Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-29 00:00:00

Позивач вказує на те, що починаючи з грудня 2021 року по травень 2022 року різними сумами надав [PERSON] в позику грошові кошти в іноземній валюті в загальній сумі 15000 євро, що в перерахунку за офіційним курсом Національного банку України станом на момент звернення до суду становить 704400 грн., а саме: 19 грудня 2021 року надав 1000 євро, 14 лютого 2022 року надав 1100 євро, 12 квітня 2022 року надав 600 євро і 04.05.2022 року надав 12300 євро, які останній зобов`язався повернути до 20.08.2022 року. Незважаючи на досягнуту домовленість, відповідач на час звернення до суду із позовом взяті на себе зобов`язання так і не виконав в повному обсязі, на телефонний зв`язок не виходить, уникає зустрічей. На підставі вищенаведеного позивач за захистом своїх прав звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача на його користь боргу в сумі 704400 грн., а також понесені ним судові витрати, які полягають у сплаті судового збору в сумі 7044 грн. Ухвалою Любарського районного суду Житомирської області від 20.05.2025 року відкрито провадження у справі, ухвалено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та визначено відповідачу строк для подання відзиву. У судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав повністю та просив суд їх задовольнити з мотивів викладених у позові. Відповідач [PERSON] будучи повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, у судове засідання 18.06.2025 не з`явився, про причини своєї неявки суд не повідомив, відзив та заперечень проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження не надав, також не надав зустрічного позову в межах визначеного судом строку. В подальшому [PERSON] було повідомлено про дату, час та місце проведення судового засідання, шляхом розміщення на Веб-сайті Любарського районного суду оголошення про виклик до суду на 13 год. 00 хв. 30.07.2025. Проте, у вказаний час та дату відповідач у судове засідання не з`явився. Про причини неявки не повідомив, клопотання про відкладення судового засідання до суду не надходило. Частиною 1 ст.223 ЦПК України встановлено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що на даний час перебуває у шлюбі із позивачем [PERSON] . З відповідачем [PERSON] знайома давно. Чула, що останній займався купівлею автомобілів він просив у позивача позичити йому гроші, однак яку суму, їй не відомо. В квітні чи травні 2022 року, на АЗС №1 в м.Іллінці Вінницької області, вона була присутня при тому як [PERSON] надавав у позику [PERSON] грошові кошти, проте, яку суму їй не відомо. Вислухавши пояснення позивача, свідка, розглянувши та дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Згідно розписки від 06.08.2022 року, [PERSON] отримав від [PERSON] 15000 євро, які зобов`язався повернути до 20.08.2022 року (а.с.6). Проте, як стверджує позивач, взяті на себе зобов`язання відповідач не виконав і доказів про виконання взятих на себе зобов`язань відповідачем суду не надано. У відповідності до ст.11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.\~ Підставами виникнення цивільних\~ справ та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Стаття 202 ЦК України вказує, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Щодо письмової форми правочину стаття 207 ЦК України надає таке тлумачення: правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Згідно ч.1 ст.509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. У разі порушення зобов`язання згідно вимог ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно з ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ст.ст.599, 610 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Порушення зобов`язання є його невиконання. Якщо боржник видав кредитору в посвідчення зобов`язання борговий документ, то кредитор приймаючи виконання, повинен повернути цей документ. Згідно ст.1046 ЦК України по договору позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або ж таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. В підтвердження укладення договору позики і його умов, згідно ч.2 ст.1047 ЦК України, може бути пред`явлена розписка позикодавця або інший документ, який підтверджує передачу йому позичальнику, певної грошової суми або певної кількості речей. Крім того, ч.1 ст.1049 ЦК України встановлено, що по договору позики позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відтак, розписка як документ, підтверджуючий боргове зобов`язання, повинна містити умову отримання позичальником в борг коштів з зобов`язанням їх повернення і дату отримання коштів. В судовому засіданні встановлено, що борговий документ (розписка) знаходиться у позивача з зазначенням суми боргу та вказано термін до якого зазначені кошти повинні бути повернуті, що свідчить про невиконання зобов`язання відповідачем, а саме: про неповернення боргу позивачу, а відтак суд вважає, що позовні вимоги щодо стягнення суми боргу обґрунтовані та підлягають задоволенню. Відповідно до ст.264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Згідно статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку із ухваленням рішення суду про задоволення позовних вимог в повному об`ємі, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати понесені ним і документально підтверджені в розмірі 7044,00 грн. по сплаті судового збору.

Outcome: approved