Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-23 00:00:00

21 вересня 2021 року до Луцького міськрайонного суду звернувся представник [PERSON] - адвокат Атаманюк В.М. з позовом до [PERSON] , третя особа на стороні позивача, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Луцький міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання батьківства та стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини та матері. В позовній заяві вказував на те, що позивачка працює у військовій частині [NUMBER] на посаді діловода адміністративно-господарчої групи. У її відділі на посаді начальника адміністративно-господарчої групи працює відповідач [PERSON] . У квітні 2020 року між ними виникли близькі стосунки, вони зустрічалися. [INFO] позивач народила сина [PERSON] . Вважає, що батьком дитини є відповідач, однак останній відмовився подати заяву в органи РАЦС про реєстрацію батьківства. Відповідно до ст.135 СК України батька дитини було записано зі слів матері, так як [PERSON] не перебувала в зареєстрованому шлюбі. Таким чином позивачка змушена звернутися до суду із таким позовом, та просить визнати, що відповідач є батьком дитини та внести відповідні зміни до актового запису про народження [PERSON] . На даний час дитина проживає із позивачкою і знаходиться на її утримані. Відповідач участі у матеріальному та духовному розвитку дитини не приймає, але як батько дитини зобов`язаний утримувати її. Дитина через три дні після народження раптово захворіла і потрапила до реанімації, де було проведено оперативне втручання, з того часу син постійно хворіє, а позивач змушена витрачати значну частину коштів на відновлення його здоров`я. Оскільки відповідач є працездатним чоловіком, офіційно працевлаштований, здоровий, інших осіб на утриманні не має, тому просить стягувати з нього аліменти на утримання сина в розмірі 1/3 частини його заробітної плати, до досягнення дитиною повноліття, а також аліменти на її утримання в розмірі 1/6 частини його заробітної плати до досягнення дитиною трьох років. Ухвалою суду від 10 листопада 2021 року судом відкрито провадження за правилами загального позовного провадження. 09 лютого 2022 року на підставі ухвали Луцького міськрайонного суду було призначено судову генетично молекулярну експертизу. 01 червня 2022 року на адресу суду надійшло повідомлення про неможливість проведення експертизи, оскільки 13 травня 2022 року [PERSON] , для відбору зразків букального епітелію до Волинського НДЕКЦ МВС не з`явився. 06 червня 2022 року на підставі ухвали Луцького міськрайонного суду провадження у даній справі було поновлено та призначено підготовче судове засідання. 20 вересня 2022 року ухвалою Луцького міськрайонного суду провадження у даній справі було зупинено до припинення перебування відповідача [PERSON] на військовій службі. 09 жовтня 2024 року на підставі ухвали Луцького міськрайонного суду провадження у даній справі було поновлено, для з`ясування місця перебування та проходження військової служби [PERSON] 31 жовтня 2024 року від представника позивача [PERSON] надійшла заява про уточнення позовних вимог. У поданій заяві вказано, що малолітньому [PERSON] уже виповнилося три роки, однак через хворобливий стан дитини та медичні покази він потребує постійного догляду матері до досягнення 6 років. Таким чином, позивач вважає за необхідне внести зміни до заявленої позовної вимоги про стягнення аліментів на її утримання і просить в цій частині стягувати з відповідача аліменти на її утримання до досягнення дитиною 6 років. 11 листопада 2024 року на підставі ухвали Луцького міськрайонного суду в даній справі було замінено третю особу на стороні позивача Луцький міській відділ державної реєстрації актів цивільного стану Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) її правонаступником Луцький відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Луцькому районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції. Разом із тим на підставі ухвали Луцького міськрайонного суду від 11 листопада 2024 року провадження у даній справі було зупинено, для виконання ухвали Луцького міськрайонного суду від 09 лютого 2022 року про проведення судової генетично-молекулярної експертизи. 30 січня 2025 року на адресу суду надійшло повідомлення про неможливість проведення експертизи, оскільки [PERSON] , для відбору зразків букального епітелія до Волинського НДЕКЦ МВС не з`явився. 03 лютого 2025 року на підставі ухвали Луцького міськрайонного суду провадження у справі було поновлено та призначено до розгляду в підготовчому судовому засіданні на 10 березня 2025 року. 10 березня 2025 року на підставі протокольної ухвали Луцького міськрайонного суду підготовче судове засідання було закрито та призначено справу до судового розгляду. В судовому засіданні позивач та представник позивача уточнені позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, викликався шляхом направлення повідомлення про виклик до суду за адресою місця реєстрації та на адресу військової частини, де він проходить службу. Представник третьої особи в судове засідання не зявився з невідомих суду причин. Суд, заслухавши позивача, представника позивача, покази свідків, вивчивши та дослідивши матеріали справи, приходить до такого висновку. Захист державою сім`ї, дитинства і батьківства закріплені у ст. 51 Конституції України. Відповідно до принципу ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованою Постановою Верховної Ради України № 789-ХII (789-12) від 27/02/1991 року та яка набула чинності 27 вересня 1991 року, у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Статтею 7 вказаної Конвенції передбачено, що дитина, наскільки це можливо, повинна знати своїх батьків. Згідно до ч.7, 8 ст. 7 Сімейного кодексу України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Судом встановлено, що [INFO] народився [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 24.02.2021 року, актовий запис № 490 (а.с.9). З вищевказаного свідоцтва вбачається, що батьком [PERSON] вказано [PERSON] , мати - [PERSON] . Як встановлено судом, відомості про батька дитини було внесено зі слів матері [PERSON] , так як на час народження дитини, шлюб між сторонами зареєстровано не було, що підтверджується Витягом з державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька дитини відповідно до частини першої статті 135 СК України (а.с.10). Статтею 128 СК України визначено спосіб вирішення питання позашлюбного батьківства, положеннями якої передбачено, що за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу. Суд зауважує, що питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень ст. 212 ЦПК України, згідно з якою жоден доказ не має для суду наперед установленого значення, він оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення. У разі, коли ухилення сторони у справі зазначеної категорії від участі в експертизі або від подання необхідних матеріалів, документів тощо унеможливлює її проведення, суд відповідно до ст. 146 ЦПК України може визнати факт, для з`ясування якого її було призначено, або відмовити в його визнанні(в залежності від того, хто зі сторін ухиляється, а також, яке значення має для них ця експертиза). З метою дотримання вимог ст.ст.10, 60 ЦПК України та у відповідності до ч.1 ст.143 ЦПК України за клопотанням позивача [PERSON] по справі неодноразово призначалась судово-генетична експертиза для вирішення питання, чи є відповідач [PERSON] батьком дитини [PERSON] [INFO] . Однак, судово-генетична експертиза не була проведена, оскільки, відповідач [PERSON] для відбору біологічних зразків до експертної установи не з`явився, у зв`язку з чим провести експертизу не можливо. З матеріалів справи вбачається, що відповідач [PERSON] знав про наявність в суді цивільної справи щодо визнання батьківства, а також знав про призначення судово-генетичної експертизи, оскільки був викликаний експертами, для її проведення, однак, ухилився від явки для її проведення та суду не надано будь-яких доказів неявки відповідача для проведення експертизи з поважних причин. Положеннями ст.146 ЦПК України передбачені наслідки ухилення особи від участі в експертизі, а саме: у разі ухилення особи, яка бере участь у справі, від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні. Вищезазначені докази, наявні в матеріалах справи, процесуальна поведінка відповідача, як сторони у цивільному процесі свідчать про те, що відповідач фактично ухиляється від участі у проведенні судово-генетичної експертизи, яка необхідна для з`ясування наявності чи відсутності кровного споріднення між відповідачем та дитиною. Отже, суд вважає, що відповідач [PERSON] ухилявся від проведення судової генетичної експертизи, яка неодноразово призначалася судом, а тому, в силу ст.146 ЦПК України, з урахуванням інших наявних у справі та оцінених доказів, суд вважає за можливе визнати факт батьківства доведеним. При цьому суд виходить з вимог ч.2 ст.128 СК України, відповідно до яких підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до ЦПК України. Суд, оцінивши процесуальну поведінку відповідача, приходить до висновку, що він ухилився від явки до суду та від проведення судово-генетичної експертизи, яка призначалась за клопотанням позивача саме для визнання факту батьківства або спростування цього факту. Враховуючи вищенаведене та відповідно до норм ст.146 ЦПК України, яка є винятком із загального правила, сформульованого у ч.4 ст.60 ЦПК України, суд може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена. Відповідно до ст.ст.212-214 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Оскільки підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, ухилення відповідача від проходження судово-генетичної експертизи, за наявності інших доказів, зокрема показів свідків, що засвідчують походження дитини від відповідача, це і є підставою для задоволення позовних вимог. Відповідно до ст. 134 СК України на підставі рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове свідоцтво про народження. Відповідно до п.п. 20 п.1 Розділу ІІІ Правил реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18.10.2000 р. № 52/5, при вирішенні судом спорів про визнання батьківства, материнства, оспорювання батьківства чи материнства, встановлення фактів батьківства та материнства зміни до актових записів про народження вносяться відповідно до законодавства, яке регулює порядок внесення змін до актових записів цивільного стану. Згідно з п.2.13.1 Розділу ІІ Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, що затверджені наказом Міністерства юстиції України від 12.01.2011 р. № 96/5, підставою для внесення змін в актовий запис цивільного стану є рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установленням неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану. Відповідно до п.2.16.4 Розділу ІІ зазначених вище правил, на підставі рішення суду про визнання батьківства (материнства) в актовому записі про народження змінюються відомості про батька та вносяться пов`язані з цим інші зміни згідно із зазначеними в рішенні суду. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині визнання батьківства підлягають задоволенню, а тому слід визнати [PERSON] батьком дитини [PERSON] та внести відповідні зміни в актовий запис про народження, зазначивши відповідача батьком дитини. Разом із тим, відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. У судовому засіданні було встановлено, що відповідач працює у військовій частині [NUMBER] , працездатний, здоровий, має у власності житло, інших осіб на утриманні не має, а тому з [PERSON] слід стягувати в користь позивачки аліменти на утримання сина у розмірі 1/3 частини із всіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму, встановлено для дитини відповідного віку, починаючи з моменту подання позивачкою позовної заяви і до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до п.1 ч.1 ст.367 ЦПК України рішення підлягає до негайного виконання в межах місячного платежу. Щодо заявлених вимог про стягнення аліментів з відповідача в користь позивача, суд дійшов такого висновку. Згідно зі статтею 84 СК України дружина має право на утримання від чоловіка під час вагітності; дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років; якщо дитина має вади фізичного або психічного розвитку, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка до досягнення дитиною шести років; право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу; аліменти, присуджені дружині під час вагітності, сплачуються після народження дитини без додаткового рішення суду; право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу. Відповідно до частини другої ст.91 СК України жінка та чоловік, які не перебувають у шлюбі між собою, мають право на утримання в разі проживання з нею, ним їхньої дитини, відповідно до ч. 2-4 статті 84 та ст.86 і 88 цього Кодексу. Так судом встановлено, що малолітній [PERSON] зареєстрований та проживає разом із матір`ю - позивачкою по справі. Даний факт стверджується поясненнями позивача, а також довідками про реєстрацію місця проживання особи (а.с. 7-8). Так, з виписки із медичної карти хворого [PERSON] хворіє вродженою аномалією травної системи, вроджені внутрішньочеревні спайки, вроджений стеноз та стриктура сльозної протоки, часто хворіючий простудними захворюваннями, а також довідки №88 про потребу дитини (дитини-інваліда) у домашньому догляді, [PERSON] потребує домашнього догляду матір`ю з 22 жовтня 2024 року (а.с. 157-158). Таким чином суд вважає, що з відповідача в користь позивача слід стягувати аліменти на її утримання до досягнення дитиною шестирічного віку в розмірі 1/6 частки від заробітку (доходу) відповідача. Згідно п.3 ч.1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів. Відповідно до вимог ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено судове рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави. Зважаючи на викладене, з відповідача на користь держави належить стягнути 2422 грн. 40 коп. судового збору. Ч.2 ст.141ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. Згідно з п. 1 ч. 3ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. 1ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Згідно з ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Так, при предявлені даного позову виконані вимоги ч.1 ст.134 ЦПК України, а саме: у позові був наведений попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач очікує понести в зв`язку із розглядом справи на суму 15 000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу. А тому позов в частині стягнення витрат на правничу допомогу підлягає до часткового задоволення, зважаючи на те, що позивач заявила про те, що понесені витрати в майбутньому за надання правничої допомоги, вона очікує понести в розмірі 15000 грн., саме таку суму слід стягнути з відповідача в користь позивача.

Outcome: partial