Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-22 00:00:00

У провадженні суду перебуває цивільна справа за заявою [PERSON] , заінтересовані особи Теплицький відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Гайсинському районі Вінницької області Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ), військова частина [NUMBER] про оголошення померлою особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю. Вказана заява обґрунтована тим, що син заявника [PERSON] , проходив військову службу у військовій частині [NUMBER] . 09.09.2024 року [PERSON] зник безвісти. За результатами проведення службового розслідування [PERSON] вважають зниклим безвісти у зв`язку із тим, що тіло останнього не вдалось евакуювати, тому є всі підстави припускати його загибель. Заявник [PERSON] в судове засідання не з`явився, на адресу суду надіслав заяву про розгляд справи без його участі. Представник заявника адвокат Човганюк А.М. в судовому засіданні заявлені вимоги підтримала, просила задовольнити їх з підстав, викладених у заяві. Представник заінтересованої особи Теплицького відділу ДРАЦС у Гайсинському районі Вінницької області МУМЮ (м. Київ), будучи належним чином повідомленим про дату, час розгляду справи, в судове засідання не з`явився, пояснень з приводу заявлених вимог не надав, просив розгляд справи проводити без їх участі. Представник заінтересованої особи - військової частини [NUMBER] , будучи належним чином повідомленим про дату та час розгляду справи, в судове засідання не з`явився. Суд, вислухавши пояснення представника заявника, дослідивши матеріали справи, доходить висновку, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , являється сином заявника [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 13.03.2024 року (а.с. 10). Відповідно до військового квитка [NUMBER] [PERSON] проходив військову службу у військовій частині [NUMBER] (а.с. 13-15). За заявою [PERSON] , по факту зникнення безвісти його брата [PERSON] , [INFO] , до Єдиного реєстру досудових розслідувань 07.09.2024 року внесено відомості, з присвоєнням номеру кримінального провадження 12024020110000137 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України (а.с. 16). Відповідно до витягу з Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісти за особливих обставин №20241112-1199 від 12.11.2024 року, [PERSON] , [INFO] , зник (виявлено) на території бойових дій (під час воєнних дій) (а.с.18). Згідно корінця сповіщення № 48-БЗ (а.с. 20) та сповіщення сім`ї №105 (а.с. 21) [PERSON] , [INFO] , військовослужбовець ВЧ [NUMBER] зник безвісти 09.09.2024 року під час бойових дій поблизу н.п. Неліпівка Бахмутського р-ну Донецької області. Згідно витягу із наказу №670 від 03.10.2024 року солдата [PERSON] , службове розслідування завершено, військовослужбовця ВЧ [NUMBER] наказано вважати безвісти зниклим (а.с.23-24). Факт загибелі [PERSON] засвідчує Акт службового розслідування від 03.10.2024 року, згідно якого 09.09.2024 військовослужбовці 1 штурмової роти та придані сили згідно бойового наказу командира військової частини [NUMBER] №405/ОКП-*** від 09.09.2024 року виконували бойове завдання з оборони та утримання рубежів в районі н.п. Неліпівка, Торецької міської територіальної громади, Бахмутського району, Донецької області. Близько 08:28 внаслідок скиду вибухового пристрою з БПЛА по СП «КОЛО» в н.п. Неліпівка, Торецької міської територіальної громади, Бахмутського району, Донецької області зник безвісти 1 (один) військовослужбовець 1 штурмової роти. Попередньо встановлено, що 09.09.2024 близько 08:28 зник безвісти військовослужбовець зенітного ракетно-артилерійського взводу, який перебував в підпорядкуванні командира 1 штурмової роти - солдат [PERSON] . Під час події військовослужбовець перебував у індивідуальних засобах захисту (шолом та бронежилет), без ознак наркотичного чи алкогольного сп`яніння. Відповідно до наказу командира військової частини [NUMBER] (по стройовій частині) №258 від 10.09.2024 солдат [PERSON] зник безвісти 09.09.2024 (а.с. 80-85). Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про визнання фізичної особи безвісно відсутньою чи оголошення її померлою. Обраний заявником спосіб захисту відповідає правовій позиції Верховного Суду від 28.02.2024 у справі № 506/358/22, від 13.03.2024 у справі №204/7924/23, де Верховний Суд дійшов висновку про те, що за наявності припущень про факт смерті фізичної особи, у тому числі у зв`язку з воєнними діями, без достовірних доказів, які свідчать про цей факт, правильним буде звернення до суду із заявою про оголошення судом особи померлою (частина друга статті 46 ЦК України), а не із заявою про встановлення факту смерті цієї фізичної особи (пункт 8 частини першої статті 315 ЦПК України). Визнання фізичної особи померлою здійснюється у судовому порядку, який встановлюється Главою 4 ЦПК України (за аналогією визнання фізичної особи безвісно відсутньою). Відповідно до ч. 1 ст. 46 ЦК України фізична особа може бути оголошена судом померлою, якщо у місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування протягом трьох років, а якщо вона пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку, - протягом шести місяців, а за можливості вважати фізичну особу загиблою від певного нещасного випадку або інших обставин внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру - протягом одного місяця після завершення роботи спеціальної комісії, утвореної внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. З урахуванням конкретних обставин справи суд може оголосити фізичну особу померлою і до спливу цього строку, але не раніше спливу шести місяців. У разі оголошення померлим громадянина, який пропав безвісти за обставин, що загрожували смертю або давали підстави припускати його загибель від певного нещасного випадку, суд може визнати днем смерті громадянина можливий день його загибелі. Оголошення громадянина померлим тягне за собою ті самі наслідки, що і смерть фізичної особи, а саме: відкривається спадщина, відбувається перехід майна до правонаступників. Згідно ст. 305 ЦПК України, заява про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою подається до суду за місцем проживання заявника або за останнім відомим місцем проживання (перебування) фізичної особи, місцеперебування якої невідоме, або за місцезнаходженням її майна. Для встановлення юридичного факту, а саме визнання людини померлою, заявникові, рідним, подружжю, дітям необхідно звернутися до суду із відповідною заявою та доданими до неї доказами безрезультатного розшуку особи, відомостей про обставини її останнього відомого місця перебування та зникнення, можливо повідомлення про бойові дії, фізичні втрати за місцем служби або перебування особи. За результатами розгляду даної заяви суд приймає рішення про визнання особи померлою. При цьому заявник має мати особисту цивільну-правову заінтересованість у зміні правового стану особи, яку він просить оголосити померлою. Для підтвердження цього повинні бути наведені обставини, які свідчать про те, що між заявником та особою, яку він просить оголосити померлою існують особисті або майнові правовідносини - матеріально-правовий зв`язок або за відсутності такого зв`язку - дані про те, що відсутність фізичної особи є для заявника перешкодою у реалізації суб`єктивних прав або виконання обов`язків. Після оголошення фізичної особи померлою відкривається спадщина (ст. 1220 ЦК України), утриманцям призначається пенсія, шлюб припиняється (ст. 104 Сімейного кодексу України), припиняється представництво за довіреністю, яку видала особа, оголошена померлою, та/або представництво за довіреністю, виданою особі, яка оголошена померлою (ст. 248 ЦК України). Судове рішення, яке підтверджує факт смерті відсутньої особи шляхом оголошення її померлою, з моменту набрання законної сили є підставою для припинення правосуб`єктності такої фізичної особи. На підставі рішення суду органом державної реєстрації актів цивільного стану буде видано Свідоцтво про смерть особи. Одним з обов`язкових реквізитів такого актового запису про смерть, а також свідоцтва про смерть є дата смерті. Згідно з ч. 3 ст. 46 ЦК України днем смерті відсутньої фізичної особи вважається день набрання законної сили рішенням суду про оголошення її померлою. У випадку оголошення померлою фізичної особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави припустити її загибель від певного нещасного випадку, а також у зв`язку з воєнними діями суд має право визнати днем смерті цієї фізичної особи день її вірогідної смерті. У випадку припущення загибелі особи у зв`язку з воєнними діями, бойовими операціями, дата можливої загибелі буде встановлена та зазначена саме в судовому рішенні. Після набрання законної сили таке рішення суду про оголошення особи померлою надсилається або надається, крім органу державної реєстрації актів цивільного стану, також нотаріусу за місцем відкриття спадщини, а в населеному пункті, де немає нотаріуса, відповідному органу місцевого самоврядування для вжиття заходів щодо охорони спадкового майна. Оголошення особи померлою необхідно для усунення невизначеності, яка склалася щодо правовідносин за участю особи, яка тривалий час є відсутньою за місцем свого постійного проживання і місце перебування якої невідоме. Особливістю цієї категорії справ є те, що висновок суду про оголошення громадянина померлим ґрунтується на юридичному припущенні смерті особи. Однак необхідно відрізняти оголошення фізичної особи померлою від встановлення факту смерті особи. Оголошення фізичної особи померлою це ствердження судовим рішенням припущення про смерть даної особи, тобто констатація високого ступеня ймовірності смерті. Встановлення факту смерті особи можливо, якщо суд на підставі незаперечних доказів ствердить, тобто доведе обставини, які вірогідно свідчать про смерть особи у точно визначений час, обставини, за яких настала смерть і факт неможливості реєстрації органом державної РАЦС факту смерті. У цих справах суд визнає днем смерті громадянина, оголошеного померлим, день його гаданої смерті, якщо він пропав безвісті за обставин, які загрожували смертю або давали підстави припускати його загибель від певного нещасного випадку, а в інших випадках днем смерті вважається день набрання законної сили рішення суду про оголошення громадянина померлим (п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення»). Правові наслідки оголошення фізичної особи померлою прирівнюються до правових наслідків, які настають у разі смерті. Спадкоємці фізичної особи, яка оголошена померлою, не мають права відчужувати протягом п`яти років нерухоме майно, що перейшло до них у зв`язку з відкриттям спадщини. Нотаріус, який видав спадкоємцеві свідоцтво про право на спадщину на нерухоме майно, накладає на нього заборону відчуження (ст. 47 ЦК України). Правові наслідки появи фізичної особи, яка була оголошена померлою, визначені у статті 48 ЦК України. Так, якщо фізична особа, яка була оголошена померлою, з`явилася або якщо одержано відомості про місце її перебування, суд за місцем перебування цієї особи або суд, що постановив рішення про оголошення її померлою, за заявою цієї особи або іншої заінтересованої особи скасовує рішення суду про оголошення фізичної особи померлою. Незалежно від часу своєї появи фізична особа, яка була оголошена померлою, має право вимагати від особи, яка володіє її майном, повернення цього майна, якщо воно збереглося та безоплатно перейшло до неї після оголошення фізичної особи померлою, за винятком майна, придбаного за набувальною давністю, а також грошей та цінних паперів на пред`явника. Особа, до якої майно перейшло за відплатним договором, зобов`язана повернути його, якщо буде встановлено, що на момент набуття цього майна вона знала, що фізична особа, яка була оголошена померлою, жива. У разі неможливості повернути майно в натурі особі, яка була оголошена померлою, відшкодовується вартість цього майна. Якщо майно фізичної особи, яка була оголошена померлою і з`явилася, перейшло у власність держави, Автономної Республіки Крим або територіальної громади і було реалізоване ними, цій особі повертається сума, одержана від реалізації цього майна. Аналізуючи зазначені норми права, підставою для оголошення особи померлою є не факти, які напевне свідчать про її загибель, а обставини, що дають підставу припускати смерть такої особи. Частиною першою статті 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. За змістом статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч.ч. 1 і 2 ст. 89 ЦПК України). Судом встановлено на підставі безпосередньо досліджених та оцінених наявних у справі доказів, станом на день розгляду заяви по суті [PERSON] більше десяти місяців відсутній в місці постійного проживання та реєстрації, а також відсутні відомості про місце його перебування. Враховуючи вищевикладене, оцінивши наведені заявником обставини та мету, з якою необхідно оголосити особу померлою, є підстави для висновку про наявність між заявником та особою, яку вона просить оголосити померлою, матеріально-правового зв`язку, а саме, з метою реалізації його особистих та майнових прав щодо спадкування майна після його смерті, з огляду на викладене, суд дійшов висновку, що заява про оголошення фізичної особи померлою є обґрунтованою та підлягає задоволенню. Відповідно до частини першої ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: 1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; 2) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Таким чином, єдиною підставою для державної реєстрації смерті у даному випадку є рішення суду про оголошення особи померлою. Враховуючи викладене, приймаючи до уваги надані заявником докази, суд вважає доведеним, що [PERSON] зник безвісти 09.09.2024 року, тобто строк, передбачений ЦК України, після спливу якого фізичну особу може бути оголошено померлою, на час розгляду даної справи - минув, а отже ймовірно є особою, що померла, але юридично це не оформлено. Крім того, суд доходить до переконання, що оголошення [PERSON] померлим дійсно породжує для заявника правові наслідки у вигляді надання йому можливості оформити після нього спадщину. Оскільки матеріали справи дають можливість встановити день вірогідної смерті [PERSON] , зокрема Акт службового розслідування, то його необхідно оголосити померлим з 09.09.2024 року. З огляду на зазначене, суд доходить висновку, що вимоги, заявлені [PERSON] , знайшли своє підтвердження, а тому підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved