квартирі і право її проживання у ній не обмежувалось. Натомість, з в 2010 року відповідач проживала за дано адресою періодично, а з 2021 року проживала за іншою адресою. Державна реєстрація [PERSON] в квартирі [ADDRESS] сама по собі не є беззаперечним доказом її постійного проживання на момент смерті чоловіка за цією адресою реєстрації, оскільки спростована належними та допустимими доказами. Частина третя\~статті 1268 ЦК України\~вимагає наявність фактичного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не лише реєстрацію місця проживання за адресою спадкодавця, що можуть бути відмінними один від одного. До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 21 жовтня 2020 року у справі № 569/15147/17 (провадження № 61-39308св18). Якщо спадкоємець протягом строку, встановленого\~статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її (частина перша\~статті 1272 ЦК України). Окрім того, вказані обставини відповідачем не заперечувалися, а навпаки остання в судовому засіданні визнала позовні вимоги. Право відповідач визнати позов повністю або в частині позовних вимог закріплено у п. 1 ч. 2 ст. 49 ЦПК України. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Враховуючи предмет спору, наявні в матеріалах справи докази, якими підтверджено обґрунтованість позовних вимог, суд не вбачає підстав для відмови у прийнятті визнання відповідачем позову, оскільки відомостей про те, що визнання позову відповідачем суперечить закону або порушує права інших осіб, матеріали справи не містять. Згідно з ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про встановлення факту не проживання [PERSON] зі спадкодавцем [PERSON] , який помер [INFO] на час відкриття спадщини та визнання її такою, що не прийняла спадщину після померлого [PERSON] . На підставі викладеного, позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved