Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-28 00:00:00

02.06.2025 позивач АТ «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК», в інтересах якого діє представниця Анохіна О. О., звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 19.06.2018 АТ «ПУМБ» та [PERSON] уклали кредитний договір, на підставі якого видано кредит у сумі 41\~600,00 грн, строк кредитування 24 місяці, зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 12,00\~% на рік, тип процентної ставки фіксована. Щомісячна комісія за обслуговування кредиту 2,90% (база нарахування щомісячної комісії нараховується щомісячно, від суми кредиту, який видається на загальні споживчі цілі. Відповідач кредитними коштами користувався, проте своєчасно банку кошти для погашення заборгованості за кредитом та відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, не надавав. У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором відповідач має заборгованість у розмірі: 41\~600,00 грн за кредитом, 27\~752,83 грн за відсотками, 28\~956,11 грн за комісією. Таким чином, позивач просить суд стягнути зазначену заборгованість з відповідача. Ухвалою судді Новодністровського міського суду Чернівецької області від 03.06.2025 відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи у порядку спрощеного провадження із викликом сторін. Позивач та його представник у судові засідання не з`являлися, однак у позовній заяві клопотали про розгляд справи за відсутності представника АТ «ПУМБ». У вказаній заяві позивач також повідомив, що не заперечує проти ухвалення заочного рішення у справі. Відповідач у судові засідання не з`являвся, проте належним чином був повідомлений про місце, час та дату судових засідань. Рекомендовані повідомлення з ухвалою про відкриття провадження, а також судова повістка, поверталися до суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Згідно з приписами п.\~4 ст.\~272 ЦПК України днем вручення судового рішення (у т.\~ч. ухвали про відкриття провадження у справі) є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду. Відповідно до ч.\~4 ст.\~223 ЦПК України у разі\~повторної\~неявки\~у судове\~засідання\~відповідача,\~повідомленого\~належним\~чином,\~суд\~вирішує\~справу на\~підставі\~наявних\~у ній\~даних\~чи\~доказів (постановляє\~заочне\~рішення). Крім того, відповідно до приписів ст.\~280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1)\~відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2)\~відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Таким чином, на підставі ст.\~223, 280 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін та постановити заочне рішення у справі. У зв`язку з неявкою сторін згідно з ч.\~2 ст.\~247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Перевіривши, дослідивши об`єктивно та оцінивши зібранні у справі докази суд дійшов такого висновку, виходячи з фактичних обставин справи, мотивів сторін та застосованих норм права. Суд установив, що 19.06.2018 [PERSON] шляхом заповнення та підписання власноруч заяви №\~1001060242601 на приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, та паспорту споживчого кредиту уклав кредитний договір, на підставі якого йому було видано кредит у сумі 41\~600,00 грн, на строк 24 місяці, зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 12,00\~% на рік, з щомісячною комісією за обслуговування кредиту 2,90% (база нарахування щомісячної комісії нараховується щомісячно, від суми кредиту, який видається на загальні споживчі цілі). Підписуючи заяву та паспорт споживчого кредиту (власноручним підписом) відповідач підтвердив, що до укладання цієї угоди, він ознайомився з публічною пропозицією ПАТ «ПУМБ» на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб і згоден з її умовами, зобов`язався її виконувати. [PERSON] підтвердив свою згоду на те, що зазначена заява № 1001060242601 на приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб із самими Умовами та Правилами, які викладені на офіційному сайті банку, складає кредитний договір, укладений між ним та банком, що підтверджується його підписом на заяві. Суд уважає доведеною ту обставину, що відповідач був належним чином ознайомлений з умовами та правилами надання банківських послуг, у т.\~ч. і тарифами та до укладання цієї угоди йому було надано повну інформацію про фінансові послуги, відповідно до ч.\~2 ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». 19.06.2018 [PERSON] підписав паспорт споживчого кредиту. Умовами паспорту споживчого кредиту передбачено, що тип кредиту кредит, строк кредитування 24 місяці, сума/ліміт кредиту 41\~600,00 грн. Процента ставка відсотків річних 12,00%, щомісячна комісія за обслуговування кредиту 2,90% база нарахування щомісячної комісії нараховується щомісячно, від суми кредиту, який видається на загальні споживчі цілі, разова комісійна винагорода банку 0,00%-300,00 база нарахування разової комісії нараховується разово, від суми кредиту що запитується. Реальна річна процентна ставка, відсотків річних 91,7308%, тип процентної ставки фіксована, порядок зміни змінюваної процентної ставки не передбачено. Відповідного до\~долученого банком\~до позовної\~заяви розрахунку\~заборгованість [PERSON] перед АТ «ПУМБ» за кредитним договором № 1001060242601 від 19.06.2018, станом на 03.03.2025 становить 98\~308,94 грн, яка складається із: 41\~600,00 грн заборгованості за кредитом, 27\~752,83 грн за відсотками, 28\~956,11 за комісією. Обставина укладення договору підтверджується низкою доказів, зокрема, заявою №\~1001060242601 на приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, паспортом споживчого кредиту, підписаним позивачем та відповідачем, випискою/ особовий рахунок за період з 19.06.2018 по 03.03.2025, наданими позивачем. Суд уважає надані позивачем докази достовірними, допустимими, належними та такими, що у своїй сукупності достатні та підтверджують обставини, на які він покликається. Відповідно до ч. 1 ст.\~4\~Цивільного\~процесуального\~кодексу України кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частиною 2 статті 15\~Цивільного\~кодексу\~України передбачено, що кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно з ч. 1 ст.\~16\~Цивільного\~кодексу\~України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною другою цієї статті визначено способи захисту цивільних прав та інтересів. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд погоджується з аргументами позивача, виходячи з таких норм права, які підлягають застосуванню. У силу вимог ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. За змістом статті 207\~ЦК\~України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. За статтею\~6\~ЦК\~України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 ЦК України). За змістом статей 626,\~628\~ЦК\~України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 статті 638\~ЦК\~України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина 2\~статті 639 ЦК України). Відповідно до ст.\~13 Закону України «Про споживче кредитування» договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та/або супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг», а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України «Про електронну комерцію»). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами. Примірник договору про споживчий кредит, укладеного у вигляді електронного документа та додатки до нього надаються споживачу у спосіб, що дозволяє встановити особу, яка отримала примірник договору та додатків до нього, зокрема шляхом направлення на електронну адресу або іншим шляхом з використанням контактних даних, зазначених споживачем під час укладення договору про споживчий кредит. Обов`язок доведення того, що один з оригіналів договору (змін до договору) був переданий споживачу, покладається на кредитодавця. У статті 14 зазначеного Закону виснувано: договір про споживчий кредит укладається в порядку, визначеному цивільним законодавством України з урахуванням особливостей, визначених цим Законом. Визначення кредитодавцем можливості укладення договору про споживчий кредит здійснюється на підставі відповідного запиту (заяви) споживача, у тому числі з використанням засобів дистанційного зв`язку, та оцінки кредитоспроможності споживача. Кредитодавцю забороняється встановлювати плату за розгляд запиту (заяви) про укладення договору про споживчий кредит. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Як убачається із матеріалів справи, Паспорт споживчого кредиту від 19.06.2018 підписаний відповідачем [PERSON] власноручно. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розробляє підприємець (у цьому випадку АТ «ПУМБ»). Позаяк умови договорів приєднання розробляються банком, тому мають бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позик и, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів їх розмір визначається нарівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Статтею 525 ЦК України визначає, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Ураховуючи презумпцію відплатності кредитного договору суд наголошує, що позичальник зобов`язаний повернути кредит і сплатити проценти за користування грошовими коштами, якщо інше не встановлено договором. За змістом ч.\~1 ст.\~526, ч.\~1 ст.\~527, ч.\~1\~ст.\~530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу у строк (термін), установлений у зобов`язанні. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. АТ «ПУМБ» надсилало відповідачу письмову вимогу про виконання зобов`язання щодо погашення заборгованості у розмірі 98\~308,97 грн, що підтверджується поданою її копією та списком згрупованих відправлень, проте [PERSON] не отримав її. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1)припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3)сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Таким чином, ураховуючи вимоги частини другої статті 530 ЦК України, банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів в будь-яких час. Факт отримання від банку кредитних коштів, користування відповідачем [PERSON] ними та їх неповернення знайшов своє підтвердження у матеріалах справи, зокрема, підтверджується випискою/особовим рахунком №\~ [NUMBER] за період з 19.06.2018 по 03.03.2025, протягом якого відповідач користувався кредитними коштами та не погашав наявну заборгованість. Відповідно до п.\~5.4 Публічної пропозиції ПАТ «ПУМБ» на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (у редакції на 2018 рік) (далі Пропозиція банку) датою надання споживчого кредиту є дата списання коштів у сумі споживчого кредиту з позичкового рахунку банку. Позивач надав платіжну інструкцію №\~TR.29217744.61395.8810 від 19.06.2018, яка підтверджує ту обставину, що банк перерахував на рахунок [PERSON] грошові кошти у розмірі 41\~600 грн. Тому суд доходить висновку про підставність позовних вимог у частині стягнення з відповідача заборгованості, яка випливає із наданих та неповернутих кредитних коштів у розмірі 41\~600 грн. Відповідно до долученого банком до позовної заяви розрахунку заборгованість [PERSON] перед АТ «ПУМБ» за кредитним договором № 1001060242601 від 19.06.2018 станом на 03.03.2025 становить 41\~600,00 грн; розрахунку суми заборгованості відповідача за процентами за кредитним договором становить 27\~752,83 грн; розрахунку суми заборгованості відповідача по комісії за кредитним договором становить 28\~956,11. Хоча строк кредитування відповідно до Паспорту споживчого кредиту становить 24 місяці, суд зважає на п.\~2.4.1 Пропозиції банку, де вказано, що договір діє протягом невизначеного строку і може бути розірваний за ініціативою банку чи клієнта у випадку закриття всіх карткових рахунків та інших рахунків, відкритих за цим договором, та/або відмови від усіх послуг банку. Суд не володіє інформацією про те, що відповідач припинив користуватися послугами банку чи закрив усі свої рахунки у АТ «ПУМБ». Суд наголошує, що відповідно до приписів ч.\~3 ст.\~12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, суд, дослідивши розрахунок заборгованості за процентами за користування кредитом, установив: позивач розраховував проценти, виходячи із ставки 0,01\~% за місяць, починаючи із 19.06.2018 року по 03.03.2025, сукупно нарахувавши заборгованість у розмірі 27\~752,83 грн. Суд уважає, що позивач не порушив умови договору (п.\~5.7.1-5.7.2) та приписи чинного законодавства про порядок нарахування процентів за користування споживчими кредитами, а тому доходить переконання, що позовні вимоги у цій частині підлягають до задоволення. Щодо позовних вимог у частині стягнення заборгованості за комісією (28\~956,11 грн) суд наголошує на такому. У п.\~5.7.3 Пропозиції банку міститься таке правило: комісія за обслуговування кредитної заборгованості за споживчим кредитом встановлюється за послуги банку щодо списання та зарахування коштів з метою повернення споживчого кредиту, розрахунково-касове обслуговування щодо споживчого кредиту, надання консультаційних та інформаційних послуг щодо споживчого кредиту. Сплачується щомісячно в термін сплати процентів. А разова комісія (п.\~5.7.4) сплачується у дату переказу споживчого кредиту та розраховується у відсотках від суми споживчого кредиту. У Паспорті споживчого кредиту така разова комісія визначена та погоджена сторонами у розмірі 300 грн. Відповідно до пункту 4 частини першої\~статті\~1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Відповідно до частини\~другої\~статті\~8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Таким чином, Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. У той же час у кредитних відносинах економічною метою кредитодавця є повернення суми кредиту та одержання процентів за користування кредитом. Кредитодавець заінтересований у своєчасному виконанні позичальником обов`язків за кредитним договором, для чого позичальник має бути поінформований про строки i суми належних платежів. З урахуванням викладеного вважаю, що комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності\~Законом України «Про споживче кредитування» (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті\~12 Закону України «Про споживче кредитування». Велика Палата Верховного Суду у пункті 25 постанови по справі №\~363/1834/17 зауважила, що сторони не можуть у договорі визначати взаємні права й обов`язки у спосіб, який суперечить існуючому публічному порядку, порушує положення\~Конституції України, не відповідає передбаченим статтею\~3 ЦК України\~загальним засадам цивільного законодавства, що обмежують свободу договору, зокрема справедливості, добросовісності, розумності (пункт 6 частини першої вказаної статті). Домовленість сторін договору про врегулювання відносин усупереч існуючим у законодавстві обмеженням не спричиняє встановлення відповідного права та/або обов`язку, як і його зміни та припинення. Тому підписання договору не означає безспірності його умов, якщо вони суперечать законодавчим обмеженням, (висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 1 червня 2021 року у справі № 910/12876/19 (пункти 7.6-7.10)); Банк неповноважний стягувати з позичальника плату (комісію) за управління кредитом, адже такі дії не становлять банківську послугу, яку замовив позичальник (або супровідну до неї), а є наслідком реалізації прав та обов`язків банку за кредитним договором і відповідають економічним потребам лише самого банку (п. 29 постанови у справі №\~363/1834/17). Позаяк позичальнику встановлено щомісячну плату за послуги банку, які за законом повинні надаватись безоплатно, положення пункту 5.7.3 Пропозиції банку щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування кредиту щомісячно в терміни та у розмірах, визначених графіком щомісячних платежів за кредитним договором, є нікчемними (про це ж ідеться у постанові ВП ВС у справі №496/3134/19). У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 листопада 2023 року у справі № 204/224/21 (провадження № 61-4202сво22) зазначено, що : «згідно з частиною п`ятою статті\~12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності\~Законом України «Про споживче кредитування» щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті\~12 Закону України «Про споживче кредитування». Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19. Отже, позовні вимоги щодо стягнення заборгованості за комісією слід задовольнити частково у частині стягнення разової комісії у розмірі 300 гривень. Суд зауважує, що відповідач, будучи належним чином повідомленою про розгляд справи щодо стягнення з нього грошових коштів за зобов`язаннями відповідно до умов кредитного договору, заяв по суті справи, інших клопотань, доказів на спростування доводів позивача, заяв щодо застосування строків позовної давності тощо не надавав. Таким чином, суд розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні у справі докази, давши оцінку належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності, застосовуючи до визначених правовідносин норми матеріального та процесуального права, вважає, що позов підлягає до задоволення шляхом стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором № 1001060242601 від 19.06.2018 станом на 03.03.2025 у розмірі 98\~308,94 грн, яка складається із: 41\~600,00 грн заборгованості за кредитом, 27\~752,83 грн заборгованість за відсотками, 28\~956,11 заборгованість за комісією. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, у зв`язку з чим учасники справи мають довести належними та допустимими доказами обставини, на які вони посилаються, а суд зобов`язаний надати належну оцінку цим доказам. Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає таке. Згідно зі ст.133\~ЦПК\~України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до\~ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову-на відповідача; 2) у разі відмови в позові-на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Як вбачається з матеріалів справи, позивач сплатив судовий збір у розмірі 2\~422,40 грн. У силу вимог ст.\~141\~ЦПК\~України з відповідача на користь позивача слід стягнути 1\~716,27 грн судового збору (позов задоволений на 70,85\~%, 2\~422,40?70,85\~% = 1716,27 грн). На підставі наведеного,

Outcome: partial