Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-21 00:00:00

19 січня 2024 року позивач [PERSON] звернувся до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська із позовом до [PERSON] , про стягнення заборгованості. Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 24 січня 2024 року матеріали справи було направлено за підсудністю до Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області. 27.02.2024 року до Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] , про стягнення заборгованості. Згідно протоколу автоматизованого розподілу справ між суддями, матеріали позовної заяви був розподілений до провадження судді Бойка О.М. В позовній заяві просить суд: стягнути з [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) на користь [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) грошові кошти в сумі 243463,68 гривень, у тому числі суму основного боргу 121 731,84 гривень та суми пені за Договором у розмірі 121 731,84 гривень, а також судові витрати. Свої вимоги мотивує тим, що 16 серпня 2021 року між позивачем [PERSON] як Позикодавцем та [PERSON] як Позичальником укладено договір позики грошових коштів, який нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Краматорського міського нотаріального округу Ісаченко М.О., за реєстровим №1734. Відповідно до умов пункту 1 договору Позикодавець [PERSON] передав у власність [PERSON] грошові кошти в сумі 85408,00 гривень 00 копійок, що еквівалентно складає 3200 доларів США за офіційним курсом НБУ, встановленого станом на день укладення цього договору (1 долар США дорівнює 26,69 гривень), а Позичальник [PERSON] зобов?язується у строк до 16 серпня 2022 року включно, у порядку та на умовах, передбачених цим договором, повернути Позикодавцю [PERSON] таку суму грошових коштів в національній валюті, що буде еквівалентна 3 200 доларів США за офіційним курсом НБУ, встановленого станом на день повернення позики. Відповідач не повернув суму позики в встановлений договором строк у повному обсязі. Таким чином грошова сума за договором позики підлягає стягненню в судовому порядку. У судове засідання позивач не з`явився. Про час та місце був належним чином повідомлений. Надав заяву в якій просив справу слухати без його участі. Позовні вимоги підтримує. Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, причину неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності та відзив на позовну заяву не надав. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, давши їм оцінку, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову. Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Статтею 55 Конституції України установлено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-яким не забороненим законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Частиною 1 статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції», кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Згідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За змістом ч. 1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Дослідивши наданні докази, суд встановив, що 16 серпня 2021 року між позивачем [PERSON] як Позикодавцем та [PERSON] як Позичальником укладено договір позики грошових коштів, який нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Краматорського міського нотаріального округу Ісаченко М.О., за реєстровим №1734. Відповідно до умов пункту 1 договору Позикодавець [PERSON] передав у власність [PERSON] грошові кошти в сумі 85408,00 гривень 00 копійок, що еквівалентно складає 3200 доларів США за офіційним курсом НБУ, встановленого станом на день укладення цього договору (1 долар США дорівнює 26,69 гривень), а Позичальник [PERSON] зобов?язується у строк до 16 серпня 2022 року включно, у порядку та на умовах, передбачених цим договором, повернути Позикодавцю [PERSON] таку суму грошових коштів в національній валюті, що буде еквівалентна 3 200 доларів США за офіційним курсом НБУ, встановленого станом на день повернення позики. Пунктом 4 договору позики грошових коштів, Сторони домовились, про те що Позика повертається частинами в національній валюті, починаючи з вересня 2021 року, кожного місяця до шістнадцятого числа включно, в сумі не менш еквіваленту 100 (сто) доларів США за курсом НБУ станом на день сплати частини позики, на один календарний місяць шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок Позикодавця з обов?язковим зазначенням Прізвища та [PERSON] ?я особи, що здійснюю платіж, або готівкою, що підтверджуватиметься заявою Позикодавця підпис на якій повинен бути засвідчений нотаріально або відповідним платіжним документом, що підтверджує переведення коштів. Передачу грошей було здійснено до підписання цього договору (16 серпня 2021 року), що підтверджується розпискою Позичальника. Відповідно до п.3 договору Позичальник вправі повернути, а Позикодавець зобов?язується прийняти позичену суму до настання строку, зазначеного в п.1 цього договору. Згідно з п.5 договору сторони домовилися, що фактом, який підтверджуватиме прострочення виконання Позичальником зобов`язань по поверненню позики та безспірність заборгованості, буде прострочення виплати відповідної частини суми позики згідно з п.4. цього договору більше одного місяця або прострочення повернення залишку суми позики більше семи днів з кінцевої дати повернення позики згідно п.1. цього Договору. Пунктом 9 Договору сторони домовилися, що виконання забезпечення за цим договором забезпечується іпотекою трикімнатної квартири житловою площею 40,3 кв. м, загальною площею 54,7 кв. м, яка находиться за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до п.11 договору у випадку прострочення повернення суми позики Позичальник зобов`язаний на вимогу Позикодавця сплатити йому суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення. У випадку прострочення Позичальником оплати частки з суми позики згідно з п.4 цього договору Позичальник зобов?язаний сплатити Позикодавцю пеню у розмірі 30% (тридцять відсотків) від суми простроченого платежу (мінімальної частки з суми позики, що сплачується в місяць згідно п.4 цього договору) за кожний день прострочення. Сплата пені, передбаченого цим пунктом, не звільняє Позичальника від виконання зобов?язань, за порушення яких вони передбачені. Згідно з п.12 договору у випадку прострочення Позичальником повернення суми позики (залишку суми позики, зазначеної в п.1 цього договору, на кінцеву дату повернення позики) в строк згідно п.1 цього договору Позичальник зобов?язаний сплачувати Позикодавцю пеню у розмірі 5% (п?ять відсотків) від неповерненої суми позики (залишку суми позики) за кожний день прострочення. Пунктом 16 договору встановлено, що у разі невиконання Позичальником обов?язків, встановлених цим договором позики, в тому числі щодо строків повернення відповідних частин позики, залишку позики, щодо забезпечення повернення позики, а також у разі втрати забезпечення виконання зобов?язань або погіршення його умов за обставин, за які Позикодавець не несе відповідальності, Позикодавець має право вимагати від Позичальника дострокового повернення позики. Строк дії договору до 16 серпня 2022 року. Того ж дня між сторонами укладено договір іпотеки для забезпечення виконання умов договору позики, який нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Краматорського міського нотаріального округу Ісаченко М.О., за реєстровим №1735. Предметом іпотеки (п.1.2. договору іпотеки) є трикімнатна квартира житловою площею 40,3 кв. м, загальною площею 54,7 кв. м, яка находиться за адресою: [ADDRESS] . Згідно з п.2.1 Договору узгоджена сторонами вартість предмета іпотеки становить 532 500,00 гривень (п?ятсот тридцять дві тисячі п?ятсот гривень 00 копійок). Пунктом 5.1 договору іпотеки сторони вирішили, що звернення стягнення на предмет іпотеки буде здійснено шляхом позасудового врегулювання на підставі цього застереження про задоволення вимог іпотеко держателя. Застереження про задоволення вимог іпотеко держателя, яке вважається та має силу договору про задоволення вимог згідно зі ст. 36 Закону України «Про іпотеку». Способом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов?язання у порядку, встановленому ст. 37 Закону України «Про іпотеку», а саме: іпотекодавець та іпотекодаржатель цим встановили, що в разі незадоволення вимоги по виконанню договору позики для задоволення цієї вимоги право власності на предмет іпотеки переходитиме до іпотекодержателя [PERSON] (п. 5.2.1 договору). 29 червня 2022 року Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в рамках справи №201/9754/17 акцентував увагу на зупинення виконання рішення суду щодо звернення стягнення на предмет іпотеки під час воєнного стану в Україні. Відповідно до Указу Президента України №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України №2102-IХ від 24.02.2022, у зв?язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», введено в Україні воєнний стан. Відповідно до Закону України від 15 березня 2022 року №2120-IХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» у зв?язку з військовою агресією російської федерації проти України Верховна Рада України постановила розділ VI «Прикінцеві положення» Закону України «Про іпотеку» доповнити пунктом 5-2 такого змісту: «5-2 У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування щодо нерухомого майна (нерухомості), що належить фізичним особам та перебуває в іпотеці за споживчими кредитами, зупиняється дія статті 37 (у частині реалізації права іпотекодержателя на набуття права власності на предмет іпотеки). Таким чином, Позивач не має можливості задовольнити свої вимоги щодо повернення позики за рахунок предмета іпотеки. Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов?язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов?язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов?язковим для виконання сторонами. Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов?язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідач не повернув суму позики в встановлений договором строк у повному обсязі. Таким чином грошова сума за договором позики підлягає стягненню в судовому порядку. Сума основного боргу за офіційним курсом НБУ (38,0412 грн. за 1 дол. США) на 07 січня 2024 року, що еквівалентно складає 3 200 доларів США, становить - 121 731,84 гривень. Згідно з п.12 договору у випадку прострочення Позичальником повернення суми позики (залишку суми позики, зазначеної в п.1 цього договору, на кінцеву дату повернення позики) в строк згідно п.1 цього договору Позичальник зобов?язаний сплачувати Позикодавцю пеню у розмірі 5% (п?ять відсотків) від неповерненої суми позики (залишку суми позики) за кожний день прострочення. Сума пені у розмірі 5% (п?ять відсотків) від неповерненої суми позики за кожний день прострочення становить - 674 146,82 гривень. Строк виконання обов`язку щодо виплати - 16.09.2021 року Порушення зобов?язання починається з 17.09.2021 до 21.02.2022 року. Сума заборгованості в гривні, що еквівалентна 3200,00 дол. США за курсом НБУ на 17.09.2021 року - 26,6672 грн. становить 85335,04 гривен. Строк прострочення до 21.02.2022 року становить - 158 днів. 85335,04 грн. х 5% х 158 днів = 674 146,82 гривень. Позивач звертає увагу суду, що розрахував пеню на підставі умов Договору. З урахуванням того, що сума пені більш ніж в п?ять разів перевищує суму основного боргу, Позивач скориставшись своїм правом вимагати від Відповідача на власний розсуд будь-яку частину суми заборгованості, просить суд стягнути з Відповідача суму пені у розмірі суми основного боргу, а саме 121 731,84 гривень. Стаття 15 ЦК України передбачає право на захист цивільних прав та інтересів: «Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності небезпідставної заяви за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов?язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею, повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці. зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (пункт 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Афанасьєв проти України» від 05 квітня 2005 року, заява №38722/02). Ефективний засіб правового захисту у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування; питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно ст.82 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Вирішення даної цивільної справи та прийняття відповідного обґрунтованого по ній рішення неможливе без встановлення фактичних обставин, вибору норми права та висновку про права та обов`язки сторін. Всі ці складові могли бути з`ясовані лише в ході доказової діяльності, метою якої є, відповідно до ЦПК України, всебічне і повне з`ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин. Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст.81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст. 43, 49 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні (ст.43 ЦПК України), так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу. Слід також зазначити, що позивач в разі наявності труднощів щодо витребування доказів по справі, відповідно до статті 84 ЦПК України, могла би скористатися своїм процесуальним правом та звернутися до суду з відповідним клопотанням про витребування доказів. Чого при розгляді цієї цивільної справи здійснено не було. Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв`язок доказів у їх сукупності. Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Суд, дослідивши матеріали справи, надані до неї докази та посилання на докази, прослухавши ствердження сторін по справі, вважає, що позовні вимоги слід задовольнити. На підставі викладеного,

Outcome: approved