Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-23 00:00:00

У січні 2025 року [PERSON] звернувся з позовом до [PERSON] про захист честі, гідності та ділової репутації, та відшкодування моральної шкоди. Позов мотивований тим, що він є депутатом Микулинецької селищної ради від політичної партії «Слуга народу». Відповідач також є депутатом Микулинецької селищної ради від політичної партії «Сила людей», перебуває у неприязних стосунках з позивачем та бажав настання негативних наслідків для [PERSON] у вигляді пониження соціальної оцінки в очах оточуючих, в тому числі виборців, підриву ділової репутації, як депутата, приниження, як фізичної особи. Позивач вказує, що для досягнення цієї мети, відповідач поширив недостовірну інформацію шляхом публікації в соціальній мережі Facebook, а саме в групі « [INFO] » [INFO] о 20:58 наступного змісту : « [PERSON] заховався в туалеті Микулинецької селищної ради від тцк. Він затаївся в темряві тихенько і пробув там більше ніж пів години, доки двері не відкрили ззовні. Після того, як вийшов то здав всіх, кого міг згадати. Ось такий він, «справжній герой» дзвінка». До публікації було додано відео від 14.01.2025, котре здійснила на свій телефон заступник селищного голови [PERSON] . В подальшому, відповідач розмістив у тій же групі « [INFO] » соціальної мережі Facebook в 21:10 того ж дня ще одне відео, під яким написав коментар « [PERSON] [INFO] заховався в туалеті Микулинецької селищної ради від тцк. Він затаївся в темряві тихенько і пробув там більш ніж пів години, доки двері не відкрили ззовні. Після того, як вийшов то здав всіх, кого зміг пригадати. Ось такий він, «справжній герой» дзвінка». Такі твердження відповідача є умисним спотворенням реальності, інформація в публікаціях є неправдивою, не відповідає дійсності. Відповідач є адміністратором групи «Микулинецька громада», заблокував позивачу доступ до цієї групи, таким чином, позбавивши можливості спростувати чи прокоментувати інформацію, яка розміщена. [PERSON] вказує, що відповідач принизив його честь, гідність та ділову репутацію, розповсюдивши недостовірну інформацію, створив негативну оцінку в очах оточуючих, що впливатиме на загальну соціальну оцінку та його ділову репутацію. Поширення щодо нього зазначеної недостовірної інформації завдало йому моральної шкоди, яку він оцінює в сумі 100 000,00 грн. З наведених підстав позивач просив: Визнати недостовірною та такою, що принижує честь і гідність, та порушує право на недоторканість ділової ротації [PERSON] , інформацію поширену відповідачем у соціальній мережі Facebook 17.01.2025 о 20:58 та 21:10, стягнути з відповідача 100000 грн. моральної шкоди. Ухвалою судді від 23 січня 2025 року відкрито провадження у цивільній справі, постановлено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження. Протокольною ухвалою суду без видалення судді до нарадчої кімнати у судовому засіданні, яке відбулося 06 березня 2025 року закрито підготовче провадження по справ та призначено справу до розгляду по суті. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги. Вважав, що ним долучено докази, які підтверджують ту обставину, що саме відповідач здійснив публікації недостовірної інформації у мережі Facebook. Інформація є неправдивою, не відповідає дійсності, спрямована на те, щоб створити в оточуючих негативне ставлення до позивача який є депутатом селищної ради, сумлінно виконує свої обов`язки, не допускає протиправної поведінки. Вказав, що у зв`язку з виконанням своїх повноважень, дійсно перебував в приміщенні Микулинецької селищної ради, зайшов в туалет, через деякий час в туалеті вимкнулось світло, в двері почали стукати, вийшовши, побачив працівників селищної ради, які стукали у двері. Ні від кого не переховувався, не вчиняв жодних дій, про які написав [PERSON] в публікаціях. Вважає, що відповідач, в своїх особистих корисливих цілях бажав настання негативних наслідків для позивача. Представник відповідача просила в задоволенні позову відмовити. Свою позицію обґрунтовувала тим, що позивач не надав належних та достовірних доказів, які б підтверджували, що саме відповідач є автором публікацій та коментарів, викладених у соціальній мережі Facebook, а відтак, належним відповідачем по справі. В позовній заяві позивач не конкретизує, які саме факти чи події, про які йдеться в публікаціях не відповідають дійсності, тобто в чому саме полягає недостовірність інформації. Коментарі автора публікації за своїм змістом є суб`єктивною оцінкою подій, що мали місце в громадському місці приміщенні Микулинецької селищної ради. Відповідач позовні вимоги не визнав, вважав їх необґрунтованим, оскільки позивач не довів, що [PERSON] здійснювалося поширення інформації у мережі Facebook. На запитання позивача про наявність облікового запису у мережі Facebook, вказував, що він має право не відповідати на запитання, які можуть пошкодити йому. Суд,\~заслухавши доводи\~сторін,\~ дослідивши\~та оцінивши\~матеріали справи,\~встановив наступні\~обставини. [INFO] о 20:58 в мережі Інтернет в соціальній мережі Facebook, а саме в групі « [INFO] » розміщено відеозапис, який підписаний : « [PERSON] заховався в туалеті Микулинецької селищної ради від тцк. Він затаївся в темряві тихенько і пробув там більше ніж пів години, доки двері не відкрили ззовні. Після того, як вийшов то здав всіх, кого міг згадати. Ось такий він, «справжній герой» дзвінка. [INFO] о 21:10 в мережі Інтернет в соціальній мережі Facebook, а саме в групі « [INFO] » розміщено відеозапис, який підписаний : « [PERSON] 15.01.2025 р. заховався в туалеті Микулинецької селищної ради від тцк. Він затаївся в темряві тихенько і пробув там більше ніж пів години, доки двері не відкрили ззовні. Після того, як вийшов то здав всіх, кого міг пригадати. Ось такий він, «справжній герой» дзвінка. Під час розгляду справи судом досліджено відео-запис який міститься на доданому до позову CD диску та відображає твердження позивача про відображення вказаних публікацій на сторінці групи Микулинецька громада, відео розмістив [PERSON] (а.с. 16). Адміністратором сторінки в соціальній мережі Facebook групи « [INFO] » та автором є відповідач, що підтверджується відповідними роздруківками екрано-копій доданими до позову (а.с. 8 15, 34) та зображеннями на CD диску. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша\~статті 76 ЦПК України). Відповідно до\~статті 95 ЦПК України\~письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього Електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, що містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (в тому числі текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних та інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема, на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет). Електронні докази подаються в оригіналі або в електронній копії, на яку накладено кваліфікований електронний підпис відповідно до вимог\~законів України «Про електронні документи та електронний документообіг»\~та «;Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги». Законом може бути передбачено інший порядок засвідчення електронної копії електронного доказу. Учасники справи мають право подавати електронні докази в паперових копіях, посвідчених у порядку, передбаченому законом. Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом (частини перша - третя\~статті 100 ЦПК України). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 червня 2023 року в справі № 916/3027/21 (провадження № 12-8гс23) зроблено висновок, що: «35. З наведених норм права вбачається, що процесуальний закон чітко регламентує можливість та порядок використання інформації в електронній формі (у тому числі текстових документів, фотографій тощо, які зберігаються на мобільних телефонах або на серверах, в мережі Інтернет) як доказу у судовій справі. Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом, однак є однією з форм, у якій учасник справи має право подати електронний доказ (частина третя\~статті 96 ГПК України), який, у свою чергу, є засобом встановлення даних, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (пункт 1 частини другої\~статті 73 ГПК України). 37. Поняття електронного доказу є ширшим за поняття електронного документа. Електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа, в тому числі електронний підпис. Натомість електронний доказ - це будь-яка інформація в цифровій формі, що має значення для справи. Повідомлення (з додатками), відправлені електронною поштою чи через застосунки-месенджери, є електронним доказом, який розглядається та оцінюється судом відповідно до\~статті 86 ГПК України\~за своїм внутрішнім переконанням у сукупності з іншими наявними у матеріалах справи доказами. 38. При цьому слід враховувати, що суд може розглядати електронне листування між особами у месенджері (як і будь-яке інше листування) як доказ у справі лише в тому випадку, якщо воно дає можливість суду встановити авторів цього листування та його зміст. Відповідні висновки щодо належності та допустимості таких доказів, а також обсяг обставин, які можливо встановити за їх допомогою, суд робить у кожному конкретному випадку із врахуванням всіх обставин справи за своїм внутрішнім переконанням, і така позиція суду в окремо взятій справі не може розцінюватися як загальний висновок про застосування норм права, наведених у\~статті 96 ГПК України, у подібних правовідносинах. Як наслідок, суд вважає ,що позивачем доведено, що відповідачем на сторінці групи Микулинецька громада розміщено публікації 17.01.2025 та відхиляє викладені за змістом заперечення представника відповідача та відповідача відносно того, що вказані докази є неналежними і недопустимими та [PERSON] не є належним відповідачем у даній справі. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина першої статті 15, частина перша\~статті 16 ЦК України). Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого\~способу захисту необхідно встановити, які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем, і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. Відсутність порушеного, невизнаного або оспореного відповідачем приватного (цивільного) права (інтересу) позивача є самостійною підставою для відмови в позові (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 вересня 2023 року у справі № 582/18/21 (провадження № 61-20968 сво 21)). Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року в справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19)). Частиною четвертою статті 263 ЦПК України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Тлумачення\~статті 277 ЦК України\~свідчить, що позов про спростування недостовірної інформації підлягає задоволенню за такої сукупності умов: поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; поширення інформації, що порушує особисті немайнові права; врахування положень\~статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~та практики Європейського суду з прав людини щодо її застосування (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 червня 2023 року у справі № 761/14615/21 (провадження № 61-4435св23)). Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Відповідно до частини першої\~статті 30 Закону України «Про інформацію»\~ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Негативною потрібно вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. Частиною другою вказаної статті Закону визначено, що оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Отже, не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростування, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень\~статті 10 Конвенції про захист\~прав людини і основоположних свобод\~(див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 травня 2023 року у справа № 536/911/21 (провадження № 61-4812св23)). Зміст самих позовних вимог, викладених у прохальній частині позовної заяви, не містить жодних конкретних посилань на те, яку саме інформацію чи висловлювання, поширену в зазначених вище публікаціях, в тому числі в мережі Інтернет слід визнати недостовірною, такою, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію позивача та потребує спростування, і такі вимоги не були уточнені позивачем в ході розгляду справи. Позивач, просив визнати, що вся інформація, є недостовірною та такою,що принижує честь і гідність, та порушує право на недоторканість ділової репутації [PERSON] , поширена відповідачем у соціальній мережі Facebook 17.01.2025 о 20:58 та 21:10. Відповідно до частини першої, третьої статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог (частина перша, друга\~статті 264 ЦПК України). Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частини перша, третя статті 12, частини перша, п`ята, шоста\~статті 81 ЦПК України). Зміст самих позовних вимог, викладених у прохальній частині позовної заяви, не містить жодних конкретних посилань на те, яку саме інформацію чи висловлювання, поширену в спірних публікаціях, слід визнати недостовірною, такою, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію позивача, і такі вимоги не були уточнені позивачем в ході розгляду справи в суді. Зміст позовних вимог, викладених у прохальній частині позовної заяви, стосувався публікацій в цілому і не містив жодних конкретних посилань на те, яку саме інформацію чи висловлювання, поширену в спірних публікаціях слід визнати недостовірною; необхідно врахувати, що повна публікація (чи значна її частина) може містити як фактичні твердження, так і оціночні судження. Крім того, у справах про спростування недостовірної інформації, захист честі і гідності необхідно, зокрема, довести, що неправдиві відомості поширені про конкретну особу, яка звернулася до суду за захистом порушеного права; позивач заявляючи позовні вимоги не диференціював, яка саме із поширеної відповідачем інформації є недостовірною, на чому наголошував у своїй практиці Верховний Суд (див. постанову Верховного Суду від 22 травня 2024 року у справі № 453/582/21 (провадження № 61-8555св23), від 28 травня 2025 року у справі 453/732/22( провадження № 61-4594св24). Враховуючи вищенаведене, не підлягають до задоволення позовні вимоги [PERSON] \~про визнання інформації недостовірною та такою, що принижує честь, гідність та ділову репутацію у заявленому вигляді, оскільки такі вимоги не містять конкретних посилань на те, яку саме інформацію чи висловлювання, поширену у публікаціях слід визнати недостовірною. Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. (частини перша - друга\~статті 23 ЦК України). Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. (частини перша - друга\~статті 23 ЦК України). Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала цю шкоду; наявність причинно-наслідкового зв`язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала моральну шкоду, та результатом цієї поведінки - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди. У разі встановлення конкретної особи, яка завдала таку шкоду, відбувається розподіл тягаря доказування: (а) позивач повинен довести наявність моральної шкоди та причинно-наслідковий зв`язок між нею та протиправною поведінкою; (б) відповідач має довести відсутність протиправності та вини. Завдання такої шкоди - завжди негативне явище. Проте з цього не слідує, що будь-яка завдана моральна шкода породжує обов`язок її відшкодувати. Покласти його можна лише за умови, коли шкода була зумовлена протиправною поведінкою відповідальної\~за її завдання особи (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 травня 2022 року у справі № 487/6970/20). Оскільки підстави для задоволення позовних вимог про захист честі, гідності та ділової репутації, визнання інформації недостовірною відсутні, відповідно відсутні й умови для відшкодування моральної шкоди. Відтак, суд приходить до переконання, що позовні вимоги не підлягають до задоволення в повному обсязі. Враховуючи вищенаведене,

Outcome: dismissed