Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-17 00:00:00

До суду звернувся позивач із позовною заявою до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором №853084 від 06.05.2019 року у сумі 34664,18 грн. Позовні вимоги ТОВ «Він Фінанс» обґрунтовані наступним. 06.05.2019 року між ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] було укладено договір про надання фінансового кредиту №853084 у електронній формі позика склала 7000,00 грн. строком на 30 днів. ТОВ «Авентус Україна» виконав умови кредитного договору та перерахував на рахунок відповідача безготівковим шляхом кошти, в свою чергу позичальник не виконав умови кредитного договору щодо повернення кредитних коштів внаслідок чого виникла заборгованість у розмірі 22231,87 грн., з яких: 6200,00 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 3347,84 грн. - заборгованість по процентам, 9708,33 грн. - заборгованість за простроченими процентами, 2976,00 грн. - заборгованість за штрафами. 12.04.2018 року між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» укладено договір факторингу №1, за яким ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» набуло прав кредитора стосовно відповідача на загальну суму 26006,29 грн. 12.04.2018 між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» (ТОВ «ВІН ФІНАНС») укладено договір факторингу № 1, на підставі чого відбулося відступлення права вимоги за кредитними договорами. Відповідно до п.2.2 договір факторингу № 1 від 12.04.2018 року окрім іншого зазначено: у випадку укладення сторонами більш ніж одного реєстру прав вимоги кожен наступний реєстр прав вимоги є самостійним додатком та не замінює попередній. 12.09.2019\~року укладено\~додаткову угоду\~№ 25\~та на\~виконання договору\~факторингу підписано\~реєстр прав\~вимоги №\~25\~від 12.09.2019\~року про\~те,\~що на\~умовах вищезазначеного\~договору право\~вимоги до\~ряду боржників\~в тому\~числі до\~гр.\~ [PERSON] за\~договором про\~надання фінансового\~кредиту №\~853084\~від 06.05.2019\~року перейшло\~до нового\~кредитора -\~ТОВ «ФК\~«Довіра та\~Гарантія» (ТОВ\~«ВІН ФІНАНС»). Заборгованість відповідача за кредитним договором № 853084 від 06.05.2019 року - 22 231,87 грн. Сума збитків з урахуванням 3% річних 2 000,89 грн. Сума збитків інфляційних втрат за несвоєчасне виконання кредитних зобов`язань - 10 431,42 грн. Разом заборгованість становить - 34 664,18 грн. Просить суд\~поновити строк\~позовної давності\~для подання\~позову до\~гр.\~ [PERSON] (РНОКПП\~ [NUMBER] )\~про стягнення\~заборгованості за\~кредитним договором\~№ 853084\~від 06.05.2019\~року.\~Стягнути з\~гр.\~ [PERSON] (РНОКПП\~ [NUMBER] )\~на користь\~Товариства з\~обмеженою відповідальністю\~«ВІН ФІНАНС»\~(код\~ЄДР 38750239)\~заборгованість за\~кредитним договором\~№ 853084\~від 06.05.2019\~року у\~загальному розмірі\~34\~664,18\~грн.,\~яка складається\~з:\~суми заборгованості\~22\~231,87\~грн.,\~суми інфляційних\~втрат -\~10\~431,42\~грн.,\~суми 3%\~річних -\~2\~000,89\~грн.\~Стягнути з\~гр.\~ [PERSON] (РНОКПП\~ [NUMBER] )\~на користь\~Товариства з\~обмеженою відповідальністю\~«ВІН ФІНАНС»\~(код\~ЄДР 38750239)\~судовий збір\~та витрати\~на професійну\~правничу допомогу.Справу розглядати без участі представника позивача, у разі неявки у судове засідання належним чином повідомленого відповідача провести заочний розгляд справи. Представник позивача в судове засідання не з`явився. Відповідач, будучи належним чином повідомлена про дату, час та місце судового засідання за зареєстрованим місцем проживання, не з`явилася в судове засідання без повідомлення причин, відзиву не надала. Відповідно до ст.187 ЦПК України виклик відповідача, також здійснювався через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України. Згідно ч.1 ст.280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З урахуванням згоди представника позивача, суд вважає за необхідне розглянути справу на підставі наявних в ній доказів та винести заочне рішення. Суд, дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, прийшов до наступного висновку. Суд, дослідивши наявні у справі докази, надавши їм оцінку, вважає, що заявлені позовні вимоги не підлягають задоволенню з таких підстав. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно зі ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У статті 15 Цивільного кодексу України зазначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Отже, об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес, саме вони є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Згідно\~зі ст. 16 ЦК України,\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Крім того, згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. За змістом частини першої статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до ст.\~1054\~ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За вимогами ст.526,530\~ЦК\~України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Згідно зі ст.\~610\~ЦК\~України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст.\~611\~ЦК\~України в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно з ч. 1ст.\~512\~ЦК\~України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ст.\~514\~ЦК\~України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 1ст. 1077 ЦК Українивизначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). За змістом ч. 1ст. 1078 ЦК Українипредметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Отже, за приписами чинного законодавства відступлення права вимоги може здійснюватися лише стосовно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 березня 2021 року у справі №906/1174/18 зроблено висновок, що правова природа договору відступлення права вимоги полягає у тому, що у конкретному договірному зобов`язанні первісний кредитор замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначений договором, у якому виникло таке зобов`язання. Указані норми права визначають такі ознаки договору відступлення права вимоги: 1) предметом договору є відступлення права вимоги виконання обов`язку у конкретному зобов`язанні; 2) зобов`язання, у якому відступлене право вимоги, може бути як грошовим, так і не грошовим (передача товарів, робіт, послуг тощо); 3) відступлення права вимоги може бути оплатним, а може бути безоплатним; 4) форма договору відступлення права вимоги має відповідати формі договору, у якому виникло відповідне зобов`язання; 5) наслідком договору відступлення права вимоги є заміна кредитора у зобов`язанні. Як вбачається із позовної заяви, що 06.05.2019 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» та [PERSON] було укладено договір про надання фінансового кредиту №853084. 12.04.2018 року між ТОВ «Авентус Україна» (клієнт) та ТОВ «ФК «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» (фактор) було укладено договір факторингу №1, згідно з яким Клієнт зобов`язується відступити Фактору Права вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги, а Фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату на умовах, визначених цим Договором, тобто він укладений більш ніж за пів року до підписання договору про надання фінансового кредиту №853084 від 06.05.2019 р. між ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] . При цьому,\~матеріали справи\~не містять\~Реєстру боржників\~до Договору\~факторингу №1 від 12.04.2018 р., укладеного між ТОВ «ФК «Дінеро» та ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія». Лише додано Реєстр прав вимоги №25 датований 12.09.2019 року. Протоколом загальних зборів учасників ТОВ «ФК «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» № 1706 від 25 липня 2024 року змінено назву товариства з ТОВ «ФК «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» на ТОВ «ВІН ФІНАНС». Пункт 3.1.2 Договору факторингу №1 визначає, що належна до сплати Клієнту сума грошових коштів, яка вказана у відповідному Реєстрі прав вимог, сплачується Фактором двома платежами. Перший платіж, у розмірі не менше 50 % (п`ятдесяти відсотків) від суми Фінансування за відповідним Реєстром прав вимог, Фактор перераховує протягом 6 (шести) банківських днів з дня підписання Сторонами такого Реєстру прав вимог, другий платіж - Фактор перераховує протягом 11 (одинадцяти) банківських днів з дня підписання Сторонами такого Реєстру прав вимог. 3.1.3. Фінансування сплачується Фактором на банківський рахунок Клієнта, зазначений у відповідному Розділі цього Договору. Сума фінансування вважається отриманою після її зарахування на рахунок Клієнта. Відповідно до додаткової угоди №25 до договору факторингу №1 від 12.04.2018 року Фінансування від 12.09.2019 року належна до сплати Клієнту сума грошових коштів яка вказана у відповідному Реєстрі прав вимог і складає 608\~889,47 грн. і сплачується Фактором сімома платежами: 26.09.2019, 10.10.2019, 24.10.2019, 07.11.2019, 21.11.2019, 05.12.2019, 19.12.2019. Однак, підтвердження оплати ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» ТОВ «Авентус Україна» до позову не долучено, хоча Договір факторингу №1 від 12.04.2018 року є оплатним. Так з доданих позивачем доказів зокрема з копії Договору факторингу № 1 від 12.04.2018 року вбачається, його сторонами фактично здійснено передачу одній від одної невизначених вимог, оскільки жодної визначеної вимоги, що існувала б у ТОВ «Авентус Україна» щодо відповідача [PERSON] на момент укладення Договору факторингу № 1 від 12.04.2018 в цьому договорі не вказано. Отже, оскільки відступлення права вимоги може здійснюватися лише стосовно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав, та договір факторингу (відступлення права вимоги) є похідним від кредитного договору, тому він не може бути укладений раніше кредитного договору, за яким переходить право вимоги. З цих підстав суд визнає неналежним доказом на підтвердження факту переходу права вимоги від ТОВ «Авентус Україна» до ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія», яке перейменовано на ТОВ «Він Фінанс» права вимоги за договором про надання фінансового кредиту №853084 наданий позивачем Договір факторингу №1 від 12.04.2018 року. З аналізу матеріалів справи вбачається, що право вимоги від первісного кредитора ТОВ «Авентус Україна» перейшло до нового кредитора, починаючи ще 12.04.2018 р., а сам договір про надання фінансового кредиту №853084 був укладений 06.05.2019, тобто майже через 1 рік після укладення договору факторингу, що взаємовиключає одне одного, оскільки за договором факторингу права вимоги є похідними від кредитного договору, а отже не може бути укладеним раніше кредитного договору, за яким переходить право вимоги. З наведеного слідує, що було здійснено передачу невизначених вимог, оскільки жодної визначеної вимоги, що існувала б у ТОВ «Авентус Україна» до [PERSON] на момент укладення Договору факторингу № 1 від 12.04.2018, в останньому не вказано. У зв`язку з наведеним, хоча чинне законодавство не забороняє відступлення майбутніх вимог, але це стосується майбутніх вимог тільки за умови їх визначеності, тоді як передача за правочином невизначених, позбавлених конкретного змісту вимог, у тому числі й на майбутнє, тягне за собою наслідки у вигляді неукладеності відповідного правочину, оскільки його сторонами не досягнуто згоди щодо предмета правочину або такий предмет не індивідуалізовано належним чином (постанова Верховного Суду від 24.04.2018 у справі №914/868/17). Відповідно до ст.\~89\~ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому досліджені наявних у справі доказів. Жодний доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки суд відображає в рішенні, в якому наводить мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Ураховуючи наведене вище, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено факт відступлення права грошової вимоги до [PERSON] за договором про надання фінансового кредиту №853084 від 06.05.2019 від первісного кредитора ТОВ «Авентус Україна» до ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія», яке в подальшому перейменовано на ТОВ «Він Фінанс». З огляду на викладене, враховуючи вимоги статей 12,81 ЦПК України, зважаючи на те, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження отримання права грошової вимоги до відповідача, а подання позову особою, яка не набула права вимоги, є самостійною підставою відмови в позові, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та задоволенню не підлягають. Крім того, оскільки судом відмовлено у задоволенні позову, сплачений при поданні позову судовий збір не підлягає стягненню з відповідача та залишається за позивачем. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed