Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-23 00:00:00

23 червня 2024 року представник позивача звернувся до суду з позовом до відповідача про стягення заборгованості за кредитним договором, сформованим в системі «Електронний суд». \~ \~ \~ \~В обґрунтування позову представник зазначив, що 31.10.2024 між ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС»\~та відповідачем було укладено електронний Договір про відкриття кредитної лінії № 1466-0077, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 7700,00 грн, стоком кредитування 365 днів, базовий період 28 днів, комісія за видачу кредиту 15% від суми кредиту, знижена % ставка - 1,00 % в день, стандартна % ставка: 1,00 % за кожен день користування кредитом, яка застосовується протягом перших 180 календарних днів з дати укладення договору, 0,75 % за кожен день користування кредитом, яка застосовується в період починаючи з 181 календарного дня дії договору і до закінчення строку дії договору або до дати фактичного повернення всієї суми кредиту. Також, додатковою угодою № 1 від 07.11.2024 до Договору про відкриття кредитної лінії № 1466-0077 від 31.10.2024 року кредитодавець та позичальник домовилися про надання додаткових коштів у сумі 800,00 грн. Позивач виконав умови договору, надавши відповідачу кредит у встановленому договором розмірі, шляхом перерахування коштів на картковий рахунок відповідача, зазначений відповідачем в особистому кабінеті. Відповідач порушив умови кредитного договору та не повернув в повному обсязі кредит, а також не виконав усі інші грошові зобов`язання перед позивачем за кредитним договором. Станом на 05.05.2025 року загальний розмір заборгованості відповідача за кредитним договором становить 25679,00 грн, з яких: 8500,00 грн заборгованість за кредитом, 15414,00 грн заборгованість за нарахованими процентами, 1275,00 грн заборгованість по комісії, 490,00 грн заборгованість по штрафам. Включення до тексту договору умов про сплату відповідачем комісії за надання кредиту, неустойки та інших платежів за прострочення виконання зобов`язання, а рівно й подальше їх нарахування позивачем та витребування від відповідача (в т.ч. в судовому порядку), є законним та обґрунтованим оскільки вони базуються на чинних нормах спеціального законодавства України, які регламентують питання щодо саме надання споживчих кредитів, яким і є по своїй правовій суті і Кредитний договір, з огляду на наступне. Статті 1048 та 1054 ЦК України містять лише загальні норми щодо кредитування. При цьому звертаємо увагу, що відповідно до частини другої статті 627 ЦК України у договорах за участю фізичної особи-споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. В частині третій статті 1054 ЦК України визначено, що особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. Таким законом в даному випадку є Закон України «Про споживче кредитування», яким позивач керувався, укладаючи та виконуючи в подальшому Кредитний договір. Чинна норма Закону України «Про споживче кредитування», яка також діяла на дату укладання договору з відповідачем, і яка передбачає звільнення від відповідальності перед кредитодавцем за прострочення виконання зобов`язань, не застосовується до договорів про споживчий кредит, які укладені за межами періоду, що встановлений п. 6 розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення», тобто з 23.01.2024 року, тому позивач має всі підстави для нарахування та витребування з відповідача сплати неустойки та інших платежів за прострочення виконання зобов`язання, якщо умовами договору передбачена сплата таких платежів. Закон про споживче кредитування безумовно та однозначно передбачає право позивача (як кредитодавця) на встановлення комісії за надання кредиту за кредитним договором. Посилаючись на викладене, представник позивача, просив суд, стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в загальній сумі 25679,00 грн, з яких з яких: 8500,00 грн заборгованість за кредитом, 15414,00 грн заборгованість за нарахованими процентами, 1275,00 грн заборгованість по комісії, 490,00 грн заборгованість по штрафам, а також 2442,40 грн судового збору. Представник позивача у судове засідання не з`явився, подав до суду заяву, в якій просив проводити розгляд справи у відсутність представника банку та не заперечував проти ухвалення заочного рішення у справі. Згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчить поштове повідомлення про вручення йому судової повістки. Повідомлень про причину неявки в судове засідання від відповідача до суду не надійшло, відзив на позов не подано. Відповідно до\~п.1\~ч.\~3\~ст.\~223\~ЦПК України,\~якщо учасник\~справи або\~його представник\~були належним\~чином повідомлені\~про судове\~засідання,\~суд розглядає\~справу за\~відсутності такого\~учасника справи\~у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. Приймаючи до уваги те, що відповідач належним чином повідомлений про місце та час розгляду справи, не повідомив суд про причини неявки, суд розглядає справу за відсутності відповідача. Дослідивши матеріали справи, всебічно, повно, об`єктивно оцінивши надані докази та давши їм належну оцінку, суд встановив наступне. 31.10.2024 між ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» (кредитодавець)\~та [PERSON] (позичальник) було укладено Договір про відкриття кредитної лінії № 1466-0077, який підписано позичальником електронним підписом одноразовим ідентифікатором (одноразовим паролем) (номер пароля) А 2987 (далі по тексту Договір). Відповідно до Договору відповідач отримав кредит у розмірі 7700,00 грн (п.4.1), дата надання/видачі кредиту 31.10.2024 (п.4.2), базовий період складає 28 календарних днів (п.4.8), строк кредитування 365 календарних днів з моменту перерахування кредиту позичальнику. Дата повернення кредиту 30.10.2025 (п.4.13), стандартна % ставка: 1,00 % за кожен день користування кредитом, яка застосовується протягом перших 180 календарних днів з дати укладення договору, 0,75 % за кожен день користування кредитом, яка застосовується в період починаючи з 181 календарного дня дії договору і до закінчення строку дії договору або до дати фактичного повернення всієї суми кредиту (п.4.10) (а.с. 12-23, 32). 07.11.21024 між ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» (кредитодавець)\~та [PERSON] (позичальник) було укладено Додаткову угоду до Договору про відкриття кредитної лінії № 1466-0077 (далі по тексту Додаткова угода). Відповідно до п. 2.1 Додаткової угоди кредитодавець зобов`язується надати позичальнику додаткові грошові кошти в розмірі 800,00 грн (а.с.36-39). 31.10.2024 [PERSON] підписав електронним підписом одноразовим ідентифікатором (одноразовим паролем) (номер пароля) А 2987 Правила відкриття кредитної лінії (надання споживчих кредитів) продукту «CreditKasa» (а.с.24-31). Згідно з ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України,\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Як зазначено в ч. 1 ст. 628\~Цивільного кодексу України,\~зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до\~ч.1\~ст.\~638\~Цивільного кодексу\~України,\~договір є\~укладеним,\~якщо сторони\~в належній\~формі досягли\~згоди з\~усіх істотних\~умов договору.\~Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Так, статтею 627 Цивільного кодексу\~Українипередбачено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України). Зокрема, відповідно до ч. 2 ст. 1054 Цивільного кодексу\~Україниза кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмір та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 2 ст. 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст. 205, 207 ЦК України). Таким чином, судом встановлено, що між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір у якому сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. В п. 13 Договору, позичальник [PERSON] зазначив номер особистого електронного платіжного засобу: [NUMBER] . В п. 10 Додаткової угоди, позичальник [PERSON] зазначив номер особистого електронного платіжного засобу: [NUMBER] . Згідно листа АТ КБ «Приватбанк», останнє повідомило про перерахування коштів від ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» через систему платежів LigPay на підставі договору № 4010 від 02.12.2019 зокрема по платежу: IDплатежу - 2539938910, дата видачі 31.10.2024, сума 7700,00, номер договору 1466-0077, номер картки - [NUMBER] (а.с.33-35). Відповідно до довідки про перерахування суми кредиту за кредитним договором № 1466-0077 від 31.10.2024 року\~ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС»\~видало кошти [PERSON] 31.10.2024 в сумі 7700,00 грн, 07.11.2024 в сумі 800,00 грн (а.с. 40). Отже, із досліджених доказів судом встановлено, що ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС»\~ виконало зобов`язання за кредитним договором та надало відповідачу кредит у розмірі встановленому Договором та Додатковою угодою. Відповідно до Розрахунку заборгованості за договором 1466-0077 від 31.10.2024, станом на 07.05.2025, заборгованість [PERSON] становить 25679,00 грн, з яких з яких: 8500,00 грн заборгованість за кредитом, 15414,00 грн заборгованість за нарахованими процентами, 1275,00 грн заборгованість по комісії, 490,00 грн заборгованість по штрафам (а.с.41-42). Вирішуючи позовну вимогу в частині стягнення з відповідача на користь позивача 8500,00 грн заборгованості за кредитом, 15414,00 грн заборгованості за нарахованими процентами, суд зазначає наступне. Відповідно до ч.1 ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно зі ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 1049 Цивільного кодексу України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.\~Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч. 1 ст. 1048\~Цивільного кодексу\~України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.\~У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Судом встановлено, що розмір відсотків відповідає вимогам ч. 5 ст. 8 ЗУ «Про споживче кредитування». З розрахунку заборгованості за договором № 1466-0077 від 31.10.2024 станом на 07.05.2025 вбачається, що з моменту отримання кредитних коштів, [PERSON] не сплатив жодного платежу на погашення кредиту та процентів за ним. Приймаючи до те, що відповідач отримавши кредитні кошти в сумі 8500,00 грн зобов`язання з їх повернення не виконав, а також проценти у встановленому договором розмірі не сплатив, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача 8500,00\~грн \~заборгованості за\~кредитом,\~15414,00\~грн \~заборгованості за\~нарахованими процентами є законними, обгрунтованими та підлягають задоволенню. Вирішуючи позовну вимогу в частині стягнення з відповідача на користь позивача 1275,00 грн заборгованості по комісії, суд зазначає наступне. Згідно абз.\~4\~ч.\~2\~ст.\~8\~Закону України\~«Про споживче\~кредитування» до\~загальних витрат\~за споживчим\~кредитом включаються комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Відповідно до п. 4.11 Договору, комісія за видачу кредитних коштів становить 15% від суми виданого кредиту. Нарахування комісії за видачу кредиту здійснюється на суму виданого за цим договором кредиту у день видачі кредиту. Згідно з частиною п`ятою статті 12 Закону «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду по справі №204/224/21 у постанові від 6 листопада 2023 року, дійшов висновку про те, що якщо в кредитному договорі банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування), то положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Приймаючи до уваги те, що у кредитному договорі банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця пов`язані з видачою кредиту, суд дійшов висновку, що положення п.\~4.11 Договору про відкриття кредитної лінії № 1466-0077 є нікчемними відповідно до частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». За таких обставин, суд дійшов висновку, що позовна вимога в частині стягнення з відповідача на користь позивача 1275,00\~грн \~заборгованості по\~комісії до задоволення не підлягає. Вирішуючи позовну вимогу в частині стягнення з відповідача на користь позивача 490,00 грн заборгованості по штрафам, суд зазначає наступне. Представник позивача у своєму позові посилається зокрема на те, що чинна норма Закону України «Про споживче кредитування», яка також діяла на дату укладання договору з відповідачем, і яка передбачає звільнення від відповідальності перед кредитодавцем за прострочення виконання зобов`язань, не застосовується до договорів про споживчий кредит, які укладені за межами періоду, що встановлений п. 6 розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення», тобто з 23.01.2024 року, тому позивач має всі підстави для нарахування та витребування з відповідача сплати неустойки. Також представник позивача зазначив, що Закону України «Про споживче кредитування» є спеціальним законом, тому саме він підлягає застосуванню при вирішенні спору. Разом з тим, відповідно до п. 18. Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної\~статтею 625\~цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (не виконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Вирішуючи питання який саме закон підлягає застосуванню, суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЗУ «Про правотворчу діяльність» юридична сила - це властивість нормативно-правових актів та встановлених ними норм права, що є основою для визначення співвідношення їх взаємної ієрархічної підпорядкованості у системі нормативно-правових актів, зумовленого сукупністю ознак, що випливають із: 1)\~засад конституційного\~ладу в\~Україні; 2) компетенції та територіальної юрисдикції суб`єкта правотворчої діяльності, визначених\~Конституцією України\~та (або) законом; 3) інших особливостей, визначених\~Конституцією України\~та (або) законом. Суд констатує, що частиною 2 ст. 19 ЗУ «Про правотворчу діяльність» встановлено ієрархію нормативно-правових актів, відповідно до якої кодекс і закони є актами однієї юридичної сили. Разом з тим, згідно ч.ч.1,2 ст. 11 ЗУ «Про правотворчу діяльність» кодекс - це закон, який створений шляхом систематизації норм права, містить загальні засади, на підставі яких комплексно регулює однорідну сферу суспільних відносин, забезпечуючи стабільність правового регулювання. При прийнятті законів, що розвивають положення кодексу у відповідній сфері, повинні дотримуватися основні принципи правового регулювання суспільних відносин, встановлені кодексом. Отже аналізуючи вказану норму закону, суд зауважує, що оскільки при прийнятті законів, що розвивають положення кодексу у відповідній сфері, повинні дотримуватися основні принципи правового регулювання суспільних відносин, встановлені кодексом, суд дійшов висновку, що у даному випадку підлягають застосуванню норми Цивільного кодексу України. Приймаючи до уваги те, що штраф нарахований відповідачу у період дії в Україні воєнного стану, у зв`язку з чим позичальник звільняється від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення, суд дійшов висновку, що позов в частині стягнення з відповідача на користь позивача 490,00\~грн \~заборгованості по\~штрафам до задоволення не підлягають. Згідно з п. 3 ч. 2\~ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно до задоволених позовних вимог. Позивачем при\~подачі позову\~до суду\~було сплачено\~судовий збір\~в розмірі\~2422,40грн та заявлено позовні вимоги в загальному розмірі про стягнення 25679,00 грн. Судом задоволено позовні вимоги на суму 23914,00 грн що становить\~93,12\~%\~від ціни\~позову,\~отже з\~відповідача на\~користь позивача\~підлягає стягненню\~судовий збір\~в розмірі\~2255,36 грн,\~що складає\~ 93,12\~ %\~від 2422,40грн. \~\~\~\~ \~ \~На підставі викладеного,

Outcome: partial