Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-28 00:00:00

покликаючись на неналежне виконання своїх батьківських обов`язків, представник позивача сільський голова Сергій Поліщук у поданій до суду 01 травня 2025 року позовній заяві просить позбавити відповідача батьківських прав відносно [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] ; передати дітей органу опіки та піклування Городоцької сільської ради Рівненського району Рівненської області; стягнути з відповідача аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , у розмірі не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня подання позовної заяви до суду і до досягнення дітьми повноліття. Відповідач відзив на позов не подала. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала. По суті спору показала, що сім`я [PERSON] перебувала під постійним контролем служб у справах дітей понад п`ять років. Вказує, що бесіди профілактичного характеру щодо належного виконання батьківських обов?язків по вихованню та утриманню дітей, неодноразове попередження працівниками служби у справах дітей та поліції, порушення питання про притягнення батьків до адміністративної відповідальності за неналежне виконання батьківських обов?язків, мали тимчасовий вплив. Зазначає, що батько дітей помер [INFO] . Пояснює, що відповідач самоусунулася від виховання, піклування, утримання дітей, не цікавиться їх життям та потребами протягом останніх років. Вважає, що за обставин, які склалися, позбавлення відповідача батьківських прав є доцільним та відповідатиме інтересам неповнолітнього [PERSON] , малолітніх [PERSON] та [PERSON] . Відповідач у судовому засіданні позов не визнала, заперечувала щодо позбавлення її батьківських прав щодо дітей. По суті спору показала, що має трьох неповнолітніх дітей, менші проживають з свекром, а старший син з нею, зараз поїхав в Київ на заробітки. Після смерті її чоловіка - батька дітей вона з дітьми проживали півроку, а у лютого 2025 року залишила їх і поїхала до співмешканця. Матеріальної допомоги на утримання дітей не надає, оскільки свекор від держави отримує допомогу на її дітей. Раніше неодноразово ставилося питання про позбавлення її та чоловіка батьківських прав, дітей забирали з сім`ї, але потім вони виправилися, вона закодувалася і дітей повернули. Син [PERSON] не хоче жити з нею, а донька [PERSON] завжди там, де [PERSON] , тому вони і продовжують жити з свекром. Суд встановив такі обставини. [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] /копія свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 08.07.2008 року/, [PERSON] , [INFO] /копія свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 02.07.2012 року/, [PERSON] , [INFO] /копія свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 02.01.2018 року/. На підставі наказу начальника служби у справах дітей Городоцької сільської ради від 11 березня 2021 року на облік дітей, які опинилися в складних життєвих обставинах, було поставлено [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , у зв?язку із ухиленням батьків від виконання передбачених законодавством обов?язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання дітей: систематичне зловживання спиртними напоями, залишення дітей без нагляду, не створення умов для їх проживання. У 2020 році у зв?язку із систематичним зловживанням батьками спиртними напоями діти тимчасово перебували в КЗ «Обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей» РОР. 22 грудня 2020 року у зв?язку із усуненням умов та обставин, які стали підставою для взяття дітей на облік, останні були зняті з такого обліку і повернуті з Обласного центру соціально-психологічної реабілітації дітей до постійного місця проживання за адресою: [ADDRESS] . 22 листопада 2022 року за результатами засідання комісії з питань захисту прав дитини Городоцької сільської ради щодо доцільності/недоцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] та [PERSON] ухвалено дати батькам трьох дітей випробувальний термін 1 місяць / витяг з протоколу №11 від 22.11.2022/. З 02.12.2022 по 05.12.2022 службою у справах дітей Городоцької сільської ради проведено оцінку потреб сім`ї [PERSON] та [PERSON] , встановлено, що санітарно-гігієнічні умови проживання дітей незадовільні. У помешканні брудно, розкиданий одяг, продукти харчування наявні. Зі слів сусідів батьки не працюють, зловживають спиртними напоями. Під час бесіди з батькам стало відомо, що старший син [PERSON] часто ображає молодших брата та сестру, проявляє агресію щодо всіх членів сім`ї, на зауваження батьків не реагує /копія висновку оцінки потреб сім`ї/. Згідно з наказом служби у справах дітей Городоцької сільської ради Рівненського району №55 від 07.12.2022 поставлено на облік [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] як дітей, які опинилися в складних життєвих обставинах, на підставі проживання дітей у сім`ї, в якій батьки ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків. Згідно з відповіддю на запит начальника відділення поліції №1 Рівненського РУП ГУ НП в Рівненській області Вадима Артюховича №45106-2025 від 05.03.2025 [PERSON] відповідно до Інформаційного порталу Національної поліції України неодноразово притягувалася до адміністративної відповідальності за такими статтями: ч.2, ч.1 ст.184 КУпАП (невиконання батьками обов`єязків щодо виховання дітей) від 10.02.2025; ч.2, ч.1 ст.184 КУпАП від 19.09.2024; ч.2, ч.1 ст.184 КУпАП від 06.09.2024; ч.2, ч.1 ст.184 КУпАП від 14.09.2023; ч.1 ст.178 КУпАП (розпивання пива, алкогольних напоїв у громадських місцях) від 20.06.2023; ч.2, ч.1 ст.184 КУпАП від 21.06.2023; ч.2, ч.1 ст.184 КУпАП від 12.05.2023. Відповідно до характеристики Опорного закладу "Городоцький ліцей" Городоцької сільської ради Рівненського району Рівненської області №258 від 15.11.2023 [PERSON] учень 8-Б класу переведений на сімейну форму навчання у зв`язку з систематичним невідвідуванням закладу за заявою батька [PERSON] . Рівень навчальних досягнень з предметів - початковий. Зв`язок з батьками учнів ведеться виключно через дідуся, навчанням сина батьки не цікавляться. Батько дітей [PERSON] помер [INFO] /копія свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 10.08.2024 року/. Відповідно до психолого-педагогічної характеристики ОЗ "Городоцький ліцей" [PERSON] навчається у закладі в 7-В класі, зарекомендував себе як дисциплінований учень, має початковий рівень у навчанні. Соціальний статус: напівсирота. Перебуває у складних життєвих умовах соціального характеру. Бережно ставиться та піклується про молодшу сестру. Мама не бере достатньої участі в освітньому процесі дитини, нерегулярно контактує з педагогічними працівниками закладу освіти у телефонному режимі. Згідно з психолого-педагогічною характеристикою ОЗ "Городоцький ліцей" [PERSON] навчається у закладі в першому класі з 24 вересня 2024 року. Рівень розвитку психічних процесів не відповідає календарному віку дитини. За період навчання [PERSON] не спілкується з однокласниками, замкнута, потребує постійної підтримки дорослого. Мама не цікавиться успіхами дитини, на зв`язок виходить у телефонному режимі з класним керівником. Акт обстеження умов проживання від 10 лютого 2025 року служби у справах дітей Городоцької сільської ради Рівненського району Рівненської області встановлює, що сім`я [PERSON] проживає у двох кімнатах будинку [ADDRESS] , власником якого є дідусь [PERSON] . Умови проживання задовільні, у кімнатах розкиданий одяг, не застелені спальні місця, відсутня приготована їжа дітям. Матір [PERSON] мала ознаки алкогольного отруєння, напередодні вживала алкогольні напої. Крім цього, акт обстеження умов проживання від 25 лютого 2025 року служби у справах дітей Городоцької сільської ради Рівненського району Рівненської області встановлює, що дідусь [PERSON] забрав дітей у свою половину будинку, оскільки місце перебування матері невідоме, засоби зв`язку відсутні. Зі слів дітей остання може перебувати у одному із сіл Острозького району (с.Черняхів). 25 лютого 2025 року наказом служби у справах дітей Городоцької сільської ради №8 вирішено тимчасово влаштувати неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , малолітніх [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , які залишилися без батьківського піклування, в сім`ю рідного дідуся [PERSON] терміном до 24 серпня 2025 року. 20 березня 2025 року затверджений висновок органу опіки та піклування Городоцької сільської ради Рівненського району Рівненської області щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , малолітніх [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Свідок [PERSON] - дідусь дітей по батьківській лінії споріднення пояснив суду, що відповідача потрібно позбавляти батьківских прав щодо менших дітей, бо вони все одно проживають з ним, мати ними не цікавиться, жодних коштів на їх утримання не дає. А [PERSON] після сварки з ним поїхав до матері, разом проживають, майже повнолітній, тому нехай залишається як є. Дитина [PERSON] показала, що разом з братом [PERSON] проживає з дідусем, мама з ними не живе, а [PERSON] поїхав. Суд застосував такі норми права. Відповідно до ч.3 ст.51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці /ч.1 ст.12 Закону України "Про охорону дитинства"/. Відповідно до ч.2, 3 ст.11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини /ст.15 Закону України "Про охорону дитинства"/. Згідно з ч.1, 2 ст.141 СК України батьки мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Ст.150 цього Кодексу зобов"язує батьків піклуватися про виховання дитини, про її здоров`я, фізичний, духовний розвиток, готувати до самостійного життя. Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття /ст.180 СК України/. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності /ч.1 ст.155 СК України/. Відповідно до ст.164 СК України підставою для позбавлення батьківських прав є ухилення батьків від виконання ними своїх обов`язків по вихованню дитини. Позбавлення батьківських прав є винятковим заходом, який тягне за собою істотні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини /ст.166 СК України/. Відповідно до ч.6 ст.19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Відповідно до ч.4, 5 ст.19 СК України при розгляді судом спорів щодо, зокрема позбавлення батьківських прав, обов`язковою є участь органу опіки та піклування, який подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Тобто висновок органу опіки і піклування в будь-якому разі не повинен носити формальний і однобічний характер, оскільки вирішуються питання про права та обов`язки батька і дитини. Відповідно до ст.18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Згідно ч.1, 2 ст.141 СК України батьки мають рівні права та обов`язки щодо дитини, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо неї. Ст.150 цього Кодексу визначено, що батьки зобов`язані піклуватися за виховання дитини, про її здоров`я, фізичний, духовний розвиток, готувати до самостійного життя. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. При визначенні розміру аліментів суд згідно з п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 року враховує думку сторін, стан здоров`я та матеріальне становище дитини, яке є задовільним, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, яка є працездатною, офіційно непрацевлаштованою, але має можливість виплачувати аліменти, не має інших зобов`язань матеріального характеру. Згідно з п.1 ст.3 Конвенції «Про права дитини» незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Ст.27 цієї Конвенції дає кожній дитині право на рівень життя, необхідній для її фізичного, розумового, духовного, морального та соціально розвитку. Батьки або інші особи які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання та розвиток дитини, а отже і витрати на потреби дитини також мають бути однаковими. Згідно із ст.1 Закону України "Про прожитковий мінімум" прожитковий мінімум - це вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. Відповідно до статті 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2025 рік" розмір прожиткового мінімуму на одну особу в розрахунку на місяць для дитини віком від 6 років до 18 років становить 3 196 грн. Суд дійшов таких висновків. Вимоги ст.264 ЦПК України зобов`язують суд під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту і, діючи на засадах змагальності, повинен переконливими, належними та припустимими доказами довести правову та фактичну підставу заявлених ним вимог. Розглядаючи справу, суд визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, дослідив подані письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Сторони скористалися правовою допомогою. Згідно з ч.3 ст.51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією ООН про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (ч.7 ст.7 СК України). П.50 Керівних принципів Комітету міністрів Ради Європи щодо судочинства, дружнього до дитини стверджує, що до всіх процесуальних дій, у яких беруть участь діти, має застосовуватися принцип невідкладності задля отримання швидкої відповіді і якнайкращого захисту інтересів дитини з дотриманням принципу верховенства права. Затягування розгляду справи негативно впливає на дітей та їхній розвиток. Неефективне та, зокрема, запізніле провадження у справах щодо дітей може призвести до порушення позитивних зобов`язань за ст.8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення ЄСПЛ від 3 вересня 2015 року у справі «М. та М. проти Хорватії», заява № 10161/13 § 179, 182). У рішенні від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України» (заява № 31111/04) суд наголосив, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. При визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною, по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. Відповідно до ч.11 ст.18 Конвенції ООН батьки несуть відповідальність за виховання і розвиток дитини. Ст.9 Конвенції встановлює, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Ч.1, 2 ст.3 Конвенції передбачають, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Відповідно до ч.1, 2 ст.27 Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно з Принципом 2 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року дитині законом або іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, які б дозволяли їй розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та у соціальному розумінні здоровим та нормальним шляхом і в умовах свободи та гідності. Дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під піклуванням і під відповідальністю своїх батьків та в будь-якому випадку в атмосфері любові та моральної і матеріальної забезпеченості (Принцип 6 Декларації прав дитини). Згідно з п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" №3 від 30.03.2007 таке ухилення має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Позбавлення батьківських прав - це водночас і санкція за протиправну винну поведінку батьків, яку можна вважати юридичною відповідальністю. Ухилення від виконання юридичного обов`язку - завжди акт свідомої поведінки, оскільки особа має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій. Таким чином, позбавлення батьківських прав слід розглядати як виключний і надзвичайний засіб впливу на недобросовісних батьків. Виходячи з характеру такого засобу, його не можна застосовувати тоді, коли це не викликано необхідністю. Враховуючи положення п.8 ст.7 СК України, у відповідності до якого регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим з урахуванням інтересів дитини, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу, і питання про його застосування може бути вирішене судом після повного й всебічного та об`єктивного з`ясування обставин справи й характеру ставлення батьків до дитини, оскільки позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав та інтересів дитини, яке надасть їй полегшення, тому необхідно оцінити позитивний результату доля дитини, який має настати. Якщо такий результат не передбачається, позбавлення батьківських прав, не дасть дитині полегшення. Оскільки згідно чинного законодавства України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, поважати її, батьки зобов`язані надавати дитині належне батьківське виховання, оскільки право на виховання - є одним із основних прав дитини, якщо ж батьки не виконують свої функції, ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, це є підставами для позбавлення їх батьківських прав. Таким чином, суд комплексно оцінює обставини справи на основі зібраних доказів, враховують, серед іншого, чи позивач у процесі судового розгляду доводить, яка реальна мета має бути досягнута шляхом позбавлення батька батьківських прав, як це змінить існуючу ситуацію на кращу і сприятиме захисту інтересів дитини, чи має місце вина особи у разі невиконання нею своїх батьківських обов`язків, чи існує зв`язок між дитиною та батьком, чи змінює відповідач свою поведінку у процесі розгляду справи, чи використовує всі існуючі способи та можливості для спілкування з дитиною. Відповідач не виконує своїх батьківських обов`язків, свідомо нехтує ними, уваги дітям не приділяє: не цікавиться їх життям, розвитком та здоров`ям, не надає матеріального утримання, протягом тривалого часу проживає окремо, свідомо, без поважних причин залишивши сина [PERSON] та доньку [PERSON] у дідуся похилого віку. Жодних активних дій на підтвердження своїх намірів приймати участь в житті дітей відповідач не вчинила, активна дієва позиція у неї відсутня. У суду немає підстав вважати обставини, викладені в матеріалах справи, такими, що не відповідають дійсності, відповідач не надав будь-яких доказів на спростування доводів позивача. Таким чином, позивач довів обставини свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків щодо сина [PERSON] та доньки [PERSON] , що підтверджується належними та допустимими доказами, в наявності є порушене право дітей, за захистом якого спрямоване звернення до суду, а тому позов в частині позбавлення батьківських прав щодо них підлягає до задоволення. Визначений позивачем розмір аліментів на дітей з урахуванням їх віку та потреб є обґрунтованим, не є завищеним в нинішніх умовах проживання, відповідає засадам розумності і справедливості та не є таким, що створює відповідачу додаткові труднощі матеріального характеру. Суд встановив, що відповідач може сплачувати визначену суму аліментів, яка б забезпечувала необхідний життєвий процес сину [PERSON] та доньці [PERSON] та їхній розвиток. Будь-яких доказів, заслуговуючих на увагу і спростовуючих показання позивача, відповідач не надала, а судом їх не здобуто, що вказує на обгунтованість позову. Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абз.десятий п.9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп\\2003). Разом з тим, суд не вважає, що позбавлення батьківських прав відповідача щодо неповнолітнього сина [PERSON] необхідне в якнайкращих його інтересах. Суд з`ясував, що син [PERSON] проживає разом з матір`ю, знаходиться на її утриманні. Відмовляючи у задоволенні позову, суд виходив з того, що позивач належними та достовірними доказами не довів свої позовні вимоги, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких обставин, суд не вбачає підстав для позбавлення відповідача батьківських прав відповідача щодо сина [PERSON] , вважаючи, що позбавлення батьківських прав не відповідає інтересам дитини. Враховуючи, що вимоги про стягнення аліментів на утримання [PERSON] є похідними від вимог про позбавлення батьківських прав, суд вважає, що підстави для задоволення зазначеної позовної вимоги в цій частині відсутні. Повідомляю відповідачу про юридичні наслідки позбавлення батьківських прав. Результатом набрання законної сили рішенням суду про позбавлення батьківських прав батька і/або матері є втрата всіх прав, заснованих на спорідненості з дитиною. Це означає, що такі особи: а) втрачають право на виховання дитини; б) втрачають немайнові права щодо дитини (втрачають право на спілкування з дитиною, визначення її місця проживання і навчання, тощо); в) перестають бути представниками дитини; г) втрачають права на пільги і державну допомогу; ґ) не можуть бути усиновлювачами та опікунами; д) не можуть розраховувати на майнові права, пов`язані з батьківством і материнством, які присуджувалися б їм при непрацездатності, а саме: - право на аліменти від такої дитини; - права на спадкування після цієї дитини; - права на управління майном дитини; - виплати аліментів, пенсій, грошової допомоги на дитину такому батьку або матері також припиняються. Дитина зберігає свої майнові права, засновані на факті спорідненості з особою, позбавленою батьківських прав, у тому числі: право на одержання аліментів від такої особи та на спадкування після неї. Звертаю увагу відповідача, що відповідно ст.169 СК України особам, позбавленим батьківських прав, надано право звернутися до суду з позовом про їх поновлення. Розглядаючи такі справи, суди зобов`язані перевіряти, наскільки змінилися поведінка особи та обставини, що були підставою для позбавлення її батьківських прав. При вирішенні питання про поновлення батьківських прав одного з батьків суд бере до уваги думку другого з них та інших осіб, із якими проживає дитина, враховує її інтереси, а також думку дитини, якщо вона її може висловити. За змістом ч.4 ст.169 СК України поновлення в батьківських правах можливе лише за умови, що особа, позбавлена батьківських прав істотно змінила в кращий бік поведінку, спосіб життя і (або) ставлення до виховання дитини. Зміни в способі життя особи, позбавленої батьківських прав, її ставлення до дитини не можуть відбутися швидко, для цього необхідний значний період часу. При цьому, недостатньо одних намірів особи, позбавленої батьківських прав змінити свою поведінку, необхідно, щоб її спосіб життя дійсно змінився настільки, що ніяких небезпек і загроз життю і здоров`ю дитини більше не буде, а батьки в змозі належним чином виховувати дитину і захищати її права і інтереси. Поновлення батьківських прав допускається тільки в тому випадку, якщо це відповідає інтересам дитини. Якщо поновлення в батьківських правах суперечить інтересам дитини, то суд має право з урахуванням думки дитини відмовити в задоволенні позову особи, позбавленої батьківських прав про поновлення її в батьківських правах. Причому мотиви незгоди дитини на поновлення в особи в батьківських правах значення не мають. Але при цьому суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси (ст.171 СК України). Отже, відповідач має право на поновлення батьківських прав. Щодо порядку і строку виконання рішення, то сторонам повідомляємо таке. Згідно з ч.1 ст.192 СК України розмір аліментів на дитину може бути згодом зменшений або збільшений за рішенням суду за позовом платника аліментів або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених законом. Аналогічна вимога міститься і у п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Позов до суду пред`явлений 01 травня 2025 року, а тому відповідно до ст.ст.79, 191 СК України аліменти повинні стягуватися з указаної дати. Згідно з п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. При вирішенні питання про розподіл судових витрат між сторонами суд виходить із положень ч.1 ст.141 ЦПК України, де зазначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з ч.3 ст.6 Закону України "Про судовий збір" за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру. Так, при зверненні до суду з позовом позивачем заявлено дві вимоги до відповідача: немайнового характеру - про позбавлення батьківських прав, майнового характеру - про стягнення з відповідача аліментів на утримання дітей. Відповідно до норм Закону України «Про судовий збір», за подання позовної заяви майнового характеру стягується судовий збір - 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб; за подання позову немайнового характеру - 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. З урахуванням Закону України «Про державний бюджет України на 2025 рік», 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб становить 1 211,20 грн. Оскільки позивач на підставі п.7 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору, суд при ухваленні рішення присуджує стягнення з відповідача судового збору в прибуток держави у розмірі 2 422 грн. 40 коп. З огляду на викладене,

Outcome: approved