Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-28 00:00:00

[PERSON] (далі по тексту - позивач) звернулась до суду із вищевказаним позовом до Липовецької міської ради Вінницького району Вінницької області (далі відповідач), обґрунтовуючи підставність позову тим, що [INFO] померла [PERSON] , яка приходиться їй рідною тіткою по лінії батька ( [PERSON] , який помер [INFO] ), місце проживання тітки зареєстроване було в с. Зозівка Вінницького (раніше Липовецького) району Вінницької області, хоча останні роки вона проживала в м. Вінниці разом із нею. Після смерті тітки [PERSON] відкрилася спадщина за законом, до складу якої, поміж іншого майна, увійшло: - право постійного користування земельною ділянкою, площею 0,7000 гектарів, в межах згідно з планом, яка розташована на території с. Зозівка, Зозівської сільської ради Вінницького району (раніше Липовецького району) Вінницької області, цільове призначення: для ведення особистого підсобного господарства, кадастровий номер: 0522281200:03:000:2214, що належало [PERSON] на підставі державного акту на право постійного користування землею серії ВН № 1166 від 12.12.2001. Утім в державному акті зазначено, що він виданий на ім`я « [PERSON] », тоді як відповідно до паспортних документів та свідоцтва про смерть правильним є по батькові « [PERSON] »; - право на приватизацію двох земельних ділянок, а саме: земельної ділянки, площею 0,2500 га, місце розташування: [ADDRESS] , цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер: 0522281200:01:002:0213 та земельної ділянки, площею 0,3600 га, місце розташування: [ADDRESS] , цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства; кадастровий номер: 0522281200:01:002:0212, що були передані [PERSON] на підставі рішення органу місцевого самоврядування, однак за життя [PERSON] , розпочавши процес приватизації, не встигла приватизувати зазначені земельні ділянки, у зв`язку із смертю. Позивач, будучи рідною племінницею спадкодавця, являючись спадкоємцем за законом, за відсутності інших спадкоємців попередніх черг, спадщину прийняла шляхом постійного проживання разом із [PERSON] з 2001 року до дня її смерті [INFO] в м. Вінниці, однією сім`єю разом, без реєстрації місця проживання, оскільки остання була одинокою та інвалідом з дитинства, утім позивач позбавлена можливості реалізувати свої спадкові права в нотаріальному порядку, оскільки не підтверджено факт прийняття спадщини, факт проживання із спадкодавцем однією сім`єю та належність спадкодавцеві зазначених вище земельних ділянок на підставі правовстановлюючих документів, у зв`язку із чим нотаріус відмовив у видачі на ім`я позивача нотаріальних актів, що послугувало підставою звернення до суду із даним позовом, в якому позивач на вирішення суду ставить наступні вимоги: - встановити факт належності [PERSON] , яка померла [INFO] державного акту на право постійного користування землею серії ВН № 1166 від 12.12.2001 року, виданого Зозівською сільською радою на підставі рішення 18 сесії 23 скликання Зозівської сільської ради Липовецького району Вінницької області від 15 жовтня 2001 року, виданого на ім`я [PERSON] , на земельну ділянку площею 0,7000 гектарів, місце розташування: Вінницька область, Вінницький район (раніше Липовецького району), с. Зозівка, цільове призначення: для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер: 0522281200:03:000:2214. - встановити факт родинних відносин, що [PERSON] , [INFO] , являється рідною племінницею [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] і була рідною сестрою [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] . - встановити факт, що [PERSON] , [INFO] , постійно проживала однією сім`єю з 2001 року і до дня смерті [INFO] з тіткою [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] , за однією адресою: [ADDRESS] . - визнати за [PERSON] , [INFO] , право в порядку спадкування за законом, після смерті [INFO] тітки [PERSON] , на право постійного користування на земельну ділянку площею 0,7000 гектарів, місце розташування: Вінницька область, Вінницький район, с. Зозівка, цільове призначення: для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер: 0522281200:03:000:2214. - визнати за [PERSON] , [INFO] , право в порядку спадкування за законом, після смерті [INFO] тітки [PERSON] , на завершення приватизації на земельну ділянку площею 0,2500 га, місце розташування: [ADDRESS] , цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка); кадастровий номер: 0522281200:01:002:0213; - визнати за [PERSON] , [INFO] , право в порядку спадкування за законом, після смерті [INFO] тітки [PERSON] , на завершення приватизації на земельну ділянку площею 0,3600 га, місце розташування: [ADDRESS] , цільове призначення: для ведення особистого селянського господарства; кадастровий номер: 0522281200:01:002:0212. Відзиву на позов відповідач у визначений судом строк не подав. В силу ч.8 ст.178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Заяви (клопотання) учасників справи та процесуальні дії суду. Разом із позовною заявою представник позивача ініціювала клопотання про витребування доказів, а саме: матеріалів спадкової справи після смерті [PERSON] .. Ухвалою суду від 26.11.2024 позовна заява прийнята до розгляду та відкрито провадження у даній справі, призначено розгляд за правилами загального позовного провадження призначено підготовче судове засідання, за клопотанням позивача витребувано матеріали спадкової справ після смерті спадкодавця. 03.01.2025 представником позивача було подано клопотання про виклик та допит свідків у даній справі. Ухвалою суду від 19.05.2025 закрито підготовче судове засідання, справу призначено до судового розгляду, задоволено клопотання представника позивача про виклик та допит свідків. 29.07.2025 протокольною ухвалою було задоволено клопотання представника позивача про відмову від свідків [PERSON] та [PERSON] , задоволено клопотання про допит свідків [PERSON] та [PERSON] та поновлено строк для його подання останнього клопотання. У судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали у повному обсязі, зіславшись на обставини викладені у позовній заяві, просили суд їх задовольнити. Позивач суду пояснила, що її батько [PERSON] мав дві рідних сестри [PERSON] та [PERSON] , які були одинокими, сімей не мали, тому проживали однією сім`єю в с. Зозівка Липовецького району в належному [PERSON] житловому будинку, батько надавав їм допомогу, вони підтримували близькі родинні зв`язки, а у 2000 році тітка [PERSON] померла, а [PERSON] , яка є інвалідом з дитинства, залишилась проживати одиноко, утім в силу віку та здоров`я потребувала постійної допомоги, яку її батько та вона надавали, а у подальшому нею було прийнято рішення забрати її до себе у м. Вінниця, де вона проживала з 2001 року і до дня її смерті [INFO] . Отож спадщину після рідної тітки вона прийняла, утім реалізувати свої спадкові права в нотаріальному порядку позбавлена можливості, оскільки не підтверджується факт родинних відносин, так як не збереглись документи, не підтверджується факт прийняття спадщини, оскільки відмінні адреси зареєстрованого проживання її та тітки, а також не підтверджено належність правовстановлюючого документу спадкодавцеві, так як допущена описка, а виправити її не представляється за можливе. За підписом міського голови Липовецької міської ради Бичкова В. надійшла заява про визнання позову, у якій також просили про розгляд справи за відсутності представника органу місцевого самоврядування. Ураховуючи те, що відповідач скористався своїм правом на розгляд справи у його відсутність, суд не вбачає правових підстав для відкладення розгляду справи, тому проводить його в даному судовому засіданні. У порядку ст.230 ЦПК України судом було допитано наступних свідків. Свідок [PERSON] суду пояснив, що позивач приходиться йому троюрідною сестрою по лінії її матері, його батьки жили в с. Зозівка неподалік, де проживали рідні тітки позивача [PERSON] та [PERSON] , тому йому достовірно відомо, що позивач є їх рідною племінницею по лінії батька [PERSON] . Підтвердив, що [PERSON] після 2000 років, постійно проживала з [PERSON] у м. Вінниця проїзд [PERSON] , 9, він часто приходив до них довідатись та у гості, оскільки вони підтримують гарні родинні зв`язки. Свідок [PERSON] зазначила, що їх батьки із позивачем приходяться двоюрідними, отож вони є родичами, її коріння, а саме баба із с. Зозівка, а вона проживає вона у м. Вінниця, тому в дитинстві вона бувала у селі та їй відомо, що [PERSON] є рідною сестрою [PERSON] , який є батьком позивача, а остання відповідно приходиться племінницею першій, вони підтримують дружні родинні зв`язки, проживають неподалік один від одного, тому часто спілкуються, отож вона знає, що з 2000 років [PERSON] постійно проживала із [PERSON] та померла у 2008 році, позивач її поховала, проводила усі обряди. Свідок [PERSON] суду показала, що приходиться сусідкою позивача та проживає у м. Вінниця неподалік будинку позивача, вони підтримують гарні стосунки, тому їй достовірно відомо, що [PERSON] , яка приходилась рідною тіткою позивачеві, проживала з 2000 років у позивачки, вона була інвалідом з дитинства, в силу віку та здоров`я позивач її надавала постійний догляд та допомогу, у м. Вінниця вона померла, а позивач її поховала. Суд, вислухавши учасників цивільного процесу, вивчивши та дослідивши матеріали цивільної справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши усі зібрані у справі докази, встановив, що [INFO] померла [PERSON] , в підтвердження чого надано свідоцтво про смерть серії [NUMBER] (а.с.14). Згідно інформації отриманої із нотаріальних установ - Липовецької державної нотаріальної контори від 30.11.2024 №01-09/666 (а.с.79) та Вінницької районної державної нотаріальної контори Вінницької області від 08.01.2025 №22/01-16 (а.с.93), спадкова справа після смерті [PERSON] не заводилась. Згідно довідки виданої Липовецькою міською радою від 18.06.2021 за №47А-запит (а.с.60) вбачається, що згідно погосподарської книги гр. [PERSON] , яка померла [INFO] , станом на 21.05.2000 була зареєстрована по [ADDRESS] , на день смерті була зареєстрована одна. Відповідно до Акту від 26.01.2024 складеного Квартальним комітетом «Царина» (а.с.61), встановлено, що дійсно [PERSON] , 1927 року народження постійно проживала з 2001 року і до дня своєї смерті [INFO] разом зі своєю племінницею [PERSON] в будинку [ADDRESS] . [PERSON] , 1927 року народження, за віком та станом здоров`я потребувала догляду і допомоги, тому з 2001 року її племінниця [PERSON] , [INFO] , його їй надавала до дня смерті [INFO] та здійснила поховання. В підтвердження зазначених обставин надано довідку видану 26.01.2024 №55 Асоціацією органів самоорганізації населення м. Вінниці квартального комітету мікрорайону «Царина» (а.с.61 на звороті). Відповідно до Акту від 04.01.2024 вих.09-12-01/5/1 складеного старостою сіл Зозівка та Вербівка Липовецької ТГ (а.с.62), встановлено, що дійсно [PERSON] , 1927 року народження, з 2001 року (після смерті сестри [PERSON] , яка померла [INFO] ) і до дня своєї смерті [INFO] не проживала в будинку по [ADDRESS] , хоча була зареєстрована за даною адресою. [PERSON] , 1927 року народження, постійно проживала з 2001 року і до дня своєї смерті [INFO] разом із племінницею [PERSON] в будинку [ADDRESS] , оскільки була хвора та потребувала постійного стороннього догляду, який надавала їй племінниця, вона здійснила її поховання в с. Зозівка. Відповідно до Акту від 04.01.2024 вих.09-12-01/5 складеного старостою сіл Зозівка та Вербівка Липовецької ТГ (а.с.63), встановлено, що [PERSON] , 1927 року народження, яка померла [INFO] була рідною тіткою [PERSON] , [INFO] , а рідний батько [PERSON] - [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] був рідним братом [PERSON] , 1927 року народження, яка померла [INFO] та [PERSON] , 1916 року народження, яка померла [INFO] . Із довідки виданої Липовецькою міською радою від 11.03.2021 №09-17-01/32 (а.с.64), встановлено, що батько [PERSON] - [PERSON] [INFO] проживав в с. Зозівка Липовецького р-ну Вінницької обл. до 1958 року. [PERSON] [INFO] - тітка і [PERSON] [INFO] (інвалід) тітка проживали разом в с. Зозівка Липовецького р-ну Вінницької обл. З довідки виданої Липовецькою міською радою від 04.01.2024 №09-17-01/8/5 (а.с.65) встановлено, що [PERSON] , 1927 року народження, на момент смерті проживала та була зареєстрована по [ADDRESS] . З довідки виданої Липовецькою міською радою від 04.01.2024 №09-17-01/6/5 (а.с.66) встановлено, що [PERSON] , 1916 року народження на момент смерті [INFO] постійно проживала та була зареєстрована за однією адресою із сестрою [PERSON] , 1927 року народження, по [ADDRESS] . Відповідно до рішення Зозівківської сільської ради Липовецького району Вінницької області №20 від 10.12.2015 р. 3 сесії 7 скликання «Про перейменування вулиць» (а.с.67) вулицю Чкалова в с. Зозівка перейменовано на [ADDRESS] . Також судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , в підтвердження чого надано свідоцтво про смерть серії [NUMBER] (а.с.15). На підтвердження факту родинних відносин між [PERSON] та [PERSON] , що вони були рідним братом та сестрою, та факту, що позивач [PERSON] була племінницею [PERSON] , суду надано наступні докази: свідоцтво про народження позивачки - [PERSON] серії [NUMBER] (а.с.17); свідоцтво про укладення шлюбу позивачки серії [NUMBER] , у зв`язку з реєстрацією шлюбу [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] » (а.с.18); витяг з державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрації народження [PERSON] [INFO] , батьками якого вказано: [PERSON] та [PERSON] (а.с.19); з Архівної довідки від 15.12.2023 №08-2806/7 вбачається, що батьками [PERSON] , [INFO] вказано: [PERSON] та [PERSON] (а.с.20); із запису про народження [PERSON] [INFO] батьками записано [PERSON] та [PERSON] (а.с. 21, 22). Згідно Словника власних імен людей, який виданий ТВО «Наукова думка» 1967 року, слідує, що ім`я [PERSON] у розмовній мові використовується як [PERSON] , [PERSON] . [INFO] померла [PERSON] , в підтвердження чого надано свідоцтво про смерть [NUMBER] (а.с.16). Зі змісту архівної довідки від 08.12.2023 №08-2805/7 (а.с. 23) встановлено, що в метричній книзі про народження по Свято - Дмитрівській церкві с. Зозівка Липовецького повіту Київської губернії за 1916 рік запису про народження [PERSON] не виявлено. Зі змісту довідки Липовецької міської ради від 11.03.2021 (а.с.64), встановлено, що батько [PERSON] - [PERSON] проживав в с. Зозівка до 1958 року, а його сестри [PERSON] та [PERSON] (інвалід) проживали разом в с. Зозівка Липовецького району. Також судом встановлено, що на ім`я [PERSON] було видано державний акт на право постійного користування землею серії ВН № 1166 від 12.12.2001 року на підставі рішення 18 сесії 23 скликання Зозівської сільської ради Липовецького району Вінницької області від 15 жовтня 2001 року, Акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 40 (а.с.24), відповідно до якого надано у постійне користування земельну ділянку, площею 0,7000 гектарів, в межах згідно з планом, яка розташована на території с. Зозівка, Зозівської сільської ради Вінницького району (раніше Липовецького району) Вінницької області, цільове призначення: для ведення особистого підсобного господарства. Як слідує зі змісту рішення 18 сесії 23 скликання Зозівківської сільської ради Липовецького району Вінницької області від 15 жовтня 2001 року «Про погодження проекту відведення земельних ділянок працівникам соціальної сфери та жителям с. Зозівка для розширення особистих підсобних господарств», на підставі якого і було видано державний акт, у додатку до рішення, а саме під № 30, зазначено ім`я власника земельної ділянки - [PERSON] надано 1 га. Згідно записів у Книзі записів (реєстрації) Державних актів на право постійного користування землею (а.с.27, 28) міститься запис за № 40 щодо прізвища, імені та по батькові, користувача земельної ділянки та кому було видано державний акт серії ВН № 1166 - [PERSON] , надано 0,70 га, оригінал книги зберігається в Головному Управлінні Держгеокадастру у Вінницькій області, додано викопіювання щодо місця розташування земельної ділянки. Рішенням 17 сесії 21 скликання Зозівківської сільської ради народних депутатів Липовецького району Вінницької області від 15.03.1994 в (а.с.32) про приватизацію земельних ділянок по с. Зозівка, вирішено надати [PERSON] 0,61 га для ведення особистого підсобного господарства, що розташоване по [ADDRESS] біля житлового будинку. Рішенням 9 сесії 23 скликання Зозівківськох сільської ради Липовецького району від 18.01.2000 р. «Про внесення змін до рішення 17 сесії 21 скликання від 15.03.1994 р. та 5 сесії 23 скликання від 23.03.1999 р. про приватизацію земельних ділянок» (34-39), у зв`язку із тим, що при передачі земельних ділянок у приватну власність було неправильним вказано цільове призначення земельних ділянок, що передавались громадянам, отож з метою приведення у відповідність було передано [PERSON] земельні ділянки по [ADDRESS] 0,25 га для обслуговування житлового будинку та 0,36 га. для особистого селянського господарства. Відповідно до витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку номер витягу: НВ-6100704672024, кадастровий номер земельної ділянки 0522281200:01:002:0212, місце розташування: [ADDRESS] , внесено відомості про земельну ділянку, цільове призначення для ведення особистого селянського господарства 0,36 га. (а.с.41-46). Відповідно до витягу з Державного земельного кадастру номер витягу: НВ-3500596312024, кадастровий номер земельної ділянки 0522281200:01:002:0213, місце розташування: [ADDRESS] , внесено відомості про земельну ділянку, цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) 0,25 га.(а.с.47-52). Відповідно до витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку номер витягу: НВ-6300678742024, кадастровий номер земельної ділянки 0522281200:03:000:2214, місце розташування: Вінницька область, Вінницький район, с. Зозівка, внесено відомості про земельну ділянку, цільове призначення для ведення особистого селянського господарства, 0,70 га. (а.с.53-58). Відповідно до листа Відділ №1 Держгеокадастру Управління надання адміністративних послуг Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області від 26.01.2024 за № 90/14-24 (а.с.40) встановлено, що станом на 01 січня 2013 року та за наявної у відділі інформації згідно Книг записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі по Липовецькому районі, на ім`я [PERSON] державний акт на право власності на земельну ділянку не видавався. Відповідно до списку членів колективного сільськогосподарського підприємства Колос с. Зозівка які приймали участь в колективному виробництві і мають право на одержання земельної частки (паю) [PERSON] у списку відсутня. Постановою державного нотаріуса Вінницької районної державної нотаріальної контори Вінницької області Когутницького Є.В. від 06.09.2024 за №389/02-31 (а.с.69), [PERSON] , було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії та видачі на її ім`я свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок, що розташований в с. Зозівка Вінницького району Вінницької області та земельні ділянки після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , у зв`язку з тим, що заявник у встановлений законом строк не подала до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини та не надала належних доказів фактичного прийняття спадщини, не надала належним чином завірену копію рішення про встановлення факту проживання її однією сім`єю зі спадкодавцем, яке набрало законної сили, а наданий договір купівлі-продажу будинку не містить відмітки про реєстрацію його у виконавчому комітеті Ради народних депутатів, відсутні дані про адресу житлового будинку, відсутні документи, які посвідчують право власності спадкодавця на земельні ділянки. Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Главою 86\~ЦК, а також спеціальним законодавством, зокрема,\~Законом України "Про нотаріат", підзаконними нормативними актами, визначено нотаріальний порядок оформлення права на спадщину, що відповідає встановленій законодавством сукупності функцій притаманній юрисдикційній діяльності судів та нотаріусів. Це знайшло підтвердження у постанові Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7\~"Про судову практику в справах про спадкування" (далі - ППВСУ від 30 травня 2008 року № 7). У п.\~2,\~23\~ППВСУ від\~30\~травня 2008\~року №\~7\~зазначено,\~що справи\~про спадкування\~розглядаються судами\~ за\~ правилами\~позовного \~провадження,\~ якщо\~ особа\~звертається до\~суду з\~вимогою про\~встановлення фактів,\~ що\~мають юридичне\~значення,\~ які\~можуть вплинути\~на \~спадкові \~права й\~обов`язки\~інших осіб\~та (або)\~за наявності\~інших спадкоємців\~і спору\~між ними. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року тощо. У разі неможливості оформлення спадкових прав у нотаріуса особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Пунктом 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України\~визначено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 315 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Згідно з п. 7 постанови N 5 Пленуму Верховного Суду України від 31.03.95 року "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення", суд вправі розглядати справи про встановлення факту родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідно заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину. Із доказів доданих до заяви слідує, що у позасудовому порядку не представляється за можливе встановити факти, за встановленням яких заявник звернулась до суду. Аналізуючи зібрані у справі докази, суд вважає доведеними вимоги щодо юридичних фактів, а саме: - що [PERSON] , [INFO] , являється рідною племінницею [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] , яка була рідною сестрою [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] ; - що [PERSON] , [INFO] , постійно проживала однією сім`єю з 2001 року і до дня смерті [INFO] з тіткою [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] , за однією адресою: [ADDRESS] ; - належності [PERSON] , яка померла [INFO] державного акту на право постійного користування землею серії ВН № 1166 від 12.12.2001 року, виданого Зозівською сільською радою на підставі рішення 18 сесії 23 скликання Зозівської сільської ради Липовецького району Вінницької області від 15 жовтня 2001 року, який зареєстровано в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 40, виданого на ім`я [PERSON] , на земельну ділянку площею 0,7000 гектарів, місце розташування: Вінницька область, Вінницький район (раніше Липовецького району), с. Зозівка, цільове призначення: для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер: 0522281200:03:000:2214. Суд вважає, що зібрані у справі докази, у тому числі пояснення свідків, фотокартки долучені, є належними та достатніми для підтвердження зазначених фактів. Судом встановлено, що згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки для заявника, оскільки від них залежить виникнення майнових прав та реалізація права на спадкування, а чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення. Із матеріалів цивільної справи та інформації наданої нотаріальними установами встановлено, що інші спадкоємці за законом після смерті [PERSON] відсутні, відтак позивач [PERSON] є єдиним спадкоємцем, спадщину прийняла шляхом постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини, не заявила про відмову від неї. Згідно зі статтею 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини; спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою; для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку, а також на права на земельну частку (пай) є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законом порядку. Статтями 1217, 1223 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу (спадкоємці за законом першої - п`ятої черг). Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Згідно з частиною першою статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до частини п`ятої статті 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частини перша, третя статті 1296 ЦК України). Відповідно до статті 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутись до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Відповідно до підпунктів 4.15, 4.18 пункту 4 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальний дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, свідоцтво про право на спадщину видається за наявності у спадковій справі всіх необхідних документів. Видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Відповідно до додатку № 47 Порядку ведення державного земельного кадастру, затвердженого постановою КМУ від 17 жовтня 20212 року за №1051, у витязі з Державного земельного кадастру про земельну ділянку обов`язково мають бути зазначені відомості про право власності, зокрема інформація про власника, документ, який є підставою для виникнення права та документ, який посвідчує право. У зв`язку з відмовою нотаріуса в оформленні права на спадщину позивач звернулась за захистом своїх порушених прав до суду. Згідно ч.ч. 1, 2, 5 ст. 7, ч. 1 ст. 19, ч. 1 ст. 22, ч. 1 ст. 23, ч.ч. 1-3 ст. 56 ЗК України 1990 року (в редакції, чинній на час видачі спадкодавцю правовстановлюючого документа на право постійного користування земельною ділянкою) користування землею може бути постійним або тимчасовим. Постійним визнається землекористування без заздалегідь установленого строку. У постійне користування земля надається Радами народних депутатів із земель, що перебувають у державній власності: громадянам України для ведення селянського (фермерського) господарства, особистого підсобного господарства; сільськогосподарським підприємствам і організаціям; громадським об`єднанням; релігійним організаціям; промисловим, транспортним та іншим несільськогосподарським підприємствам, установам і організаціям; організаціям, зазначеним у статті 70 цього Кодексу для потреб оборони; для ведення лісового господарства спеціалізованим підприємствам; житловим, житлово-будівельним, гаражно-будівельним і дачно-будівельним кооперативам; спільним підприємствам, міжнародним об`єднанням і організаціям з участю українських, іноземних юридичних і фізичних осіб, підприємствам, що повністю належать іноземним інвесторам. Сільські, селищні Ради народних депутатів надають земельні ділянки у користування для всіх потреб із земель сіл, селищ, а також за їх межами для будівництва шкіл, лікарень, підприємств торгівлі та інших об`єктів, пов`язаних з обслуговуванням населення (сфера послуг), сільськогосподарського використання, ведення селянського (фермерського) господарства, особистого підсобного господарства, індивідуального житлового, дачного і гаражного будівництва, індивідуального і колективного садівництва, городництва, сінокосіння і випасання худоби, традиційних народних промислів. Для ведення особистого підсобного господарства громадянам за рішенням сільської, селищної, міської Ради народних депутатів передаються безплатно у власність земельні ділянки, в межах населених пунктів, у розмірах, вказаних у земельно-облікових документах, або надаються безплатно у власність у розмірі не більше 0,6 гектара. За бажанням громадян їм додатково можуть надаватися земельні ділянки у користування. Загальна площа цих ділянок не повинна перевищувати 1 гектара. Право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право. Право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів. Таким чином, [PERSON] за життя на законних підставах набула право постійного користування спірною земельною ділянкою. 01 січня 2002 року набрав чинності Земельний кодекс України від 25 жовтня 2001 року. Згідно ч. 1 ст. 92 вказаного ЗК України право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку. Вичерпний перелік осіб, які можуть набувати земельні ділянки у постійне користування, визначений у ч. 2 ст. 92 ЗК України. Фізичні особи до вказаного переліку не належать. Згідно п. 6 розділу Х «Перехідні положення» ЗК України громадяни та юридичні особи, які мають у постійному користуванні земельні ділянки, але за цим Кодексом не можуть мати їх на такому праві, повинні до 1 січня 2008 року переоформити у встановленому порядку право власності або право оренди на них. Разом з тим, Конституційний Суд України в своєму рішенні від 22 вересня 2005 року у справі №5-рп/2005 визнав неконституційними положення п. 6 розділу Х «Перехідні положення» ЗК України щодо зобов`язання переоформити право постійного користування земельною ділянкою на право власності або право оренди без відповідного законодавчого, організаційного та фінансового забезпечення у зв`язку з тим, що через відсутність встановленого порядку переоформлення права власності або оренди та унеможливлення безоплатного проведення робіт із землеустрою і виготовлення технічних матеріалів та документів для переоформлення права постійного користування земельною ділянкою на право власності або оренди в строки, визначені Кодексом, суперечить положенням частини четвертої статті 13, частини другої статті 14, частини третьої статті 22, частини першої статті 24, частин першої, другої, четвертої статті 41 Конституції України. Згідно правового висновку, викладеного Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 05 листопада 2019 року у справі №906/392/18, відповідно до частини першої статті 92 ЗК України право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку. Стаття 22 ЗК Української РСР від 18 грудня 1990 року № 561-XII (чинного на час видачі державного акта) встановлювала, що право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право. Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 22 вересня 2005 року № 5-рп/2005 вказав, що стаття 92 ЗК України не обмежує і не скасовує чинне право постійного користування земельними ділянками, набуте громадянами в установлених законодавством випадках. Раніше видані державні акти на право постійного користування землею залишаються чинними та підлягають заміні у разі добровільного звернення осіб (Постанова Кабінету Міністрів від 2 квітня 2002 року № 449 (чинна до 23 липня 2013 року). Таким чином, право постійного користування земельною ділянкою, набуте особою у встановленому законодавством порядку, відповідно до законодавства, що діяло на момент набуття права постійного користування, не втрачається та не підлягає обов`язковій заміні. Разом із тим, відповідно до статті 141 ЗК України, підставами припинення права користування земельною ділянкою є: а) добровільна відмова від права користування земельною ділянкою; б) вилучення земельної ділянки у випадках, передбачених цим Кодексом; в) припинення діяльності релігійних організацій, державних чи комунальних підприємств, установ та організацій; г) використання земельної ділянки способами, які суперечать екологічним вимогам; ґ) використання земельної ділянки не за цільовим призначенням; д) систематична несплата земельного податку або орендної плати; е) набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці; є) використання земельної ділянки у спосіб, що суперечить вимогам охорони культурної спадщини. За приписами статті 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом, зокрема, визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Отже, право постійного землекористування є безстроковим і може бути припинене лише з підстав, передбачених статтею 141 ЗК України, перелік яких є вичерпним. Велика Палата Верховного Суду зазначає, що громадяни та юридичні особи не можуть втрачати раніше наданого їм в установлених законодавством випадках права користування земельною ділянкою за відсутності підстав, встановлених законом. Така позиція відповідає висновку, викладеному в Рішенні Конституційного Суду України від 22 вересня 2005 року № 5-рп/2005. Крім цього, згідно правового висновку, викладеного Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 23 червня 2020 року у справі №179/1043/16-ц до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (статті 1218 ЦК України). Статті 27 і 114 ЗК Української РСР від 18 грудня 1990 року, а також стаття 141 ЗК України від 25 жовтня 2001 року не передбачали припинення права постійного користування земельною ділянкою внаслідок смерті особи. Тому право постійного користування (на підставі відповідного державного акта) земельною ділянкою не припиняється зі смертю особи, якій було надане таке право, незалежно від цільового призначення відповідної ділянки. Перелік прав та обов`язків особи, які не входять до складу спадщину визначений у статті 1219 ЦК України. За змістом вказаного переліку право постійного користування земельною ділянкою, яке належало спадкодавцю, не є тим правом, яке не можна успадкувати. А тому таке право за загальним правилом входить до складу спадщини. Таким чином, належне [PERSON] право постійного користування земельною ділянкою площею 0,70 га, розташованою на території Зозівківської сільської ради Вінницького району Вінницької області, призначеною для ведення особистого підсобного господарства, як майнове право, увійшло до складу спадщини після її смерті та може успадковуватися на загальних підставах. Відповідно до\~правової позиції Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладеної в листі від 16.05.2013 №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», роз`яснено судам, якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі ст. 125\~Земельного кодексу України,\~проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання державного акту про право власності на землю на ім`я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку. У п. 3.5 - вказано, що спори про визнання права власності на земельну ділянку та права на земельну частку (пай) в порядку спадкування, зокрема у випадках, якщо відсутній отриманий спадкодавцем державний акт про право власності на земельну ділянку, зареєстрований належним чином, якщо спадкодавцем не був отриманий державний акт про право власності на земельну ділянку, або в\~державному акті\~є\~неточності,\~які підлягають виправленню, розглядаються судами з урахуванням вимог закону та роз`яснень, викладених в пунктах 10, 11 ППВСУ від 30 травня 2008 року № 7 про те, що відповідно до статті 1225 ЦК\~право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Правильною є практика судів, які у випадку не завершення процедури приватизації земельної ділянки яку розпочав за життя спадкодавець, та не встиг закінчити, визнають за спадкоємцем таке право. 21 жовтня 2021 року Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду в рамках справи № 137/731/17, провадження №61-10528св21 (ЄДРСРУ № 100490889) досліджував питання щодо права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім`я спадкоємця, яким дійшли висновку, якщо на день смерті спадкодавця була розпочата процедура оформлення земельної ділянки, яка увійшла до складу спадщини, то спадкоємець має право на дооформлення цієї частини спадкового майна. Зібрані у справі докази підтверджують, що спадкодавець [PERSON] за життя розпочала процедуру оформлення земельної ділянки, отож земельні ділянки передані спадкодавцеві за рішеннями органу місцевого самоврядування увійшли до складу спадщини, відтак спадкоємець має право на їх до оформлення, утім за обставин зазначених вище позбавлена була реалізувати такі свої права в нотаріальному порядку. Відповідно до статті 392 ЦК України право власності на майно може бути визнано судом у випадку, коли це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує це право. У постанові Верховного Суду від 01 серпня 2019 року у справі № 205/4311/14-ц (провадження № 61-10174св19), зроблено висновок, що: «визнання права на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, зокрема, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку». Зважаючи на викладене, у контексті наведених правових норм регулювання предмета спору, суд дійшов висновку, що позивачем доведено належними та допустимими доказами обставини наведені у позовній заяві, наявність порушених прав позивача є доведеною та підлягають захисту судом у спосіб, що ним обраний. Окрім цього, відповідач подав заяву про визнання позову. У п. 24 постанови Пленуму Верхового Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» зазначено, що у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Приймаючи до уваги визнання відповідачем даного позову, а також те, що воно не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову у повному обсязі.

Outcome: approved