Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-04 00:00:00

Позивач ТОВ «Споживчий центр» звернулось до суду з позовною заявою до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості. Свій позов мотивує тим, що згідно кредитного договору №13.02.2023-100001327 від 13.02.2023 року відповідач отримала в ТОВ «Споживчий центр» кредит строком на 38 днів у розмірі 4000 гривень, вказаними коштами відповідач скористалася. За умовами кредитного договору відповідач зобов`язалася погасити суму кредиту одним платежем в останній день строку на який надається кредит. Через неналежне виконання зобов`язань за кредитним договором, станом на 22.03.2023 року заборгованість відповідача за кредитом становить 8160 гривень, вказану заборгованість позивач і просить стягнути з відповідача та судові витрати. Ухвалою судді від 20.05.2025 року провадження у вказаній справі було відкрито, розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження. В судове засідання представник позивача не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав та просить суд стягнути з відповідача борг за кредитним договором, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася повторно шляхом направленнясудової повістки, про що свідчить трекінгвідстеження поштового відправлення, судову повістку отримала особисто, про причини неявки в судове засідання не повідомила, відзив не подала. Згідно 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Суд, з`ясувавши обставини справи дослідивши надані докази, прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст.\~639\~ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Закон України «Про електронну комерцію» № 675-VIII від 03.09.2015визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-комунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. У статті 3\~цього Закону визначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч. 7ст.\~11\~Закону України\~«Про електронну\~комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Статтею 12\~Закону України\~«Про електронну\~комерцію» визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Положення статті 12\~Закону України\~«Про електронну\~комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 6 ч. 1ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»). Матеріалами справи встановлено, що між ТОВ «Споживчий центр» та відповідачем [PERSON] , укладено кредитний договір №13.02.2023-100001327 від 13.02.2023 року, шляхом направлення пропозиції про укладення кредитного договору, згідно заяви відповідача. Відповідач отримала в ТОВ «Споживчий центр» кредит строком на 38 днів у розмірі 4000 гривень, який було підписано одноразовим ідентифікатором. Згідно розрахунку заборгованості встановлено, що загальна заборгованість відповідача перед ТОВ «Споживчий центр» станом на 22.03.2023 року за кредитним договором складає 8160 грн., 4000 грн. основний борг та 4160 грн. відсотки. Із змісту ст.\~525\~ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або дострокова зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.\~530\~ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Статтею 610\~ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). За приписами статті 204\~ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним, а відтак доводи відповідача про відсутність у позивача майнового права, на захист якого подано цей позов, не заслуговують на увагу і є безпідставними. У порушення умов договору позики, відповідач не виконала своїх зобов`язань щодо повернення кредиту у розмірі та на умовах, визначених укладеним правочином, презумпція правомірності якого не спростована, на час розгляду справи відповідних доказів сплати боргу не подала, тому є підстави для задоволення позову. Відповідно до ст.141\~ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. В зв`язку з задоволенням позову сплату судових витрат суд покладає на відповідача відповідно ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved