Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-24 00:00:00

Представник ТОВ «ФК «ЕЙС» - Поляков Олексій Володимирович звернувся до Слобідського районного суду міста Харкова через підсистему «Електронний суд» з позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором від 13.04.2024 №00-9720331 у розмірі 16121,00 грн, судовий збір в розмірі 2422,40 грн та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 7000 грн. В обґрунтування позову зазначив, що 13.04.2024 між ТОВ «МАКС КРЕДИТ» (первісний кредитор) та [PERSON] було укладено Договір кредитної лінії №00-9720331 (далі Кредитний договір) в формі електронного документа з використанням електронного підпису. 13.04.2024 ТОВ «МАКС КРЕДИТ» ініціювало переказ коштів відповідно до кредитного договору №00-9720331 безготівковим зарахуванням через компанію ТОВ «ПЛАТЕЖІ ОНЛАЙН» на платіжну карту № [NUMBER] , що в свою чергу свідчить про те, що відповідач прийняв пропозицію кредитодавця. Отже, первісний кредитор свої зобов`язання надати грошові кошти виконав в повному обсязі. Всупереч умов договору відповідач взяті на себе зобов`язання належним чином не виконував, внаслідок чого утворилась заборгованість у розмірі 18621,00 грн, яка складається з: 5500 грн - заборгованість за тілом кредиту; 10621,00 грн заборгованість за відсотками; 2500,00 грн штрафні санкції згідно умов договору. 21.10.2024 ТОВ «МАКС КРЕДИТ» та ТОВ «ФК «ЕЙС» уклали договір факторингу №21102024-МК/ЕЙС, згідно з умовами якого ТОВ «МАКС КРЕДИТ» відступає право грошової вимоги до відповідача за Кредитним договором. Відповідно до реєстру боржників за договором факторингу №21102024-МК/ЕЙС від 21.10.2024 від ТОВ «МАКС КРЕДИТ» до ТОВ «ФК «ЕЙС» перейшло право вимоги до відповідача на загальну суму 18621,00 грн. Однак позивач не заявляє вимоги щодо стягнення штрафних санкцій, у зв`язку з чим загальна сума заборгованості становить 16121,00\~грн,\~яка складається\~з:\~5500,00\~грн -\~заборгованість за\~тілом кредиту;\~10621,00\~грн \~заборгованість за\~відсотками. Відповідач процесуальним правом на подання відзиву на позов не скористався, будь-які клопотання та заяви від відповідача до суду не надходили. Процесуальні дії у справі Згідно з протоколом автоматизованого розподілу справ між суддями від 22.05.2025 справу передано судді Василенко О.Я. Ухвалою судді від 23.05.2025 прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Ухвалою суду від 01.07.2025 витребувано з АТ «ТАСКОМБАНК» додаткові докази у справі. 15.07.2025 на виконання ухвали суду від 01.07.2025 про витребування доказів з АТ «ТАСКОМБАНК» надійшли витребувані документи. Представник позивача в судове засідання не з`явився, в позовній заяві просив провести розгляд справи без участі представника позивача, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач в судові засідання 12.06.2025, 01.07.2025 та 25.07.2025 не з`явився, причини неявки суду не повідомив, відзив на позов суду не подав, про день та час розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином в порядку ст. 128 ЦПК України, шляхом направлення судової повістки за зареєстрованим місцем проживання відповідно до відомостей з Реєстру територіальної громади міста Харкова та шляхом направлення смс-повідомлення на вказаний в позовній заяві номер телефону, про причини неявки суду не повідомив. За правилами п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Судові повістки, які направлялися судом за зареєстрованим місцем проживання відповідача повернулися до суду, як неотримані відповідачем із зазначенням у довідках про причини повернення «за закінченням терміну зберігання» та «адресат відсутній за вказаною адресою». Відповідно до ст. 223, 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи, що в матеріалах справи є достатні дані про права і взаємовідносини сторін, відповідач належним чином повідомлена про місце і час судового засідання, на підставі ст. 280, 281 ЦПК України суд постановив проводити заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Фактичні обставини справи, встановлені судом Судом встановлено, що 13.04.2024 між ТОВ «МАКС КРЕДИТ» та відповідачем було укладено Договір кредитної лінії №00-9720331 (Кредитний договір), відповідно до п.1 якого ТОВ «МАКС КРЕДИТ» (кредитодавець) надає [PERSON] (позичальнику) кредит у вигляді кредитної лінії, сума ліміту кредитної лінії 5000 грн, строк дії кредитної лінії (строк кредитування) 360 календарних днів, з датою остаточного повернення кредиту 08.04.2025, періодичність сплати процентів на кожний 25 день, стандартна процентна ставка за користування кредитом 2,47%, знижена процентна ставка 1,73% -застосовується виключно протягом 25 днів користування кредитом поспіль, за умови належного виконання зобов`язань зі сплати процентів. Відповідно до п. 2.8 Кредитного договору кредитодавець зобов`язаний надати кредит у дату надання/видачі кредиту, шляхом перерахунку суми 5000,00 грн на рахунок позичальника за реквізитами електронного платіжного засобу (платіжної картки) [NUMBER] . За надання кредиту позичальник зобов`язаний сплатити комісію в розмірі 500,00 грн, яку позичальник зобов`язується здійснити в останній день строку кредитування (а.с.11-15). Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 1047, 1055 ЦК України договір позики (кредиту) укладається у письмовій формі. Згідно із ч. 2 п. 2 ст. 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Відповідно до ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст.12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст.12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, зокрема, електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Суд встановив, що Кредитний договір укладений за допомогою інформаційно-комунікаційної системи (ІКС) кредитодавця, підписаний відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором, та має силу договору, який укладений в письмовій формі. Кредитний договір підписаний відповідачем 13.04.2024 об 16:39:43, шляхом введення одноразового ідентифікатора 33444 (розділ 8 Кредитного договору). Довідка про ідентифікацію а.с.24. На виконання Кредитного договору 13.04.2024 ТОВ «МАКС КРЕДИТ» ініціювало переказ коштів відповідно безготівковим зарахуванням через платіжного провайдера - ТОВ «ПЛАТЕЖІ ОНЛАЙН» на платіжну карту № [NUMBER] (а.с.27-28). Факт отримання відповідачем грошових коштів також підтверджується наданою випискою по рахунку [PERSON] , наданою на виконання ухвали суду про витребування доказів. 21.10.2024 ТОВ «МАКС КРЕДИТ» та ТОВ «ФК «ЕЙС» уклали договір факторингу №21102024-МК/ЕЙС, згідно з умовами якого ТОВ «МАКС КРЕДИТ» відступає право грошової вимоги до відповідача за Кредитним договором. Відповідно до реєстру боржників за договором факторингу №21102024-МК/ЕЙС від 21.10.2024 від ТОВ «МАКС КРЕДИТ» до ТОВ «ФК «ЕЙС» перейшло право вимоги до відповідача на загальну суму 18621,00 грн (а.с.34-36). Відповідно до розрахунку заборгованості, наданого позивачем, [PERSON] має заборгованість за Кредитним договором у розмірі 16121,00 грн, з яких: 5500,00 грн - заборгованість за тілом; 10621,00 грн - заборгованість за відсотками (а.с.33). Крім того, з вказаного розрахунку заборгованості вбачається, що відповідачу нараховані штрафні санкції згідно умов договору в сумі 2500,00 грн, однак в позовній заяві позивач не заявляє вимог щодо стягнення штрафних санкцій та просить стягнути лише суму заборгованості по кредиту та заборгованість по несплаченим відсоткам. Мотиви,\~з яких\~виходив суд,\~застосовані норми\~права та\~висновки \~\~\~\~\~ Відповідно до\~ст. 627 ЦК України\~сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (ч. 1ст. 638\~ЦК України). За правилами ч. 1 ст.\~205\~ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Згідно з положеннями ч. 2 ст. 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. За змістом ст. 626, 628 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 638\~ЦК України\~встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ч.1 ст.\~1048\~ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Статтею 1046 ЦК України\~унормовано, що договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Статтею 3 Закону України «Про електрону комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Приписами ст. 525, 526 ЦК України\~встановлено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства. За положеннями ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що вимоги позивача про стягнення з [PERSON] заборгованості за Кредитним договором в розмірі 16121,00\~грн,\~яка складається\~з:\~5500\~грн -\~заборгованість за\~тілом кредиту;\~10621,00\~грн \~заборгованість за\~відсотками обґрунтовані та підлягають задоволенню. Щодо розподілу судових витрат За правилами ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України). Відповідно до ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує обставини, визначені у ч.3 ст.141 ЦПК України, зокрема обґрунтованість витрат та пропорційність до предмета спору з урахуванням ціни позову; поведінку сторони під час розгляду справи; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). На підтвердження понесених позивачем витрат на правничу допомогу адвокат надав договір про надання правничої допомоги від 07.04.2025 №07/04/25-02, додаткову угоду від 07.04.2025 №9 до договору про надання правничої допомоги від 07.04.2025, акт прийому-передачі наданих послуг від 07.04.2025. Досліджуючи розмір витрат на професійну правничу допомогу на предмет їх обґрунтованості та пропорційності, суд звертає увагу на позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 30.09.2020 у справі №360/3764/18, за якою при визначенні суми компенсації витрат, понесених на правничу допомогу, до предмета доказування у питанні компенсації, понесених у зв`язку з розглядом справи витрат на правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі «Баришевський проти України» (Заява № 71660/11), пункті 80 рішення у справі «Двойних проти України» (Заява № 72277/01), пункті 88 рішення у справі «Меріт проти України» (заява № 66561/01), заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. Крім того, у пункті 154 рішення Європейського суду з прав людини у справі Lavents v. Latvia (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму. Підсумовуючи викладене, суд звертає увагу позивача на те, що понесені ним судові витрати повинні бути не лише фактично сплаченими та неминучими, а і обґрунтованими, тобто не завищеними та співмірними з критерієм складності справи. Суд враховує висновки Великої Палати Верховного Суду, яка вказала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц). Враховуючи, що рішення у справі ухвалене на користь позивача, нескладність справи, розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження та кількість підготовлених і поданих представником позивача до суду заяв по суті (лише позовна заява), їх складність та об`ємність, витрачений час, а також ту обставину, що адвокатом подано до суду кілька аналогічних позовних заяв, які практично є ідентичними за змістом, обґрунтуванням та викладеними обставинами, суд вважає, що сума витрат у розмірі 7 000 грн є завищеною. Відтак, на засадах співмірності та справедливості суд дійшов висновку, що витрати на правову допомогу підлягають відшкодуванню з відповідача у сумі 4 000 грн.

Outcome: partial