Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-24 00:00:00

І. Короткий зміст позовних вимог. 13 червня 2025 року представник позивача звернувся до Тисменицького районного суду з позовною\~заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позов мотивований тим, що 28.11.2023 року між сторонами укладено кредитний договір № 28.11.2023-100001374 шляхом підписання заявки, що є невід`ємною частиною договору. Відповідно до умов договору ТОВ «Споживчий центр» було надано кредит позичальнику [PERSON] шляхом перерахування суми кредиту на його банківську картку, у розмірі 13000 грн, строком на 140 дні за процентною ставкою фіксована у розмірі 1 % за 1 день користування кредитом, яка застосовується протягом всього строку, на який надається кредит. Договором передбачено комісію, пов`язану з наданням кредиту 15% від суми кредиту, яка становить 1950 грн. Дата повернення кредиту 15.04.2024 року. Взяті на себе зобов`язання за кредитним договором відповідач належним чином не виконував, унаслідок чого станом на 15.04.2024, утворилась заборгованість у розмірі 33 149,96 грн., що складається з заборгованості по тілу кредиту в розмірі 13000 грн., по процентам в розмірі 18 199,96 грн., по комісії в розмірі 1 950,00 грн., За указаних обставин позивач, звернувшись в суд із даним позовом, просив стягнути з позивача на його користь заборгованість за кредитним договором у сумі 33 149,96 грн та судові витрати. ІІ. Стислий виклад позиції учасників справи. Представник позивача у позовній заяві просив проводити розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, без її участі, проти заочного рішення не заперечувала. Відповідачу [PERSON] була надіслана ухвала про відкриття провадження у справі, днем вручення якої, відповідно до п.4 ч.6 ст. 272 ЦПК України, є 09.07.2025 року. Правом на подання відзиву не скористався. ІІІ.\~ Відомості про рух справи. Процесуальні дії у справі. Ухвалою суду від 17.06.2025 року відкрито провадження у справі постановлено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Відповідно до ч. 5\~ст. 279 ЦПК України\~суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Заперечення проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження від сторін у справі не надходили. ІV. Фактичні обставини справи. Судом встановлено, що 28.11.2023 року [PERSON] ознайомився із пропозицією про кладення кредитного договору ТОВ «Споживчий центр» та підписав її одноразовим ідентифікатором М834 (а.с.11зв-14). В подальшому 28.11.2023 року відповідач підписав заявку, яка є невід`ємною частиною пропозиції про укладення договору № 28.11.2023-100001374, згідно якого кредитодавець надає позичальнику кредит у сумі 13000 грн строком на 140 днів, дата повернення кредиту 15.04.2024 року, процентна ставка - фіксована незмінна у розмірі 1% за 1 (один) день користування кредитом, яка застосовується протягом усього строку користування кредитом (а.с.9зв-11). Період користування кредитом - кожні наступні 14 днів з дня надання кредиту (надалі "черговий період") (пункт 5 договору). Згідно п. 8. договору, комісія, пов`язана з наданням кредиту 15% від суми кредиту та дорівнює 1950 грн. 00 коп. Пунктом 11 договору передбачена неустойка: 130 грн. 00 коп., що нараховується за кожен день невиконання/неналежного виконання кожного окремого зобов`язання незалежно від суми невиконаного/неналежно виконаного зобов`язання. Розмір процентів відповідно до ст.625 Цивільного кодексу України становить 365 % річних, які нараховуються від простроченої позичальником суми (база розрахунку). Максимальний розмір процентів відповідно до ст.625 ЦК України встановлюється законом (пункт 12 договору) Договір підписаний [PERSON] одноразовим ідентифікатором Е834, який був надісланий на номер телефону [NUMBER] (а.с.11). Згідно з паспортом споживчого кредиту, відповідача повідомлено про основні умови кредитування зокрема типу кредиту- фінансовий кредит, суму ліміту 13\~000 грн, строку кредитування 140 дні, процентної ставки 365% річних, типу процентної ставки - фіксована; комісія, пов`язана з наданням кредиту 1950 грн 00 коп., орієнтовну загальну вартість кредиту для споживача за весь строк користування кредитом 28001,75грн, порядок повернення кредиту та про наслідки прострочення виконання та/або невиконання зобов`язань за договором (а. с. 16зв-18). Відповідно до\~квитанції LIQPAY\~від 28.11.2023\~року №2396979537, по договору № №28.11.2023-100001374 від 28.11.2023 року були перераховані 13 000 грн на банківський рахунок [NUMBER] (а.с. 19). Із довідки-розрахунку\~про стан\~заборгованості за\~кредитним договором\~року №№28.11.2023-100001374 від 28.11.2023 за період з 28.11.2023 року по 15.04.2023 року слідує, що загальний залишок заборгованості становить 33149,96 грн, з який 13\~000 грн заборгованість за основним боргом, 18199,96 грн заборгованість за процентами, 1950 грн комісія (а.с.23). V.\~Мотиви з яких виходить суд та норми права. Спірні правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються Цивільним кодексом України (далі\~ЦК України). За змістом статей\~626,\~628 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою\~статті 638 ЦК України\~встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У\~статті 526 ЦК України\~передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої\~статті 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша\~статті 1048 ЦК України). Частиною другою\~статті 1054 ЦК України\~встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені\~Законом України «Про електронну комерцію»\~(далі - Закон). У\~статті 3 Закону\~визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Згідно\~статті 1056 ЦК України\~розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до\~статті 527 ЦК України\~боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики (частина перша\~статті 1048 ЦК України). Статтею 526 ЦК України\~презюмується, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (статті\~610,\~611 ЦК України). У постанові Верховного Суду від 30 січня 2018 року у справі № 161/16891/15-ц (провадження №61-517св18) зроблено правовий висновок про те, що: «доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до\~статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з вказаною нормою підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. У постанові Верховного Суду від 14 листопада 2018 року в справі № 2-383/2010 (провадження № 14-308цс18) зроблено висновок, що: «у разі неспростування презумпції правомірності договору усі права, набуті за ним сторонами правочину, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню». Дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. У частинах першій, третій\~статті 509 ЦК України\~вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Отже, спростувати розрахунок боргу за кредитом можливо лише в призмі оцінки доводів сторони, яка заперечує такий розрахунок. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 2 жовтня 2018 року у справі № 910/18036/17, від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18(пункт 41)). Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (див. пункт 43 постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18). Суд з дотриманням вимог щодо всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження наявних у справі доказів визначає певну сукупність доказів з урахуванням їх вірогідності та взаємного зв`язку, які, за його внутрішнім переконанням, дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, що входять до предмета доказування. Сторона судового спору, яка не погоджується з доводами опонента, має їх спростовувати шляхом подання відповідних доказів, наведення аргументів, надання пояснень тощо. Інакше принцип змагальності втрачає сенс (постанова Великої Палати Верховного Суду від 21 червня 2023 року у справі № 916/3027/21). \~ Щодо одноразової комісії за надання кредиту та комісії за обслуговування кредиту. Так, Велика Палата Верховного Суду в постанові від 13 липня 2022 року у справі № 363/1834/17 (провадження 14-53цс21) зазначила про таке. Закон № 1734-VIII (ЗУ Про споживче кредитування) у редакції, чинній до 19 жовтня 2019 року (дати набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо захисту прав споживачів фінансових послуг» від 20 вересня 2019 року), до загальних витрат за споживчим кредитом відносив витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту (пункт 4 частини першої статті 1). Цей же пункт з 19 жовтня 2019 року визначив, що до загальних витрат за споживчим кредитом належать витрати споживача, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за супровідні послуги кредитодавця, кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб. В цьому висновку Велика Палата Верховного Суду зауважує, що згідно п. 8 Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо захисту прав споживачів фінансових послуг» від 20 вересня 2019 року, що набрав чинності 19 жовтня 2019 року і положення якого зберігають свою чинність на день перегляду рішення суду першої інстанції), пункт 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» виклали в такій редакції, згідно якої до загальних витрат за споживчим кредитом відносять витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту (пункт 4 частини першої статті 1). Цими ж змінами починаючи з 19 жовтня 2019 року визначено у частині другій статті 8 Закону України «Про споживче кредитування», що до загальних витрат за споживчим кредитом належать витрати споживача, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за супровідні послуги кредитодавця, кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб. Стосовно меж розгляду позовної заяви. У цивільному судочинстві діє принцип диспозитивності, який покладає на суд\~\~обов`язок вирішувати лише ті питання, про вирішення яких його просять сторони у справі (учасники спірних правовідносин), та позбавляє можливості ініціювати судове провадження. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Формування змісту та обсягу позовних вимог є диспозитивним правом позивача. Отже, кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, а також предмет та підстави позову, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів (див. Постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 червня 2022 року в справі № 602/1455/20 (провадження № 61-475св22)). VІ. Висновки суду. Розглянувши матеріали цивільної справи, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного висновку. Матеріалами справи підтверджено, що 28.11.2023 року у встановленому вказаними заявкою та пропозицією порядку, а також у відповідності до\~Закону «Про електронну комерцію», ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] строком на 140 календарних дні уклали кредитний договір за заявкою в електронній формі №28.11.2023-100001374 на суму 13 000 грн за процентною ставкою фіксованою незмінною у розмірі 1% за 1 (один) день користування кредитом, яка застосовується протягом усього строку користування кредитними коштами. Відповідач підтвердив, що ознайомлений і приймає умови кредитного договору (оферти), а також підтверджує, що однозначно та безумовно приймає (акцептує) пропозицію про укладення кредитного договору (оферти), невід`ємною частиною якої є заявка до кредитного договору №28.11.2023-100001374 від 28.11.2023 року, з якими він попередньо ознайомився. Акцептовані ним умови кредитного договору містяться у вказаних заявці та оферті. Крім того, відповідач розумів, що підписує та укладає кредитний договір на вищевказаних умовах, підписуючи даний акцепт одноразовим ідентифікатором Е834, який був надісланий на номер телефону [NUMBER] . Вказана сума позики була перерахована відповідачу на платіжну картку, що підтверджується квитанцією LIQPAY від 28.11.2023 року. Оскільки відповідачем не було здійснено погашення заборгованості за вказаним договором, то з нього на користь позивача підлягає стягненню тіло кредиту в розмірі 13 000 грн. Що стосується відсотків за користування кредитом, то такі відповідно до умов договору мали б становити 18 200 грн (13000*1%*140). Окрім цього, кредитний договір № №28.11.2023-100001374 від 28.11.2023 року передбачає одноразову сплату комісії за надання кредиту у розмірі 1950 грн. Наведені приписи ЦК України, ЗУ «Про споживче кредитування» прямо не вказують на недійсність умови кредитного договору про встановлення комісії за надання кредиту. Умови кредитного договору, якими визначено права споживача, є зрозумілими та не дають підстав для висновку, що одноразова комісія за надання кредиту може передбачати плату за інші послуги, які банк зобов`язаний надати безкоштовно, а отже і для висновку про нікчемність такої умови. Таким чином суму комісії за надання кредиту підлягає стягненню з відповідача. Відтак з урахуванням наведеного, загальна сума заборгованості за кредитним договором №28.11.2023-100001374 становить 33150 грн (13000 грн+18200 грн+1950 грн). Таким чином, ураховуючи принцип диспозитивності, та в межах позовних вимог, суд вважає, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором в розмірі 33 149,96 грн. А відтак, позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. VІІ. Судові витрати. Відповідно до\~ст. 141 ЦПК України\~з відповідача підлягають стягненню на користь позивача судові витрати по справі, які складаються зі сплаченого позивачем судового збору в розмірі 2422,40 грн. На підставі ст.ст.549, 551, 625, 1049, 1050, 1054 Цивільного кодексу України,

Outcome: approved