Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-21 00:00:00

01 липня 2024 року до Шевченківського районного суду м. Харкова на підставі ухвали Червонозаводського районного суду м. Харкова від 04 червня 2024 року надійшла позовна заява Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» до [PERSON] про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. В обґрунтування поданої позовної заяви зазначено, що 09 грудня 2020 р., у м. Харків, відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «Mitsubishi» державний номерний знак [NUMBER] під керуванням [PERSON] та транспортного засобу «Honda» державний номерний знак [NUMBER] під керуванням [PERSON] (надалі за текстом - «Відповідач»). Постановою Комінтернівського районного суду м. Харкова в рамках судової справи №641/10172/20 від 12.01.2021 р., [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди було пошкоджено транспортний засіб «Mitsubishi» державний номерний знак [NUMBER] , який на підставі Договору добровільного страхування був застрахований у Позивача. 10 грудня 2021 р., [PERSON] , водій/власник транспортного засобу «Mitsubishi» державний номерний знак [NUMBER] звернувся до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» (Позивача) із Заявою про настання страхового випадку по договору страхування Авто КАСКО №AM.159027. Позивач на підставі Страхового акту №UA2020120900011/L01/03 від 03.02.2021 р., враховуючи Рахунок-Фактуру №38 від 27.01.2021 р., здійснив виплату страхового відшкодування в розмірі 72 366 (сімдесят дві тисячі триста шістдесят шість) грн. 46 коп., що підтверджується Платіжним дорученням N?51260 від 08.02.2021 р (належним чином засвідчені копії Страхового акту, Рахунку-Фактури та Платіжного доручення додаються у Додатках, оригінали знаходяться у Позивача). Згодом на підставі Страхового акту №UA2020120900011/L01/04 від 23.03.2021 р., враховуючи Наряд-замовлення (Акт виконаних робіт) №MC00009079 від 23.03.2021 р.,Позивач здійснив виплату страхового відшкодування в розмірі 32 041 (тридцять дві тисячі сорок одна) грн. 74 коп., що підтверджується Платіжним дорученням №52270 від 25.03.2021 р (належним чином засвідчені копії Страхового акту, Наряду-замовлення та Платіжного доручення додаються у Додатках, оригінали знаходяться у Позивача). Під час дослідження страхового випадку, стало відомо, що на момент дорожньо-транспортної пригоди, цивільно-правова відповідальність Відповідача, як водія транспортного засобу «Honda» державний номерний знак [NUMBER] , була застрахована за полісом ОСЦПВВНТЗ № [NUMBER] у Приватному акціонерному товаристві «УПСК». Позивач звернувся до Приватного акціонерного товариства «УПСК» із Вимогою в порядку суброгації №559/2021 (належним чином засвідчена копія Вимоги додається у Додатках, оригінал знаходиться у Позивача). Листом вих. №19553/22/18 від 22 лютого 2022 р., Приватне акціонерне товариство «УПСК» повідомило, враховуючи те, що заява про виплату страхового відшкодування була подана Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «ПЗУ Україна» після спливу одного року з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди Приватне акціонерне товариство «УПСК» не має: правових підстав для виплати страхового відшкодування за даною подією і змушене відмовити у виплаті страхового відшкодування у повному обсязі. На підставі викладеного, станом на момент подання позову сума, яка підлягає відшкодуванню з відповідача на користь позивача становить 104\~408, 20 грн. Ухвалою суду від 03 липня 2024 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи визначено проводити за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання у справі. Ухвалою суду від 03 лютого 2025 року підготовче провадження закрито, справу призначено до судового розгляду. Представник позивача у судове засідання не з`явився, в матеріалах справи міститься заява представника позивача про розгляд справи у відсутності представника позивача, в якій також зазначено про те, що позивач не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач, у жодне із призначених судом судових засідань не з`явився, про причини неявки суду не повідомив, про час та місце проведення судового засідання повідомлявся своєчасно та належним чином. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін, на підставі наявних у справі письмових доказів, та за згодою представника позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ч.4 ст. 223, ст.ст.280-281 ЦПК України. Фіксування судового процесу технічними засобами не здійснювалась згідно вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, приходить до наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав свобод чи законних інтересів. Статтею 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Особа вільна у виборі способу захисту цивільних прав судом. Разом з тим, передбачені ст. ст. 12 і 13 ЦПК України засади змагальності та диспозитивності цивільного судочинства визначають основні правила, в межах яких мають діяти особи, що беруть участь у справі, та суд при вирішенні справи. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона у цивільному судочинстві повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, до яких дана справа не відноситься. Суд, згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України, розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим законом випадках. Відповідач, зі свого боку, зобов`язаний довести обставини, посилаючись на які він заперечує проти позову. Судом встановлено, що 09 грудня 2020 р., у м. Харків, відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «Mitsubishi» державний номерний знак [NUMBER] під керуванням [PERSON] та транспортного засобу «Honda» державний номерний знак [NUMBER] під керуванням [PERSON] (надалі за текстом - «Відповідач»). Постановою Комінтернівського районного суду м. Харкова в рамках судової справи №641/10172/20 від 12.01.2021 р., [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Між позивачем ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» та [PERSON] було укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту № АМ.159027 09.09.2020, згідно з яким позивач взяв на себе зобов`язання компенсувати будь-яке пошкодження або знищення застрахованого транспортного засобу «Mitsubishi» державний номерний знак [NUMBER] . 10 грудня 2021 р., [PERSON] , водій/власник транспортного засобу «Mitsubishi» державний номерний знак [NUMBER] звернувся до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» (Позивача) із Заявою про настання страхового випадку по договору страхування Авто КАСКО №AM.159027. Позивач на підставі Страхового акту №UA2020120900011/L01/03 від 03.02.2021 р., враховуючи Рахунок-Фактуру №38 від 27.01.2021 р., здійснив виплату страхового відшкодування в розмірі 72 366 (сімдесят дві тисячі триста шістдесят шість) грн. 46 коп., що підтверджується Платіжним дорученням N?51260 від 08.02.2021 р (належним чином засвідчені копії Страхового акту, Рахунку-Фактури та Платіжного доручення додаються у Додатках, оригінали знаходяться у Позивача). Згодом на підставі Страхового акту №UA2020120900011/L01/04 від 23.03.2021 р., враховуючи Наряд-замовлення (Акт виконаних робіт) №MC00009079 від 23.03.2021 р.,Позивач здійснив виплату страхового відшкодування в розмірі 32 041 (тридцять дві тисячі сорок одна) грн. 74 коп., що підтверджується Платіжним дорученням №52270 від 25.03.2021 р (належним чином засвідчені копії Страхового акту, Наряду-замовлення та Платіжного доручення додаються у Додатках, оригінали знаходяться у Позивача). Під час дослідження страхового випадку, стало відомо, що на момент дорожньо-транспортної пригоди, цивільно-правова відповідальність Відповідача, як водія транспортного засобу «Honda» державний номерний знак [NUMBER] , була застрахована за полісом ОСЦПВВНТЗ № [NUMBER] у Приватному акціонерному товаристві «УПСК». Позивач звернувся до Приватного акціонерного товариства «УПСК» із Вимогою в порядку суброгації №559/2021 (належним чином засвідчена копія Вимоги додається у Додатках, оригінал знаходиться у Позивача). Листом вих. №19553/22/18 від 22 лютого 2022 р., Приватне акціонерне товариство «УПСК» повідомило, враховуючи те, що заява про виплату страхового відшкодування була подана Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «ПЗУ Україна» після спливу одного року з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди Приватне акціонерне товариство «УПСК» не має: правових підстав для виплати страхового відшкодування за даною подією і змушене відмовити у виплаті страхового відшкодування у повному обсязі. Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Частиною першою статті 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно з частиною другою статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (частина 2 статті 80 ЦПК України). Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частини 1,6 статті 81 ЦПК України). Частиною 2 ст. 1187 Цивільного кодексу визначено: шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно ст. 27 Закону України «Про страхування», до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Згідно ч. 1 ст. 993 ЦК України, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Згідно зі статтями 993 ЦК України та 27 Закону України "Про страхування" до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією (пункт 70 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 755/18006/15-ц). Під час суброгації нового зобов`язання із відшкодування збитків не виникає - відбувається заміна кредитора: потерпілий передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди. Тобто у таких правовідносинах відбувається передача (перехід) права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика. Страховик виступає замість потерпілого. У постанові від 03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц (провадження № 14-316цс18) Велика Палата Верховного Суду фактично визначила два окремих (відмінних один від одного) випадки, за яких є можливим відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності: 1) пропуск строків, передбачених статтею 37 Закону 2) ситуація, коли розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика (стаття 1194 ЦК України). Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14.12.2021 у справі № 147/66/17 зазначила: «Незважаючи на те, що у справі, що переглядається, потерпілий втратив право на отримання відшкодування від страховика тієї особи, яка завдала шкоди, таке право підлягає захисту в межах позовної давності на загальних підставах шляхом пред`явлення позову до винуватця ДТП, який є безпосереднім заподіювачем описаної шкоди. При цьому обмеження, встановлені\~статтею 1194 ЦК України, не поширюються на зазначені правовідносини, оскільки наведена норма регламентує визначення обсягу відповідальності застрахованої особи у разі недостатності страхової виплати (тобто така виплата мала бути проведена) і не встановлює будь-яких обмежень у разі, якщо у страховика не виникло обов`язку зі сплати страхової виплати. Інше розуміння наведених норм права фактично зменшує строк існування права на вимогу до заподіювача шкоди, якщо така шкода заподіяна майну потерпілого, до одного року з моменту скоєння ДТП. Наведений річний строк є присічним та поважність причин його пропуску не може впливати на можливість захисту цивільного права, що істотно звужує можливість потерпілої особи захистити своє порушене право в порівнянні із захистом свого права на загальних підставах у межах трирічної позовної давності шляхом пред`явлення позову до правопорушника - завдавача шкоди. Вибір страховика належить кожній особі, яка вирішила вступити в договірні відносини з приводу такого виду страхування, відповідно, така особа має нести всі ризики обрання неналежного, недобросовісного або ненадійного контрагента. З іншого боку, нездійснення потерпілою особою всупереч своїм власним інтересам обов`язку звернутися до страховика із заявою про страхове відшкодування впродовж одного року (з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди) жодною нормою чинного законодавства не визнано як підстава припинення права вимоги до завдавача шкоди і обов`язку такої особи відшкодувати завдану нею шкоду». Таким чином, аналізуючи вищевикладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є такими, що знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду справи, а тому підлягають задоволенню. При вирішенні питання щодо понесених судових витрат суд враховує, що за положеннями ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що позов судом задоволений у повному обсязі, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені ним витрати зі сплати судового збору в розмірі 3028,00 грн.

Outcome: approved