Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-03 00:00:00

У травні 2025 року позивач звернулась до суду та свої вимоги мотивує тим, що перебувала у трудових відносинах з ПАТ «Сумихімпром», 11 липня 2024 року була звільнена на підставі ст. 38 КЗпП України (за власним бажанням). При звільнені відповідачем не проведено розрахунок та не виплачена нарахована заробітна плата в сумі 64065,79 грн., яку і просить стягнути з відповідача. Посилаючись на ст.117 КЗпП України у зв`язку з непроведенням розрахунку при звільненні, просить також стягнути середній заробіток за період з 12 липня 2024 року по 11 січня 2025 року в сумі 126463,47 грн. Ухвалою суду від 27 травня 2025 року відкрито провадження у справі, вирішено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи. Надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву. У встановлений законом строк клопотання про розгляд справи у судовому засіданні жодна зі сторін не подала. У поданому відзиві на позовну заяву відповідач позовні вимоги визнав частково : просив у задоволенні позову в частині стягнення заборгованості по заробітній платі відмовити у зв`язку пропуском строку звернення до суду. Зазначив, що позивачем подано позовну заяву до суду поза межами тримісячного строку, встановленого для звернення з такими вимогами. Розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні просив зменшити. Зазначає, що позивачка була звільнена 11 липня 2024 року, у цей же день вона отримала копію наказу про звільнення та письмове повідомлення про нараховану, але не виплачену заробітну плату. Звернулась до суду лише 05 травня 2025 року. Поважні причини пропуску цього строку у позивача відсутні. Щодо позовних вимог про стягнення середнього заробітку зазначив, що місто Суми з 06 березня 2024 року віднесено до територій, на якій можливі бойові дії, збільшилася кількість сповіщень про повітряну тривогу, пов`язаних з бомбардуванням, нанесенням ракетних ударів, ударів БПЛА, в тому числі і на території міста. Отже, у зазначений період часу працівники ПАТ «Сумихімпром», більшу частину часу перебували в укриттях, а тому виникали тривалі простої виробничих потужностей товариства. Відповідач вважає, що стягнення з нього значної суми середнього заробітку, що майже втричі більше заборгованості по заробітній платі є несправедливими та може унеможливити виконання роботодавцем певних зобов`язань, зокрема, з виплати заробітної плати іншим працівникам. У поданій відповіді на відзив позивач зазначила, що строк звернення пропущений нею з поважних причин та зупинявся у зв`язку зі зверненням до суду з заявою про видачу судового наказу та тричі у видачі судового наказу було відмовлено. Повідомила, що на даний час заборгованість по невиплаченій заробітній платі не виплачена. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позову, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] була прийнята на посаду інженера з нормування трудових процесів у ПАТ «Сумихімпром». Звільнена 11 липня 2024 року за наказом № 479 за власним бажанням за ст.38 КЗпП України, що підтверджується копією трудової книжки (а.с.18). Відповідно до повідомлення сума, що належить до виплати позивачці при звільненні з 11.07.2024 складає 64065,79 грн. Із вказаним повідомленням позивачка ознайомлена під підпис 11 липня 2024 року (а.с. 40) З наданої позивачем довідки про доходи від 16.10.2024 вбачається, що відповідач не виплатив заробітну плату [PERSON] за період з грудня 2023 року по липень 2024 року в сумі 64065,79 грн. (а.с.19). В поданій до суду позовній заяві позивач повідомив, що жодних виплат від відповідача йому не надходило. Згідно ст. 115\~КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Як передбачено ч.1\~ст. 21 Закону України «Про оплату праці», працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Згідно\~ст. 47 КЗпП України\~власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в\~ст. 116 цього кодексу. Частиною першою\~ст. 116 КЗпП України\~встановлені строк розрахунку при звільненні, а саме: при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати. Судом встановлено, що працівникові при звільненні не було виплачено належну заробітну плату, сума якої станом на час розгляду справи становить 64065 грн. 79 коп. Такими діями відповідача порушено вимоги ст. 116 КЗпП України. Як зазначено вище, згідно наказу від 11.07.2024 позивача звільнено за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України. З наказом позивач ознайомлена 11.07.2024 року . Відповідно до ч. 1 ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених ч. 2 ст. 233 КЗпП України. Згідно ч. 2 ст. 233 КЗпП України, із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116 КЗпП України). З наведеної норми вбачається, що визначений ч. 2 ст. 233 строк звернення до суду із позовом повинен обраховуватися з дня отримання працівником письмового повідомлення про суми, нараховані йому при звільненні, враховуючи, що з повідомленням позивачка була ознайомлена у день звільнення, перебіг строку звернення до суду розпочався 11.07.2024. Обґрунтовуючи поважність причин пропуску строку звернення до суду, позивач зазначила, що у неї відсутнє повідомлення про наявну суму заборгованості та чи надавалося таке повідомлення відповідачем не пам`ятає, тому вказані обставини в значній мірі вплили на строк звернення з даним позовом. На переконання суду, враховуючи предмет спору, незначний пропуск строку звернення до суду з позовом, доводи позивача щодо поважності причин пропуску такого строку, суд дійшов висновку про наявність підстав для поновлення такого строку. На час розгляду справи представником відповідача не надано до суду будь-яких доказів, щодо належного виконання зобов`язань з виплати заробітної плати позивачу, спростування суми заборгованості чи будь-яких інших заперечень щодо задоволення позову. Надані позивачем докази підтверджують наявність заборгованості з виплати заробітної плати при його звільненні. Враховуючи зазначене, відсутність відомостей про виплату відповідачем заборгованості з нарахованої, але не виплаченої заробітної плати позивачу, з ПАТ «СУМИХІМПРОМ» на користь [PERSON] підлягає стягненню заборгованість із заробітної плати у розмірі 64065 грн. 79 коп. Судом встановлено, що при звільненні в порушення вимог\~ст.116 КЗпП\~роботодавцем не було проведено виплату усіх належних сум працівникові [PERSON] . Вказана обставина є підставою для застосування до роботодавця заходів, передбачених\~статтею 117 КЗпП: з відповідача необхідно стягнути на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні.\~\~\~\~\~\~\~\~ При цьому для обчислення розміру середньої заробітної плати суд вважає необхідним взяти до уваги розмір середньої заробітної плати зазначений в довідці, яка надана позивачем. З копії трудової книжки вбачається, що позивач звільнилась 11 липня 2024 року, тому час розрахунку середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні у даній справі розпочався з 12 липня 2024 року. Відповідно до довідки ПАТ «Сумихімпром» від 16.10.2024 середньоденний заробіток позивачки складає 965 грн. 37 коп., середньомісячна заробітна плата 20755,46 грн. Сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні складає 126463 грн. 47 коп. (965,37 х 131 роб. дні = 126463 грн. 47 коп.) з наступним утриманням з цієї суми податків і обов`язкових платежів. Згідно відповіді з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ПАТ «Сумихімпром» змінило найменування на Акціонерне товариство «Сумихімпром». Разом з тим, суд зазначає, що відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця. Загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Відповідно до ч.1 ст.9 ЦК України така спрямованість притаманна і заходу відповідальності роботодавця, передбаченому статтею 117 КЗпП України. Враховуючи компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України. Виходячи із принципів справедливості та співмірності, враховуючи, що позивачка звернулась із позовом із пропуском строків звернення, а також, що розмір заборгованості по заробітній платі позивача становить 64065,79 грн., за затримку виплати якої відповідач несе відповідальність згідно зі статтею 117 КЗпП України, суд вважає за необхідне визначити до стягнення на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 64000 грн. Зазначена сума не відображає дійсного розміру майнових втрат позивача, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, а є лише орієнтовною оцінкою тих втрат, які розумно можна було б передбачити. На думку суду стягнення з відповідача значної суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні (126463,47 грн) є несправедливим та може унеможливити виконання роботодавцем певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати іншим працівникам. Отже, позовні вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні позивача підлягають задоволенню частково, а саме: з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 64 000 грн. Позивачем при зверненні до суду з позовом сплачено судовий збір в сумі 1211,20 грн. за вимогу про стягнення середнього заробітку. Враховуючи часткове задоволення позову у цій частині вимог, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 612,99 грн. (1211,20 грн ?50,61 %) При зверненні до суду з позовом позивач був звільнений від сплати судового збору за вимогою про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати. На підставі ст. 141 ЦПК України, враховуючи задоволення цієї позовної вимоги з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 1211,20 грн.

Outcome: partial