Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-23 00:00:00

І. СУТЬ ПОЗОВНОЇ ЗАЯВИ 26.03.2025 [PERSON] звернувся до суду із заявою про стягнення аліментів на свою користь на своє утримання з [PERSON] в розмірі 1/4 усіх доходів платника аліментів, але не менше 100% прожиткового мінімуму до досягнення 23-х років за умови продовження навчання. Позов обґрунтовується тим, що позивач на даний час є повнолітнім та продовжує навчання на денній формі навчання в Поліському національному університеті на факультеті інженерії та енергетики денної форми навчання. Посилаючись на те, що відповідач добровільно матеріальної допомоги на її утримання не надає, а позивач навчається на денній формі навчання та позбавлений можливості працевлаштуватись, стипендії не отримує, самостійного доходу немає, у зв`язку з цим потребує матеріальної допомоги, тому звернувся до суду із вказаним позовом. ІІ. ПРОЦЕДУРА та ПОЗИЦІЇ СТОРІН Згідно ухвали Богунського районного суду м.Житомира від 16.04.2025 справа за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів надійшла до Черняхівського районного суду Житомирської області в порядку територіальної підсудності. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справ між суддями від 16.05.2025, справа №295/4156/25 передана на розгляд судді Збаражського О.М. 19.05.2025 ухвалою Черняхівського районного суду Житомирської області відкрито провадження у справі, вирішено розглядати справи у спрощеному позовному провадженні з викликом сторін, призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 11.06.2025. 11.06.2025 ухвалою суду, занесеною до протоколу судового засідання в порядку ч. 5 ст. 259 ЦПК України, суд постановив відкласти судове засідання на 08.07.2025. 13.06.2025 до суду надійшов відзив на позов, згідно якого відповідач [PERSON] позов не визнав та просив відмовити у його задоволенні. 24.06.2025 позивач подав відповідь на відзив. 08.07.2025 ухвалою, яка занесена до протоколу судового засідання, судове засідання відкладено на 17.07.2025. 17.07.2025 ухвалою, яка занесена до протоколу судового засідання, судове засідання відкладено на 24.07.2025. 18.07.2025 відповідач подав заперечення на відповідь на відзив. 24.07.2025 сторони в судове засідання не з`явились. Позивач згідно заяви від 08.07.2025 просив розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити. Відповідач причини неявки суду не повідомив, про дату та час розгляду справи повідомлявся встановленим порядком. Відповідно до ч.1 ст.223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. 24.07.2025, відповідно до ст. 268 Цивільного процесуального кодексу України, суд склав вступну та резолютивну частини рішення. ІІІ. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ та ДОКАЗИ НА ЇХ ПІДТВЕРДЖЕННЯ Судом встановлено, що батьками [PERSON] , який народився [INFO] є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с.5). [PERSON] є здобувачем вищої освіти першого курсу факультету інженерії та енергетики денної форми навчання спеціальності 208 «Агроінженерія» за освітнім ступенем бакалавр Поліського національного університету IV рівня акредитації. Термін навчання з 01.09.2024 по 30 06.2028. Навчання за державним замовленням (а.с.6). Відповідно до договору про навчання у закладі вищої освіти № 47/24 навчання [PERSON] є безкоштовним (а.с.7-8). 25.05.2022 року під час несення служби, пов`язаної із захистом Батьківщини поблизу села Білогорівка Сєвєродонецького району Луганської області, відповідач [PERSON] одержав вогнепальне уламкове проникаюче сліпе поранення живота зліва з пошкодженням тонкої кишки. Гемоперитонеум. Вогнепальне уламкове наскрізне поранення м`яких тканин нижньої третини лівого плеча з повним поперечним пошкодженням лівого ліктьового нерву, вогнепальне уламкове сліпе поранення м`яких тканин лівої кисті (а.с. 33). Довідкою ВЛК за № 1049 від 06.03.2025 року відповідачу [PERSON] встановлено посттравматичну невропатію лівого ліктьового нерву з розвитком помірного парезу згиначів лівої кисті, сенсорних розладів, з помірним порушенням функції. На підставі ст. ст. 76-б, 77-в графи Розкладу хвороб, [PERSON] придатний до служби у військових частинах забезпечення, ТЦК та СП, ВВНЗ, навчальних центрах, закладах (установах), медичних підрозділах, підрозділах логістики, зв`язку, оперативного забезпечення, охорони (а.с.34). Згідно довідки командира військової частини [NUMBER] від 03.07.2025, відповідач [PERSON] з 10.06.2023 року по теперішній час перебуває на військовій службі у військовій частині [NUMBER] (а.с.42). Відповідно до відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів та утримання податків, станом на 05.06.2025, відповідач [PERSON] у березні, квітні 2025 року отримав дохід від військової частини [NUMBER] в розмірі 21598,20 грн. (а.с.35). ІV. ЗАКОНОДАВСТВО, ЩО ПІДЛЯГАЄ ЗАСТОСУВАННЮ Статтею 199 Сімейного кодексу України передбачено, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Відповідно до частини 1 статті 200 Сімейного кодексу України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. Відповідно до частини першої статті 182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Згідно статті 201 Сімейного кодексу України до відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187, 189-192 і 194-197 цього Кодексу. Відповідно до з частини першою статті 191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до частини четвертої статті 206 Цивільного процесуального кодексу України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. V. ОЦІНКА та МОТИВИ СУДУ З матеріалів справи вбачається, що син відповідача - [PERSON] , 2007 року народження, досяг повноліття та є молодшим 23-х років, є здобувачем вищої освіти денної форми навчання у Поліського національного університету, не має можливості працювати та заробляти собі на життя, у зв`язку з чим потребує матеріальної допомоги. Відповідно до п.20 роз`яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття, виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання, потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. При визначенні розміру аліментів на повнолітніх дітей суд враховує такі обставини: стан здоров`я та матеріальне становище повнолітніх дочки, сина; стан здоров`я й матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, інших дітей; можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дітьми; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. В постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 серпня 2018 року у справі № 748/2340/17 зроблено висновок по застосуванню статті 199 СК України, який полягає в тому, що "обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: походження дитини від батьків або наявність між ними іншого юридично значущого зв`язку (усиновлення); досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину)". Статтями 81,83 ЦПК України, передбачено кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. За нормами ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Заперечуючи проти вимог позивача, відповідач [PERSON] стверджує, що 25.05.2022 року під час несення служби, пов`язаної із захистом Батьківщини одержав вогнепальне уламкове проникаюче сліпе поранення живота зліва з пошкодженням тонкої кишки. Гемоперитонеум. Вогнепальне уламкове наскрізне поранення м`яких тканин нижньої третини лівого плеча з повним поперечним пошкодженням лівого ліктьового нерву, вогнепальне уламкове сліпе поранення м`яких тканин лівої кисті. Внаслідок поранення та перенесеного оперативного втручання стан його здоров`я значно погіршився, у зв`язку із чим потребує вартісного лікування та реабілітації. Зазначає, що на даний час не може проходити службу у бойових частинах та отримувати гідну заробітну плату. Крім того, відповідач стверджує, що добровільно, регулярно надає сину матеріальну допомогу. Дослідивши надані відповідачем докази, суд дійшов висновку, що відповідач жодними доказами не підтвердив, що він добровільно, систематично та регулярно надавав матеріальну допомогу сину. Додані до відзиву скріншоти деяких проведених переказів, суд оцінює критично, оскільки з них не можливо дослідити, що рахунок на який відповідач переказував кошти належить саме позивачу. При цьому, як вбачається із досліджених матеріалів справи, відповідач проходить службу з 10.06.2023 у військовій частині [NUMBER] та отримує регулярний дохід, тобто є працездатним та платоспроможним. Слід зазначити, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Олссон проти Швеції» (Olsson v. Sweden) від 27.11.1992, статус рішення - остаточне), і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення у справі «Йогансен проти Норвегії» (Johansen. v. Norway) від 07.08.1996 року, статус рішення - остаточне). Сімейним кодексом України передбачено принцип рівності прав та обов`язків батьків, брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина. Стягнення із батьків аліментів на утримання повнолітніх дочки, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, є одним із механізмів забезпечення реалізації особою права на освіту, який узгоджується із соціальною спрямованістю держави та моральними засадами суспільства. Верховний Суд у постанові від 17 квітня 2019 року у справі №644/3610/16 (провадження №61-12782св18) зробив висновок про те, що Сімейним Кодексом України передбачено принцип рівності прав та обов`язків батьків, брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим із батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Також при визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. У постанові від 16 лютого 2022 року у справі №381/2423/20 (провадження №61-17937св21) Верховний Суд вказав, що стягнення аліментів на дитину, яка продовжує навчання, є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, потрібних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років. На відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах на дитину (стаття 185 СК України), правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті199,200,201цьогоКодексу). Обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття, існує незалежно від форми навчання. При визначенні розміру аліментів потрібно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Приписи цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами. Встановленим є той факт, що у зв`язку з навчанням [PERSON] потребує матеріальної допомоги, яку мають надавати батьки, в тому числі і відповідач. Вирішуючи питання щодо спроможності відповідача надавати матеріальну допомогу на повнолітнього сина, який продовжує навчатися, суд враховує, що відповідач офіційно працевлаштований, проходить військову службу у військовій частині [NUMBER] , та отримує регулярний дохід. Матеріали справи не місять відомостей про те, чи у сина відповідача існує будь-який дохід, та що він має можливість працювати у зв`язку із денною формою навчання. З огляду на наведене, наявні підстави для стягнення з відповідача аліментів. При визначені розміру аліментів відповідача на сина, який продовжує навчання у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, щомісячно, суд враховує наступне. Так, при встановленні потреби в утриманні повнолітньої дитини суд повинен враховувати всі джерела, що утворюють її дохід, обов`язок обох батьків із надання відповідної матеріальної допомоги та спроможність останніх її надавати. Встановлено, що позивач продовжує навчання у вищому навчальному закладі, проте доказів на підтвердження вартості інших витрат, пов`язаних з навчанням (вартості підручників, посібників для навчання, вартості іншого приладдя, проїзду до навчального закладу тощо), позивач не надав. Відтак, враховуючи матеріальне становище платника аліментів, враховуючи бюджетну форму навчання [PERSON] , погіршення стану здоров`я відповідача у зв`язку із отриманою травмою під час захисту Батьківщини, а також виходячи із реалій сьогодення та забезпечення балансу інтересів як одержувача, так і платника аліментів, суд доходить висновку про зменшення розміру аліментів на утримання повнолітнього сина до 1/8 частки всіх видів заробітку (доходу) відповідача, щомісячно, до припинення навчання, але не довше ніж до досягнення [PERSON] , 23-х років, частково задовольняючи позов. При цьому, сторони не позбавлені права звернення до суду з позовом про зміну розміру аліментів у разі зміни їх матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я сторін, інших випадках, передбачених Сімейним кодексом України (ст. 192 СК України). Щодо вимоги позивача про стягнення аліментів у розмірі не менше 100% прожиткового мінімуму, суд зазначає, що нормами СК України не визначено мінімального гарантованого розміру аліментів на утримання повнолітніх дочки, сина, які продовжують навчання, отже визначенням мінімального розміру аліментів у даній справі не ґрунтуються на приписах СК України та задоволенню не підлягає. На підставі пункту 1 частини першої статті 430 Цивільного процесуального кодексу України, суд допускає рішення суду про стягнення аліментів до негайного виконання. VI. РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ Згідно вимог пункту 1 частини 2 статті 141 Цивільного процесуального кодексу України у зв`язку з задоволенням позову з відповідача до державного бюджету України підлягає стягненню судовий збір за вимогу про стягнення аліментів у розмірі 1211,20грн, оскільки позивач в силу статті 5 Закону України "Про судовий збір" звільнений від його сплати.

Outcome: partial