Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-17 00:00:00

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що в період з 2009 по 2016 проживав спільно однією сім`єю без реєстрації шлюбу з відповідачем. Від спільного проживання у сторін народилась донька [PERSON] . Оксана безперервно та постійно проживає разом з позивачем та перебуває на його утриманні. Позивач самостійно виховує, утримує та матеріально забезпечує доньку без участі матері, яка проживає окремо від дитини та не бере жодної участі у її вихованні. Відповідач протягом майже 8 років не проявляє до дитини уваги, не цікавиться її життям, розвитком та вихованням, не виявляє бажання бачитись із донькою та не відвідує її, не проявляє заінтересованості в її подальшій долі, не цікавиться її успіхами, навчанням, станом здоров`я, не піклується про її фізичний і духовний розвиток, що можна розцінювати як ухилення від виховання дитини матір`ю, свідомого нехтування нею своїми батьківськими обов`язками. Ухвалою суду від 19.12.2024 відкрито провадження у справі, підготовче судове засідання призначено на 15.01.2025. Відповідач у підготовче судове засідання не з`явився. Представник третьої особи подав заяву, в якій підтримав позовні вимоги. Ухвалою від 11.03.2025 підготовче провадження у справі закрито, справу призначено до судового розгляду у відкритому судовому засіданні на 15.05.2025 о 15:00 та перенесено на 10.07.2025 о 15:00. В судовому засіданні позивач та представник третьої особи позовні вимоги підтримали та просили задовольнити з підстав, зазначених у позові. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату і час судового засідання повідомлена належним чином. Суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, а тому приходить до переконання про наявність законних підстав для вирішення спору по суті з ухваленням заочного рішення. При цьому суд наголошує, що основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторони, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Враховуючи наведене, відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд вважає за можливе проводити заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. Позивач та відповідач в період з 2009 по 2016 проживали спільно однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Від спільного проживання у сторін народилась донька [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 07.12.2009, видане Злинською сільською радою Маловисківського району Кіровоградської області). [PERSON] безперервно та постійно проживає разом з позивачем за адресою: [ADDRESS] та перебуває на утриманні батька, що підтверджується витягом з реєстру територіальної громади від 03.12.2024. Позивач самостійно виховує, утримує та матеріально забезпечує доньку без участі матері дитини відповідача, яка проживає окремо від дитини та не бере жодної участі у її вихованні. [PERSON] на момент подачі позову навчалася у 9 класі КЗ «Злинський ліцей» починаючи з 3-го класу. Батько приділяє належну увагу вихованню доньки, завжди цікавиться її навчанням та поведінкою й належно реагує на зауваження вчителів, що підтверджується характеристикою, виданою КЗ «Злинський ліцей» №246 від 26.11.2024. Довідкою-характеристикою, виданою сільським головою Злинської сільської ради О.\~Недолужко від 25.11.2024 за вих. №856, встановлено, що відповідач [PERSON] перестала цікавитись своєю донькою, не виявляє жодного бажання займатися її вихованням та матеріальної допомоги на утримання доньки не надає. Згідно довідки, яка видана лікарем Злинської дільничої лікарні [PERSON] про стан здоров`я [PERSON] від 26.11.2024, позивач самостійно забезпечує доньку необхідним медичним доглядом шляхом власного супроводження до сімейного лікаря без участі відповідача. Рішенням виконкому Злинської сільської ради від 04.10.2024 №41 «Про затвердження висновку про доцільність позбавлення батьківських прав», затверджено висновок про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача щодо доньки [PERSON] . Підстави позбавлення батьківських прав передбачені ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України (далі СК, СК України). Мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він, зокрема, ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти (п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України). При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 4 ст. 263 ЦПК України). У постанові Верховного Суду від 13.03.019 в справі № 631/2406/15-ц зазначено, що: "тлумачення пункту 2 частини першої ст. 164 СК дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК). Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків." Аналогічні висновки містяться у постановах ВС від 30.05.2018, справа № 553/2563/15-ц та 29.01.2024, справа № 185/9339/21. У постанові Верховного Суду від 24.04.2019 в справі № 331/5427/17 вказано, що "відповідно до пункту 2 частини першої ст. 164 СК мати може бути позбавлена судом батьківських прав, якщо вона ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Цей захід впливу є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК), тому він підлягає застосуванню лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Європейський суд з прав людини у рішенні у справі «Хант проти України» вказав, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці". При ухваленні рішення суд враховує той факт, що мати дитини протягом останніх 8 років не займається вихованням доньки, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу; не створює умов для отримання нею освіти, у своїй заяві не заперечує проти позбавлення його батьківських прав, а відтак, свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками. З огляду на викладене, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для позбавлення відповідача батьківських прав. Аналіз практики ЄСПЛ дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Позбавлення батьківських прав є винятковим заходом, який тягне за собою істотні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків. Дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси (ст. 171 СК). У частині другій ст. 171 СК закріплено випадки, коли думка дитини має бути вислухана обов`язково. До таких випадків належить вирішення спору про позбавлення батьківських прав (ст.\~164 СК України) (див. постанову ВС від 20 червня 2018 року в справі № 679/1413/14-ц). Доньку відповідачки, [PERSON] , заслухано у судовому засіданні. Донька не висловила заперечень щодо позбавлення матері батьківських прав, позаяк остання не підтримує з нею жодних контактів, материнського інтересу до долі дитини не виявляє. В ті рідкісні моменти коли вона останні рази бачила матір, відповідачка постійно перебувала у стані алкогольного сп`яніння. Повідомляла її про суд, але та до можливост позбавлення її батьківських прав не виявила жодного інтересу. З врахуванням вищевказаного, суд дійшов висновку про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо її неповнолітньої доньки. Крім того, необхідно зазначити, що позбавлення батьківських прав не тягне невідворотних наслідків, оскільки не позбавляє особу прав на спілкування з дитиною і побачення з нею, а також права на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. За змістом ст. 180 СК батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Ч. 3 ст. 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно з ч. 2 ст. 182 СК розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Позивач просить стягувати аліменти в розмірі частки від заробітку (доходу) матері, але не менше, ніж 50 відсотків та не більше 10 ти розмірів прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця. Така вимога є поміркованою і навіть безспірною, згідно п.\~4 ч.\~1 ст.\~161 ЦПК України та ч.\~5 ст.\~183\~СК. Обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, при цьому припинення фактичних шлюбних відносин між батьками та проживання окремо від дитини, - не впливає на обсяг їхніх прав та не звільняє від виконання обов`язків щодо дитини до досягнення дитиною повноліття. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення аліментів на утримання дочки в розмірі 1/4 частки від заробітку (доходу), але не менше, ніж 50 відсотків та не більше 10 ти розмірів прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця,\~починаючи з дня подання заяви до суду до досягнення нею повноліття, підставні, ґрунтуються на вимогах закону та є такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК аліменти на дитину за рішенням суду присуджуються від дня пред`явлення позову. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК рішення про стягнення місячного розміру аліментів підлягає негайному виконанню. Відповідно прохальної частини позову, судові витрати просять залишити по фактично понесеним. Тому суд не вирішує питання перерозподілу сплаченого судового збору.

Outcome: approved