Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-29 00:00:00

До Придніпровського районного суду міста Черкаси звернувся з позовом адвокат Плакущий С.В., який діє в інтересах [PERSON] , до [PERSON] про припинення стягнення аліментів та звільнення від сплати заборгованості. У позові зазначає, що 15 квітня 2010 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб. [INFO] у шлюбі народився син [PERSON] . Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 17 листопада 2015 року у справі N?711/8400/15-ц шлюб між сторонами розірвано. 02 травня 2023 року відповідач звернулася до суду з заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів на дитину. Придніпровським районним судом м. Черкаси видано судовий наказ від 05 травня 2023 року по справі N?711/2780/23 про Стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі однієї чверті заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 02.05.2023 та продовжувати до досягнення дитиною повноліття. На підставі судового наказу Другим відділом державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) 19.06.2023 року відкрито виконавче провадження N?72053380 та здійснюється примусове стягнення з позивача аліментів на утримання дитини. Постановами від 01.03.2024 року для позивача встановлено тимчасові обмеження у праві виїзду за межі України, у праві полювання, у праві керування транспортними засобами та у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі. Позивач вважає, що стягнення з нього аліментів на утримання дитини та застосування до нього інших заходів щодо примусового стягнення аліментів є незаконними, так як з квітня 2023 року дитина проживає разом ним та перебуває на його утриманні. Дитина зареєстрована разом з матір?ю. За місцем реєстрації ні відповідач, ні дитина не проживають, квартира знаходиться в оренді. Відповідач фактично проживає за адресою: [ADDRESS] зі своїм цивільним чоловіком та їх спільною дитиною 2018 року народження. Дана квартира належить цивільному чоловікові відповідача. Спільної мови цивільний чоловік з сином позивача не знайшли, тому з квітня 2023 року, він проживає разом з батьком. Просить припинити стягнення аліментів з [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) на підставі судового наказу Придніпровського районного суду м.Черкаси від 05 травня 2023 року по справі N?711/2780/23, звільнити [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) від сплати всієї заборгованості по аліментам, що виникла у виконавчому провадженні N?72053380 Другого відділу ДВС у м. Черкаси ЦМУМЮ (м. Київ) на підставі судового наказу Придніпровського районного суду м. Черкаси від 05 травня 2023 року по справі N?711/2780/23, за результатами розгляду справи розподілити судові витрати позивача. Ухвалою суду від 27.11.2024 ухвалено про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі. Відповідачкою направлено до суду відзив на позовну заяву, який зареєстровано 16.12.2024. У відзиві зазначається, що 05 травня 2023 року, Придніпровським районним судом м. Черкаси винесено Судовий Наказ у справі N? 711/2780/23, відповідно до якого з [PERSON] , на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання дитини - [PERSON] у розмірі однієї чверті заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно. Із вказаним судовим наказом позивач був ознайомлений з моменту його винесення та не заперечував проти нього. Крім того позивачем добровільно здійснювались платежі по сплаті аліментів за період вересень 2023 року у сумі 8500 гривень, грудень 2023 року у сумі 1205 гривень 75 коп, березень 2024 року у сумі 1554 гривень, червень 2024 року у сумі 493 гривні, липень 2024 року у сумі 493 гривні, жовтень 2024 року у сумі 814 гривень 50 коп, листопад 2024 року у сумі 246 гривень, 50 коп, що підтверджується розрахунком ДВС від 13.12.2024 року. Підставою виникнення обов?язку зі сплати аліментів у Позивача став Судовий Наказ від 05 травня 2023 року. [PERSON] роз?яснено, що наказ може бути переглянуто за новововиявленими обставинами у порядку, встановленому главою 3 розділу 5 ЦПК України. В свою чергу, Позивачем така позовна вимога як припинення стягнення аліментів обґрунтовується приписами ч. 4 ст.273 ЦІПК України та ст. 197 СК У країни, що на думку Відповідача у даній справі є неналежним способом захисту та таким, що не передбачений цивільно - процесуальним законодавством України. Крім того, з часу виникнення обов?язку зі сплати аліментів - 05 травня 2023 року Позивачем не вживалось жодного заходу з оскарження прийнятого рішення чи його заперечення. Посилання Позивача на висновки ВС у справах які наведені у позові стосуються лише питання звільнення від сплати заборгованості за аліментами, та не розкривають суті питання про звільнення від їх сплати. Щодо звільнення Позивача від заборгованості по аліментам, Позивач посилається на те, що дитина з квітня 2023 року проживає разом із ним та перебуває на його утриманні. Відповідач заперечує проти наведених обставин та доказів з наступних підстав. Не зважаючи на розірвання шлюбу та окреме проживання Позивача та Відповідача, питання про місце проживання дитини ніколи не ставились та спір з цього приводу був відсутній. Дитина за обопільною згодою батьків проживала разом із матір?ю, за бажанням Позивача дитина певний час перебувала у нього, про що не заперечувалось Відповідачем з огляду на дотримання рівності у вихованні дитини, постійним місцем проживання дитини є разом із Відповідачем і до цього часу. Крім того, повне утримання дитини здійснюється Відповідачем весь час, навіть коли іноді дитина знаходиться у батька. Забезпечення одягом, шкільним приладдям та усім іншим здійснюється відповідачем, під час перебування дитини у батька, останній може купити дитині їжу. Позивач місця роботи не має, як наслідок постійний дохід відсутній. За які кошти Позивач може утримувати дитини не відомо, оскільки навіть і проміжку часу починаючи з 5 травня 2023 року під час обов?язку сплати аліментів, Позивач має заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 31834, 70 грн Зазначаючи обставини про те, що позивачем було одноразово сплачено лікування дитини згідно фіскального чеку не підтверджують повного утримання дитини. Крім того на вказане лікування Відповідачем також надавались кошти для його оплати, проїзду для лікування на таксі та інше. Доказами утримання дитини саме Відповідачем суду надаються довідки про відвідування лікарень та чеки про придбання ліків, одежі та відпочинки. Щодо доказів постійного проживання дитини із батьком потрібно зазначити, що Позивач проживає в три кімнатній квартирі разом із своїм братом та матір?ю. Кожен із них проживає в окремій кімнаті. Окремого місця для дитини в квартирі не має, дитина проживає в кімнаті разом із бабусею. Проте у квартирі Відповідача, яка також трикімнатна, для дитини виділена окрема кімната, яка облаштована місцем для сну, навчання, шкільним приладдям та інше. Щодо актів про постійне проживання від 17.05.2023 року та 08.04.2024 року потрібно зазначити, що цілком імовірно, що ОСББ, яким видано зазначені акти, особисто не з?ясовувалось питання постійного проживання дитини та видало довідки на вимогу Позивача, посилаючись на підписи свідків не розуміючи наслідків зазначених та як вони можуть вплинути на долю дитини. Щодо посилання Позивача про початок часу з якого дитина стала проживати із ним, а саме квітень 2023 року. Зазначена обставина спростовується тим, що дитина проживає і у Позивача і у Відповідача, але в будь якому разі проживає у Позивача не з квітня 2023 оскільки дитина виявив бажання пожити із позивачем 7 травня 2023 року, що підтверджується скріном переписки Відповідача із дитиною. Також зазначеним скріном підтверджується факт зміни місця проживання дитини не з підстав незнаходження спільної мови із цивільним чоловіком Відповідача як зазначено у позовній заяві, а тією обставиною, що Відповідачем було подано заяву на стягнення аліментів. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог. Представник позивача надіслав відповідь на відзив, яка зареєстровано у суді 30.12.2024. Так, у даному зазначається, що факт постійного проживання дитини разом з батьком підтверджується доводами відповідача у відзиві та доданими доказами до нього. Відповідач вказує, що дитина виявила бажання пожити із позивачем 7 травня 2023 року, що підтверджується скріном переписки відповідача з дитиною. Відповідач стверджує, що позивачем добровільно сплачувались аліменти на підставі судового наказу, дане твердження не відповідає дійсності, так як дані суми були стягнуті виконавцем у порядку примусового стягнення. Відповідач не надає жодних доказів, що саме ці стягнуті суми аліментів були витрачені на дитину в даний період, хоча відповідно до норм СК України аліменти, одержані на дитину, є її власністю. Позивач про наявність судового наказу зі стягнення аліментів дізнався, коли були арештовані рахунки, на той момент дитина вже пару місяців проживала разом з ним. Так як позивач весь час намагався врегулювати з відповідачем питання припинення стягнення аліментів в досудовому порядку, в зв?язку з тим що дитина проживала разом з ним, на що отримував відмови, тому з позовом звернувся тільки зараз. Відповідач заперечує постійне проживання дитини разом з батьком та вказує, що дитина проживає з матір?ю, належних доказів до суду не надає. Проте роздруківка переписки сина з матір?ю доданою відповідачем до відзиву та й відповідач сама вказує у відзиві про вибір сина проживати разом з батьком. Позивач не заперечує, що іноді, на прохання відповідача, син залишався у неї на вихідні з ночівлею, щоб допомогти приглядіти за братом. Декілька разів перебуваючи у матері, син підхоплював застудні захворювання та залишався в неї поки лікувався, але потім повертався проживати з батьком. За півтора роки проживання з батьком дитина була у матері від силу місяць-півтора в сукупності. Не відповідає дійсності міркування відповідача стосовно того, що син вирішив проживати з батьком «із-за жалості», так як він почав проживати з ним до винесення судового наказу про стягнення аліментів. Як було уже зазначено в позовній заяві, спільної мови цивільний чоловік з сином позивача не знайшли, він відчував себе як не вдома. Вирішальним моментом, що вплинуло на вибір дитини з ким проживати, на думку позивача, став випадок десь у квітні 2023 року, син написав позивачеві, що цивільний чоловік вдарив матір, дитина не знала як на це реагувати та була збентежена. 13.08.2024 року дитині сторін виповнилося 14 років та відповідно до ч.3 ст. 160 СК України, якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Позивач не заперечує стосовно того, що відповідач також утримує дитину, оскільки це є обов?язком обох батьків. Так як у позивача арештовані банківські рахунки він не може надати докази (роздруківки) витрат грошей на дитину. Однак це не означає, що він не утримує сина, купує тільки їжу та одноразово сплатив лікування дитини, як стверджує відповідач. Позивач офіційно не працевлаштований, однак працює на СТО та має неофіційний заробіток. Кожного місяця надає кошти дитині на поповнення мобільного рахунку, купує речі щоденного вжитку, гігієни, шкільні приладдя, дає кишенькові гроші на щоденні потреби, також оплачує лікування для дитини. На відпочинок в Туреччину позивач дав синові 3000 грн. Стосовно твердження відповідача, що у сина є власна кімната у її квартирі не відповідає дійсності, так як та кімната облаштована як дитяча для обох дітей, а у батька дитина не проживає в одній кімнаті з бабусею. Щодо чеків на оплату ліків поданих відповідачем, неможливо встановити чи вони були витрачені на лікування сина сторін чи можливо на лікування молодшого сина відповідача, котрий також іноді хворіє. Дитяча медична карта сина позивача знаходиться у матері, подані докази проходження лікарів та лікування дитини відповідачем не доводять, що тільки вона займалася цими питаннями. Відповідачем 30.12.204 надано до суду письмові пояснення у яких зазначається, що скрін переписки з дитиною, це лише доказ того, що дитина до зазначеного часу не проживала з ним і причиною такого бажання було подання заяви на аліменти, а не причина вказана у Позовній заяві. Крім того, дитина завжди (до подання заяви на аліменти та після) мала можливість перебувати, як у батька, так і у матері. Відповідач не заперечувала у відвідуванні батька. В той час, як батько забороняв ходити до матері та ночувати у неї, чим порушував право на дотримання рівності у вихованні дитини. Суми аліментів стягнуті з Позивача були витрачені виключно на дитину, про що свідчить чек та Виписка з карткового рахунку, на якому Відповідач вела окремий облік витрат отриманих аліментів. В квітні 2023 року, дитина проживала з Відповідачем і знаходилась на повному її забезпеченні. На той момент Позивач довгий час не надавав матеріально допомоги на утримання дитини, про що свідчить скрін переписки Відповідача з Позивачем. Позивач стверджує, що дізнався про наявність судового наказу, коли були арештовані рахунки, що не відповідає дійсності, оскільки був попереджений Відповідачем по смс повідомленню 05.05.2023 року. Відповідач вважає необґрунтованим твердження Позивача стосовно того, що він не може надати докази витрат грошей на дитину через арештовані банківські рахунки, оскільки за готівковий розрахунок видаються чеки, які також є підтвердженням витрат.. Щодо чеків на оплату лікування дитини Відповідачем, слід вказати наступне, що ліки купувалися в ті самі дати, коли було звернення до лікаря. Препарати, які прописані в консультації лікаря, викуповувались в аптеці, а також скріни переписки з дитиною, де Відповідач нагадує дитині, які приймати ліки є доказом того, саме Відповідач оплачувала і займалась лікуванням [PERSON] . В той же час, Позивач надає єдиний чек на лікування, але у вартість цього лікування входить сума готівкових коштів, яку відповідач особисто давала дитині та краплі, які також були оплачені Відповідачем. Під час лікування дитина знаходилась у матері. У судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги, просили їх задоволити. Повідомили, що з 05.04.2023 дитина постійно приживає з батьком, до цього літні канікули проводив з батьком, а не підчас канікул, то дитина проживала почергово з батьками. Батько утримує сина, вчить уроки, сплачує за тренування, дає «кишенькові гроші». Позивач просив відповідача, щоб не стягувались аліменти, бо дитина живе з ним. Квартира, у якій він проживає з сином, це власність його матері. Відповідач заперечувала щодо задоволення вимог. Пояснила, що дитина проживає з нею. Після розлучення з батьком дитини подала до суду щоб стягувати аліменти, бо бувший чоловік не допомагав. У місці її проживання, у квартирі чоловіка, син має кімнату, а у бувшого чоловіка він проживає у кімнаті з бабусею, через це виникають конфлікти. Зараз дитина проживає почергово з батьками, постійно ні з ким не проживає, свята почергово проводить з батьками. Коли дитина лишається увечері у матері, то батько приходить і забирає сина додому, це буває і пізно увечері. Мати утримує дитину, у батька ж немає коштів, він працює не офіційно. Додала, що дійсно дитина проживає з батьком з часу подання позову до суду. Свідок [PERSON] повідомила суду, що є знайомою позивача, проживає вище на поверх ніж позивач. Знає, що син [PERSON] проживає з батьком з 2022 року, їздила з ним у ліфті. Хто саме утримує дитину їй не відомо. Бачила, як [PERSON] купував ліки [PERSON] . У квартирі батька у дитини є окрема кімната. Свідок [PERSON] повідомила, що позивач її брат, відповідач бувша невістка та кума. [PERSON] часто приходить до батька та хоче з ним жити, бо жалівся на чоловіка відповідача. У квартирі батька у [PERSON] є своя кімната, зроблений ремонт. Позивач утримує сина. [PERSON] розповідав, що батько дає кошти, купує речі, продукти, купив годинник, велосипед, шведську стінку, сплачує за спортивні секції. Коли дитина хворіла, то батько сплачував за ліки. [PERSON] постійно живе з батьком з квітня 2023 року, до цього періодично то з батьком, то з матір`ю. Свідок [PERSON] повідомив, що є батьком відповідача. Йому відомо, що батько не утримував дитину і під час шлюбу з донькою. Батьки відповідача були змушені допомагати доньці, щоб вона утримувала сина. Коли відповідач подала на аліменти, то [PERSON] пішов жити до батька. У доньки вдома [PERSON] має кімнату вона і для навчання і для відпочинку. Під час хвороби [PERSON] живе з матір`ю. З травня 2023 дитина проживає з батьком. Чоловік відповідача привчає [PERSON] до порядку, відноситься до дитини добре. Батько дитини, позивач весь час на роботі і не має контролю над [PERSON] . Свідок [PERSON] повідомила суду, що сторони є її друзями. Повідомила, що у квартирі матері для [PERSON] є кімната. Бачила, як [PERSON] йшов у школу з дому відповідача. [PERSON] як [PERSON] купували для [PERSON] ліки. Конкретно де проживає дитина повідомити не може, ймовірно, що у батька. [PERSON] у судовому засіданні повідомив, що йому 14 років і він вже 2 роки проживає за батьком. Бачиться з матір`ю, ходить у гості до неї, але увечері повертається додому до батька. Однаково прислухається до думки батьків. Заслухавши пояснення позивача, його представника, відповідача, показання свідків, думку дитини, дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов такого висновку. Статтею 18 ЦПК України встановлено - судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. Обов`язковість судового рішення не позбавляє осіб, які не брали участі у справі, можливості звернутися до суду, якщо ухваленим судовим рішенням вирішено питання про їхні права, свободи чи інтереси. У відповідності до ст. 76-83 ЦПК України - доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами : 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Відмова від визнання обставин приймається судом, якщо сторона, яка відмовляється, доведе, що вона визнала ці обставини внаслідок помилки, що має істотне значення, обману, насильства, погрози чи тяжкої обставини, або що обставини визнано у результаті зловмисної домовленості її представника з другою стороною. Про прийняття відмови сторони від визнання обставин суд постановляє ухвалу. У разі прийняття судом відмови сторони від визнання обставин вони доводяться в загальному порядку. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили - не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили - не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для суду. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Стаття 89 ЦПК України встановлює, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Так, згідно свідоцтва про народження від 17.05.2023 (видане повторно) [PERSON] , [INFO] , є сином [PERSON] та [PERSON] . Рішенням Придніпровського районного суду міста Черкаси від 17.11.2015 шлюб між сторонами розірвано. Відповідно до Свідоцтва про шлюб від 13.12.2024 [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] та отримала шлюбне прізвище « [PERSON] ». Відповідно ло судового наказу, виданого Придніпровським районним судом міста Черкаси від 05.05.2023 стягнуто з [PERSON] користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі однієї чверті заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 02.05.2023 та продовжувати до досягнення дитиною повноліття. Постановою виконавця Другого відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси від м19.06.2023 відкрито виконавче провадження щодо виконання судового наказу у справі № 711/2780/23. Суд не приймає, як докази Акти фактичного проживання від 17.05.2023 та 08.04.2024, оскільки вони не засвідчені уповноваженими особами Департаменту соціальної політики Черкаської міської ради, відповідно до Положення про порядок складання акту опитування сусідів, видачі довідок щодо проживання громадян у місті Черкаси та довідок про наявність у житловому приміщенні пічного опалення та/або кухонного вогнища на твердому палив, затвердженого рішенням Виконавчого комітету Черкаської міської ради від 27.06.2023 № 724. Відповідно до Акту відвідування від 26.03.2024 № 153 зі слів батька [PERSON] у кв. [ADDRESS] разом з іншими проживає його син [PERSON] , 2010 року народження. Способи захисту сімейних прав та інтересів встановлені ч.2 ст.18 СК України, згідно з нормами якої способами захисту сімейних прав та інтересів зокрема є припинення правовідношення, а також його анулювання. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч.3 ст.181 СК України) та на підстави припинення сплати аліментів. Згідно до ч. 4 ст. 273ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Відтак, з урахуванням предмета даного спору (припинення стягнення аліментів на утримання дитини), однією з обставин, яка підлягає доказуванню у справі, є те, з ким саме з батьків проживає дитина на час звернення до суду з позовом і розгляду справи судом та ухвалення рішення по справі, зокрема з одержувачем аліментів чи з їх платником. Відповідно до ч. 1-3 ст. 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. У судовому засіданні було заслухано думку [PERSON] , [INFO] , який підтвердив, що з початку 2023 року проживає разом з батьком [PERSON] . До відповідача [PERSON] приходить у гості. Згідно ст. 160 СК України: 1. Місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. 2. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. 3. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Отже, на час розгляду справи в суді [PERSON] досяг 14 років, а отже він, в силу норм чинного законодавства, може вільно обирати собі місце проживання з кимось з батьків, що буде відповідати його нормальному моральному та комфортному психологічному стану. Суд, з`ясувавши дійсні обставини справи, враховуючи загальні принципи регулювання сімейних відносин, способи захисту сімейних прав, приходить до висновку, що порушене право позивача має бути захищено шляхом припинення примусового стягнення з нього на користь матері аліментів, оскільки сімейний стан платника аліментів та особи, що їх одержує змінився дитина, на яку стягувались аліменти почала проживати з батьком із травня 2023 року. Щодо звільнення від сплати заборгованості. Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 Сімейного Кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Зміна фактичних обставин після ухвалення судом рішення про стягнення аліментів, а саме: встановлення судом факту проживання дитини з іншим з батьків, а не з тим, на чию користь стягуються аліменти на дитину, є тією істотною обставиною, яка в розумінні частини другої статті 197 СК України може бути підставою для звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами. Відповідно до ч. 3 ст. 199 СК України, право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Судом у сукупності з наданими письмовими доказами та свідченнями свідків установлено, що [PERSON] до травня 2023 року не проживав постійно з батьком позивачем у справі [PERSON] . Відповідно до довідки, виданої головним державним виконавцем Другого відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси, від 13.12.2024 заборгованість за аліментами, які стягуються на підставі судового наказу у справі № 711/2780/23, становить 31834,70 грн. Отже, із встановлених судом обставин вбачається, що між позивачем та відповідачем виникли сімейні правовідносини, в межах яких між ними, як батьками дитини, на яку стягувались аліменти за судовим наказом, виник спір щодо наявності у позивача права припинити стягнення аліментів та звільнення його від боргу по сплаті аліментів за рішенням суду. Разом з тим, суд звертає увагу, що стаття 179 СК України передбачає, що аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання. Відповідно до ч.1 ст.192 Сімейного кодексу України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Отже, вказана норма права не передбачає права платника аліментів на повне припинення стягнення аліментів, а встановлює, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду може бути згодом зменшено за рішенням суду за позовом платника аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення його здоров`я та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Разом з цим, згідно з ч.4 ст.273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Указана норма права не передбачає прямих обставин, за яких виникає право на звільнення від обов`язку (або його припинення щодо) сплати періодичних платежів, а тільки встановлює, що якщо після набрання рішенням суду законної сили, зміняться ті обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Відповідно до п.17 Постанови № 3 Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», право на звернення до суду із заявою про стягнення аліментів і відповідно, право на отримання аліментів має той з батьків, з ким проживає дитина. При визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. В силу статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Позивач вказував на те, що дитина як до винесення судового наказу про стягнення з нього аліментів, так і після, проживає з ним, він утримує сина. Однак, суд ще раз акцентує увагу на тому, що у судовому засіданні встановлено, що з травня 2023 року [PERSON] проживає з батьком, до цього часу дитина проживала почергово з матір`ю та батьком. Батьки утримували дитину, піклувались, придбавали необхідне, здійснювали лікування, про що свідчать надані ними чеки за сплату коштів на ліки, за відпочинок, за придбання одягу, за страхування тощо. Отже, у відповідності до ст. 180 СК України, утримувати неповнолітню дитину. Нарахування аліментів за період, коли дитина проживала з матір`ю (отримувачем аліментів), не суперечить цільовому призначенню аліментів, за рахунок яких має утримуватись дитина. Вищевказане не є підставою для звільнення позивача від сплати заборгованості за аліментами, призначених на підставі судового наказу про стягнення аліментів. Частиною восьмою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом. Згідно з частиною другою статті 197 СК України, за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Вказана правова норма не встановлює конкретного, вичерпного переліку обставин, які можуть бути підставою для звільнення (повного або часткового) від сплати заборгованості за аліментами. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд. Крім того із аналізу вказаної норми матеріального закону слідує, що повне або часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише у разі обчислення органом державної виконавчої служби конкретного розміру заборгованості зі сплати аліментів. У розумінні наведених вище положень закону, підставою для звільнення від сплати заборгованості за аліментами можуть бути лише ті істотні обставини, які вплинули та пов`язані з самим фактом виникнення такої заборгованості. Інших підстав для звільнення від сплати заборгованості за аліментами діюче законодавство не передбачає. Згідно ч. 3ст. 195 СК України, розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом. Суд за результатами оцінки доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, із врахуванням того, що жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили, перевіривши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності для вирішення спору в частині припинення стягнення заборгованості за аліментами, дійшов наступних висновку про відмову у задоволені цих позовних вимог, щодо припинення стягнення аліментів вважає, що позовні вимоги у цій частині підлягають до задоволення. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed