Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-04 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із заявою, якою просить суд видати обмежувальний припис стосовно [PERSON] ,\~ [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , проживаючого за адресою: [ADDRESS] , поклавши на нього на строк 6 (шість) місяців, такі обов`язки: заборонити [PERSON] , [INFO] , перебувати в місці постійного фактичного проживання (перебування) постраждалої особи [PERSON] , [INFO] ,\~за адресою:\~ [ADDRESS] ;заборонити [PERSON] , [INFO] , наближатися на\~відстань ближче\~200\~метрів до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування [PERSON] , [INFO] ; заборонити [PERSON] , [INFO] , вести листування, телефонні переговори із [PERSON] , [INFO] , або контактувати з нею\~через інші\~засоби зв`язку\~особисто і\~через третіх\~осіб;\~усунути перешкоди у користуванні майном - будинком [ADDRESS] , які чиняться [PERSON] , [INFO] , постраждалій [PERSON] , [INFO] , за місцем її фактичного проживання шляхом надання постраждалій безперешкодного доступу до домоволодіння, будинку та майна. В обґрунтування заявлених вимог зазначає, що до 2012 році вона зі своїм чоловіком [PERSON] проживали в зареєстрованому шлюбі. В 2012 році [PERSON] звернувся до суду із позовом про розірвання шлюбу, який був задоволений. Проте, з 2013 року заявник з [PERSON] проживали разом однією сім`єю без повторної реєстрації шлюбу. Так, тривалий час вони з ним проживали в будинку матері заявниці за адресою [ADDRESS] без реєстрації місця проживання у вказаному будинку. Починаючи із початку 2022 року їх відносини погіршились та чоловік почав проживати у окремому приміщенні (флігелі), а заявниця у будинку. При цьому, [PERSON] постійно контролював заявницю щодо використання нею електроенергії, газопостачання, хоча за всі ці послуги сплачувала виключно саме вона. [PERSON] телефонує заявниці та годинами ображає її, погрожує, що заріже ножем, спалить заживо, вживає нецензурну лайку та негативно відзивається за всіх оточуючих, починаючи від сусідів, закінчуючи ситуацією в країні. Заявниця не може припинити такі розмови, оскільки це ще більше злить [PERSON] та він при повторних дзвінках свої погрози ще більш посилює. Заявниця записала дві останні розмови, в яких [PERSON] погрожує їй і говорить, щоб вона закривалась і не виходила на вулицю, бо він буде чекати і їй буде погано, говорить, що їй переверне мізки, що вона помре в тому домі та згорить там. Також серед його розповіді звучить фраза, що він взяв зброю та «попрострелює ноги їм», не вказуючи конкретно кому. Зауважує, що більше 10 років тому [PERSON] потрапив у ДТП, внаслідок якої отримав травму голови, що ймовірно може пояснювати його таку поведінку, яка є незрозумілою ні для кого. В 2022 році заявниця вимушена була звертатись до поліції, так як 02.07.2022 року [PERSON] обзиваючи її нецензурною лайкою, погрожував фізичною розправою та не пускав її до подвір`я домоволодіння, в якому вона мешкала. Тоді за результатом її звернення було винесено терміновий заборонний припис серії АА № 237194 та [PERSON] на 7 діб було встановлено заборону на вхід та перебування в її місці проживання та заборону в будь-який спосіб контактувати з нею. Після вказаного, [PERSON] деякий час її не ображав. У березні 2025 року без будь-яких на те причин [PERSON] не давав можливості користуватись газом у холодний період, у зв`язку з чим заявниця вимушена була знову звертатись до поліції. Під час виїзду [PERSON] до поліції навіть не вийшов, у зв`язку з чим ніякі матеріали на нього не складались, однак через виклик поліції газопостачання ним було відновлено. 17.05.2025 року близько 16 години заявниця прийшла додому та намагалась зайти у двір. При цьому, вона виявила, що замок не відкривається, а її ключ не підходить до нього. В цей час додому повернувся [PERSON] , під`їхавши на автомобілі. На її запитання щодо причини заміни замка, останній відреагував агресивно та почав кричати, неодноразово бив її руками по голові, ногами по ногах. Заявниця викликала поліцію. Почувши про виклик поліції, [PERSON] сів у автомобіль та поїхав у невідомому напрямку. Коли поліцейські приїхали на місце виклику, вона детально розповіла про те, що сталось, що чоловік не допускає її додому, вказала на тілесні ушкодження та спричинений біль, відповіла на запитання із форми оцінки ризиків ймовірності повторного застосування насильства, за результатом чого визначили такий ризик як високий. Поліцейські намагались поспілкуватись з ним по телефону, однак в телефонній розмові із поліцейським він висловлювався на їх адресу непристойно, реагував агресивно, погрожував їм. За таких обставин вона наполягала на тому, аби в неї прийняли заяву про притягнення [PERSON] до відповідальності, а поліцейські повідомили, що в такому разі необхідно зафіксувати побиття та запропонували їй поїхати до медичного закладу. В медичному закладі її було оглянуто та за результатами розгляду у відповідній довідці було зазначено про наявність забоїв м`яких тканин волосистої частини голови. Довідку про це поліцейські долучали до матеріалів перевірки, як і прийняли від неї заяву. Внаслідок дій [PERSON] їй було спричинено фізичну та психологічну шкоду, оскільки вона відчувала сильний біль, сором, образу, приниження та деякий час погано себе почувала: декілька днів сильно боліла голова, вона не могла доторкнутись до місць ударів на голові, її періодично нудило, відчувала головокружіння, слабкість, порушення життєвого ритму. До теперішнього часу заявниця не відновилась, а стан здоров`я є незадовільним. Через побоювання продовження неправомірних дій з боку чоловіка, заявниця залишилась ночувати у квартирі доньки, де живе її матір, і де вимушено проживає до теперішнього часу. Про результат розгляду її заяви від 17.05.2025, а саме розгляд в порядку Закону України «Про звернення громадян» вона дізналась 04.06.2025 року. Вказане рішення оскаржила до суду, де 01.07.2025 її скаргу було задоволено та 04.07.2025 були внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12025121130000447 за фактом нанесення їй тілесних ушкоджень та розпочато кримінальне провадження. На даний час розслідування триває. 18.05.2025\~року,\~о 13:00\~годині [PERSON] продовжив свої протиправні дії, відмовляючи впускати її як в двір, так і до будинку, висловлюючи при цьому образливу лексику в її бік. За таких обставин вона вимушена була викликати працівників поліції, які за її викликом приїхали до її місця проживання. На прохання заявниці прийшла її матір, яка є власницею вказаного будинку. Разом з тим, навіть у присутності працівників поліції, [PERSON] не допускав заявницю до двору, висловлювався нецензурною лайкою в бік працівників поліції, а коли прийшла її мати, власниця будинку, лише тоді, за роз`ясненнями поліцейських про неправомірність його поведінки та вчинення ним правопорушення, [PERSON] відкрив хвіртку. При цьому, він продовжував кричати, негативно висловлюватись в її бік та в бік поліцейських, погрожував їй та виганяв, через що відносно нього були складеними адміністративні матеріали за вчинення ним домашнього насильства економічного характеру. У зв`язку з цим поліцейський [PERSON] шляхом бесіди зі мною провів оцінку ризиків вчинення домашнього насильства, в ході якої вона на 27 запитань надавала відповіді. Відповідно, за результатом такої оцінки було визначено високий рівень\~небезпеки. Так, зокрема, поліцейський її запитував, чи погрожував чоловік застосувати до неї зброю, чи погрожував вбивством, чи залякував, переслідував її, чи нападав на неї, чи вчиняв раніше домашнє насильство, чи виганяв з місця проживання, чи змушує щось її турбуватись про свою безпеку, на що заявниця надала ствердні відповіді. За результатом оцінювання інший поліцейський виніс терміновий заборонний припис серії АА 621308 відносно [PERSON] , застосувавши до нього 3 заходи: зобов`язання залишити місце проживання(перебування) постраждалої особи, заборону на вхід та перебування в місці проживання(перебування) постраждалої особи, заборону в будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою. При цьому, підписувати та отримувати будь-які документи [PERSON] відмовився, ключів до зміненого замку їй не надав, доступ до подвір`я та будинку не відновив, а після складення процесуальних документів із місця проживання нікуди не пішов. На теперішній час заявниця вимушена залишатись у квартирі доньки, побоюючись за свою безпеку, за своє життя та здоров`я. За вказаним фактом, відповідно до постанови Кропивницького апеляційного суду від 10.07.2025 в справі №404/5125/25, [PERSON] був визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП та на нього накладено стягнення у вигляді штрафу. Крім того, через таку ситуацію, через постійний страх за своє життя та здоров`я, через неможливість користуватись та проживати у житлі, належному моїй матері, заявниця вимушена була звернутись за допомогою до психолога, оскільки в неї до теперішнього часу присутня постійна тривожність, страх за майбутнє, зневіра, неможливість сконцентруватись та організувати своє життя, очікування продовження протиправних дій з боку [PERSON] . За результатом роботи із психологом було надано висновок, в якому зазначено, що вона пережила стресову подію, причиною якої стала загроза її життю. Внаслідок цього у неї на даний час спостерігається значне зниження рівня життя (згідно з критеріями ВООЗ), наявні симптоми посттравматичного стресового розладу (ПТСР), депресії та підвищеної тривожності. Також психологом надано рекомендації, однією із яких є рекомендація уникати стресових ситуацій та максимально дистанціюватися від кривдника (як джерела травмування). За таких обставин, життя та здоров`я заявниці перебуває в постійній небезпеці, оскільки поведінка [PERSON] з кожним разом стає все більш агресивною, наслідки його дій все більш серйозними, а його висловлювання свідчать про те, що він переконаний у своїй безкарності, що може дати змогу довести його погрози до кінця. Після кожної розмови з ним вона почуває себе пригніченою, виснаженою, втомленою, ображеною та приниженою, адже він намагається пояснити їй, що він сильніший та буде так, як він вирішить і як він скаже. Ні заявниця, ні її матір - [PERSON] не мають можливості потрапити до свого житла, користуватись ним та всіма речами, які знаходяться у будинку. Заявниця зауважує, що вказаний будинок по [ADDRESS] належить виключно матері заявниці - [PERSON] , 1939 року народження, на підставі договору\~купівлі-продажу\~від 07.06.2000\~року, посвідченому нотаріально в.о. державного нотаріуса Другої Кіровоградської державної нотаріальної контори Літвіновою Л.В. Ухвалою судді Кіровського районного суду м. Кіровограда від 29.07.2025 року відкрито провадження у справі, призначено справу до судового розгляду в судовому засіданні. В судове засідання заявник подала через канцелярію суду заяву щодо розгляду справи у її відсутності, вимоги заяви підтримала. Заінтересована особа [PERSON] в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлявся, причини неявки невідомі, правом подачі письмових заперечень не скористався. Дослідивши матеріали\~справи,\~суд вважає\~необхідним задовольнити\~заяву повністю, з наступних підстав. Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорювальних прав, свобод чи законних інтересів. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з 25.02.1995 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який за рішенням Кіровського районного суду від 05.04.2012 року розірвано/а.с. 17-19/. З 2013\~року [PERSON] \~та [PERSON] \~проживали разом\~однією сім`єю\~без повторної\~реєстрації шлюбу\~в будинку\~матері заявниці\~за адресою\~ [ADDRESS] без\~реєстрації місця\~проживання у\~вказаному будинку,\~який належить [PERSON] , 1939 року народження, на підставі договору\~купівлі-продажу\~від 07.06.2000\~року, посвідченому нотаріально в.о. державного нотаріуса Другої Кіровоградської державної нотаріальної контори Літвіновою Л.В./а.с.22-27/ . 02.07.2022 року заявник звернулась до поліції, за результатом її звернення було винесено терміновий заборонний припис серії АА № 237194 [PERSON] на 7 діб /а.с.28/. 23.03.2025 року [PERSON] звернулась із заявою до Кропивницького РУП ГУНП у Кіровоградській області про те, що без будь-яких на те причин [PERSON] не давав можливості користуватись газом у холодний період /а.с.30-31/. За постаново Кропивницького апеляційного суду від 10.07.2025 в справі №404/5125/25, [PERSON] був визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та на нього накладено стягнення у вигляді штрафу/а.с.36-40/. У заяві від 02.07.2025 року до Кропивницького РУП ГУНП у Кіровоградській області [PERSON] повідомила про те, що [PERSON] не пускає її до місця проживання, тобто до будинку за адресою: [ADDRESS] /а.с.29/. 04.07.2025 року були внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12025121130000447 за фактом нанесення [PERSON] тілесних ушкоджень [PERSON] та розпочато кримінальне провадження/а.с.32/. Довідкою Квартального комітету № 18 Фортечного району м. Кропивницького за № 55 підтверджується факт того, що [PERSON] , [INFO] проживала за адресою [ADDRESS] з липня 2000 року по 18.05.2025 року /а.с.16/. Згідно з\~висновком психолога\~ГО «Десяте\~квітня» Козир\~І.\~від 19.06.2025\~року,\~04.06.2025року до ГО «Десяте квітня» за психологічною допомогою у вирішенні проблем, пов`язаних з домашнім насильством зі сторони чоловіка звернулася [PERSON] (вік на момент звернення 56 років). Було проведено психологічне обстеження [PERSON] методами психодіагностичної бесіди, спостереження та психодіагностичної методики: PHQ-9 (шкала депресії), GAD-7 (шкала генералізованої тривоги), «PCL-C шкала самооцінки наявності ПТСР» (версія для цивільного населення), питання якої стосується «травматичного (стресового)досвіду у минулому», опитування СЕТА (інструмент для оцінки кризових станів). Під час психологічної бесіди було з`ясовано, що [PERSON] пережила стресову подію, причиною якої стала загроза її життю. Внаслідок цього у неї на даний час спостерігається значне зниження рівня життя (згідно з критеріями ВООЗ), наявні симптоми посттравматичного стресового розладу (ПТСР), депресії та підвищеної тривожності. За результатами обстеження рекомендовано уникання стресових ситуацій та максимальне дистанціювання від кривдника (як джерела травмування) /а.с.41/. Згідно з ч. 1 ст. 10, ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 1 ст. 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Основним нормативно-правовим актом, який регулює спірні правовідносини, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Цей Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства. Згідно з п. 3, 4, 14 та 17 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Економічне насильство - форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру; Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника. Обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2)\~усунення перешкод\~у користуванні\~майном,\~що є\~об`єктом\~права спільної\~сумісної власності\~або особистою\~приватною власністю\~постраждалої особи;\~3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб (ч. 2 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»). Пунктом 7 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Згідно з ч. 3, 4 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців. Відповідно до ч. 10 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» у разі порушення кримінального провадження у зв`язку із вчиненням домашнього насильства перелік заходів щодо тимчасового обмеження прав або покладення обов`язків на особу, яка підозрюється, обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, пов`язаного з домашнім насильством, або визнана винною у його вчиненні, а також порядок застосування таких заходів визначаються Кримінальним кодексом України та Кримінальним процесуальним кодексом України. У п. 9 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності). Відповідно до ч. 1 ст. 350-6 ЦПК України, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні. Таким чином, видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних обставин і наявності ризиків. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України). Згідно з ч.1 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. За вищевикладеного абсолютно обґрунтованим є вимоги заявниці, скеровані на своє убезпечення. Під час вирішення заяви про видачу обмежувального припису суди мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів дітей і батьків, а також забезпечити недопущення необґрунтованого обмеження прав у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви. Також суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Обмежувальний припис використовується як ефективний спосіб захисту від вчинення дій з домашнього насильства. Згідно з ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 09.03.2023 року у справі № 711/3693/22 (провадження № 61-13257св22) зазначено, що: «обмежувальний припис є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію, направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки особи з огляду на наявність передбачених законом ризиків. Вимога, що ґрунтується на застосуванні обмежувального припису залежно від результатів оцінки ризиків, міститься в частині третій статті 26 Закону. Закон не вимагає надавати обґрунтування та перелік факторів, розглянутих у рамках оцінки ризиків, проте стандартом верховенства права є вмотивоване рішення суду. Метою використання інструментів оцінки ризиків є оцінювання летальності та серйозності домашнього насильства з метою запобігання подальшому насильству й керування ризиками». У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 16.11.2022 року у справі № 127/9600/22 (провадження № 61-8702св22) вказано, що: «обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях. Заінтересована особа\~ [PERSON] не спростував фактів застосування ним до [PERSON] домашнього насильства. З врахуванням вищевикладеного, судом встановлено, що протиправна поведінка підтверджує вірогідність вчинення [PERSON] насильства щодо [PERSON] , що є необхідною умовою застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». За таких обставин суд приходить до висновку про те, що заявником доведено ризики, які можуть настати у разі незастосування обмежувального припису. У відповідності до ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення у справі. Відповідно до ч. 3 ст. 350-5 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи про видачу обмежувального припису, відносяться на рахунок держави.

Outcome: approved