Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-04 00:00:00

У травні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Факторинг Партнерс" (далі ТОВ "Факторинг Партнерс") звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики. Позовні обґрунтовують тим, що 17 листопада 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Київська Торгово-Інвестиційна Компанія" (далі ТОВ "Київська Торгово-Інвестиційна Компанія") та [PERSON] було укладено в електронній формі договір позики № 555160282809, відповідно до якого ТОВ "Київська Торгово-Інвестиційна Компанія" на умовах строковості, зворотності, платності надало відповідачці грошові кошти на суму у загальному розмірі 11000,00 грн зі сплатою відсотків за користування коштами. За договором факторингу від 18 грудня 2023 року ТОВ "Київська Торгово-Інвестиційна Компанія" відступило право грошової вимоги за вказаним договором позики позивачу. Відповідачка умови договору позики щодо повернення коштів не виконала, внаслідок чого допустила заборгованість у розмірі 23310,90 грн, яка складається з заборгованості за основним зобов"язанням (за тілом кредиту) 11000,00 грн, заборгованості за нарахованими відсотками на дату відступлення права вимоги 12310,90 грн. Враховуючи викладене, позивач просить стягнути з відповідачки вказану заборгованість та понесені судові витрати. У відзиві на позовну заяву, відповідачка просила суд застосувати строк позовної давності відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України та у задоволенні позову відмовити в повному обсязі, оскільки з дня прострочення зобов"язання минуло понад 3 роки, так як кредитний договір було укладено 17 листопада 2021 року, а позов подано 30 травня 2025 року. У відповіді на відзив представником позивача підтримано позовні вимоги у повному обсязі, наголошено на тому, що строки позовної давності були зупені у зв"язку з введенням карантину, а в подальшому воєнного стану. В судовому засіданні предстанвик позивача вимоги позовної заяви підтримав та просив її задвольнити. Відповідачка у поданому відзиві просила справу розглянути без її участі. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до таких висновків. Судом встановлено, що 17 листопада 2021 року між ТОВ "Київська Торгово-Інвестиційна Компанія" та [PERSON] було укладено договір позики № 555160282809, відповідно до якого ТОВ "Київська Торгово-Інвестиційна Компанія" надав відповідачці на умовах строковості, зворотності та платності грошові кошти в сумі 11000,00 грн, на строк 13 календарних днів під проценти, визначені договором, а відповідачка зобов"язалася повернути кредитодавцеві позику та сплатити відсотки. Договір діє до повного виконання позичальником своїх зобов"язань за цим договором (п.1.1. договору). Пунктом 2.1 договору передбачено, що позика надається позичальнику шляхом перерахування позикодавцем позики на банківський картковий рахунок позичальника за реквізитами його банківської платіжної картки, зазначений у реєстраційної анкеті клієнта позичальника у системі "Loany" на сайті ситеми www.loany.com.ua. Відповідно до п.1.1.1, пп. 1.1.1.1, 1.1.1.2 договору, сторони погодили тип процентної ставки - фіксована. Процентна ставка за користування коштами кредиту залежить від фактичного виконання позичальником умов договору та становить: знижена процентна ставка загальна на період, що перевищує пілговий період, 1,53% на день (560,00% річних) від суми позики у межах строку надання позики, зазначеного в пункті 1.1 цього договору, якщо в цей строк споживач здійснить повне погашення заборгованості або здійснить таке погашення протягом 1 календарних днів, що слідують за датою закінчення такого строку; стандартна процентна ставка, фіксована 2,60 % за день (950,00 % річних) від суми позики застосовується у межах строку надання позики, зазначеного в п. 1.1 цього договору, якщо позичальник не виконав умовизазначені в п.п. 1.1.1.1 договору для застосування зниженої процентної ставки, та у межах періоду прострочення, але не більше 30 календарних днів поспіль з моменту виникнення прострочення, що застосовується відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК України. Згідно п. 1.2 договору, розрахунок загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки наведено у додатку № 2 до цього договору, є його невід"ємною частиною та підписується позичальником за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором у вигляді смс коду. Розрахунок розміщується в особистому кабінеті позичальника на сайті позикодавця. У відповідності до п. 3.1 договору, позичальник здійснює повернення позики і сплачує проценти згідно із загальними умовами та відповідно до графіку платежів (Додаток № 1 до цього договору, є його невід"ємною частиною та підписується позичальником за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором у вигляді смс коду). Графік платежів розміщується в особистому кабінеті позичальника на сайті системи. Відповідно до п. 3.2 договору, нарахування процентів за договором здійснюється за процентною ставкою відповідно до п.1.1.1 на щалишок фактичної заборгованості за позикою за фактичну кількість календарних днів користування позикою. Проценти за користування позикою нараховуються щоденно, починаючи з дня надання позики (відповідно до п.1.1.1). У пункті 6.13.7 договору зазначено, що позичальник розуміє у повному обсязі всі умови цього договору, свої права і обов"язки за цим договором і погоджується з ними. Договір укладено та підписано сторонами в електронній формі, зокрема відповідачкою договір підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором (СМС-код), що відповідає ст. 12 Закону України "Про електронну комерцію" (а.с. 6-8, 37-47). Транзакція зарахування грошових коштів у розмірі 11000,00 грн на платіжну картку відповідачки № [NUMBER] проведена 17 листопада 2021 року в системі iPay.ua - 120114840, що підтверджується інформаційною довідкою ТОВ "УНІВЕРСАЛЬНІ ПЛАТІЖНІ РІШЕННЯ", яке надає послуги з переказу коштів в національній валюті без відкриття рахунків (а.с. 48). 18 грудня 2023 року між ТОВ "Київська Торгово-Інвестиційна Компанія" та ТОВ "Факторинг Партнерс" укладено договір факторингу № 18/12-2023, у відповідності до умов якого ТОВ "Київська Торгово-Інвестиційна Компанія" передав (відступив) ТОВ "Факторинг Партнерс" за плату, а ТОВ "Факторинг Партнерс" прийняв належні ТОВ "Київська Торгово-Інвестиційна Компанія" права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, вказаними у Реєстрі боржників до цього договору (а.с. 11-22). Відповідно до Реєстру боржників до договору факторингу № 18/12-2023 від 18 грудня 2023 року, ТОВ "Факторинг Партнерс" набуло права грошової вимоги до відповідачки за договором позики № 555160282809 від 17 листопада 2021 року в сумі 23310,90 грн, з яких: 11000,00 грн заборгованість за сумою позики, 12310,90 грн заборгованість за процентами за користування позикою (а.с. 23). Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що відповідачка зобов"язання за кредитним договором не виконала, після відступлення права грошової вимоги платежів для погашення існуючої заборгованості не здійснювала (а.с. 9-10). Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Статтями 525, 526 ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. \~ \~ \~ \~Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до змісту статей 610, 612 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. У силу статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Що стосується договорів факторингу, суд зазначає наступне. У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Статтею 514 ЦК України, встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено за договором або законом. Відповідно до статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Частиною другою статті 517 ЦК України передбачено, що боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. За змістом наведених положень закону боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на її погашення первісному кредитору і таке виконання є належним. Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі № 6-979цсі 5. Відповідно до вимог статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає. Згідно з ч. 1 ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Згідно з ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Подані позивачем документи підтверджують укладення відповідачкою кредитного договору та отримання кредитних коштів. Розрахунки підтверджують існування заборгованості, викладеної в позовних вимогах. Копії договорів відступлення прав вимоги підтверджує перехід всіх прав грошової вимоги, які належали ТОВ "Київська Торгово-Інвестиційна Компанія" за договором позики № 555160282809 від 17 листопада 2021 року. Відповідачка не довела належного виконання зобов"язань за кредитним договором, розрахунок заборгованості не спростувала. Ураховуючи вищенаведене, повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, дослідивши докази, суд приходить до висновку, що відповідачка порушила умови договору, на час ухвалення рішення позивачу за відступлення права вимоги борг не сплатила, за таких обставин вимоги позивача обґрунтовані та наявні законні підстави для їх задоволення. \~ \~ \~ \~З приводу застосування наслідків пропуску позовної давності, суд зазначає наступне. \~ \~ \~ \~Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. \~ \~ \~ \~Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України. \~ \~ \~ \~Відповідно до п. 12 Перехідних та прикінцевих положень до ЦК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. \~ \~ \~ \~Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) 12 березня 2020 року на території України був встановлений карантин, дію якого неодноразово продовжено. Дію карантину скасовано 01 липня 2023 року. \~ \~ \~ \~Крім того, відповідно до п. 19 Перехідних та прикінцевих положень до ЦК України у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. \~ \~ \~ \~Таким чином, з 12 березня 2020 року по 01 липня 2023 року перебіг строків позовної давності продовжено, а з 24 лютого 2022 року та по даний час перебіг строків позовної давності зупинено. \~ \~ \~ \~Отже, строки позовної давності не були пропущені позивачем, а, підстави для застосування наслідків спливу строку позовної давності у суду відсутні. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат між стронами суд враховує наступне. За правилами ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача. При поданні позовної заяви позивачем сплачено судовий збір в сумі 2422,40 грн (а.с. 62), відповідно до вимог ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір", який підлягає стягненню з відповідачки. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України). Відповідно до ст.137 ЦПК України витрати, пов"язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує обставини, визначені у ч.3 ст.141 ЦПК України, зокрема обґрунтованість витрат та пропорційність до предмета спору з урахуванням ціни позову; поведінку сторони під час розгляду справи; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Зазначені критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір\~обґрунтованим (Рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України»). У рішенні Європейського суду «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. У постанові Об`єднаної палати Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі №922/445/19 висловлено правову позицію, згідно якої розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою. Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. В той же час при оцінці розміру витрат на правничу допомогу, що підлягають відшкодуванню, суд застосовує ряд критеріїв\~дійсність, обґрунтованість, розумність, реальність, пропорційність, співмірність, а також складність справи, значення справи для сторін і т.п. Згідно висновків Великої Палати Верховного Суду у справі № 755/9215/15-ц при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських послуг (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану сторін. Верховний Суд у справах № 905/1795/18 та № 922/2685/19 зробив висновки про те, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулось рішення, всі її витрати на адвоката, якщо

Outcome: partial