Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-29 00:00:00

07.05.2021 року [PERSON] , в особі свого представника адвоката Ломакіна Е.В., звернулася до суду з позовом, який в подальшому 02.09.2021 року уточнила, до [PERSON] , [PERSON] про визнання права власності в порядку спадкування за законом та витребування майна з чужого володіння, та просила суд: визнати за [PERSON] право власності на кв. [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , померлої [INFO] ; витребувати на користь [PERSON] з незаконного володіння [PERSON] та [PERSON] квартиру [ADDRESS] . В обґрунтування позову представник позивача посилався на те, що батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] . [PERSON] мала дошлюбне прізвище [PERSON] , яке у зв`язку із вступом у шлюб 17.09.1961 року з [PERSON] змінила на « [PERSON] ». Відповідно до Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження № 00022420163 від 22.03.2019 р. [INFO] народилась [PERSON] , батьками якої є [PERSON] та [PERSON] . Таким чином, [PERSON] та [PERSON] є рідними сестрами. 20.11.1947 року [PERSON] уклала шлюб із [PERSON] та змінила прізвище на " [PERSON] ". [INFO] у [PERSON] та [PERSON] народилась донька [PERSON] . Таким чином, [PERSON] є племінницею [PERSON] . [PERSON] померла [INFO] у віці 65 років в м.Харкові, про що 02.12.2015 року складено відповідний актовий запис №17634 із змінами та доповненнями від 24.10.2019 року. На момент смерті [PERSON] на праві власності належала квартира [ADDRESS] . 22.11.2019 року [PERSON] звернулася до Відокремленого підрозділу Четвертої Харківської міської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , на підставі якої було заведено спадкову справу №543П/2019. Постановою про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 27.11.2019 року державного нотаріуса Четвертої Харківської міської державної нотаріальної контори Кулик Н.Т. у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , відмовлено у зв`язку з пропуском строку для прийняття спадщини. Рішенням Фрунзенського районного суду м.Харкова від 01.07.2020 року, залишеним без змін постановою Харківського апеляційного суду від 04.11.2020 року [PERSON] визначено додатковий строк на подання заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , тривалістю три місяці з дня набрання рішення законної сили. Оскільки рішення суду набрало законної сили після його перегляду в апеляційному порядку 04.11.2020 року, строк на подання заяви про прийняття спадщини [PERSON] тривав до 04.02.2021 року. В зазначений строк [PERSON] подала до Відокремленого підрозділу Четвертої Харківської міської державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини після смерті [PERSON] . Постановою про відмову у вчиненні нотаріальний дій від 28.01.2021 року, виданою державним нотаріусом Четвертої Харківської міської державної нотаріальної контори Кулик Н.Т. у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті її племінниці [PERSON] , померлої [INFO] , на квартиру [ADDRESS] було відмовлено, оскільки право власності на зазначену квартиру належить іншій особі. Окремо представник зазначив, що відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна (інформаційна довідка № 243405069 від 08 лютого 2021 року), вбачається, що квартира [ADDRESS] в різні часи належала: до 11 липня 2016 року [PERSON] ; з 11 липня 2016 року до 27 липня 2016 року за Товариством з обмеженою відповідальністю Кремона-плюс; з 27 липня 2016 року до 13 жовтня 2016 року спірна квартира належала [PERSON] ; з 12 жовтня 2016 року - належить [PERSON] . Відповідно до Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 08 лютого 2021 року, станом на 08 лютого 2021 року за кодом ЄДРПОУ юридичної особи: 40582968, наявний запис № 1 про зареєстроване Товариство з обмеженою відповідальністю Кремона-плюс, місцезнаходження юридичної особи: Україна, 61029, Харківська область, місто Харків, вулиця Амосова, будинок 9-А, квартира 84. Засновниками Товариства з обмеженою відповідальністю Кремона-плюс зазначені: [PERSON] , та [PERSON] . Керівником юридичної особи зазначений [PERSON] . Дата та номер запису в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань: 21 липня 2016 року, номер запису: 14801020000069929. Державна реєстрація створення юридичної особи відбулась 21 липня 2016 року. При цьому представник позивача наголосив, що зважаючи на те, що [PERSON] померла [INFO] , вона 21 липня 2016 року об`єктивно не могла бути засновником вищезазначеного ТОВ Кремона-плюс та брати участі в установчих зборах його засновників 15 червня 2016 року, та у прийняті рішення про передачу належної їй квартири [ADDRESS] до зазначеного товариства. Так, станом на 23 жовтня 2015 року, день смерті [PERSON] , право власності на квартиру [ADDRESS] належало та було зареєстроване у встановленому законом порядку за [PERSON] , а тому зазначена квартира входить до складу спадщини. Також наголосив, що враховуючи наявність у [PERSON] спадкоємця, а саме [PERSON] , яка у встановленому законом порядку спадщину прийняла, з 23 жовтня 2015 року, спадщина [PERSON] , належить [PERSON] . Таким чином, представник позивача вважає, що спірна квартира вибула з власності [PERSON] не з її волі, а іншим шляхом, тому [PERSON] вимушена звернутися до суду з даним позовом. Ухвалою Фрунзенського районного суду м.Харкова від 12.05.2021 року по вищевказаній цивільній справі відкрито загальне позовне провадження, призначено підготовче судове засідання. Разом з тим, залучено до участі у справі в якості третіх осіб - Товариство з обмеженою відповідальністю «Кремона-Плюс» та [PERSON] . Крім того, разом з позовною заявою представник позивача звернувся до суду з заявою про витребування доказів, яка була задоволена ухвалою Фрунзенського районного суду м.Харкова від 12.05.2021 року. 30.06.2021 року поштовою кореспонденцією до суду від представника [PERSON] адвоката Горлача А.С. надійшов відзив, зі змісту якого вбачається, що сторона відповідача заперечує проти задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Так, представник відповідача вказав, що дійсно 20 жовтня 2016 року [PERSON] придбала для власних потреб двокімнатну квартиру [ADDRESS] . Вказана квартира була придбана за договором купівлі-продажу у громадянина України [PERSON] . Даний договір був посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Поляк Д.В., право власності зареєстроване у встановленому законом порядку. Вказана квартира була придбана з метою проживання, в ній був зроблений ремонт і вона використовується сім`єю [PERSON] за цільовим призначенням. При укладенні договору було дотримано всіх вимог закону. Окремо представник відповідача зазначив, що як мінімум двічі нотаріуси посвідчували та реєстрували правочини, при цьому кожного разу перевіряли наявність або відсутність заборон на відчуження нерухомого майна, правових підстав для вчинення правочинів, дійсних намірів сторін правочину і жодного разу перешкод для вчинення правочину нотаріусами встановлено не було. Разом з тим представник відповідача наголосив, що [PERSON] безпідставно вказує, що вона у встановленому законом порядку прийняла спадщину (квартиру) з 23 жовтня 2015 року. При цьому згідно наданих документів [PERSON] лише 23 жовтня 2019 року звернулася з заявою про прийняття спадщини до нотаріуса, при цьому строк на прийняття спадщини був поновлений Фрунзенським районним судом лише 01 липня 2020 року, тобто до цього часу [PERSON] навіть не знала про те, що відкрилася спадщина. Разом з тим, зазначив, що майно не вибувало та не могло вибувати у [PERSON] з власності, та більш того власником остання не була на момент купівлі квартири та не є на теперішній час. Таким чином в аспекті пропорційності та мети втручання у право мирного володіння майном [PERSON] , при тому, що [PERSON] своїми позовними вимогами намагається фактично позбавити [PERSON] права власності без жодної компенсації. Указані обставини дають підстави стороні відповідача, що мета, яку переслідує [PERSON] , та наслідки для [PERSON] як добросовісного набувача у вигляді безоплатного позбавлення її майна, яким вона тривалий час володіє на законних підставах, є неспівмірними. Ухвалою Фрунзенського районного суду м.Харкова від 02.09.2021 року залучено до участі в справі в якості відповідача - [PERSON] . Ухвалою Фрунзенського районного суду м.Харкова від 14.12.2021 року у задоволенні клопотання представника відповідача про зупинення провадження у справі відмовлено. Ухвалою Фрунзенського районного суду м.Харкова від 14.12.2021 року по вищевказаній цивільній справі закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду. На виконання розпорядження голови Верховного суду від 08.03.2022 року №2/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану» вищезазначену цивільну справу 30.03.2022 року передано на розгляд до Октябрського районного суду м.Полтави. Дана справа надійшла до Октябського районного суду м.Полтава 02.12.2022 року. Ухвалою Октябського районного суду м.Полтава від 26.12.2023 року дану справу передано на розгляд до Фрунзенського районного суду м.Харкова. Відповідно до автоматичного розподілу вищезазначена цивільна справа 12.03.2024 року передана в провадження судді Мартинової О.М. Ухвалою Фрунзенського\~районного суду\~м.Харкова\~від 21.03.2024\~року вказану цивільну справу прийнято до розгляду, відкрито провадження та призначено підготовче судове засідання. 05.06.2024 року до суду надійшла заява адвоката Ломакіна Е.В., згідно якою останній повідомив суд, що [PERSON] померла [INFO] , про що надано копії свідоцтва про смерть останньої серії [NUMBER] від 25.12.2023 року та заповіт [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Трофименко Є.В. від 28.12.2020 року, зі змісту якого вбачається, що [PERSON] [INFO] , на випадок своєї смерті робить таке розпорядження: 1) належну їй частку у праві спільної власності на квартиру [ADDRESS] , заповідає [PERSON] 2) будь-яке інше її майно, де б таке не було, та з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що їй буде належати на день смерті, і на що вона за законом матиме право, заповідає [PERSON] . Ухвалою Фрунзенського районного суду м.Харкова від 01.07.2024 року залучено до участі у справі в якості правонаступника [PERSON] [PERSON] . Крім того, в якості третьої особи також залучено [PERSON] . Ухвалою Фрунзенського районного суду м.Харкова від 26.08.2024 року задоволено клопотання [PERSON] про витребування доказів. Ухвалою Фрунзенського районного суду м.Харкова від 30.09.2024 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до розгляду по суті. У судовому засіданні 18.03.2025 року представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав зазначених в позовній заяві та просив їх задовольнити, після чого 10.06.2025 року та 30.07.2025 року до канцелярії суду від позивача [PERSON] надійшли заяви, якими останній просив розглядати справу без його участі, за наявними в справі письмовими доказами, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. У судовому засіданні 18.03.2025 року представник відповідача [PERSON] [PERSON] позовні вимоги не визнав з підстав зазначених в відзиві, просив залишити їх без задовольнити, після чого на електронну пошту суду 30.07.2025 року надав клопотання, яким просив провести судове засідання без його участі. Окремо вказав, що свої свідчення відповідач [PERSON] виклала у відзиві на позовну заяву та повністю їх підтримує, в зв`язку з чим просив відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не з`явився, про дату, час і місце судових засідань був повідомлений своєчасно та належним чином, причини неявки суду не повідомив, правом надання відзиву на позовну заяву не скористався, заяв про відкладення розгляду справи не подавав. Треті особи [PERSON] та представник ТОВ «Кремона-Плюс» у судове засідання повторно не з`явилися, про дату, час і місце судових засідань були повідомлені своєчасно та належним чином, причини неявки суду не повідомили заяв та будь-яких клопотань не подавали. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явилася, 26.08.2024 року на електронну пошту суду надала заяву, в якій зазначила, що вона є донькою [PERSON] та рідною сестрою [PERSON] . Разом з тим вказала, що їй відомо про розгляд зазначеної справи з моменту подання позовної заяви до суду. Також їй відомо про підстави позову, його предмет, зміст та правові наслідки. Стосовно складу спадщини за заповітом [PERSON] третій особі відомо, адже [PERSON] надала [PERSON] та [PERSON] оригінал заповіту після його складання та підписання. 16.01.2024 року [PERSON] та [PERSON] звернулися до Відокремленого підрозділу Четвертої Харківської міської державної нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини за заповітом після померлої [PERSON] , де [PERSON] отримала свій примірник витягу зі спадкового реєстру. Окремо наголосила, що між [PERSON] та [PERSON] немає спірних питань щодо заповіту, складу та розподілу спадщини. Щодо позовних вимог [PERSON] , вважає їй такими, що підлягає задоволенню. При цьому [PERSON] звернула увагу, що будь-яких її прав чи обов`язків задоволення позову не порушуватиме. Разом з тим, просила розглядати справу без її участі. Відповідно ч. 3 ст.\~211\~ЦПК\~України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Статтею 223 ЦПК України визначені наслідки неявки учасника справи в судове засідання. Так, згідно з частиною 3 статті 223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причин неявки; неявки представника в судове засідання, якщо в судове засідання з`явилася особа, яку він представляє, або інший її представник; неявки в судове засідання учасника справи, якщо з`явився його представник, крім випадків, коли суд визнав явку учасника справи обов`язковою. У зв`язку з тим, що розгляд справи відбувався за відсутності сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд дослідивши подані докази, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов до наступного. Частиною 1 ст.2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 15 ЦК України визначено право кожної особи та захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Отже, об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес і саме воно є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Такі способи захисту передбачені статтею 16 ЦК України. Статтями 10, 81 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, згідно з якими кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає справу в межах заявлених вимог і вирішує справу на підставі наданих доказів. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Сторони зобов`язані визначити коло фактів, на які вони посилаються, як на підставу своїх вимог та заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення, крім випадків, встановлених ст.82 ЦПК України. Зокрема, у відповідності до ч.1 ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Судовим розглядом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , є донькою [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 15.07.1953 року (т.1 а.с. 11). 17.09.1961 року [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] та після реєстрації шлюбу змінила прізвище на « [PERSON] », що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , актовий запис №1019 (т.1 а.с. 12). [PERSON] , [INFO] , є сином [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 13.05.1968 року (т.2 а.с. 120). Відповідно до Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження № 00022420163 від 22.03.2019 р., [INFO] народилась [PERSON] , батьками якої є [PERSON] та [PERSON] (т. 1 а.с.13-14). 20.11.1947 року [PERSON] , 1922 року народження, та [PERSON] , 1914 року народження, уклали шлюб та після реєстрації шлюбу їй присвоєно прізвище " [PERSON] ", що підтверджується свідоцтвом про шлюб № [NUMBER] від 20.11.1947 року, а також витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян або державну реєстрацію шлюбу №00024087408 від 28.09.2019 року (т.1 а.с.15-16). Таким чином, [PERSON] та [PERSON] є рідними сестрами, а позивач [PERSON] в свою чергу є племінником [PERSON] . [INFO] у [PERSON] та [PERSON] народилась донька [PERSON] , що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження №00022432529 від 23.03.2019 року (т. 1 а.с.17-18). Таким чином, [PERSON] є рідною тіткою [PERSON] , а позивач [PERSON] та [PERSON] є двоюрідними братом та сестрою. [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] , проте відомості про її смерть були внесені до Державного реєстру актів цивільного стану громадян як зміни до актового запису 17634 від 02 грудня 2015 року про смерть невідомої жінки лише 24.10.2019 р., на підставі Висновку про внесення змін до актового запису цивільного стану № 115/05-48 від 17.10.2019 року, а саме були змінені відомості про померлого: прізвище з " [PERSON] " змінено на " [PERSON] ", ім`я з "Інформація відсутня" змінено на " [PERSON] ", по батькові з "Інформація відсутня" змінено на " [PERSON] ", вік "60-70" змінено на "65", дата народження з "Інформація відсутня" змінено на " [INFO] ". (т. 1 а.с.19-20). 29.10.2019 року було видане повторно свідоцтво про смерть [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] у віці 65 років в місті Харкові, про що 02.12.2015 року складено відповідний актовий запис № 17634 (т.1 а.с.21). Також судом встановлено, що відповідно до Інформації з Державного Реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта №63359632 від 13.07.2016 р. [PERSON] на праві власності належала квартира [ADDRESS] , яка є спадковим майном. (т. 1 а.с.106). Відповідно до витягу зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) №58169738 від 04.11.2019 року відомості про наявні заповіти чи спадкові договори [PERSON] відсутні (т.1 а.с.22). Відповідно до витягу зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) №58169713 від 04.11.2019 року відомості про наявні спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] , дата смерті: [INFO] , відсутні (т.1 а.с.23). 22.11.2019 р. [PERSON] звернулась до Відокремленого підрозділу Четвертої Харківської міської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , на підставі якої було заведено спадкову справу №543П/2019, що також підтверджується витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі №58442663 від 22.11.2019 року ( т.1 а.с.24, 35,36). Рішенням Фрунзенського районного суду м.Харкова від 01.07.2020 року по справі №7452/19, залишеним без змін постановами Харківського апеляційного суду від 04.11.2020 року та Верховного Суду України від 23.12.2021 року, [PERSON] визначено додатковий строк на подання заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , тривалістю три місяці з дня набрання рішення законної сили. Дане рішення набрало законної сили 04.11.2020 року (т.2 а.с.8-35). В зазначений строк [PERSON] звернулася до Відокремленого підрозділу Четвертої Харківської міської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] (т.1 а.с. 37). Постановою про відмову у вчиненні нотаріальний дій від 28.01.2021 року, виданою державним нотаріусом Четвертої Харківської міської державної нотаріальної контори Хлистун О.В., відмовлено [PERSON] , який діє від імені [PERSON] , у видачі на ім`я довірителя [PERSON] свідоцтва про право на спадщину після її племінниці [PERSON] , померлої [INFO] , на квартиру [ADDRESS] , оскільки право власності на зазначену квартиру належить іншій особі. 15 червня 2016 року проведені установчі збори засновників Товариства з обмеженою відповідальністю Кремона-плюс, оформлені протоколом №1 на яких серед іншого прийнято рішення: обрати Головуючим Установчих зборів засновників [PERSON] ; сформувати статутний капітал в розмірі 400000,00 грн., розподіливши його між учасниками наступним чином: [PERSON] в якості внеску в статутний капітал вносить належне їй нерухоме майно, а саме двокімнатну квартиру, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , яка засновниками ТОВ оцінена в сумі 200000,00 грн, що становить 50% статутного капіталу; визначити місцезнаходження ТОВ за адресою: [ADDRESS] ; затвердити Статут ТОВ Кремона-плюс (т. 1 а.с.51-54). Зі змісту акту приймання-передачі майна, що вноситься до Статутного капіталу ТОВ Кремона-плюс від 21.04.2016 року, вбачається, що Учасник (Засновник) ТОВ «Кремона-плюс» [PERSON] сплачує свій негрошовий майновий вклад до Статутного капіталу Товариства шляхом передання до його Статутного капіталу майна: квартиру [ADDRESS] , вартість 200000,00 гривень (т. 1 а.с.91). Відповідно до Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 08 лютого 2021 року, станом на 08 лютого 2021 року за кодом ЄДРПОУ юридичної особи: 40582968, наявний запис № 1 про зареєстроване Товариство з обмеженою відповідальністю Кремона-плюс, місцезнаходження юридичної особи: Україна, 61029, Харківська область, місто Харків, вулиця Амосова, будинок 9-А, квартира 84. Засновниками Товариства з обмеженою відповідальністю Кремона-плюс зазначені: [PERSON] , та [PERSON] . Керівником юридичної особи зазначений [PERSON] . Дата та номер запису в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань: 21 червня 2016 року, номер запису: 14801020000069929. Державна реєстрація створення юридичної особи відбулось 21 червня 2016 року (т.1 а.с. 46-62). Відповідно до наданих Департаментом реєстрації Харківської міської ради електронних копій вбачається, що рішенням про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №30434863 від 13.07.2016 року державним реєстратором прав на нерухоме майно Калініною Л.М. проведено державну реєстрацію права власності, форма власності: приватна на квартиру, що розташована [ADDRESS] , за суб`єктом ТОВ «Кремона-Плюс» (т. 1 а.с.108). 27.07.2016 року між ТОВ «Кремона-плюс», в особі директора Шашкова С.В., та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу квартири, посвідчений ПНХМНО Малаховою Г.І., реєстраційний №1649, відповідно до якого ТОВ «Кремона-плюс» передає у власність [PERSON] квартиру [ADDRESS] , житловою площею 30,5 кв.м., загальною площею 54,3 кв.м. Згідно з домовленістю сторін продаж вчинено за 244296 гривень (т.1 а.с.114). 12.10.2016 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу квартири, посвідчений ПНХМНО Поляк Д.В., реєстраційний №1776, відповідно до якого [PERSON] передає у власність [PERSON] квартиру [ADDRESS] , житловою площею 30,5 кв.м., загальною площею 54,3 кв.м. Згідно з домовленістю сторін продаж вчинено за 250000,00 гривень, що є еквівалентом суми 10000,00 доларів США. Придбання квартири за цим договором вчиняється за письмовою згодою у вигляді заяви чоловіка [PERSON] - [PERSON] (т. 1 а.с. 138-139). Крім того, зі змісту Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №243405069 від 08.02.2021 року вбачається, що квартира [ADDRESS] належала: до 11.07.2016 року [PERSON] , на підставі Свідоцтва про право на спадщину Р №5-436, 05.11.2004, 12-та ХДНК, свідоцтво про право власності р№ [NUMBER] , 19.10.1993, ХМЦПДЖФ; з 11.07.2016 року до 27.07.2016 року на підставі акту приймання-передачі нерухомого майна, серія та номер: б/н, виданого 24.06.2016 року ТОВ «Кремона-плюс»; протокол, серія та номер: 1, виданий 15.06.2016 року ТОВ «Кремона-плюс», державним реєстратором Зміївської міської ради Харківської області Калініною Л.М., в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно була здійснена державна реєстрація (з відкриттям розділу) права власності на спірну квартиру за ТОВ «Кремона-плюс», код ЄДРПОУ: 40582968, країна реєстрації: Україна; з 27.07.2016 року до 12.10.2016 року [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу квартири, серія та номер: 1649, виданого 27.07.2016 р., ПН ХМНО Малахова Г.І.; з 12.10.2016 року [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу квартири, серія та номер: 1776, виданий 12.10.2016 р., видавник: ПН ХМНО Поляк Д.В. (т.1 а.с.40-45). Також з матеріалів справи вбачається, що в рамках кримінального провадження №42017221050000012 від 22.02.2017 року слідчим СВ Немишлянського ВП ГУНП в Харківській області Поліщук В.А., на підставі ухвали слідчого судді Фрунзенського районного суду м.Харкова від 28.03.2017 року, здійснено виїмку документів у Приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Малахової Г.І., на підставі яких був посвідчено договір купівлі-продажу квартири від 27.07.2016 року, серії та номер: 1649, укладеного між ТОВ «Кремона-Плюс», як продавцем, та [PERSON] , як покупцем, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Малаховою Г.І., предметом якого є квартира [ADDRESS] (т.1 а.с. 115-118). Таким чином, беручи до уваги те, що [PERSON] померла [INFO] , то вона 21 червня 2016 року об`єктивно не могла бути засновником Товариства з обмеженою відповідальністю «Кремона-Плюс» та брати участь в установчих зборах засновників Товариства 15 червня 2016 року, а також у прийнятті рішення про передачу належної їй квартири [ADDRESS] до зазначеного товариства. Станом на день смерті [PERSON] , яка настала [INFO] , право власності на квартиру [ADDRESS] належало та було зареєстроване у встановленому порядку за [PERSON] , а тому вказана квартира входить до складу спадщини. [PERSON] , як спадкоємець [PERSON] , з 23.10.2015 року набула права власності на квартиру [ADDRESS] . Після цього будь-яких дій не вчиняла. Разом з тим, враховуючи, що [PERSON] померла [INFO] , а відповідно до змісту заповіту [PERSON] , посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Трофименко Є.В. від 28.12.2020 року, [PERSON] , [INFO] , на випадок своєї смерті робить таке розпорядження зокрема будь-яке інше її майно, де б таке не було, та з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що їй буде належати на день смерті, і на що вона за законом матиме право, заповідає позивачу - [PERSON] . Зважаючи на те, що [PERSON] померла [INFO] , то вона 21 червня 2016 року об`єктивно не могла бути засновником Товариства з обмеженою відповідальністю «Кремона-Плюс» та передати квартиру [ADDRESS] до зазначеного товариства. Разом з тим, ані [PERSON] , ані [PERSON] будь-яких дій з відчуження спірної квартири також не вчиняли, таким чином, суд доходить до переконання, що вказана квартира вибула з володіння власника (законного володільця) іншим шляхом. Відповідно до змісту ст.ст. 1216, 1217, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. У третю чергу право на спадкування за законом мають рідні дядько та тітка спадкодавця (ст.1263 ЦК України). У п`яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення.(ст.1265 ЦК України). Ступінь споріднення визначається за числом народжень, що віддаляють родича від спадкодавця. Народження самого спадкодавця не входить до цього числа. У п`яту чергу право на спадкування за законом одержують утриманці спадкодавця, які не були членами його сім`ї. Утриманцем вважається неповнолітня або непрацездатна особа, яка не була членом сім`ї спадкодавця, але не менш як п`ять років одержувала від нього матеріальну допомогу, що була для неї єдиним або основним джерелом засобів до існування. Згідно з\~статтею 1268 ЦК України\~незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (стаття 1296 ЦК України). Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (стаття 392 ЦК України). Подібні висновки містяться в постанові Верховного Суду від 03 січня 2025 року у справі № 754/7860/22 (провадження № 61-13339св24). Таким чином, оскільки [PERSON] як єдиний спадкоємець після смерті [PERSON] має перешкоди у оформленні спадкових прав у нотаріальному порядку, оскільки право власності на спадкове майно зареєстроване за [PERSON] , що відповідно до зазначених норм\~ЦК України\~є підставою для визнання за [PERSON] права власності на таке майно. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша\~статті 16 ЦК України). Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду (див, зокрема, постанову Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 19 лютого 2024 року у справі № 567/3/22 (провадження № 61-5252сво23)) Власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (стаття 387 ЦК України). Рішення суду про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння є таким рішенням і передбачає внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. У разі задоволення позовної вимоги про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння суд витребує таке майно на користь позивача, а не зобов`язує відповідача повернути це майно власникові. Таке рішення суду є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно, зареєстроване у цьому реєстрі за відповідачем. Задоволення вимоги про витребування нерухомого майна з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності, відповідає речово-правовому характеру віндикаційного позову та призводить до ефективного захисту прав власника. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей\~387\~і\~388 ЦК України, є неефективними. Власник з дотриманням вимог статей\~387\~і\~388 ЦК України\~може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування оспорювання наступних рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (провадження № 14-208цс18). Метою віндикаційного позову є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був незаконно позбавлений. У випадку позбавлення власника володіння нерухомим майном означене введення полягає у внесенні запису про державну реєстрацію за власником права власності на нерухоме майно (див. принцип реєстраційного підтвердження володіння нерухомістю у пункті 89 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 653/1096/16-ц). Однією з підстав державної реєстрації права власності на нерухоме майно є рішення суду, яке набрало законної сили, щодо права власності на це майно (пункт 9 частини першої\~статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Цей припис слід розуміти так, що рішення суду про витребування з незаконного володіння відповідача нерухомого майна саме по собі є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно, зареєстроване у цьому реєстрі за відповідачем. На підставі такого рішення суду для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно, зареєстроване у цьому реєстрі за відповідачем, не потрібно окремо скасовувати запис про державну реєстрацію права власності за відповідачем. Відтак, пред`явлення власником нерухомого майна вимоги про скасування рішень, записів про державну реєстрацію права власності на це майно за незаконним володільцем не є необхідним для ефективного відновлення його права (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 07 листопада 2018 року у справі № 488/5027/14-ц (провадження № 14-256цс18)). Відповідно до усталеної практики Великої Палати Верховного Суду якщо позивач вважає, що його право порушене тим, що право власності зареєстроване за відповідачем, то належним способом захисту є віндикаційний позов, оскільки його задоволення, тобто рішення суду про витребування нерухомого майна із чужого незаконного володіння, є підставою для внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Натомість вимоги про скасування рішень, записів про державну реєстрацію права власності на це майно за незаконним володільцем не є необхідним для ефективного відновлення його права. Задоволення віндикаційного позову є підставою для внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Водночас такий запис вноситься виключно в разі, якщо право власності на нерухоме майно зареєстроване саме за відповідачем, а не за іншою особою (див. пункти 84, 85 постанови Великої Палати Верховного Суду від 09 листопада 2021 року у справі № 466/8649/16-ц (провадження № 14-93цс20)). Власник має право витребувати майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (стаття 387 ЦК України), незалежно від того, чи заволоділа ця особа незаконно спірним майном сама, чи придбала його у особи, яка не мала права відчужувати це майно. При цьому\~стаття 400 ЦК України\~вказує на обов`язок недобросовісного володільця негайно повернути майно особі, яка має на нього право власності або інше право відповідно до договору або закону, або яка є добросовісним володільцем цього майна. У разі невиконання недобросовісним володільцем цього обов`язку заінтересована особа має право пред`явити позов про витребування цього майна. Разом з тим\~стаття 330 ЦК України\~передбачає можливість добросовісному набувачеві набути право власності на майно, відчужене особою, яка не мала на це права, як самостійну підставу набуття права власності (та водночас, передбачену законом підставу для припинення права власності попереднього власника відповідно до приписів\~статті 346 ЦК України). Так, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до\~статті 388 ЦК України\~майно не може бути витребуване в нього.\~Стаття 388 ЦК України\~містить сукупність підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача. Так, відповідно до частини першої вказаної норми якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Тобто можливість витребування майна з володіння іншої особи законодавець ставить у залежність насамперед від змісту правового зв`язку між позивачем та спірним майном, його волевиявлення щодо вибуття майна, а також від того, чи є володілець майна добросовісним чи недобросовісним набувачем та від характеру набуття майна (оплатно чи безоплатно) (див.: постанова Великої Палати Верховного Суду від 02 листопада 2021 року у справі № 925/1351/19 (провадження № 12-35гс21)). Тобто виникнення права на витребування майна від добросовісного набувача на підставі частини першої\~статті 388 ЦК України\~залежить від того, у який спосіб майно вибуло з його володіння. Однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. З огляду на те, що спірна квартира [ADDRESS] вибула з володіння позивача поза його волею, а тому підлягає витребуванню із чужого незаконного володіння відповідачів. Таким чином, за обставинами цієї справи не встановлено факту чи наміру зловживання позивачем своїми правами щодо спірного нерухомого майна, яке вибуло з його володіння поза його волею, тому немає підстав для відмови у захисті права власності. Недоторканність набутого добросовісним набувачем права власності за рахунок позбавлення законного власника, який не допускав недобросовісного користування своїми правами та не виражав волевиявлення на передачу майна, можливості поновити своє порушене внаслідок вибуття належного йому майна майнове право суперечить завданню цивільного судочинства. Принцип мирного володіння майном, закріплений у статті 1 Першого протоколу до Конвенції, стосується не лише кінцевого добросовісного набувача майна, а й первинного законного володільця, який маючи у власності певне майно, розраховує, що його право на мирне володіння майном буде захищене належним правовим регулюванням. У разі коли нерухоме майно вибуває з володіння особи, якій воно належить, поза її волею, така особа залишається дійсним власником цього майна, оскільки вона не бажала втрачати правовий зв`язок з належним їй майном. Позбавлення особи в такому випадку права повернути своє майно, яке вибуло з її володіння без наявних на те правових підстав, безумовно призводить до втручання у право такої особи на мирне володіння своїм майном і є порушенням статті 1 Першого протоколу до Конвенції. Водночас [PERSON] як добросовісний набувач не звільняється від негативних наслідків, які можуть виникнути при виборі недобросовісного контрагента. Окрім інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, добросовісний набувач оцінює й інші обставини, які можуть свідчити про сумнівний характер вчинюваного правочину, такі як занижена ціна договору, факт неодноразового протягом короткого проміжку часу перепродажу майна, поведінка продавця тощо. Тому за обставин вибуття майна із власності законного володільця поза його волею, за відсутності його волевиявлення, витребування цього майна у добросовісного набувача на користь законного володільця є належним і виправданим способом захисту права останнього. Право власності на майно, яке було передано за угодами щодо його відчуження поза волею власника, не набувається, у тому числі й добросовісним набувачем, оскільки це майно може бути у нього витребуване. Право власності дійсного власника в такому випадку презюмується і не припиняється із втратою ним цього майна. У випадку, якщо майно вибуло з володіння законного власника поза його волею, останній може розраховувати на повернення такого майна, незважаючи на добросовісність та відплатність його набуття сторонніми особами, і має право звернутися до суду з позовом про витребування майна із чужого незаконного володіння (див. постанову Верховного Суду від 21 квітня 2021 року у справі № 760/10998/18). Аналогічний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 05 березня 2025 року у справі № 760/21038/16 (провадження № 61-16775св24), від 04 квітня 2025 року у справі № 761/30044/20 (провадження № 61-17102св24). Крім того, витребування від [PERSON] та [PERSON] спірного нерухомого майна не свідчить про порушення справедливої рівноваги (балансу) між інтересами позивача та інтересами відповідачів, які не позбавлені права на відшкодування завданих їм збитків, зокрема, в порядку, передбаченому\~статтею 661 ЦК України, пред`явивши вимогу до незаконного набувача, в якого придбано нерухоме майно. З огляду на характер спірних правовідносин суд не встановив невідповідності заходу втручання в право власності відповідачів критеріям правомірного втручання в право особи на мирне володіння майном, сформованим у сталій практиці ЄСПЛ. Перешкод для застосування механізму\~статті 388 ЦК України\~не встановлено. Згідно з ч. 1\~ст. 76 ЦПК України, доказами є будь\~які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1\~ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі\~ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). За таких обставин справи, всебічно та повно з`ясувавши обставини, на які посилався позивач як на підставу своїх вимог, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів окремо кожного, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позову. Відповідно до положеньст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved