Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-28 00:00:00

04 квітня 2025 року керівник Гайсинської окружної прокуратури Вінницької області в інтересах держави в особі позивачів: Національної служби здоров`я України, Вінницької міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача 2, КНП «Вінницька міська клінічна лікарня швидкої медичної допомоги», звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] витрати на лікування особи, яка потерпіла від кримінального правопорушення, в сумі 10314 грн 80 коп. Позов обгрунтовує тим, що внаслідок діяння відповідача [PERSON] , що кваліфіковано як кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 286 КК України, КНП «Вінницька міська клінічна лікарня швидкої медичної допомоги» понесла витрати на лікування потерпілої від кримінального правопорушення [PERSON] в сумі 10314 грн 80 коп., з яких 9692 грн 17 коп. за рахунок коштів державного бюджету Національної служби здоров`я України та 622 грн 63 коп. за рахунок коштів місцевого (обласного) бюджету Вінницької міської ради. \~\~\~\~\~ Ухвалою Теплицького районного суду Вінницької області від 08.04.2025 року [PERSON] звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, на підставі ст. 46 КК України у зв`язку з примиренням з потерпілим. \~\~\~\~\~\~ Прокурор зазначає, що необхідність звернутися до суду виникла з причин несплати витрачених закладом охорони здоров`я коштів на стаціонарне лікування потерпілої від кримінального правопорушення. Ухвалою судді Теплицького районного суду Вінницької області від 08.04.2025 року відкрито загальне позовне провадження у справі, призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Теплицького\~районного суду\~Вінницької області\~від 09.07.2025\~року підготовче\~провадження у\~справі закрито, справу призначено до судового розгляду по суті на 29.07.2025 року. Від представників позивачів\~Вінницької міської Ради та Національної служби здоров`я України, а також від представника третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача 2, КНП «Вінницька міська клінічна лікарня швидкої медичної допомоги», до суду надійшли письмові клопотання про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримують в повному обсязі та просили задовольнити позов. В судовому засіданні представник позивачів прокурор Жарун А.А. підтримав позовні вимоги у повному обсязі з підстав, наведених у позові. Відповідач [PERSON] \~ в судовому засіданні позов визнала, просила розстрочити виконання рішення в частині стягнення витрат на лікування особи, потерпілої від кримінального правопорушення в зв`язку з існуючим на даний час її матеріальним становищем. Заслухавши пояснення сторін та з`ясувавши всі фактичні обставини, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, ґрунтуючись на засадах справедливості, виваженості та законності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Позов пред`явлено прокурором правомірно на виконання вимог ст. 131-1 Конституції України, ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», в інтересах держави. Статтею 263 ЦПК України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено,\~що ухвалою\~Теплицького районного\~суду Вінницької\~області від\~24.04.2024\~року [PERSON] \~звільнено від\~кримінальної відповідальності\~за вчинення\~кримінального правопорушення,\~передбаченого ч.\~1\~ст.\~286\~КК України,\~на підставі положень ст. 46 КК України, у зв`язку з примиренням з потерпілим (а.с. 55-57). Так, [PERSON] обвинувачувалась у тому, що 15.01.2024 близько 18 год. 20 хв., керуючи технічно справним автомобілем марки «Skoda Octavia», державний номерний знак [NUMBER] , вона рухалась у вечірній час доби по асфальтному дорожньому покриттю по вул. Незалежності смт. Теплик Гайсинського району Вінницької області в напрямку виїзду із селища. Наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, розташованого навпроти будинку № 7 по вул. Незалежності у смт. Теплик Гайсинського району Вінницької області, діючи необережно, в порушення вимог п. 18.1 Правил дорожнього руху, затверджених постановою КМУ № 1306 від 10.10.2001 (далі ПДР), не зменшила швидкість аж до зупинки транспортного засобу, внаслідок чого здійснила наїзд на пішохода [PERSON] , яка перетинала проїжджу частину дороги по вул. Незалежності зліва направо по вказаному нерегульованому пішохідному переході по ходу руху водія, в результаті чого потерпілій спричинено тілесні ушкодження у вигляді синців у ділянці обличчя, саден у ділянці кінцівок, закритої черепно мозкової травми, яка проявилася струсом головного мозку, що відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, які не спричинили короткочасний розлад здоров`я, а також перелому верхнього суглобу відростку С7 (без зміщення), перелому поперечного відростку С7 ліворуч (без зміщення), які згідно з п.п. 2.2.2 та 4.6 Правил судово медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених наказом МОЗ України № 6 від 17.01.1995, відносяться до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості. У зв`язку з отриманими тілесними ушкодженнями [PERSON] знаходилася на стаціонарному лікуванні в Комунальному некомерційному підприємстві «Вінницька міська клінічна лікарня швидкої медичної допомоги» (далі - Вінницька МКЛ ШМД) з 15.01.2024 по 24.01.2024. Згідно розрахунку, наданого КНП «Вінницька міська клінічна лікарня швидкої медичної допомоги» від 04.02.2025 №282/01-26/09 [PERSON] , [INFO] , перебувала на стаціонарному лікуванні у нейрохірургічному відділенні в період 15.01.2024-24.01.2024 р.р., сумарні витрати на лікування складають: всього, 8 ліжко-днів, загальна вартість лікування 10314 грн 80 коп., з яких 9692,17 грн підлягають відшкодуванню на користь держави в особі Національної служби здоров`я України та 622,63\~ грн підлягають відшкодуванню на користь\~Вінницької міської\~ради (а.с. 17-18 та а.с. 108). Відповідно до ч. 1, 3 ст. 1206 Цивільного кодексу України, особа, яка вчинила злочин, зобов`язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров`я на лікування потерпілого від цього злочину, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого. Якщо лікування проводилося закладом охорони здоров`я, що є у державній власності, у власності Автономної Республіки або територіальної громади, кошти на відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету, за рахунок якого таке лікування фінансувалося. Якщо лікування проводилося закладом охорони здоров`я, який за відповідні надані медичні послуги отримує кошти згідно з договором про медичне обслуговування населення за програмою медичних гарантій, такі кошти зараховуються до Державного бюджету України. Таким чином, [PERSON] зобов`язана відшкодувати витрати, здійснені КНП «Вінницька міська клінічна лікарня швидкої медичної допомоги» та НСЗУ, на лікування потерпілої від злочину [PERSON] . Постановою Пленуму Верховного Суду України № 11 від 07 липня 1995 року «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат» зокрема п. 3 передбачено, що питання про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого вирішується згідно з «Порядком обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнення з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 545 від 16 липня 1993 року. Пунктом 2 Порядку обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнення з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 545 від 16 липня 1993 року передбачено, що сума коштів, яка підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров`я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, виходячи з кількості ліжко-днів, проведених ним в стаціонарі, та вартості витрат на його лікування в день. Кількість ліжко-днів визначається на підставі медичної картки стаціонарного хворого (форма 003/у) або інших документів, які підтверджують дату госпіталізації та виписки хворого із стаціонара лікувального закладу. Визначення суми витрат на лікування потерпілого за один ліжко-день провадиться виходячи з фактичної кількості ліжко-днів і загальної суми фактичних витрат за місяць (в якому проводилось лікування) на утримання лікувального закладу, за винятком витрат на капітальні вкладення, капітальний ремонт і придбання інвентаря та обладнання. Згідно пункту\~3\~Порядку обчислення\~розміру фактичних\~витрат закладу\~охорони здоров`я\~на стаціонарне\~лікування потерпілого\~від злочинного\~діяння та\~зарахування стягнення\~з винних\~осіб коштів\~до відповідного\~бюджету і\~їх використання,\~затвердженого постановою\~Кабінету Міністрів\~України №\~545\~від 16\~липня 1993\~року,\~визначена сума\~коштів на\~лікування потерпілого\~стягується судом\~з обвинуваченого\~або фізичної\~чи юридичної\~особи,\~яка за\~законом несе\~цивільну відповідальність\~за шкоду,\~завдану діяннями\~обвинуваченого або\~неосудної особи,\~яка вчинила\~суспільно-небезпечне\~діяння,\~при ухваленні\~вироку за\~позовом закладу\~охорони здоров`я\~або прокурора. У разі коли при ухваленні вироку сума коштів, витрачених на стаціонарне лікування потерпілого, ще не була визначена і рішення про їх відшкодування не було прийнято, стягнення провадиться в порядку цивільного судочинства за позовом вказаних юридичних осіб. У такому ж порядку відшкодовуються витрати на стаціонарне лікування особи, яка постраждала від злочину, в разі закриття кримінального провадження за нереабілітуючими обставинами. Витрати на лікування потерпілого обраховані закладом охорони здоров`я у відповідності до вимог Порядку обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнення з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 545 від 16 липня 1993 року, з урахуванням кількості ліжко-днів, проведених ним у стаціонарі та вартості витрат на його лікування в день. Стягнені в установленому порядку кошти, залежно від джерела фінансування закладу охорони здоров`я, у якому перебував на стаціонарному лікуванні потерпілий, зараховуються до відповідного бюджету або на користь юридичної особи (відомства), якій належить заклад охорони здоров`я. Як вбачається з матеріалів справи, під час досудового розслідування та судового розгляду цивільний позов про відшкодування витрат на лікування потерпілого від кримінального правопорушення не заявлявся. У добровільному порядку [PERSON] кошти до бюджету не відшкодовано, що нею не заперечувалось у судовому засіданні. За таких обставин, позовні вимоги керівника Гайсинської окружної прокуратури Вінницької області в інтересах держави в особі позивачів: Національної служби здоров`я України, Вінницької міської ради до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача 2, КНП «Вінницька міська клінічна лікарня швидкої медичної допомоги», про стягнення витрат на лікування особи, яка потерпіла від злочину, підлягають задоволенню. Щодо заяви відповідача про розстрочку виконання рішення, суд зазначає наступне. Відповідно до ч.1\~ст. 267 ЦПК України\~суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочення виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні. Згідно із ч.ч.1, 5\~ст. 435 ЦПК України\~за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення. Розстрочка та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови. Закон не передбачає конкретного переліку обставин, які є підставою для розстрочення виконання рішення суду, а лише встановлює критерії для їх визначення, надаючи суду можливість у кожному конкретному випадку вирішувати питання про їх наявність з урахуванням усіх обставин справи. Враховуючи положення процесуального законодавства, матеріальне становище відповідача, яке підтверджується довідкою №2368 УСЗН Гайсинської РДА №3 (а.с. 82), суд прийшов до висновку про те, що відповідачу [PERSON] необхідно розстрочити виконання цього рішення строком на шість місяців щомісячними платежами у розмірі 1615 (одна тисяча шістсот п`ятнадцять) грн 36 коп. на рахунок Державного бюджету України та в розмірі 103 (сто три) грн 77 коп. на рахунок Вінницької міської ради. Відповідно до ст.141 ЦПК України, в зв`язку із задоволенням позову про стягнення витрат на стаціонарне лікування потерпілого від злочину, оскільки позивач був звільнений від сплати судового збору, з відповідача необхідно стягнути на користь держави судовий збір у розмірі 1211,20 грн.

Outcome: approved