Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-24 00:00:00

До Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області надійшла цивільна справа за позовом ТОВ"1 ТОВ"1 Безпечне агенство необхідних кредитів" до [PERSON] про стягнення заборгованості . Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 08.01.2025 року між ТОВ «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» та [PERSON] укладено Договір позики №8419454 шляхом обміну електронними повідомленнями та приймання (акцепту) умов, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію». Відповідно до п. 1 Договору кредиту, позикодавець зобов`язується передати позичальнику у власність грошові кошти (далі - Позику), на погоджений умовами Договору строку (далі Строк позики), для задоволення власних потреб (без конкретної споживчої мети), шляхом їх перерахування на банківський рахунок позичальника із використанням реквізитів електронного платіжного засобу позичальника, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позики, або достроково, та сплатити позикодавцеві плату (проценти) від суми позики. Відповідно до п.п.2.1 Договору кредиту, позикодавець надає позичальнику кредит (грошові кошти) в сумі 12000,00 грн, сторком 30 днів. Фіксована процентна ставка 0,01 % в день (п.п. 2.3 Договору кредиту), яка діє протягом строку Договору, визначеного п.п.2.2. п. 4 Договору. Процентна ставка за понадстрокове користування позикою (її частиною) за день, сторони обумовили у розмірі 0,55% в день (п.2.3 Договору кредиту). Також позивач у позові зазначає, що підписання Договору позики відповідач [PERSON] підтвердив факт ознайомлення на сайті: https://mycredit.ua/ua/documenta-license/ з повною інформацією щодо позикодавця та його послуги, що передбачена ст.12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», що вбачається зі змісту п.5.2 Договору позики. Позикодавець на виконання умов Договору кредиту надав [PERSON] грошові кошти у сумі 12000,00 грн. строком на 30 днів шляхом перерахування на картковий рахунок , котрий подано позичальником та міститься в реквізитах Договору позики. Враховуючи, що позивач умови договору не виконав, просить стягнути 19980,00 грн. заборгованості, 3028,00 грн. судових витрат та 7100 грн витрат на правничу допомогу. Ухвалою від 25.06.2025 відкрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін . 15.07.2025 на адресу суду надійшов відзив в якому відповідач вказує про часткове визнання позовних вимог, а саме в частині тіла кредиту та відсотків, що нарахвані в межах дії договору. Просить зменшити розмір витрат на правничу допомогу до 1500 грн. Представник позивача в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутність. Відповідач в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутність. Суд, дослідивши та оцінивши наявні у справі докази, приходить до наступного. 08.01.2025 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» та відповідачем [PERSON] укладено Договір позики № 8419454, за умовами якого [PERSON] надано кредит у сумі 12000,00 грн., строк договору 30 днів, дата повернення позики (останній день) - 06.02.2025 року, процентна ставка 0,01% в день, процентна ставка на прострочену позику у день - 5%, орієнтовна загальну вартість позики - 13980,00 грн. ( коп.а.с.16-39). Відповідно основних умов кредитування, зазначених у паспорті споживчого кредиту, тип кредиту - позика на умовах повернення в кінці строку позики, сума кредиту 12000,00 грн., строк кредитування - 30 днів. Відповідач [PERSON] підтвердив отримання та ознайомлення з інформацією про умови кредитування та орієнтовану загальну вартість позики, надані виходячи із обраних ним умов кредитування під особистий електронний підпис (а. с. 40-41). Відповідно довідки про укладення договору (ідентифікацію), наданою ТОВ «1 Безпечне Агентство Необхідних кредитів», [PERSON] був ідентифікований в інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів», відповідно до вимог частини 1 статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» від 03.09.2015 № 675-VII. Одноразовий ідентифікатор: 784737, який відправлено [PERSON] о 11:39 год.08.01.2025р. на адресу електронної пошти: [INFO] . Ідентифікатор введено [PERSON] о 11:40 год. 08.01.2025 р. Перерахування грошових коштів [PERSON] відбулося о 11:41 год. 08.01.2025 р. (а. с. 42). Відповідно до підтвердження, наданого ТОВ "ФК"ФІНЕКСПРЕС" від 14.05.2025 р., банком було здійснено перекази грошових коштів на рахунки одержувачів до яких емітовані електронні платіжні засоби, а саме: 08.01.2025 на маскований номер картки отримувача [PERSON] [NUMBER] зараховано 12000,00 грн., відправник: ТОВ «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів», номер платежу 4182b921-3c18-4t2f-8eba-227303333704 (а. с. 44). Згідно довідки наданої ТОВ"1 Безпечне агенство необхідних кредитів" проценти за користування кредитними коштами [PERSON] було нараховано по 06.02.2025, з 07.02.2025 року [PERSON] нараховувались відсотки за понадстрокове користування до 16.02.2025 року. Загальна сума заборгованості станом на 12.05.2025 становить 19980,00 грн.(а. с.46-47). У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 ЦК України). Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом, як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Стаття 530 ЦК України передбачає, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. Згідно ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлюється договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Відповідно до ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій же сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій же кількості, такого ж роду та такої ж якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, встановлені договором. Статтею 1050 ЦК України передбачено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму або не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів. На підставі ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі статтею 610, 612 ЦК України - порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідачкою не спростовано тверджень позивача про укладення кредитного договору, отримання кредитних коштів та наданого позивачем розрахунку заборгованості. Тому суд вважає доведеним, що між сторонами було укладено кредитний договір за умовами якого відповідач отримав кредит в сумі 12000 грн, який у встановлений угодою строк не повернув, що також не заперечується відповідачем. Щодо нарахування відсотків за користування кредитними коштами, то суд зазначає, що Велика Палата Верховного Суду в постанові від 31.10.2018 р. у справі № 202/4494/16-ц зробила висновок, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Подібні правові висновки викладено також в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.02.2020 року у справі № 912/1120/16, рішенні Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 р. у справі №444/9519/12. Тобто у межах дії кредитного договору сторони визначили розмір відсотків. Поза межами дії договору сторони визначили, що відсотки складають 5% за день та як вбачається зі змісту позову та кредитного договору є мірою відповідальності за невиконання умов договору. Проте, згідно п. 18 Перехідних та Прикінцевих положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). За таких обставин, відповідач звільняється від відповідальності за невиконання умов кредитного договору в частині сплати відсотків поза межами дії кредитного договору. За загальним правилом, передбаченимст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановленазакономабо якщо він не визнаний судом недійсним. Частинами 2, 3ст. 215 ЦК Українивизначено, щонедійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановленазаконом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановленихзаконом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, передбаченіст. 203 ЦК України. Зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. В розрізі з наведеним, суд зазначає, що суду не надано доказів визнання недійсним вцілому чи певних частин договору про надання кредиту укладеного 08.01.2025 між сторонами, а відтак він є чинним та дійсним. Відповідно абз. 3 ч. 4ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів»(у редакції станом на 01 січня 2017 року - остання редакція до набуття чинностіЗаконом України «Про споживче кредитування») кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цьогоЗакону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цьогоЗакону, є нікчемною. Згідно ч. 5ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів»(у редакції станом на 01 січня 2017 року - остання редакція до набуття чинностіЗаконом України «Про споживче кредитування») до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосо-вуються положення цьогоЗаконупро несправедливі умови в договорах, зокрема положен-ня, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. У частинах 1, 2,5 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції станом на 01 січня 2017 року - остання редакція до набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування») вказано, що продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Відповідно пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління НБУ від 10 травня 2007 року за № 168,банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії,які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача, тощо), або за дії, які споживач здійснюєнакористьбанку (прийняття платежу від споживача тощо) або що їх вчиняєбанкабо споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовід-носин(укладення кредитного договору, унесення до нього змін, прийняття повідомлення споживача про відкликаннязгодинаукладення кредитного договору тощо). Проте, 10 червня 2017 року набув чинност іЗакон України «Про споживче кредитування», у зв`язку з чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції : «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Положення частин 1, 2, 5ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів`з набуттям чинностіЗакону України «Про споживче кредитування`залишилися незмінними, проте, враховуючи ультраактивну форму дії Закону України «Про захист прав споживачів», визначені ним наслідки включення до договору споживчого кредитуумови, якою встанов-лено плату за надання інформації щодо кредиту, підлягають перевірці на відповідність змісту положеньЗакону України «Про споживче кредитування». Відповідно п. 4 ч. 1ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування`загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредито-давця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Згідно ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування`до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Таким чином,Законом України «Про споживче кредитування`безпосередньо передба-чено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. Відповідно пункту 5 Правил про споживчий кредитбанк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі стро-ковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит,-щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил. Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосо-вуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил про споживчий кредит). Згідно додатку 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту. Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог Закону України «Про споживче кредитування» та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлювлення у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості. Наведені висновки узгоджуються з правовою позицією Великої палати Верховного суду у постанові від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19, які в силу вимог ч. 4 ст. 263 ЦПК України є обов`язковими для застосування судами у подібних правовідносинах. Відтак доводи відповідача про неправомірність нарахування комісії за надання кредиту є безпідставними. Отже, враховуючи встановлені обставини, суд вважає що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 12000 грн тіла кредиту, 34.80 грн відсотки та 1945,20 грн комісії за надання кредиту. Стягнення відсотків за межами строку дії кредитного договору задоволенню не підлягають. Згідно ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на правничу допомогу в сумі 4968,00 грн та 2119,00 грн судового збору, що пропорційно задоволеним вимогам.

Outcome: partial