Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-28 00:00:00

17.07.2025 [PERSON] звернулась до суду із заявою про встановлення факту смерті, мотивуючи свої вимоги наступним. [INFO] в лікарні міста Бердянськ Запорізької області помер чоловік заявниці [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про смерть від 23.10.2024 серії [NUMBER] , виданим територіальним відділом ЗАГС Токмакського району Управління ЗАГС Запорізької області. Село Чистопілля є частиною Токмацької міської громади Пологівського району Запорізької області та є тимчасово окупованим Російською Федерацією. Проте, відповідно до вимог законодавства України, вищезазначений документ на території України є недійсним, тому заявниця позбавлена можливості зареєструвати смерть чоловіка на території України. Просила встановити факт смерті [PERSON] , [INFO] , визнавши датою його смерті [INFO] та місцем смерті м. Бердянськ Запорізької області, Україна. Судом проведено такі процесуальні дії у цій справі. Ухвалою судді Вознесенівського районного суду міста Запоріжжя від 17.07.2025 заяву залишено без руху із встановленням строку для усунення недоліків заяви шляхом надання документа, що підтверджує факт смерті [PERSON] на тимчасово окупованій території, що додається до заяви про державну реєстрацію відповідного акта цивільного стану, - 5 (п`ять) днів з дня вручення копії ухвали. 24.07.2025 від заявниці надійшла заява про усунення недоліків заяви про встановлення факту смерті, в якій зазначила, що вона не мала можливості зробити копії медичних документів, оскільки чоловік помер в медичному закладі міста Бердянськ. Оригінали медичної довідки про смерть були передані окупаційній владі міста з метою отримання свідоцтва про смерть, що є єдиним доказом смерті її чоловіка, видане окупаційними органами влади на тимчасово окупованій території. Просила недоліки заяви про встановлення факту смерті вважати усунутими. Ухвалою судді Вознесенівського районного суду міста Запоріжжя від 24.07.2025 заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, судове засідання призначене на 29.07.2025 на 11:00 год. У судове засідання заявниця не з`явилась, про дату, час та місце судового засідання повідомлялась належним чином телефонограмою. Також додатково про дату, час та місце судового засідання суд повідомив заявницю СМС-повідомленням на зазначений у заяві мобільний номер телефону заявниці. Разом із вищезазначеною заявою заявницею подано заяву про розгляд справи без її участі, в якій заяву підтримала та не заперечувала проти винесення рішення у справі. Представник заінтересованої особи у судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась судом належним чином. Надіслала заяву про розгляд справи за її відсутності. За таких обставин, та враховуючи, що розгляд даної справи відповідно до вимог частини другої статті 317 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) здійснюється невідкладно, суд вважав за можливе розглянути справу за відсутності заявниці та представника заінтересованої особи на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами в межах заявлених вимог, суд встановив наступне. Як випливає з копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого ЗАГС міста Іолотань (Туркменістан) 26.11.1964, [PERSON] та [PERSON] одружились 26.11.1964, про що складено актовий запис № 74. Внаслідок укладення шлюбу дружина змінила прізвище на [PERSON] (а.с. 9). На даний час [PERSON] , [INFO] , є внутрішньо переміщеною особою, що підтверджується довідкою, виданою Департаментом соціального захисту населення Запорізької міської ради, від 16.07.2025 № 2302-5003736780 (а.с. 8). Згідно з копією документа, виданого на тимчасово окупованій території, з назвою «Свідоцтво про смерть» серії [NUMBER] , актовий запис № 170249900001300223001 від 23.10.2024, виданого «99000013 Територіальним відділом ЗАЦС Токмацького району Управління ЗАЦС Запорізької області» [PERSON] помер [INFO] у м. Бердянську Запорізької області (а.с. 12). Вказаний населений пункт розташовано на тимчасово окупованій території України відповідно до Переліку територій на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженого Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України 22 грудня 2022 року № 309 (зі змінами). Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» (у редакції Закону № 2217-IX від 21.04.2022) будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків, крім документів, що підтверджують факт народження, смерті, реєстрації (розірвання) шлюбу особи на тимчасово окупованій території, які додаються до заяви про державну реєстрацію відповідного акта цивільного стану. Згідно з п. 8 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Частиною першою статті 317 ЦПК України визначено, що заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. Підставою для встановлення факту смерті є підтверджені доказами обставини, які достовірно свідчать про смерть громадянина в певний час і за певних обставин. Для встановлення смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті необхідні обставини, які свідчать про реєстрацію цієї події, а також про те, що заінтересована особа не має можливості отримати, відновити втрачені або знищені документи про це. Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. За вимогами ч.ч. 3, 4 ст. 49 Цивільного кодексу України державній реєстрації підлягають народження фізичної особи та її походження, громадянство, шлюб, розірвання шлюбу у випадках, передбачених законом, зміна імені, смерть. Реєстрація актів цивільного стану провадиться відповідно до закону. Народження фізичної особи та її походження, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, шлюб, розірвання шлюбу, зміна імені, смерть підлягають обов`язковому внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян в органах юстиції в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Відповідно до п. 7 Порядку ведення Державного реєстру актів цивільного стану громадян, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22.08.2007 № 1064, запис в Реєстрі здійснюється шляхом внесення до нього у разі державної реєстрації смерті відомостей: прізвище, власне ім`я та по батькові (за наявності), стать, громадянство, дата смерті, у якому віці померла особа, місце смерті та її причина, дата і місце народження (для дітей віком до одного року - кількість місяців і днів), реєстраційний номер облікової картки платника податків, унікальний номер запису в Єдиному державному демографічному реєстрі, місце проживання, документ, що підтверджує факт смерті; прізвище, власне ім`я та по батькові (за наявності) особи, що звернулася за державною реєстрацією смерті, серія і номер, яким органом видано паспорт або паспортний документ, дата його видачі; серія і номер свідоцтва про смерть; дата і номер актового запису в книзі державної реєстрації смертей; найменування органу державної реєстрації актів цивільного стану, що здійснив державну реєстрацію смерті; прізвище, власне ім`я та по батькові (за наявності) особи, що здійснила державну реєстрацію, та її посада, дата і номер внесення відомостей до Реєстру. Згідно з п. 1 р. 5 Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених Наказом Міністерства юстиції України 18.10.2000 № 52/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 24.12.2010 № 3307/5) підставою для державної реєстрації смерті є: а) лікарське свідоцтво про смерть (форма № 106/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.08.2006 № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за № 1150/13024 (далі - лікарське свідоцтво про смерть); б) фельдшерська довідка про смерть (форма № 106-1/о), форма якої затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.08.2006 № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за № 1150/13024 (далі - фельдшерська довідка про смерть); в) лікарське свідоцтво про перинатальну смерть; г) рішення суду про оголошення особи померлою; ґ) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час; д) повідомлення державного архіву або органів Служби безпеки України у разі реєстрації смерті осіб, репресованих за рішенням несудових та судових органів; е) повідомлення установи виконання покарань або слідчого ізолятора, надіслане разом з лікарським свідоцтвом про смерть. Згідно з п. 13 р. 5 цих Правил, запис у графі актового запису про смерть «Причина смерті» повинен відповідати підпункту I-г пункту 11 лікарського свідоцтва про смерть, якщо заповнені всі чотири підпункти, підпункту I-в, якщо заповнені три підпункти, або підпункту I-б, якщо заповнені два підпункти, та підпункту I-а, якщо заповнений один підпункт. Водночас, до заяви про встановлення факту смерті заявницею долучено в якості доказу лише копію документа «свідоцтва про смерть» [PERSON] , виданого органом окупаційної влади на тимчасово окупованій території, з якого неможливо встановити обставини та причину смерті особи на тимчасово окупованій території. Водночас, як зазначено судом вище, підставою для встановлення факту смерті є підтверджені доказами обставини, які достовірно свідчать про смерть громадянина в певний час і за певних обставин. Такими доказами, зокрема, можуть бути письмові докази, речові докази, зокрема звуко- і відеозаписи, висновки експертів, копії лікарського свідоцтва/довідки про смерть, пояснення свідків тощо. Наявність лише «свідоцтва про смерть», виданого окупаційними органами влади на тимчасово окупованій території, є недостатнім для встановлення обставин, які достовірно свідчать про смерть [PERSON] у певний час і за певних обставин. Судом надавався заявниці строк на усунення недоліків заяви шляхом надання документа, що підтверджує факт смерті [PERSON] на тимчасово окупованій території, що додається до заяви про державну реєстрацію відповідного акту цивільного стану. Разом із тим, заявниця у поданій нею заяві від 24.07.2025 зазначила, що інших доказів вона не має та просила вирішити на справу на підставі тих доказів, які надала суду. Також заявниця не з`явилась у судове засідання, клопотань про виклик свідків, витребування доказів не заявляла, самостійно розпорядившись своїми процесуальними правами. Посилання заявниці на Консультативний висновок Міжнародного суду ООН від 21.06.1971 («Намібійський виняток»), практику ЄСПЛ стосується можливості визнання документів, зокрема про смерть, які видані на тимчасово окупованій території. Разом із тим, при розгляді даної справи суд приймає надане заявницею «свідоцтво про смерть», видане на тимчасово окупованій території, як один із письмових доказів факту смерті, однак, який не є достатнім для встановлення факту смерті чоловіка заявниці у певний час і за певних обставин. Водночас, за відсутності достатніх доказів на підтвердження часу та обставин смерті особи, суд позбавлений можливості встановити факт смерті в порядку ст. 317 ЦПК України. Згідно з правовим висновком Верховного Суду, наведеним у постанові від 20.12.2018 у справі № 707/1607/16-ц, посилання заявника на «Намібійський виняток» не дає підстави для висновку, що факт смерті може підтверджуватись лише документами, виданими органами на непідконтрольній території; заявник зобов`язаний надати також інші докази. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення заяви [PERSON] про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території, у зв`язку із чим у задоволенні заяви слід відмовити. Водночас, згідно з правовим висновком Верховного Суду, наведеним у постанові від 28.02.2024 у справі № 506/358/22, за наявності припущень про факт смерті фізичної особи, у тому числі у зв`язку з воєнними діями, без достовірних доказів, які свідчать про цей факт, правильним буде звернення до суду із заявою про оголошення судом особи померлою (ч. 2 ст. 46 ЦК України), а не із заявою про встановлення факту смерті цієї фізичної особи. Тому суд вважає за доцільне роз`яснити заявниці право звернутися до суду із заявою про оголошення особи померлою в порядку ч. 2 ст. 46 ЦК України, гл. 4 р. ІV ЦПК України.

Outcome: dismissed