Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-17 00:00:00

21.01.2025 позивач засобами поштового зв`язку звернувся до Деснянського районного суду м. Чернігова з позовом до відповідача, в якому просить: - стягнути із [PERSON] , [INFO] , на його користь аліменти на утримання дитини - [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з дня подачі позовної заяви та до досягнення дитиною повноліття; - позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] , щодо малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що [PERSON] свого батьківського обов`язку не виконує, узагалі не приділяє уваги вихованню сина, не цікавиться його навчанням та не утримує матеріально, самоусунулася від виховання власної дитини. Ухвалою судді від 24.01.2025 дану позовну заяву залишено без руху. Ухвалою судді від 03.02.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 11.03.2025. 11.03.2025 відкладено підготовче засідання на 07.04.2025 у зв`язку з неявкою відповідача. Ухвалою суду від 07.04.2025, унесеною до протоколу судового засідання, до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, залучено [INFO] , у зв`язку з чим підготовче засідання відкладено до 22.04.2025. Ухвалою суду від 22.04.2025, унесеною до протоколу судового засідання, закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні на 02.06.2025. 02.06.2025 розгляд справи відкладений до 15.07.2025 у зв`язку з неявкою сторін. У судовому засіданні 15.07.2025 позивач позов підтримав. Представник Управління (служба) у справах дітей Чернігівської міської ради вважає позов таким, що підлягає задоволенню. Відповідач та представник [INFO] до суду не з`явився, про причини неявки не повідомив. За згодою позивача суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи, відповідно до статті 223 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України). Заслухавши пояснення позивача, представника Управління (служба) у справах дітей Чернігівської міської ради, дослідивши наявні в справі докази, суд дійшов наступних висновків. У судовому засіданні встановлено, що сторони є батьками неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с. 7, 8). Позивач стверджує, що з 2019 року неповнолітній [PERSON] проживає з ним, а відповідач вихованням та матеріальним утриманням дитини не займається, не цікавиться станом здоров`я сина, його фізичним, моральним та духовним розвитком, фактично самоусунулася від виконання своїх батьківських обов`язків. За приписами частин першої-четвертої статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до частини першої статей 76 та 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Так, позивачем на підтвердження викладених у позові обставин подані такі докази: - копію відповіді КНП «Сімейна поліклініка» Чернігівської міської ради від 21.10.2024 № 01-06/839, з якої вбачається, що в разі необхідності надання медичної допомоги, супроводу на профілактичні огляди та щеплення дитини - [PERSON] до КНП «Сімейна поліклініка» ЧМР супроводжує батько дитини - [PERSON] (а.с. 9); - копію довідки КЗ «Чернігівський навчально-реабілітаційний центр» Чернігівської обласної ради від 22.10.2024 № 77, виданою [PERSON] , [INFO] , в тому, що він дійсно навчається в 2-А класі КЗ «Чернігівський навчально-реабілітаційний центр» Чернігівської обласної ради; [PERSON] виховує один батько - [PERSON] ; матір дитини, [PERSON] , протягом 2022-2024 років не брала участі у вихованні дитини, не спілкувалася з педагогами, жодного разу не була присутня на батьківських зборах; за час навчання в навчально-реабілітаційному центрі, окрім батька [PERSON] , у вихованні [PERSON] рідні участі не приймали (а.с. 9 зворот); - копію довідки КПНЗ «Спеціалізована дитячо-юнацька школа олімпійського резерву з футболу «Десна» Чернігівської міської ради, за змістом якої [PERSON] , 2018 року народження, є вихованцем КПНЗ СДЮШОР з футболу «Десна» ЧМР з вересня 2023 року; старанно займається та вже має певні досягнення, а саме - приймає активну участь в усіх фізкультурно-масових та спортивних заходах, є дійсним членом команди СДЮШОР «Десна»; на тренування та ігри його завжди супроводжує батько [PERSON] , який приймає активну участь в вихованні сина (а.с. 10); - копію відповіді Чернігівського районного управління поліції ГУНП в Чернігівській області на звернення [PERSON] , зареєстроване в журналі єдиного обліку № 30212 від 06.06.2024, з якої вбачається, що при проведенні перевірки було встановлено, що гр. [PERSON] , [INFO] , не приймає участі у вихованні свого сина з 2019 року, місце перебування останньої невідомо, при перевірці по базам ІПНП поліції відомостей про [PERSON] не знайдено (а.с. 10 зворот); - копію довідки за вих. № 01/23 від 23.08.2024, за змістом якої [PERSON] (ІПН - [NUMBER] ) дійсно працює офіціантом у ФОП [PERSON] , згідно наказу № 02/09 від 09.08.2024 (а.с. 11). Разом з тим, із висновку виконавчого комітету Чернігівської міської ради як органу опіки та піклування, затвердженого рішенням виконавчого комітету Чернігівської міської ради від 03.04.2025 № 169, убачається, що виконавчий комітет Чернігівської міської ради як орган опіки та піклування вважає доцільним позбавлення батьківських прав [PERSON] по відношенню малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] . (а.с. 36-37). Допитаний у судовому засіданні в якості свідка [PERSON] показав, що не бачив матір дуже давно, вона проживає в місті Ташкент, зрідка телефонує. Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 (ратифікована постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 № 789-ХІІ і набула чинності для України 27.09.1991), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до частини першої статті 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Статтею 11 Закону «Про охорону дитинства» визначено, що сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до частини другої статті 150 Сімейного кодексу України (далі за текстом - СК України) батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, моральний та духовний розвиток. Згідно з пунктом другим частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до частини сьомої та восьмої статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Згідно зі статтею СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я або навчальний заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. У пункті 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз`яснено, що особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК (2947-14). Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Під час судового розгляду встановлено, що [PERSON] не піклується про фізичний і духовний розвиток сина, його навчання, майже не спілкується з дитиною, не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до його внутрішнього світу, не створює умов для отримання освіти, що свідчить про свідоме тривале нехтування своїми батьківськими обов`язками. За таких обставин, суд вважає за доцільне позбавити [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно неповнолітнього [PERSON] . Окрім того, суд вважає необхідним зазначити, що при зміні своєї поведінки та зміні обставин згідно зі статтею 169 СК України відповідач не позбавлена права звернутися до суду із позовом про поновлення батьківських прав. Щодо стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини суд виходить із наступного. Відповідно до частин другої та третьої статті 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Обов`язок батьків по утримуванню дітей до досягнення ними повноліття закріплений у частині другій статті 51 Конституції України, статті 180 СК України. У випадку ухилення батьків від виконання цього обов`язку, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі (стаття 181 СК України). Оцінивши надані у справі докази, суд дійшов висновку, що [PERSON] не виконує у відношенні свого неповнолітнього сина, [PERSON] , передбачені сімейним законодавством батьківські обов`язки з його утримання, чим порушує право дитини на достатній рівень життя, тому з відповідача належить стягнути аліменти розмірі 1/4 частини її заробітку (доходу), що відповідатиме рекомендованому. Доказів на підтвердження необхідності, а також матеріального становища відповідача, яке б дозволяло стягнення аліментів у більшому розмірі, позивач не надав. Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви (частина перша статті 191 СК України). За правилом пункту 1 частини першої статті 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Виходячи з вищевикладеного, суд, розглянувши справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи, доходить висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Також, відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідача належить стягнути судовий збір. Ураховуючи викладене,

Outcome: partial