Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-21 00:00:00

13.05.2025 позивач товариство з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» (далі - ТОВ «Споживчий центр») звернулося до суду з указаним позовом, мотивуючи тим, що 07.08.2024 року між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] з використанням інформаційно-телекомунікаційної системи товариства та системи ідентифікації в електронній формі було укладено кредитний договір за № 07.08.2024-100000864, відповідно до умов якого відповідачці було надано кредит у розмірі 13 000,00 грн. строком на 140 днів. Умовами договору встановлено процентну ставку фіксовану незмінну у розмірі 1% за 1 день користування кредитом, яка застосовується протягом всього строку кредитування; денна процентна ставка - загальні витрати за споживчим кредитом за кожний день користування кредитом протягом всього строку, на який видається кредит, виражені у процентах від загального розміру виданого кредиту. Денна процентна ставка та її розрахунок: 0,87% (денна процентна ставка) = (15895,61/13000)/140х100%. Комісія, пов`язана з наданням кредиту 20% від суми кредиту та дорівнює 2600,00 грн. Способом перерахування відповідачці коштів у рахунок кредиту було визначено банківський рахунок споживача у виді електронного платіжного засобу споживача 4441-11ХХ-ХХХХ-3586. ТОВ «Споживчий центр» свої зобов`язання за кредитним договором виконало належним чином, перерахувавши на електронний платіжний засіб відповідачки визначену суму кредиту. У свою чергу, відповідачка свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконала, внаслідок чого виникла заборгованість станом на 24.12.2024 року у розмірі 26\~395,26 грн., з яких: заборгованість по тілу кредиту у розмірі 11\~236,54 грн., заборгованість за процентами за користування кредитом у розмірі 9\~438,72 грн., неустойка за кожен день невиконання/неналежного виконання у розмірі 5\~720,00 грн. Цю суму заборгованості в загальному розмірі 26\~395,26 грн. та судові витрати в сумі 2\~422,40 грн. позивач ТОВ «Споживчий центр» просить суд стягнути з відповідачки [PERSON] на їхню користь. 19.05.2025 суд постановив ухвалу, якою прийняв указану позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначив судове засідання на 12.06.2025, яке в подальшому через неявку відповідачки було відкладено на 01.07.2025 (а.с.32, 33, 42, 43). 17.06.2025 від відповідачки [PERSON] засобами поштового зв`язку надійшов відзив на позовну заяву (а.с.49-55). 18.06.2025 суд постановив ухвалу, якою відзив відповідачки [PERSON] залишив без руху з підстав невиконання останньою вимог ч.4, п.2 ч.5 ст.178 ЦПК України та надав відповідачці п`ятиденний строк з дня вручення ухвали на усунення недоліків (а.с.56, 57). 19.06.2025 ухвала суду про залишення відзиву без руху була направлена на поштову адресу відповідачки (а.с.58). 27.06.2025 відповідачка особисто отримала копію ухвали про залишення відзиву на позовну заяву без руху, що вбачається зі зворотного повідомлення про вручення поштового відправлення суду № 0610262749102 (а.с.68). Оскільки строк на усунення недоліків відзиву не сплинув, відповідачка в судове засідання призначене на 01.07.2025 не з`явилася, розгляд справи було відкладено на 22.07.2025 (а.с.62, 63). Станом на 22.07.2025 визначений судом п`ятиденний строк (з урахуванням поштового пересилання) для усунення недоліків відзиву сплинув, на адресу суду не надходило заяв чи клопотань від відповідачки, оформлених на виконання ухвали суду від 18.06.2025 про залишення відзиву без руху. 22.07.2025 суд постановив ухвалу, якою відзив відповідачки [PERSON] залишив без розгляду. У судове засідання представник позивача ТОВ «Споживчий центр» не з`явився. Про день, час і місце розгляду справи повідомлені належно. Позивач у поданій до суду позовній заяві просить розгляд справи здійснити без участі їхнього представника, проти ухвалення заочного рішення не заперечують (а.с.6 на звороті). Відповідачка [PERSON] у судові засідання 12.06.2025, 01.07.2025 та 22.07.2025 не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи щоразу була повідомлена належно і завчасно згідно з вимогами чинного законодавства (а.с.41, 48, 61, 70). У матеріалах справи містяться повернуті поштові відправлення (конверти), скеровані за адресою зареєстрованого місця проживання відповідачки, з відмітками ВПЗ про неможливість їх вручення адресату через його відсутність за вказаною адресою та відстеження по трекінгу з аналогічною інформацією, що згідно з положенням п. 3 ч. 8 ст. 128 ЦПК є днем вручення судової повістки. Враховуючи зазначене, суд вважає, що ним вчинено всі можливі дії щодо належного повідомлення відповідачки про дату, місце та час судових засідань. Жодних заяв чи клопотань від відповідачки на адресу суду не надходило, а відзив на позовну заяву відповідачки [PERSON] від 17.06.2025 залишено без розгляду, відтак суд вирішує справу за наявними матеріалами. Стаття 280\~ЦПК України визначає, що суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Оскільки відповідачка [PERSON] в судове засідання тричі не з`явилася, будучи належно повідомленою про дату, час і місце судового розгляду, причини своєї неявки в судове засідання суду не повідомила, водночас, позивач не заперечував щодо заочного вирішення справи, - є всі передбачені законом підстави для її заочного розгляду. Ухвалою суду від 22.07.2025, занесеною до протоколу судового засідання, постановлено провести заочний розгляд цієї цивільної справи. Зі змісту положень статті 281 ЦПК України вбачається, що заочний розгляд справи і ухвалення рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією главою. З огляду на неявку в судове засідання всіх учасників справи, на підставі положень ч.2 ст.\~247\~ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши надані докази, встановив наступні фактичні обставини та визначив зміст спірних правовідносин. Так, за результатами дослідження Пропозиції про укладення кредитного договору (кредитної лінії) (оферти) від 07.08.2024 року, заявки кредитного договору за № 07.08.2024-100000864 (кредитної лінії), відповіді позичальника про прийняття пропозиції (акцепт) кредитного договору за № 07.08.2024-100000864 (кредитної лінії), інформаційного повідомлення позичальника та паспорта споживчого кредиту від 07.08.2025 суд установив, що 07.08.2024 року між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] було укладено кредитний договір за № 07.08.2024-100000864 (а.с.7-12). Укладання кредитного договору здійснювалося в електронній формі з використанням інформаційно-телекомунікаційної системи товариства, шляхом направлення в електронний кабінет [PERSON] відповідного електронного повідомлення про пропозицію укласти кредитний договір на запропонованих умовах. Ідентифікація (реєстрація) відповідачки в особистому кабінеті на вебсайті товариства, здійснювалася за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором, отриманим нею в смс-повідомленні на номер телефону, вказаний нею при її ідентифікації (реєстрації) в особистому кабінеті на вебсайті. Аналіз змісту укладеного між сторонами кредитного договору від 07.08.2024 року дає можливість зробити висновок, що з боку ТОВ «Споживчий центр» договір підписано уповноваженою особою, шляхом накладення електронного підпису. У свою чергу, з боку відповідачки [PERSON] кредитний договір підписаний шляхом введення одноразового ідентифікатора електронного підпису Е663, що був направлений товариством на її номер телефону, вказаний в анкеті позичальника. Надані суду документи підтверджують факт авторизації відповідачки в особистому кабінеті в інформаційно-телекомунікаційній системі товариства, факт ідентифікації її особи, факт ознайомлення з офертою щодо укладення кредитного договору та її повного і безумовного прийняття, а також факт отримання та введення одноразового ідентифікатора в якості накладення електронного підпису на кредитний договір. А відтак, 07.08.2024 року між ТОВ «Споживчий центр» та відповідачкою в електронній формі було укладено зазначений кредитний договір. Пропозиція щодо укладення кредитного договору, заявка кредитного договору, відповідь позичальника про прийняття пропозиції (акцепт) кредитного договору, які становлять частини кредитного договору, містять вичерпну інформацію щодо розміру реальної процентної ставки, реальних витрат за кредитом, реальної вартості наданого кредиту та іншу інформацію щодо специфікації кредитного продукту, який надається відповідачці. Так, відповідно до умов вказаного кредитного договору № 07.08.2024-100000864 від 07.08.2024 року позивач взяв на себе зобов`язання надати відповідачці кредит у розмірі 13\~000,00 грн., шляхом перерахування вказаної суми грошових коштів на електронний платіжний засіб [PERSON] 4441-11ХХ-ХХХХ-3586. Датою надання кредиту визначено 07.08.2024 року, а датою повернення 24.12.2024 року, строк кредитування визначено в 140 днів з дати його надання (п.1-4 Договору) (а.с.11). Умовами договору встановлено процентну ставку фіксовану незмінну у розмірі 1% за 1 день користування кредитом, яка застосовується протягом всього строку кредитування; денна процентна ставка - загальні витрати за споживчим кредитом за кожний день користування кредитом протягом всього строку, на який надається кредит, виражені у процентах від загального розміру виданого кредиту. Денна процентна ставка та її розрахунок: 0,87% (денна процентна ставка) = (15895,61/13000)/140х100%. Комісія, пов`язана з наданням кредиту 20% від суми кредиту та дорівнює 2600,00 грн. (п.5-8 Договору) (а.с.17 та на звороті). Крім того, умовами договору (п.13) передбачено неустойку в розмірі 130,00 грн., що нараховується за кожен день невиконання/неналежного виконання кожного окремого зобов`язання незалежно від суми невиконаного/неналежно виконаного зобов`язання (а.с.17 на звороті). ТОВ «Споживчий центр» свої зобов`язання за кредитним договором № 07.08.2024-100000864 від 07.08.2024 року виконало у повному обсязі, що підтверджується копією повідомлення ТОВ «Універсальні платіжні рішення» про успішність транзакції в системі iPay.ua - 474313143 на переказ 07.08.2024 об 11:37:04 грошових коштів у сумі 13 000,00 грн. на картку № [NUMBER] (а.с.17). Таким чином, суд установив, що ТОВ «Споживчий центр» свої зобов`язання за кредитним договором виконало належним чином, надавши у розпорядження відповідачки [PERSON] погоджену суму грошових коштів у якості кредиту. У свою чергу, з довідки-розрахунку заборгованості про стан заборгованості за вказаним кредитним договором суд установив, що відповідачка свої зобов`язання за кредитним договором щодо повернення наданого кредиту, сплати процентів за користування ним не виконала у повному обсязі, внаслідок чого станом на 24.12.2024 року виникла заборгованість у розмірі 26\~395,26 грн., з яких: 11\~236,54 грн. - заборгованість по тілу кредиту; 9\~438,72 грн. - заборгованість за процентами за користування кредитом; 5\~720,00 грн. - неустойка за кожен день невиконання/неналежного виконання. При цьому з розрахунку заборгованості вбачається, що розрахунок заборгованості з процентів за користування кредитом здійснювався в межах погодженого строку кредитування за період з 07.08.2024 року по 24.12.2024 рік (а.с.11, 18). Відповідно до вимог ч. 1, ч. 2 ст.\~11\~ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до ч. 1 ст.\~626\~ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ч. 1 ст.\~205\~ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Стаття 207\~ЦК України зазначає, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Так, у Постанові КЦС ВС від 16.12.2020 року у справі за №561/77/19 зроблено висновок, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів\~України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст. 205, ст. 207 ЦК України). Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09.09.2020 року у справі за №732/670/19, від 23.03.2020 року у справі за №404/502/18, від 07.10.2020 року за №127/33824/19. Відповідно до ч. 1 ст.\~10\~ЗУ «Про\~електронну комерцію» електронні правочини вчиняються на основі відповідних пропозицій (оферт). Згідно вимог ч. 1, 3, 4, 6, 8 ст.\~11\~ЗУ «Про\~електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. У разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Зі змісту ч. 1 ст.\~12\~ЗУ «Про\~електронну комерцію» слідує, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України\~«Про електронні\~документи та\~електронний документообіг» та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Згідно з Постановою КЦС ВС від 12.01.2021 року у справі за №524/5556/19 - оспорюваний договір про надання фінансового кредиту підписаний позивачкою за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, тобто належними та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами спірного правочину. Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс- повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений. Сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов правочину. Стаття 1054\~ЦК України наголошує, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ч. 1 ст.\~1055\~ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Згідно з вимогами ч. 1 ст.\~1048\~ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до ч. 1-3 ст.\~1056-1\~ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено кредитодавцем в односторонньому порядку. Умова договору щодо права кредитодавця змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. За змістом ч. 1 ст.\~526\~ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Стаття 530\~ЦК України наголошує, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Згідно зі ст.\~1049\~ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч. 1, ч. 3 ст.\~549ЦК\~України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Так, відповідно до вимог ст.\~610\~ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Частина 1 ст.\~612\~ЦК України визначає, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Таким чином, суд установив, що кредитний договір №07.08.2024-100000864 від 07 серпня 2024 року був підписаний відповідачкою [PERSON] за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора Е663. У такий спосіб кредитний договір був укладений в Інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «Споживчий центр» в електронній формі. Відповідачка [PERSON] належним чином не виконувала грошове зобов`язання, внаслідок чого виникла заборгованість станом на 24.12.2024 року по тілу кредиту у розмірі 11\~236,54 грн. та за процентами за користування кредитом у розмірі 9\~438,72 грн. В матеріалах цивільної справи відсутні докази, які б спростовували такі доводи позивача, а відтак, суд висновує про задоволення позовних вимог у цій частині. Водночас щодо стягнення неустойки суд вважає за необхідне зазначити таке. Відповідно до п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, який є чинним станом на день ухвалення рішення, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної ст. 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», який затверджений Законом України від 24.02.2022 «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України на всій території України з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року введено воєнний стан строком на 30 діб, який в подальшому неодноразово продовжувався і діє натепер. Тому, на підставі п.18 Прикінцевих та перехідних положень\~ЦК України відповідачка [PERSON] звільнена від обов`язку сплати неустойки в розмірі 5\~720,00 грн. на користь кредитодавця, на період дії воєнного стану в Україні, тобто з 24 лютого 2022 року по день ухвалення рішення, а тому у задоволенні позову у цій частині належить відмовити. Частиною 4 статті 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. При цьому, згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може не може ґрунтуватися на припущеннях. Оцінивши належність, допустимість та достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, суд висновує про часткове задоволення позову ТОВ «Споживчий центр» до [PERSON] про стягнення заборгованості, оскільки відповідачкою не у повній мірі виконано зобов`язання за Кредитним договором № 07.08.2024-100000864 від 07.08.2024 року, внаслідок чого виникла заборгованість на загальну суму 20\~675,26 грн. Частиною 1 статті 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до п. 1 ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже, з відповідачки [PERSON] на користь позивача підлягає стягненню судовий збір, обрахований пропорційно до задоволених позовних вимог, у розмірі 1\~897,45 грн., сплата якого документально підтверджена (а.с.1). На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial