Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-22 00:00:00

14.07.2025 року до Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпра надійшла заява представника позивача, адвоката Чернишова Г.В. про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі № 199/2491/25, з тих підстав, що при ухваленні судового рішення від 10.07.2025 року не вирішено питання про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу в розмірі 80000,00 грн. В судовому засіданні представники позивача заяву підтримали, зазначили, що витрати позивача на правову допомогу склали 80 000,00 грн., на підтвердження чого надано договір про надання правової допомоги, попередній розрахунок витрат та акт приймання-передачі виконаних робіт. Дослідивши матеріали справи, встановлено наступне. В провадженні Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпра перебувала цивільна справа 199/2491/25 за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна страхова компанія "ОРАНТА" про стягнення матеріального збитку, завданого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. В матеріалах справи міститься попередній розрахунок судових витрат на адвокатські послуги, згідно договору від 08.01.2024 року, складений 25.02.2025 року, згідно якого попередній розрахунок витрат складає 36 000,00 грн. Рішенням суду від 10.07.2025 року позовні вимоги [PERSON] задоволено частково.Вказаним рішенням не вирішено питання судових витрат. Відповідно до пункту 3 частини першої статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Частиною першою статті 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно з вимогами частин першої, другої, п`ятої, шостої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Згідно з частинами другою, третьою, восьмоюстатті 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже, витрати за надану професійну правничу (правову) допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи. Процесуальний закон визначає критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. В даному випадку суд перевіряє реальність понесення витрат, на стягненні яких наполягає позивач. Так при зверненні до суду так і під час розгляду питання про ухвалення додаткового судового рішення позивачем не надано доказів того, що витрати на правову допомого є такими, що мали місце, тобто були реальними. Відсутні будь-які платіжні документи які б переконливо засвідчили несення цих витрат, а не лише їх розрахунок. Слідуючи висновкам викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 751/3840/15-ц склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Наявність документального підтвердження витрат на правову допомогу та їх розрахунок є підставою для задоволення вимог про відшкодування таких витрат. Верховний Суд неодноразово звертав увагу, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (постанова Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі №922/1964/21 зазначено, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Подібний висновок викладений і в пункті 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі №904/4507/18. З урахуванням викладеного вимоги в частині стягнення з відповідача витрат на правову допомогу не підлягають задоволенню у зв`язку з їх недоведенністю.

Outcome: dismissed