Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-27 00:00:00

представник позивача звернувся до суду з даним позовом, в якому просив скасувати арешт та припинити обтяження з всього (невизначеного) майна [PERSON] , який накладено на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження винесеної державним виконавцем відділу виконавчої служби Подільського району Мельник Н.М. серія АА №337015 від 11 січня 2002 року, зареєстрованих 21 жовтня 2005 року за номером №2520392, реєстратор Перша Київська державна нотаріальна контора та 21 жовтня 2005 року за номером №8868976, реєстратор Реєстраційна служба Вишгородського районне управління юстиції Київської області. Свої вимоги мотивував тим, що арешт на нерухоме майно [PERSON] накладено на підставі неіснуючого судового рішення та виконавчого листа у справі, в якій позивач стороною не був, коли відомості про виконавче провадження станом на час звернення до суду із вказаним позовом у державного виконавця відсутні, а наявність цього обтяження перешкоджає реалізації позивачем своїх прав власника. Також зазначив, що у проваджені державного виконавця відділу виконавчої служби Подільського району Мельник Н.М. перебувало виконавче провадження про примусове виконання рішення суду на підставі виконавчого листа №2-2052 виданого 16 грудня 1999 року Ватутінським районним судом м. Києва про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] боргу в розмірі 3\~088 грн. 31 коп. 11 січня 2002 року державним виконавцем відділу виконавчої служби Подільського району Мельник Н.М. винесено постанову серія АА №337015 про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження на підставі якої в свою чергу накладено арешт на все майно [PERSON] . [PERSON] не був учасником цивільної справи №2-2052/99, а спір між позивачем та [PERSON] про стягнення боргу в розмірі 3\~088 грн. 31 коп. Ватутінським районним судом м. Києва (Деснянським районним судом м. Києва) ніколи не розглядався і як наслідок виконавчий лист №2-2052 від 16 грудня 1999 року не видавався, що підтверджуються листами Деснянського районного суду м. Києва №7/22/2025 від 23 квітня 2025 року та №10/224/2024 від 26 листопада 2024 року. За таких обставин вважає, що право позивача порушено відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, оскільки втручання в мирне володіння майном позивача не є законним. Також, посилаючись на лист Подільського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) №1822\~від 31\~січня 2022\~року, зазначив, що відновити порушені права позивача шляхом досудового врегулювання спору неможливо. Оскільки встановити персональні дані (дату народження, адресу, тощо) [PERSON] із постанови державного виконавця відділу виконавчої служби Подільського району Мельник Н.М. серія АА №337015 неможливо, та в інший спосіб, зокрема рішенням суду або виконавчим листом, оскільки такого спору не існувало, рішення суду не виносилось, і відповідно виконавчий лист не видавався, тому, позивач позбавлений можливості звернутися з позовом до стягувача, що зазначений в постанові про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження. Відсутність судового спору свідчить і про відсутність порушених прав [PERSON] . Отже, єдиним і належним відповідачем у даній справі є Подільський відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), який виніс постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження чим порушив право позивача на мирне володіння своїм майном. Зазначив, що принцип правової визначеності є невід`ємною, органічною складовою принципу верховенства права. Про це у низці своїх рішень зазначає зокрема Європейський Суд з прав людини. У своїх рішеннях Конституційний Суд України також посилається на принцип правової визначеності, наголошуючи на тому, що він є необхідним компонентом принципу верховенства права. Відтак, обрання іншого способу захисту призведе до правової невизначеності, оскільки позивач за відсутності судового спору та судової справи фактично не міг бути боржником у виконавчому провадженні, а тому не наділений правом оскаржувати дії державного виконавця, крім того матеріали виконавчого провадження знищені, що унеможливлює наданню оцінки будь-яких доказів, які б могли бути в даних матеріалах. Відсутність судового спору свідчить про відсутність порушених прав [PERSON] . Також зазначив, що право власності майна позивача ніким не оспорюється, тобто єдиним та ефективним способом захисту в даній справі є звернення до суду з позовною заявою про зняття арешту з нерухомого майна. Відповідач та третя особа, будучи належним чином повідомленими про розгляд справи, до суду повторно не прибули, участі у розгляді справи в суді не взяли. Відтак, оскільки суд позбавлений можливості в черговий раз відкласти розгляд справи на підставі ст. 223 ЦПК України, в межах строку встановленого ст. 210 ЦПК України, дану справу слід розглянути на підставі наявних доказів в заочному порядку. За змістом ст. 223 ЦПК України, повторна неявка учасника справи незалежно від причин неявки, не перешкоджає розгляду справи. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного. Судом встановлено, що згідно договору купівлі-продажу земельної ділянки від 27 грудня 2023 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Андрущенко Л.М. та зареєстрованого за №1852, [PERSON] придбав земельну ділянку з кадастровим номером 8000000000:85:977:0010, площею 0,1000 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] Відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 16 лютого 2018 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Стороженко Я.В. та зареєстрованого за №57, [PERSON] придбав квартиру [ADDRESS] (витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №114327794 від 16 лютого 2018 року). Відповідно до свідоцтва про право власності № [NUMBER] від 26 лютого 2015 року, [PERSON] також є власником житлового будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] (витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №34199482 від 26 лютого 2015 року). Згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯИ №918417 від 10 грудня 2012 року, виданого на підставі рішення Пірнівської сільської ради №246 від 05 грудня 2012 року, [PERSON] є власником земельної ділянки з кадастровим номером 3221886801:29:068:0238, площею 0,1490 га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Належність вказаного вище нерухомого майна позивачу також підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта №381497077 від 04 червня 2024 року, з якого також вбачається, що на все (невизначене) нерухоме майно [PERSON] на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження винесеної державним виконавцем відділу виконавчої служби Подільського району Мельник Н.М. серія АА №337015 від 11 січня 2002 року накладено арешт, а саме: Першою Київською державною нотаріальною конторою 21 жовтня 2005 року зареєстровано обтяження №2520392 та Реєстраційною службою Вишгородського районного управління юстиції Київської області 21 жовтня 2005 року зареєстровано обтяження №8868976. Із постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження винесеної державним виконавцем відділу виконавчої служби Подільського району Мельник Н.М. серія АА №337015 від 11 січня 2002 року вбачається, що 11 січня 2002 року на підставі виконавчого листа №2-2052 виданого 16 грудня 1999 року Ватутінським районним судом м. Києва про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] боргу в розмірі 3\~088 грн. 31 коп. Із листів Деснянського районного суду м. Києва №10/224/2024 від 26 листопада 2024 року та №7/22/2025 від 23 квітня 2025 року вбачається, що відповідно до матеріалів нарядів знищених за строком зберігання цивільних справ за 1999 рік [PERSON] не є учасником цивільної справи №?2-2052/99. Згідно алфавітних покажчиків Ватутінського районного суду міста Києва за 1998-2000 роки інформація щодо реєстрації за номером 2-2052 справи про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди відсутня. Відповідно до листа Подільського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) №1822 від 31 січня 2022 року, надати інформацію на підставі якого виконавчого документу відкрито виконавче провадження та накладено арешт на все нерухоме майно (підстава обтяження: постанова про відкриття провадження АА №337015 від 11 січня 2002 року, виданої Відділом державної виконавчої служби Подільського районного управління юстиції в місті Києві, обтяжувач: Відділ державної виконавчої служби Подільського районного управління юстиції в місті Києві, реєстраційний номер обтяження 2520392, зареєстровано 21 жовтня 2005 року, реєстратором: Перша київська державна нотаріальна контора), яке належить [PERSON] на праві власності, не виявляється можливим, оскільки реєстр ЄДР «ВП-Виконавець» почав діяти з 2006 року. Перевіркою даних Автоматизованої системи виконавчого провадження встановлено, що виконавчий лист №?2-2051 виданий 16 грудня1999 року Ватутінським районним судом м. Києва щодо боржника [PERSON] , [INFO] , та на підставі якого державним виконавцем відділу виконавчої служби Подільського району Мельник Н.М. винесена постанова серії АА №?337015 про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження від 11 січня 2002 року, на виконанні у Відділі не перебуває. Крім того, постанови про відкриття/закриття виконавчого провадження, про накладення арешту на майно, рахунки почали формуватися державними виконавцями автоматично в Автоматизованій системі виконавчого провадження з 2006 року, коли почав діяти реєстр ЄДР «ВП-Виконавець». Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною 1 ст. 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно вимог ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.\~ Згідно ч. 1 ст. 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції на час накладання арешту), державна реєстрація речових прав на нерухоме майно проводиться на підставі заяви правоволодільця (правонабувача), сторін (сторони) правочину, за яким виникло речове право, або уповноважених ними (нею) осіб. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація обтяжень проводиться на підставі судового рішення щодо набуття, зміни або припинення обтяження речових прав на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості, що набрало законної сили, у тому числі постанови господарського суду у справі про банкрутство (неплатоспроможність) про визнання боржника банкрутом - щодо припинення всіх обтяжень прав на майно боржника (крім тих, які застосовано у кримінальному провадженні). Як вбачається з ч.ч. 1, 5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. Згідно ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно роз`яснень даних в п. 2 постанови Пленуму ВССУ «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» №5 від 03 червня 2016 року, позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). В постанові КЦС ВС від 29 червня 2023 року у справі №208/9810/21 зроблено висновок про те, що особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Відповідачем у справах за позовами про звільнення майна з-під арешту є боржник або особа, в інтересах якої накладено арешт на майно у виконавчих провадженнях, оскільки задоволення такого позову може безпосередньо вплинути на права та законні інтереси сторін спірних правовідносин щодо такого майна. Відповідачем у справах за позовами про звільнення з-під арешту майна є боржник або особа, в інтересах якої накладено арешт на майно у виконавчих провадженнях, оскільки задоволення такого позову може безпосередньо вплинути на права та законні інтереси сторін спірних відносин щодо такого майна(див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 26 листопада 2019 року у справі №905/386/18 (провадження №12-85г19)). Особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту (частина перша статті 59 Закону України «Про виконавче провадження»). Так, судом встановлено існування обтяження №2520392 зареєстрованого Першою Київською державною нотаріальною конторою 21 жовтня 2005 року та обтяження №8868976 зареєстрованого Реєстраційною службою Вишгородського районного управління юстиції Київської області накладених на все (невизначене) майно позивача, яке в установленому законом порядку донині не припинено. При цьому, [PERSON] учасником цивільної справи №2-2052/99 не був, а спір між позивачем та [PERSON] про стягнення боргу в розмірі 3 088 грн. 31 коп. Ватутінським районним судом м. Києва (Деснянським районним судом м. Києва) ніколи не розглядався і як наслідок виконавчий лист №2-2052 від 16 грудня 1999 року не видавався, що підтверджуються листами Деснянського районного суду м. Києва №7/22/2025 від 23 квітня 2025 року та №10/224/2024 від 26 листопада 2024 року. Крім того, документи виконавчого провадження, в межах якого винесено постанову про арешт майна, у державного виконавця також відсутні, коли реєстрація цього провадження в автоматизованій системі не здійснювалася, оскільки вона почала діяти лише з 2006 року. Отже, у матеріалах справи відсутні належні, допустимі та достатні докази існування виконавчого документа і виконавчого провадження, які могли б слугувати правовою підставою для накладення арешту на майно [PERSON] . За вказаних обставин та оскільки [PERSON] стороною вказаного виконавчого провадження не був, останній позбавлений можливості скасувати арешт і припинити наявне обтяження на своє майно в позасудовому порядку, як і пред`явити позов до [PERSON] , анкетні дані якої невідомі і їх з`ясування є неможливим, а заходи для цього вичерпано. При цьому, суд зазначає, що якщо арешт на майно накладено з посиланням на неіснуюче виконавче провадження, у якому позивач не був і не є стороною, але внаслідок цього порушено його право власності, тому захист такого права має здійснюватися шляхом пред`явлення позову про зняття арешту з майна. Відтак, суд доходить висновку про те, що збереження обтяження №2520392 зареєстрованого 21 жовтня 2005 року Першою Київською державною нотаріальною конторою та №8868976 зареєстрованого 21 жовтня 2005 року Реєстраційною службою Вишгородського районне управління юстиції Київської області на все (невизначене) нерухоме майно позивача вимогам чинного законодавства не відповідає, а також безпідставно обмежує права останнього. Законних підстав для збереження вказаного арешту не має, вказане втручання в права власника не може вважатися легітимним, яке не відповідає принципу правової визначеності і на захист прав інших осіб не спрямовано. Враховуючи викладене, судом встановлено порушене та невизнане право позивача, яке підлягає захисту шляхом скасування арешт та припинення обтяження з всього (невизначеного) майна [PERSON] , який накладено на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження винесеної державним виконавцем відділу виконавчої служби Подільського району Мельник Н.М. серія АА №337015 від 11 січня 2002 року, зареєстрованих 21 жовтня 2005 року за номером №2520392, реєстратор Перша Київська державна нотаріальна контора та 21 жовтня 2005 року за номером №8868976, реєстратор Реєстраційна служба Вишгородського районне управління юстиції Київської області, а позов про це задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved