Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-23 00:00:00

\~\~\~\~ \~ \~ \~ \~ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» звернулось до суду з позовом до [PERSON] , у якому просить стягнути з останнього заборгованість за Кредитним договором №2108244 від 06.07.2021 у розмірі 9512 грн. та понесені судові витрати. Позовна заява мотивована тим, що 06.07.2021 між ТОВ «ЛІНЕУРА Україна» та [PERSON] укладено кредитний договір №2108244 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, який відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора при введенні якого відповідач підтвердив прийняття умов кредитного договору. Відповідачу було перераховано кошти в сумі 2900 грн. на картковий рахунок зі строком повернення 30 днів та сплатою відсотків за користування коштами. Проте відповідачем умови договору не виконані, сума кредиту не повернута. 24.12.2021 року згідно умов договору факторингу № 02-24122001, ТОВ «ЛІНЕУРА Україна» відступило право вимоги за кредитним договором №2108244 від 06.07.2021р., а ТОВ ФК «КЕШ ТУ ГОУ» набуло право вимоги до відповідача. Станом на дату звернення до суду заборгованість за кредитним договором становить 9512 грн., яку позивач росить стягнути з відповідача та понесені судові витрати зі сплати судового збору в сумі 2422,40 грн. та витрати на правову допомогу в сумі 10500 грн. 17.06.2025 року через підсистему «Електронний суд» від представника відповідача надійшов відзив на позов, в якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог. Підтверджує, що 06.07.2021 року відповідач уклав кредитний договір з ТОВ «ЛІНЕУРА Україна» про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 2108244. Відповідно до умов якого сума кредиту - 2900 грн., строк кредиту 30 днів; тип процентної ставки фіксований; стандартна процентна ставка 1,90% в день. Орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладення Договору складає: за стандартною ставкою 4 553,00 грн. Заперечує проти доводів позивача з приводу розміру заборгованості за кредитним договором № 2108244 від 06.07.2021 року, яка становить 9512 грн. та складається з: простроченої заборгованості за сумою кредиту в розмірі 2900 грн., простроченої заборгованості за процентами в розмірі 6612 грн., оскільки позивач не надав суду детальний розрахунок заборгованості, з якого можна встановити яким чином із суми 4553 грн. виникла сума 9512 грн., не обгрунтовує за який період нараховувалися відсотки, якщо строк нарахування відсотків у межах дії кредиту 30 днів. Вказує, що 06.04.2022 року, у зв`язку з повномасштабним вторгненням рф та військовою агресією рф, [PERSON] пішов до ЗСУ та 23.05.2024 року на підставі наказу командира в/ч [NUMBER] звільнений в запас за станом здоров`я. Просить застосувати строк позовної давності, посилаючись на те, що дата отримання кредиту - 06.07.2021 року; строк кредиту 30 днів; відповідач жодної сплати по кредиту не зробив, тому станом на 06.08.2021 року кредит вже був прострочений і кредитор з 06.08.2021 року мав право вимагати стягнення заборгованості у судовому порядку; договір факторингу укладений 24.12.2021 року, але заміна сторони у зобов`язанні не змінює порядку обчислення перебігу позовної давності, тобто позивач з 24.12.2021 року вже був обізнаний про порушення відповідачем кредитного договору, мав право у судовому порядку стягнути заборгованість по кредиту. З чого слідує, що з 06.08.2021 року по 05.08.2024 року - строк у межах якого кредитор може звернутися до суду з вимогою про стягнення заборгованості по даному кредиту. Натомість позивачем не обгрунтовано причини звернення до суду поза межами строку позовної давності. Крім того, просить у разі відмови у позові всі понесені витрати стягнути з позивача. 23.06.2025 року через підсистему «Електронний суд» представником позивача подано відповідь на відзив, в якій вважає доводи відповідача викладені у відзиві безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню. Вказав, що відповідач, укладаючи кредитний договір, погодився на його умови, зокрема щодо його пролонгації та нарахування відсотків у випадку прострочення повернення кредиту. Зазначає, що заборгованість була нарахована не позивачем, а Первісним кредитором за укладеним договором та з моменту отримання права вимоги до відповідача за Договором факторингу, позивачем не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій. Вважає, що у відповідача відсутні підстави для застосування до спірних правовідносин ч. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», оскільки відповідач не надав первісному кредитору довідку за формами 5 або 6 Інструкції з діловодства у Збройних Силах України, затвердженої наказом Генерального штабу Збройних Сил України від 07.04.2017 № 124. Крім того, 06.07.2021р. [PERSON] укладаючи кредитний договір № 2108244 з ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» погодився на умови визначені цим договором. Зокрема, відповідно до п.1.3. строк кредиту 30 днів. Детальні терміни повернення кредиту та сплати процентів визначені в Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі іменується Графік платежів), що є Додатком №1 до цього Договору. Відповідно п. 4.2.1. сторони домовились, що у випадку, якщо у Клієнта на дату закінчення строку кредиту (нового строку кредиту після пролонгації) наявна заборгованість за кредитом, та Клієнт не продовжив строк кредиту відповідно до п.4.1.1.-4.1.6 Договору, за цим Договором застосовується автоматичне продовження строку користування кредитом (автопролонгація) з наступного дня після запланованої дати повернення кредиту. Відповідно п.4.2.5 за цим Договором, Загальна кількість атовпролонгацій за цим Договором обмежується загальною кількістю календарних днів користування кредитом, яка не може бути більшою за 120 календарних днів (включаючи період, визначений в п.1.3 Договору та періоди пролонгацій). Тобто, якщо у разі наступної (чергової) автопролонгації загальна кількість днів користування кредитом буде більшою за 120, така автопролонгація не застосовується, а строк повернення кредиту та сплати нарахованих процентів є таким, що настав. Таким чином, позивач вказує, що сторони узгодили розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строк та умови кредитування, що свідчить про наявність волі відповідача для укладення такого Договору, на таких умовах шляхом підписання Договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Позичальник погодився на умови визначені Договором щодо його пролонгації та нарахування відсотків у випадку прострочення повернення кредиту, тому вважає твердження відповідача про незаконність нарахування процентів необгрунтованими. З приводу застосування строків позовної давності вказує, що п.12 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжені на строк дії такого карантину. Також, відповідно до п.19 Прикінцевих та Перехідних положень Цивільного кодексу України, у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. На підставі чого вважає, що строк позивної давності не підлягає застосуванню до позивних вимог про стягнення заборгованості за вищезазначеним кредитним договором. 25.06.2025 року через підсистему «Електронний суд» від представника відповідача надійшов заперечення на відповідь на відзив, в яких зазначає, що відповідача через юридичну необізнаність не міг знати значення терміну «пролонгація», а тому не розмів в повній мірі умови кредитного договору. Вказує, що надані документи підтверджують статус відповідача військовослужбовця. Представник позивача у судове засідання не з`явився, надавши заяву, в якій просив справу розглядати без участі представника позивача. Представник відповідача в судове засідання не з`явилася, надавши заяву, в якій просила справу розглянути без участі сторони відповідача. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд доходить наступного висновку. Судом встановлено, 06.07.2021 між ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] укладено договір №2108244 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, відповідно до умов якого товариство зобов`язалось надати клієнту грошові кошти у сумі 2900 грн., строком на 30 днів, що може бути продовжений у порядку та на умовах визначених в розділі 4 цього договору. Договір підписано [PERSON] електронним підписом одноразовим ідентифікатором Т760, і надісланим на номер мобільного телефону відповідача, що підтверджуються п.10 договору та копією додатку №1 до договору про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 2108244 від 06.07.2021 року. У п. 1.3. договору зазначено, що дата повернення кредиту вказується в графіку платежів, що є додатком №1 до цього договору. Згідно з п. 1.4 договору стандартна процентна ставка становить 1,90% в день та застосовується: - у межах строку кредиту, вказаного в п. 1.3 цього договору; -у межах нового строку кредиту, якщо відбулась пролонгація клієнта, відповідно до п. 4.1. договору; -у межах нового строку, якщо відбулась авто пролонгація відповідно до п. 4.2. договору. Орієнтовна реальна річна процентна ставка на дату укладення договору складає (п. 1.5 договору): - за стандартною ставкою 24079,41% річних; - за зниженою ставкою 24979,41% річних. Орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладення договору складає (п. 1.6 договору): - за стандартною ставкою 4553 грн.; - зниженою ставкою 4553 грн. Відповідно до п. 2.1. договору кредит надається товариством у безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту за реквізитами платіжної картки № [NUMBER] або на іншу платіжну карту клієнта, реквізити якої надані клієнтом товариству з метою отримання кредиту. Пунктом 4 договору визначено порядок продовження строку користування кредитом, автопролонгація. У випадку неможливості виконання зобов`язань за договором у повному обсязі у встановлений термін клієнт може ініціювати продовження строку користування кредитом та зміну дати повернення кредиту шляхом укладення додаткової угоди до договору. Протягом нового строку користування кредитом проценти нараховуються за стандартною процентною ставкою або за ставкою, що погоджена сторонами в додатковому договорі, яка не може бути більшою за розмір стандартної процентної ставки (п.п. 4.1.6. договору). Сторони домовились, що у випадку, якщо клієнт на дату закінчення строку кредиту (нового строку кредиту) наявна заборгованість за кредитом, та клієнт не продовжив строк кредиту відповідно до п. 4.1.1-4.1.6 договору, за цим договором застосовується автоматичне продовження строку користування кредитом (автопролонгація) з наступного дня після запланованої дати повернення кредиту (п.п. 4.2.1. договору). Клієнт, підписуючи цей договір дає згоду на його автопролонгацію, - продовження дії договору та строку користування кредитом з закінчення строку кредиту або продовженого строку кредиту (п. 1.3., п.4.1.5 договору ще на 15 календарних днів) (п.п. 4.2.3. договору). Підпунктом 4.2.3. договору сторони погодили, що: - за користування кредитом в період автопролонгації нараховування процентів здійснюється в порядку, визначеному розділом 3 договору, за стандартною процентною ставкою у відповідності до п. 1.5.1 договору; - при застосуванні автопролонгації знижка, надана клієнту в рамках програми лояльності, анулюється та здійснюється автоматичний перерахунок процентів за користування кредитом за період, визначений п. 1.3 договору, за стандартною процентною ставкою (застосовується стандартна процента ставка) та відбувається перерахунок загальної вартості кредиту, результати таких перерахунків відображаються в особистому кабінеті. Підпунктом 4.2.5. передбачено, що загальна кількість автопролонгації за цим договором обмежується загальною кількістю календарних днів користування кредитом, яка не може бути більшою 120 календарних днів (включаючи період, визначений в п. 1.3. договору та періоди пролонгації). Тобто, якщо у разі наступної (чергової) автопролонгації загальна кількість днів користування кредитом буде більшою за 120, така автопролонгація не застосовується, а строк повернення кредиту та сплати нарахованих процентів є таким, що настав. Відповідно до п. 9 підписуючи цей договір клієнт підтвердив, що перед укладенням цього договору йому була в чіткій та зрозумілій формі надана інформація вказана в ч. 1, 2 ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» та розміщена на Веб-сайті. 24.12.2021 між ТОВ «КЕШ ТУ ГОУ» (фактор) та ТОВ «Лінеура Україна» (клієнт) укладено договір факторингу № 02-24122001, згідно з п. 1.1. якого за цим договором фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги. Відповідно до витягу з реєстру боржників до договору факторингу № 02-24122001від 24.12.2021 ТОВ «КЕШ ТУ ГОУ» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 9512 грн., з яких: 2900 грн. заборгованість за основною сумою боргу; 6612 грн. сума заборгованості за відсотками. Згідно наданого позивачем до відповіді на відзив розрахунку заборгованості за кредитним договором №2108244 від 06.07.2021, борг відповідача складає 9512 грн., з яких: 2900 грн. заборгованість за основною сумою боргу; 6612 грн. сума заборгованості за відсотками. Частиною 1 ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Приписами ч. 2 ст. 43 ЦПК України встановлено, що учасники справи, крім іншого, зобов`язані сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи та подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ст. 79, 80 ЦПК України). Згідно приписів ст. 12, ч. 1, 5-7 ст. 81, ч. 1-3 ст. 89 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Отже, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. У противному разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі винести рішення по справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі. Статтею 205 ЦК України встановлено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно з вимогами чинного законодавства України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та у встановлений у зобов`язанні строк (термін) його виконання (ст. 526, 527, 530 ЦК України). Статтею 525 ЦК України передбачена заборона односторонньої відмови від зобов`язання або одностороння зміна його умов, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим до його виконання. Згідно з ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ст. 1047 ЦК України). Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якою: договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Згідно ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронна комерція - відносини, спрямовані на отримання прибутку, що виникають під час вчинення правочинів щодо набуття, зміни або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснені дистанційно з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, внаслідок чого в учасників таких відносин виникають права та обов`язки майнового характеру; електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: - надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; - заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; - вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Статтею 12 вказаного Закону встановлено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: - електронного підпису відповідно до вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги", за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину;; - електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; - аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Також частиною 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору; одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Як вбачається з матеріалів справи, Договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту №2108422 від 06.07.2021 містить основні істотні умови, характерні для такого виду договорів, зазначено суму кредиту, дату його видачі, строк надання коштів, розмір процентів, умови кредитування. У п. 10 Договору про надання коштів на умовах споживчого кредиту №2108422 від 06.07.2021 зазначено, що його підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором Т760 06.07.2021 17:25:49. За вказаних обставин, судд уважає встановленим факт укладення між [PERSON] та та ТОВ «Лінеура Україна» Договору про надання коштів на умовах споживчого кредиту №2108422 від 06.07.2021 із дотриманням вимог статті 12 Закону України «Про електронну комерцію». Так, у п. 3.1., 3.2. договору №2108422 від 06.07.2021, передбачено, що нарахування процентів за договором здійснюється на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування кредитом протягом строку кредиту (включаючи періоди пролонгації/автопролонгації), виходячи із фактичної кількості днів у місяці та у році, тобто метод «факт/факт». До періоду розрахунку процентів включається день надання та не включається дата повернення кредиту вказана в графіку платежів, крім випадку, якщо в межах строку надання кредиту, визначеного у п. 1.3 договору, відбулася пролонгація строку кредиту відповідно до розділу 4 договору, де проценти нараховуються і в дату повернення кредиту, вказану в графіку платежів, і в нову дату повернення. У випадку якщо день надання та день повернення кредиту співпадають, нарахування процентів здійснюється в один день. Підпунктом 4.2.5. договору передбачено, що загальна кількість автопролонгацій за цим договором обмежується загальною кількістю календарних днів користування кредитом, яка не може бути більшою за 120 календарних днів (включаючи період, визначений в п. 1.3 договору та періоди пролонгацій). Тобто, якщо у разі наступної (чергової) автопролонгації загальна кількість днів користування кредитом буде більшою за 120, така автопролонгація не застосовується, а строк повернення кредиту та сплати нарахованих процентів є таким, що настав. Тобто, умовами договору передбачено, що загальна кількість календарних днів користування кредитом не може бути більшою 120 календарних днів, включаючи загальний строк кредиту, 30 днів. Договір №2108422 про надання коштів на умовах споживчого кредиту укладено між відповідачем та ТОВ «Лінеура Україна» 06.07.2021, строком на 30 днів, тобто до 05.08.2021. Разом з тим, судом встановлено, що відповідачем не виконанні умови договору щодо погашення всієї суми заборгованості, у зв`язку із чим, відповідно до положень п. 4.2 Кредитного Договору, строк його дії було автоматично пролонговано на 120 календарних днів до 03.11.2021 року. Таким чином, за цим кредитним договором нарахування відсотків здійснювалося в межах строків, передбачених його умовами, а тому розмір заборгованості відповідача становить 9512 грн., яка складається з 2900 грн. тіла кредиту та 6612 грн. відсотків. Відтак, твердження представника відповідача про безпідставність нарахування відсотків поза межами строку дії кредитного договору, спростовуються вищевикладеним. З приводу заявлення представником відповідача вимоги про застосування наслідків спливу строків позовної давності, суд зазначає. Згідно з ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Статтею 257 ЦК України встановлено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч.1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч.5 ст.261 ЦК України). Згідно з ст. 262 ЦК України заміна сторін у зобов`язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності. Частина 3 ст. 267 ЦК України встановлює, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Згідно з ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Відповідно до ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Як вбачається із наданих позивачем доказів сторони погодили строк кредиту у 30 днів, а саме до 05.08.2021 року, який було пролонговано до 03.11.2021 року. Позивач звернувся до суду з позовом 21.05.2025 року. Постановою Кабінету Міністрів України № 211 від 11.03.2020 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» з 12.03.2020 на всій території України встановлено карантин. Згідно п. 12 Прикінцеві та перехідні положення ЦК України, якими передбачено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину (Розділ ЦК України доповнено пунктом 12 згідно із Законом № 540-IX від 30.03.2020, який набрав законної сили 02.04.2020). Постановою Кабінету Міністрів України №651 від 27.06.2023 з 30.06.2023 на всій території України карантин було відмінено. Відтак, строк позовної давності за Кредитним договором, згідно з п. 12 Прикінцевих та перехідних положення ЦК України був продовжений до 30.06.2023. Проте, Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022, із 5:30 год. 24.02.2022 в Україні введено воєнний стан строком на 30 діб, який діє і наразі. П. 19 Прикінцевих та перехідних положення ЦК України, передбачено, що у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану (Розділ доповнено пунктом 19 згідно із Законом № 2120-IX від 15.03.2022, який набрав законної сили 17.03.2022; в редакції Закону № 3450-IX від 08.11.2023). Отже, на підставі викладеного вище, позивач звернувся до суду із позовом в межах строку позовної давності, який спершу був продовжений до 30.06.2023, перебіг якого потім було зупинено 24.02.2022 року. Відтак, позивачем не пропущено строк позовної давності, а тому підстави для застосування наслідків спливу строків позовної давності у даній справі відсутні. Щодо застосування до відповідача пільг передбачених Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", суд вказує, що оскільки відповідач вступ до лав ЗСУ 06.04.2022 року та 23.05.2024 року на підставі наказу командира в/ч [NUMBER] звільнений в запас за станом здоров`я, що не входить в межі строку дії кредитного договору, який був укладений 06.07.2021 року та діяв до 03.11.2021 року, то підстави для звільнення відповідача від сплати відсотків за кредитним договором відсутні. Таким чином, аналізуючи надані суду докази, вирішуючи справу в межах заявлених вимог, суд приходить до висновку про наявність підстав для повного задоволення позовних вимог, а саме: з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 2900 грн. заборгованості за тілом кредиту та 6612 грн. заборгованості за відсотками, що разом складає 9512 грн. Відповідно до п. 6 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати. Так, звертаючись до суду з позовом, позивачем понесені судові витрати, які складаються з судового збору в сумі 2422,40 грн. та витрат на правову допомогу у розмірі 10500 грн. Відповідно до приписів ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. 1, 2, ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову на відповідача; 2) у разі відмови в позові на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно платіжної інструкції №37279 від 02.04.2025 року позивачем було сплачено 2422,40 грн. судового збору. Оскільки позовні вимоги позивача задоволенні в повному обсязі, то з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 2422,40 грн.. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 зроблено висновок, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчить про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. За правилами ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Отже, витрати на правничу допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правничу допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Таким чином, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правничу допомогу, а саме: надано договір на правничу допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення. На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано договір про надання правової допомоги від 29.12.2023 року, додаткова угода №1 від 27.12.2024року, акт про отримання правової допомоги від 16.06.2025, рахунок від 16.06.2025 та платіжну інструкцію №39418 від 16.06.2025, якими підтверджено понесені позивачем витрати на правову допомогу у розмірі 10500 грн. Частина 5, 6 ст. 137 ЦПК України передбачено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Верховний Суд у постанові від 30.09.2020 у справі №201/14495/16-ц зазначив, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial