Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-27 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог та їх обґрунтування ТОВ «Таліон Плюс» звернулося до суду із позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором, в обґрунтування якого вказало, що 08.11.2024 між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та [PERSON] було укладено Договір кредитної лінії № 257561092, у формі електронного документу, відповідно до якого Відповідач отримав від Товариства кредитні кошти (з урахуванням всіх траншів) у розмірі 27000,00 грн. Відповідно до умов Розділу 2 Договору Товариство зобов`язалося надати Відповідачу кредитні кошти на умовах строковості, зворотності, платності, а Відповідач зобов`язався повернути кредитні кошти та сплатити проценти за їх користування відповідно до умов, зазначених у Договорі, додатках до нього та Правилах надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту Товариства з обмеженою відповідальністю «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА», що є невід`ємною частиною Договору, текст яких розміщений на сайті Товариства: www.moneyveo.ua. Проте, в порушення умов Договору та Правил, відповідач не повернув надані йому кредитні кошти та не сплатив проценти за їх користування в обумовлені сторонами строки. 24.12.2024, відповідно до ст. 1077 ЦК України, ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» відступило право вимоги за вище зазначеним Договором за Договором Факторингу № МВ-ТП/14 ТОВ «Таліон Плюс». Загальна сума заборгованості за кредитним договором становить 77306,40 грн. Проте, Позивач, діючи в межах своїх прав, самостійно визначає обсяг та склад позовних вимог, що підлягають до стягнення. Виключне право на визначення позовних вимог належить Позивачу. Позивач звертає увагу суду на те, що розмір штрафних санкцій включено до загального розрахунку заборгованості, однак ТОВ «Таліон Плюс» не включає їх до розміру позовних вимог. Тому заявлена позивачем до стягнення - 62 456,40 грн., з них: 27000 грн. - заборгованість за кредитом, 35456,40 грн. - заборгованість за процентами за користування кредитом, а також судові витрати. Рух справи та процесуальні рішення 07.05.2025 позовна заява надійшла до суду та була передана на розгляд судді Н.Слободян. 09.05.2025 у справі відкрите провадження. Вирішено розгляд проводити у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін). Сторонам надано строк для подання відзиву та позові та відповіді на відзив. Перший розгляд призначено на 03.06.2025, відкладене на 27.07.2025. 02.06.2025 надійшов відзив на позов від представника відповідача. 10.06.2025 від представника позивача надійшла відповідь на відзив та клопотання про витребування доказів. 17.06.2025 надійшло заперечення представника відповідача на клопотання про витребування доказів. 18.06.2025 клопотання про витребування доказів задоволене. 08.07.2025 на виконання ухвали суду про витребування доказів від АТ КБ «ПриватБанк» надійшла інформація щодо здійснення переказу коштів. Позиції сторін Представник позивача у позові, відповіді на відзив, позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Представник відповідача у відзиві позовних вимог не визнав. Заперечення зводяться до такого. 1. Додане, як доказ, платіжне доручення про перерахування коштів датоване «11/8/2024», тоді як договір укладений 11.08.2024. 2. Відступлення прав вимоги відбулося всупереч умов Договору (немає у повідомленні дати, не додано договору та доказів надіслання такого повідомлення відповідачу. 3. Посилаючись на останню графу наданого позивачем розрахунку заборгованості (колонка «Сплачено», графа «Всього»), стверджує, що відповідачем сплачено всі суми заборгованості. 4. Нараховані позивачем відсотки за період з 25.12.2024 по 22.03.2025 становлять 23284,80 грн. Представник позивача вважає, що розмір такої заборгованості (якщо суд не врахує його доводи щодо відмови у позові) має скласти 41871,60 грн., з них: 27000 грн. - тіло кредиту, 12171,60 грн. - нараховані відсотки. 5. Загалом же просив у задоволенні позову відмовити у повному обсязі. Встановлені судом обставини та застосовані норми права Суд, дослідивши матеріали справи встановив такі обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 08.11.2024 року між ТОВ «МІНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та [PERSON] , на підставі заявки останнього на отримання грошових коштів в кредит від 08.11.2024 ( а.с.16), було укладено договір кредитної лінії № 257561092 у формі електронного документу ( а.с.18 зворот -30). Сторонами також підписано «Паспорт споживчого кредиту продукту «СМАРТ» до Договору № 257561092 від 08.11.2024 ( а.с.16 зворот-18). Зазначені документи підписані відповідачем відповідними одноразовими ідентифікаторами. Відповідно до умов Розділу 2 Договору Товариство зобов`язалося надати Відповідачу кредитні кошти на умовах строковості, зворотності, платності, а Відповідач зобов`язався повернути кредитні кошти та сплатити проценти за користування кредитом та Комісію за надання кредиту відповідно до умов, зазначених у Договорі, додатках до нього та Правилах надання коштів та банківських металів у кредит ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА». Позивач виконав зобов`язання за договором про надання кредиту, надавши грошові кошти відповідачу, що підтверджується отриманою на виконання ухвали суду інформацією від АТ КБ «ПриватБанк», де підтверджено, що 08.11.2024 на ім`я « [PERSON] » у банку емітовано карту № [NUMBER] , на яку здійснено переказ коштів у сумі 27000 грн.. Інформація про платника : «mnvo cm mc. Viplata zaima Moneyveo. ID платежу: 2544037449». Саме ця картка зазначена у п. 5.1. Договору, як рахунок позивальника, на який має бути здійснене зарахування коштів. Тобто, на виконання п. 5.1 Договору, грошові кошти були перераховані Товариством на банківську карту відповідача, яка була вказана ним при укладанні Договору. Розділом 7 Договору сторони узгодили закінчення Дисконтного періоду строку кредитування - 23.11.2024 (15 днів від дня отримання коштів), кінцева дата повернення (виплати) кредиту - 08.12.2029. Згідно п. 8.3 Договору на момент укладення Договору та отримання першого Траншу за цим Договором Базова процентна ставка складає 0,98 відсотків в день від суми залишку Кредиту, яка знаходиться у Позичальника за кожний день користування ним, що становить 357,70 відсотків річних. ТОВ «МІНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» свої зобов`язання за договором виконало у повному обсязі та надало відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. 24.12.2024 між ТОВ «МІНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ТОВ «Таліон Плюс» було укладено Договір факторингу №MB-ТП/14, у відповідності до умов якого ТОВ «МІНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» передає ТОВ «Таліон Плюс» за плату належні йому Права вимоги, а ТОВ «Таліон Плюс» приймає належні ТОВ «МІНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» Права вимоги до Боржників, в тому числі до [PERSON] . Відповідно до розрахунку заборгованості за договором кредитної лінії № 257561092 від 08.11.2024 заборгованість [PERSON] за період з 08.11.2024 по 24.12.2024 складає 53757,00 грн., з яких: 27 000,00 грн. - сума заборгованості за тілом кредиту; 12171,60 грн. проценти за користування кредитом,1350,00 грн. - сума комісії, 13500,00 грн. - сума неустойки. ( а.с.13 зворот-14) Відповідно до розрахунку заборгованості за договором кредитної лінії № 257561092 від 08.11.2024 заборгованість [PERSON] за період з 24.12.2024 пол 22.03.2025 складає 77306,40 грн., з яких: 27 000,00 грн. - сума заборгованості за тілом кредиту; 35456,40 грн. - проценти за користування кредитом, 1350,00 грн. - сума комісії, 13500,00 грн. - сума неустойки. ( а.с.13 зворот-14) Водночас, позивач самостійно визначив обсяг та склад позовних вимог, що підлягають до стягнення, та не включав суму комісії та неустойки до позовних вимог і позовні вимоги зводяться до стягнення 62 456,40 грн., з них: 27000 грн. - заборгованість за кредитом, 35456,40 грн. - заборгованість за процентами за користування кредитом, а також судові витрати. Між сторонами виникли зобов`язальні правовідносини на підставі кредитного договору, які регулюються нормами Цивільного кодексу України. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 цього Кодексу встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно з ч.1 ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1ст. 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець. Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли сааме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Статтею 18 Закону України «Про електронні довірчі послуги» визначено, що електронний підпис чи печатка не можуть бути визнані недійсними та позбавлені можливості розглядатися як доказ у судових справах виключно на тій підставі, що вони мають електронний вигляд або не відповідають вимогам до кваліфікованого електронного підпису чи печатки. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно з ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Відповідно до ч.2 ст.1048 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ч.2 ст.1054 та ч.2 ст.1050 Цивільного кодексу України наслідками порушення Боржником зобов`язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право Заявника достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаївділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк, то воно підлягає виконанню у цей строк. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ч.1ст.599 ЦК України). Відповідно до змісту ст. ст. 610, 611, 612ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно ст.1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до ст.1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом. За змістом ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. [PERSON] уклав кредитний договір з ТОВ «МІНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА». Даний договір укладено дистанційно, в електронній формі, з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем та підписаний накладенням електронного підпису, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора, що надісланий на номер мобільного телефону відповідача. Відповідно до положень Закону України «Про електронну комерцію» вказаний договір прирівнюється до укладеного в письмовій формі. Уклавши договір, сторони дійшли згоди щодо усіх істотних умов домовилися щодо розміру кредитних коштів отриманих відповідачем, щодо строку повернення кредитних коштів, щодо розміру процентної ставки за користування кредитними коштами, а також щодо розміру процентної ставки, яка підлягає сплаті за користування кредитними коштами у разі прострочення зобов`язань. Після підписання договору у сторін виникли взаємні права та обов`язки. Зокрема, у відповідача виникло зобов`язання по поверненню суми отриманого кредиту та сплати відповідної плати за користування кредитом. Первісний кредитор, ТОВ «МІНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА», виконало свої зобов`язання по наданню кредитних коштів відповідачу, проте останній не виконав зобов`язання по їх поверненню, чим порушив умови кредитного договору, у зв`язку з чим утворилась зазначена вище заборгованість. Суд зауважує, що кредитні кошти надані позичальнику у безготівковій формі на банківську картку, вказану ним при укладенні договору. Суд не погоджується з твердженням представника відповідача про здійснення повного погашення заборгованості відповідачем, оскільки це не ґрунтується на матеріалах справи. У розрахунку заборгованості, наданому позивачем відсутні вказівки на будь-яке погашення заборгованості. У ньому містяться лише нарахування. Відповідно до договору факторингу та реєстру прав вимоги, права вимоги за кредитним договором, укладеним з [PERSON] перейшли до ТОВ «Таліон Плюс». Проте, суд вважає за необхідне зазначити щодо розрахунку заборгованості таке. Згідно з реєстром до договору факторингу від 24.12.2024 до позивача перйшло право вимоги після закінчення дисконтного періоду з 08.11.2024 по 24.12.2024, а саме: загальна сума 53757,00 грн., з них: 27000,00 грн. - тіло кредиту, 12171,60 грн. - нараховані відсотки за період з 08.11.2024 по 24.12.2024: 1350,00 грн. - нарахована комісія, 13500,00 грн. - неустойка. З наступного дня укладення договору факторингу - 25.12.2024- позивачем, із застосування узгодженої між сторонами кредитного договору базової процентної ставки - 0,98%, по 22.03.2025 щодня нараховувались відсотки за користування кредитом сума яких склала 23284,80 грн., а загалом з відсотками, нарахованими первісним кредитором, -35456,40 грн. Суд звертає увагу, що п.9.1.1.5 Договору кредитної лінії № 257561092 від 08.11.2024 передбачено право кредитодавця у будь-який час після закінчення Дисконтного періоду без згоди Позичальника відступити право вимоги за Договором будь-які фінансовій установі, яка відповідно до закону має право надавати кошти та банківські метали у кредит, та/або послуги з факторингу, шляхом укладання будь-якого не забороненого законом правочину, зокрема договору факторингу. Зазначеним Договором не передбачено жодного погодження з боржником про сплату будь-яких додаткових відсотків чи винагород на користь третьої особи у разі відступлення права вимоги. В укладеному Договорі факторингу № МВ-ТП/14 від 24.12.2024 щодо предмету договору визначено "у порядку та на умовах даного Договору, Клієнт зобов`язується відступити Фактору Права вимоги за переліком у реєстрі прав вимоги, а Фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти і розпорядження Клієнта за плату на умовах, визначених цим Договором ( п.2.1.) У розділі 1 Договору визначені значення термінів, зокрема "1.3. "Право вимоги" - означає весь обсяг прав грошових вимог Клієнта за Кредитним договором (наявних та майбутніх), зокрема прав грошових вимог до Боржника по сплаті сум боргу за Кредитним договором строк платежу за якими настав, а також прав грошових вимог, які виникнуть в майбутньому. 1.4 "Борг" - суми грошових коштів, належні до сплати Клієнту Боржником за Кредитним договором, включаючи суми кредиту, процентів за користування кредитом, та будь-які інші суми, що належать до сплати Клієнту за Кредитним договором, які нараховані або можуть бути нараховані Клієнтом на день набуття цим договором зобов`язальної сили". Аналіз зазначених норм договорів свідчить про те, що у жодному з них не передбачено безапеляційно перехід до фактора (позивача у справі) права нараховувати відсотки після укладення договору факторингу. Чітко визначено обов`язок Клієнта "відступити Фактору Права вимоги за переліком у реєстрі прав вимоги" та суми, в т.ч. проценти за користування кредитом, які нараховані або можуть бути нараховані Клієнтом на день набуття цим договором зобов`язальної сили". Суд зауважує, що Фактор не є новим "власником" кредитного договору - він лише набуває права вимоги в тому обсязі, в якому воно існувало у цедента. Принцип тлумачення закону на користь особи є однією з основних засад правової системи, яка визначає, що суди повинні намагатися тлумачити закони та його норми в такий спосіб, щоб максимально захищати права та інтереси фізичної особи. Цей принцип також часто відомий як «in dubio pro persona» abo «in dubio pro homine» (латинською мовою), що означає «у вагомих сумнівах - на користь людини». Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 10.01.2024 у справі № 240/4894/23. Щодо тлумачення умов кредитного договору за неясності формулювань за наявності двох різних тлумачень умови договору та неможливості з`ясувати справжній зміст умови за допомогою загальних підходів застосовується правило тлумачення contra proferentem (тлумачення проти того, хто написав), відповідно до якого такі умови тлумачаться на користь контрагента сторони, яка підготувала проект договору. Це правило базується на презумпції професійності установи, що надає кредит. При виникненні спору щодо розміру кредиту внаслідок неоднозначності положень угоди перевага надається тлумаченню на користь позичальника (постанова Верховного Суду від 05 жовтня 2022 року у справі № 352/1950/15-ц (провадження № 61-2973св22)). З огляду на викладене, суд погоджується з позицією представника відповідача щодо неправомірності нарахування відсотків позивачем за період з 24.12.2024 по 22.03.2024, оскільки право такого нарахування не зазначено чітко ні в умовах уклеєного між сторонами кредитного договору, ні у Договорі факторингу. Тому позовні вимоги підлягають задоволенню в частині стягнення заборгованості по тілу кредиту (27000,00 грн.) та відсотків, нарахованих з 08.11.2024 по 24.12.2024 (12171,60 грн.) Щодо розподілу судових витрат суд зазначає наступне. Частиною 1 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку з частковим задоволенням позовних вимог (62,72%) з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1519,33 грн. При вирішенні питання про відшкодування позивачеві понесених витрат на правову допомогу в загальній сумі 5000 грн. суд виходить з наступного. За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. На підтвердження понесених витрат на правову допомогу та їх відшкодування позивачем надано: копію договору про надання правової допомоги №5 від 02.12.2024, копію додаткової угоди №442 від 02.12.2024, акта приймання-передачі наданих послуг від 02.12.2024 та копію платіжної інструкції від 30.12.2024 року №1342. ( а.с.38-44) Тому суд, на підставі поданих позивачем доказів, та, враховуючи обґрунтованість розміру понесених витрат, а також критерій розумності їх розміру, приймає до уваги конкретні обставини справи, складність даної справи та ціну позову в ній, обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, та приходить до висновку, що витрати ТОВ "Таліон Плюс" на професійну правничу допомогу підлягають відшкодуванню у розмірі 5000 грн.

Outcome: partial