Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-22 00:00:00

Представник позивача адвокат Козиревич Оксана Сергіївна діючи в інтересах [PERSON] звернулась до суду з позовом до Братської селищної ради Вознесенського району Миколаївської області про визнання права власності на спадкове майно. В своєму позові позивач зазначила, [INFO] помер її чоловік [PERSON] . Після його смерті залишилось спадкове майно, яке складається з житлового будинку з господарськими спорудами та будівлями та земельною ділянкою, що розташовані по [ADDRESS] (до зміни адміністративно-територіального поділу України Братського) району Миколаївської області. Позивач є спадкоємцем першої черги спадкування за законом. У встановлений законодавством 6-місячний термін після смерті чоловіка в нотаріальній конторі була заведена спадкова справа за її заявою. Однак, вона не має можливості отримати свідоцтво про право на спадщину на житловий будинок, оскільки відсутній документ, що підтверджує право власності на даний житловий будинок. Тому позивач була вимушена звернутися до суду з позовом про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування. В судове засідання позивач не з`явилась, від представник позивача до суду надала заяву про розгляд справи за їх відсутності, заявлені вимоги підтримали в повному обсязі. Представник відповідач в судове засідання не з`явився, до суду надав заяву про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги залишили на розсуд суду. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив. [INFO] помер [PERSON] (а.с. 10). Після його смерті відкрилася спадщина, яка складається з житлового будинку з господарськими спорудами та будівлями, розташованого за адресою: [ADDRESS] (до зміни адміністративно-територіального поділу України - Братського), що підтверджено Витягом з по господарського обліку та земельної ділянки площею 0,25 га для обслуговування житлового будинку, що розташована по [ADDRESS] , згідно державного акту на право приватної власності на землю серії МК №1250, виданого 21 червня 1994 року Братською селищною радою Братського району Миколаївської області на підставі рішення від 06.06.1994 року (а.с. 6) . Після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , була заведена спадкова справа № 101/2000 по Братській державній нотаріальній конторі Миколаївської області (а.с. 23). Спадкоємцями після смерті останнього є його дружина [PERSON] , яка прийняла спадщину (а.с. 23). Частиною 1 ст. 16 ЦК України, передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно до п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, окрім іншого, визнання права. До спірних правовідносин, що виникли на час відкриття спадщини після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , суд застосовує норми законодавства, які чинні на період відкриття спадщини, остільки відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилась не раніше 01 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі, коли спадщина, яка відкрилась до набуття чинності ЦК України і строк на її прийняття не закінчився до 01 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом. При цьому, слід враховувати, що норми п.5 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України, згідно з якими ЦК України застосовується також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом, слід розуміти таким чином, що правила книги шостої ЦК України може бути застосовано лише до спадщини, яка відкрилася після 01 липня 2003 року і не була прийнята ніким зі спадкоємців, право на спадкування яких виникло відповідно до норм ст.ст. 529 - 531 ЦК УРСР. При вирішенні спорів про спадкування, спадщина по яких відкрилась і була прийнята до 01 січня 2004 року, не допускається застосування судами норм ЦК України 2003 року, а застосуванню підлягають норми законодавства, чинного на час відкриття спадщини, зокрема ЦК УРСР. Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року N3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського Суду з прав людини, як джерело права. Відповідно до ст. 6 Європейської Конвенції з прав людини визнається право людини на доступ до правосуддя, а за ст.13, зазначеної Конвенції, на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. У рішенні від 30 листопада 2004 року у справі "Онер`їлдіз проти Туреччини" (справа відкрита за заявою № 48939/99 та розглянута Великою палатою) Європейський суд визнав, що поняття "майно" охоплює не лише річ, яка реально існує (матеріальна складова), але також стосується засобів праводомагання (юридична складова), включаючи право вимоги, відповідно до якого особа може стверджувати, що вона має принаймні "законне сподівання" стосовно ефективного здійснення права власності. Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Згідно зі ст.ст. 524,525 ЦК УРСР (чинного на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що спадкування здійснюється за законом і за заповітом. Часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця. Так, відповідно до ст.ст. 529,530 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю. При відсутності спадкоємців першої черги або при неприйнятті ними спадщини, а також в разі, коли всі спадкоємці першої черги не закликаються до спадкування, успадковують у рівних частках: брати і сестри померлого, а також дід та бабка померлого як з боку батька, так і з боку матері (друга черга). Відповідно до ст.ст. 548, 549 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Відповідно до положень чинного на той час ЦК УРСР 1963 року, Вказівок по порядку ведення погосподарського обліку в сільських радах народних депутатів, затверджених Центральним статистичним управлінням СРСР 13.04.1979 року № 11/5, Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженої наказом Міністра юстиції УРСР 31.10.1975 року за № 45/5, підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки сільської ради, в т.ч. і виписки із погосподарських книг. Згідно з листом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», найпоширенішою причиною звернення особи до суду в справах про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування є неможливість спадкоємцями, які прийняли спадщину, оформити своє право на спадщину в нотаріальній конторі з причин відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно на ім`я спадкодавця та/або відсутності державної реєстрації нерухомого майна спадкодавцем. Такі випадки характерні для сільської місцевості, де право власності на житловий будинок за спадкодавцем підтверджується лише записом в погосподарській книзі сільської ради та тривалим фактом володіння цим майном особою, яка померла. Позивач в установлений строк, не відмовилась від прийняття спадщини, а навпаки, прийняла спадщину та єдина виявила таке бажання. Неможливість позивача отримати свідоцтво про право на спадщину є порушенням її права власності, оскільки унеможливлює визнання такого права з боку держави перед іншими суб`єктами цивільних та інших правовідносин. Враховуючи вказане, суд вважає можливим визнати за позивачем [PERSON] право приватної власності на житловий будинок з господарськими спорудами та будівлями та земельну ділянку на якій розташований даний житловий будинок, в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . Судові витрати слід залишити за позивачем.

Outcome: approved