Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-03 00:00:00

До Ірпінського міського суду Київської області звернулась позивач [PERSON] з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу та поділ майна подружжя, в якому просила суд: розірвати шлюб між [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ) та [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ), який зареєстрований 15 березня 2023 року Слов`янським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Краматорському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, актовий запис № 127; виділити [PERSON] ( РНОКПП: [NUMBER] ) у приватну власність спільно нажитий за час шлюбу автомобіль BMW, державний номер [NUMBER] ; стягнути з [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ) на користь [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ) грошову компенсацію за 1/2 частку ринкової вартості спільно нажитого за час шлюбу автомобіля BMW, державний номер [NUMBER] , у сумі 350 200 (триста п`ятдесят тисяч двісті) гривень 00 коп.; стягнути з [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ) на користь [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ) понесені нею витрати пов`язані з розглядом справи у сумі 2 500 (дві тисячі п`ятсот) гривень 00 коп.; стягнути з [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ) накористь [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ) понесені нею витрати зі сплати судового збору у сумі 4 713 (чотири тисячі сімсот тринадцять) гривень 20 коп. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 15.03.2023 Слов`янським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Краматорському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції було зареєстровано шлюб сторін, актовий запис № 127. Позивач зазначає, що спільне життя з відповідачем не склалося через різні погляди на сімейне життя та обов`язки, можливості зберегти сім`ю немає. За таких обставин позивач вважає, що подальше спільне життя та збереження шлюбу перечить її інтересам. Окрім цього зазначає, що, перебуваючи в шлюбі, 13.09.2023 сторони придбали автомобіль, марки BMW, державний номер [NUMBER] , відповідно до консультаційного висновку оцінювача про вартість якого станом на 13.09.2023 становить 700 400 (сімсот тисяч чотириста ) гривень 00 коп. При цьому позивач наголошує, що має намір поділити вищезазначене майно шляхом відмови від своєї частки на користь відповідача та виділення автомобіля у приватну власність відповідача та стягнення на свою користь компенсації в розмірі 350 200 (триста п`ятдесят тисяч двісті) гривень 00 коп. Також вказує, що понесла витрати, пов`язані з отриманням консультаційного висновку оцінювача від 19.05.2024, у розмірі 2 500 (дві тисячі п`ятсот) грн. 00 коп., що підтверджується платіжною інструкцією від 18.05.2024 № 0.0.3653213407.1. Позивач вважає, що запропонований нею варіант поділу автомобіля є найбільш ефективним способом поділу майна набутого в шлюбі. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями 07.08.2024 зазначену позовну заяву розподілено в провадження судді Ірпінського міського суду Київської області Третяк Я.М. Ухвалою суду від 03.10.2024 за вказаним позовом відкрито позовне провадження в цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомлення сторін. 20.11.2024 від представника відповідача [PERSON] , адвоката Шиян Ю.М., надійшов відзив на позовну заяву, відповідно якого представник просить у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. Так, щодо розірвання шлюбу відповідач вважає, що є шанс зберегти сім`ю, оскільки він неодноразово казав дружині про свої почуття та про свій намір «працювати над стосунками». Зазначає, що готовий змінюватися, хоче зберегти сім`ю та у подальшому мріє про спільне життя із дружиною. Щодо поділу спільного майна подружжя у поданому відзиві зазначено, що спірний автомобіль було продано в шлюбі за 200000,00 грн., про що свідчить договір купівлі-продажу № 3245/2024/4664932 від 07.06.2024. Також відповідач зазначає, що позивачу було відомо про продаж автомобіля, до подання заяви до суду ніяких претензій вона не мала, дане майно було продано в шлюбі та ніяких заперечень стосовно його продажу не було. У відзиві також звертається увага на те, що між подружжям існувала домовленість про фінансову компенсацію відповідачем грошових коштів позивачу на загальну суму 142\~281,16 грн., а тому відповідач вважає, що продаж спірного автомобіля був здійснений за взаємною згодою подружжя. До того ж, представник відповідача зазначає, що наданий консультативний висновок не є належним доказом вартсоті спірного автомобіля. 27.11.2024 представником позивача [PERSON] , адвокатом Савеловою Ю.М., подано відповідь на відзив, в якій зазначила, що з 01.06.2024 позивач та відповідач не проживають разом однією сім`єю, на підтвердження чого надала копію договору про оренду квартири від 17.06.2024. Представник відповідача зазначає, що з цього часу сторони не ведуть спільного господарства, між ними фактично з цього моменту припинені шлюбні стосунки, а тому примирення між ними неможливе, шлюб носить лише формальний характер. Також зазначила, що позивач дізналась про те, що транспортний засіб проданий відповідачем 20.11.2024, коли ознайомилась з відзивом на позовну заяву. У зв`язку з тим, що відповідач оспорював вартість спірного автомобіля, 14.01.2025 представником позивача подано до суду звіт про незалежну оцінку рухомого майна від 24.12.2024, згідно з яким вартість транспортного засобу склала 688636,00 грн. Представник позивача, адвокат Савелова Ю.М. у судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила позов задовольнити, посилаючись на підстави та обставини, викладені у позовній заяві, відповіді на відзив та надані докази. Представник відповідача, адвокат Шиян Ю.М., у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову, посилаючись на обставини, викладені у відзиві. Щодо розрвання шлюбу представник відповідача зазначила, що відповідач у цій частині позов визнає та не заперечує проти розірвання шлюбу. Суд, заслухавши думку учасників справи, дослідивши матеріали справи, надавши оцінку доказам наявним у справі, в їх сукупності, дотримуючись принципів об`єктивності, диспозитивності цивільного судочинства, приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог виходячи з наступного. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1\~ст. 16 ЦК України). Частиною другою даної статті визначено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання правочину недійсним. Відповідно до ч. 1\~ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 3\~ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1\~ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Частиною 1\~ст. 2 ЦПК України\~передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Щодо позовних вимог про розірвання шлюбу. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебувають у шлюбі, який зареєстровано 15.03.2023 Слов`янським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Краматорському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, про що зроблено відповідний актовий запис № 127, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від видане 05.04.2023 ( видане повторно). Від шлюбу сторони неповнолітніх дітей не мають. У відповідності до ч. 1 ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. За правилами ч. 2 ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно. Причиною розпаду сім`ї сторін стало те, що спільне подружнє життя не склалося, з червня 2024 року шлюбні відносини не підтримують, спільного господарства не ведуть, проживають окремо, збереження шлюбу неможливе. Відповідно до ч. 1 ст.\~82\~ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд немає обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або достовірності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників. Відповідно до п. 3 ч. 2 ст.\~1\~СК України побудова сімейних відносин відбувається на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємоповаги та підтримки. Відповідно до ч. 1 ст.\~24\~СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування до шлюбу жінки та чоловіка не допускається. Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст.\~56\~СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч. 3 ст.\~105\~СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Відповідно до вимог ч. 1 ст.\~110\~СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним з подружжя. Відповідно до ст. 112 СК України суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження сім`ї суперечитиме інтересам одного з них. Фактичні обставини\~щодо взаємин\~подружжя свідчать,\~що розлад\~в сім`ї\~має не\~тимчасовий характер,\~а подальше\~спільне проживання\~в шлюбі\~стало неможливим,\~оскільки взаєморозуміння\~між сторонами\~втрачено,\~збереження шлюбу\~суперечить інтересам\~сторін, у зв`язку з чим позовні вимоги в частині розірвання шлюбу підлягають задоволенню. Щодо позовних вимог про поділ майна подружжя. Судом встановлено, що під час перебування в шлюбі 13.09.2023 сторонами було набуто у власність легковий автомобіль марки/модель BMW 3281, тип легковий седан, ідентифікаційний номер транспортного засобу (VIN) [NUMBER] , чорного кольору, 2015 року випуску, об`єм двигуна 1997 см3, реєстраційний номер [NUMBER] , право власності на який зареєстровано за [PERSON] . Відомості про наявність у сторін інших спорів щодо поділу набутого у шлюбі спільного сумісного майна відсутні. Також встановлено, що 07.06.2024 відповідачем [PERSON] було відчужено спірний автомобіль марки BMW 3281, 2015 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , за договором купівлі-продажу № 3245/2024/4664932. Так, ч. 1 ст. 16 ЦК України закріплено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. За змістом частин першої та сьомої статті 41 Конституції України, частин першої та п`ятої статті 319 ЦК України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, і таке використання не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом (речення перше абзацу другого частини першої статті 71 СК України). Тобто суд має вирішити переданий на його розгляд спір про поділ спільної сумісної власності саме тоді, коли подружжя не домовилося про порядок такого поділу. Вирішення цього спору, зокрема щодо неподільної речі, не має зумовлювати у співвласників потребу після судового рішення домовлятися про порядок поділу цього ж майна, а саме про виплату одному із них компенсації іншим співвласником і про гарантії її отримання. Якщо одна зі сторін спору довірила його вирішення суду, відповідний конфлікт треба вичерпати внаслідок ухвалення судового рішення та подальшого його виконання. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом (частина третя статті 368 ЦК України). Майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу) (частина перша статті 60 СК України). Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу (частина перша статті 69 СК України). У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (частина перша статті 70 СК України). Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу (частина третя статті 370 ЦК України). Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою (абзаци перший і другий частини другої статті 364 ЦК України). Неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення (частина друга статті 183 ЦК України). Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду (частини друга, четверта та п`ята статті 71 СК України). Право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї (частина перша статті 365 ЦК України). Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду (частина друга статті 365 ЦК України). Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст.ст. 76, 77 ЦПК України). Згідно вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Отже, положення значених процесуальних норм передбачають, що під час розгляду справ у порядку цивільного судочинства обов`язок доказування покладається як на позивача, так і на відповідача. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ч.ч. 1, 3 ст. 89 ЦПК України). Судом установлено, що сторони не оспорюють тієї обставини, що набутий під час перебування в шлюбі транспортний засіб марки BMW 3281 (ідентифікаційний номер транспортного засобу (VIN) [NUMBER] , 2015 року випуску) є їх спільною сумісною власністю, відтак зазначена обставина не підлягає доказуванню. Зазначене майно є неподільною річчю, а тому судом має бути вирішено питання щодо порядку поділу такого майна. Убачається, що автомобіль марки/модель BMW 3281 (ідентифікаційний номер транспортного засобу (VIN) [NUMBER] , 2015 року випуску), був набутий на ім`я позивача під час зареєстрованого шлюбу сторін та відчужений відповідачем. Позивач стверджує, що відповідач відчужив автомобіль, який є спільним сумісним майном подружжя, без її згоди, та половину коштів від реалізації автомобіля їй не віддав. Відповідач у своєму відзиві вказав, що він не згоден із позовними вимогами в повному обсязі, оскільки про продаж автомобіля позивач знала до подання заяви до суду та ніяких претензій не мала, дане майно було продано в шлюбі та ніяких заперечень стосовно його продажу не було. Стверджував, що позивачці відомо, що автомобіль знаходився в неналежному технічному стані, ціна за авто була узгоджена між подружжям завчасно. Окрім цього, в поданому відзиві стороною відповідача зазначено, що між подружжям існувала домовленість про фінансову компенсацію відповідачем грошових коштів відповідачу, на підтвердження чого до відзиву долучено копії платіжних інструкцій: P24A1571313100D1926 від 15.08.2023 на суму 5000,00 грн.; P24A1661415169D7556 від 07.09.2023 на суму 7035,18 грн.; P24A1678623807D3287 від 11.09.2023 на суму 6000,00 грн.; P24A1699160473D961 від 15.09.2023 на суму 500,00 грн.; P24A1709318214D1065 від 18.09.2023 на 500,00 грн.; P24A1721106119D8625 від 20.09.2023 на суму 2010,05 грн.; P24A1726081516D6304 від 21.09.2023 на суму 4020,10 грн.; P24A1743302878D2928 від 26.09.2023 на суму 13050,00 грн.; P24A1818158202D3984 від 14.10.2023 на суму 6000,00 грн.; P24A1826777757D3246 від 16.10.2023 на суму 3015,08 грн.; P24A1857755836D7075 від 23.10.2023 на суму 2512,56 грн.; P24A1920018948D3863 від 08.11.2023 на суму 502,51 грн.; P24A1940165804D5503 від 12.11.2023 на суму 70 000,00 грн.; P24A1940176550D9557 від 12.11.2023 на суму 15 000,00 грн.; P24A2240683615D9642 від 23.01.2024 на суму 2512,56 грн.; P24A2360949059D2716 від 20.02.2024 на суму 4020,10 грн.; P24A2671918014D4176 від 02.05.2024 року на суму 603,02 грн. Суд критично відноситься до доводів відповідача, що спірний автомобіль був проданий за взаємною згодою сторін по справі, оскільки доказів на підтвердження цих обставини, відповідачем не надано. Також суд відхиляє викладені відповідачем у відзиві доводи щодо компенсації позивачу частини коштів від продажу автомобіля, оскільки з долучених до відзиву копії платіжних інструкції вбачається, що такі перекази здійснювались на картковий рахунок позивача в період з 07.09.2023 по 02.05.2024, де в розділі призначення платежу зазначено «переказ власних коштів», тоді як договір купівлі продажу транспортного засобу укладено 07.06.2024. Жодних інших доказів на підтвердження переказу коштів на рахунок позивача [PERSON] , з яких вбачалося б за можливе встановити зазначену суму чи відповідне призначення платежу, відповідачем не надано. Отже, станом на час вирішення спору автомобіль вибув з власності сторін і матеріали справи не містять жодних даних, які б свідчили про те, що позивач надавала свою згоду на відчуження автомобіля або їй взагалі було відомо про здійснену відповідачем продаж транспортного засобу. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пунктах 22, 30 постанови від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. У випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Відчуження майна без згоди одного з подружжя має наслідком виникнення у цієї особи права на відповідну компенсацію вартості відчуженого не в інтересах сім`ї майна. Тобто, за відсутності згоди позивача на відчуження спірного автомобіля він має право на відповідну компенсацію вартості відчуженого не в інтересах сім`ї майна. Встановивши, що сторони придбали автомобіль під час перебування у зареєстрованому шлюбі і відповідач розпорядився зазначеним спільним майном подружжя на власний розсуд без повідомлення та письмової згоди позивача, суд дійшов висновку, що в такому випадку позивач має право на грошову компенсацію половини вартості спірного транспортного засобу. Звертаючись до суду з вказаним позовом, позивач визначила ціну позову вартістю частини спірного майна в розмірі 350\~200,00 грн., на підтвердження чого надала консультативний висновок оцінювача про вартість ТОВ «Реал Експерт» від 19.05.2024, в якому визначено ймовірну ринкову вартість спірного майна, що становить 700\~400 (сімсот тисяч чотириста) грн. 00 коп. Під час розгляду справи представником відповідаача було надано звіт про незалежну оцінку рухомого майна від 24.12.2024, згідно з яким ринкова вартітсь спірного транспортного засобу складає 688636,00 грн. Разом з тим, згідно з приписами ч. 4 ст. 3 ч. 1 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» процедури оцінки майна встановлюються нормативно-правовими актами з оцінки майна. У випадках проведення незалежної оцінки майна складається звіт про оцінку майна. Відповідно до вимог ст. 12 цього Закону звіт про оцінку майна є документом, складеним, зокрема, в електронному вигляді з дотриманням законодавства про електронні довірчі послуги, що містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання відповідно до договору. За таких умов, суд на підтвердження вартості спірного автомобіля приймає звіт про незалежну оцінку рухомого майна від 24.12.2024, який складено у встановленому діючим законодавством порядку суб`єктом оціночної діяльності, відомості щодо якого включені до Державного реєстру оцянювачів. У свою чергу, відповідач, заперечуючи ринкову вартість спірного автомобіля, жодних доказів на підтвердження такої вартості не надав, клопотання щодо проведення відповідної судової експертизи не заявлялв. Натомість, позивач зі свого боку вжила всіх можливих заходів для доведення дійсної вартості спірного майна. З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про те, що автомобіль марки марки/модель BMW 3281, тип легковий седан, ідентифікаційний номер транспортного засобу (VIN) [NUMBER] , чорного кольору, 2015 року випуску, об`єм двигуна 1997 см3, реєстраційний номер [NUMBER] , є спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] , його ринкова вартість складає 688636,00 грн., а тому з огляду на рівність часток подружжя в спільній сумісній власності з відповідача на користь позивача в порядку поділу спільного сумісного майна підлягає стягненню грошова компенсація частки зазначеного майна в розмірі 344318,00 грн. Стосовно вимоги позивача про виділення [PERSON] у приватну власність спільно нажитого за час шлюбу автомобілю, суд вважає, що за встановленими обставинами справи такий спосіб захисту порушених прав позивача не є ефективним, оскільки відповідач розпорядився транспортним засобом відчуживши його за договором купівлі-продажу на користь третьої особи, чим фактично припинено право власності обох з подружжя на автомобіль. Тобто автомобіль вибув зі спільної сумісної власності сторін і належить іншій особі, а позивачем не було заявлено вимоги про визнання відповідного договору купівлі-продажу недійсним. Ураховуючи викладене, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову та стягнення з відповідача компенсації вартості частини автомобіля в сумі 344318,00 грн. та про відмову у задоволенні позову в іншій частині. В порядку ст.\~141\~ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 4 713,20 грн та витрати про проведення дослідження вартості автомобілів 2500 грн, а разом 7 213,20 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial