Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-16 00:00:00

22 травня 2025 року позивач звернувся до суду з позовом про стягнення аліментів на своє утримання, в зв`язку з тим, що він має інвалідність І групи та потребує сторонньої та матеріальної допомоги, щомісячно, в розмірі 4000 гривень, довічно з дня подачі заяви; також просив стягнути з відповідача на користь позивача витрати за надання правничої допомоги. Позов мотивовано тим, що [PERSON] є його рідною дочкою, що підтверджується свідоцтвом про її народження серії [NUMBER] , яке видано 13.05.2025 Тростянецьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Гайсинському районі Вінницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), де в графі батько записано [PERSON] . В даний час позивач є пенсіонером по інвалідності довічно, що підтверджується пенсійним посвідченням № [NUMBER] , яке видано 15.01.2025 Пенсійним Фондом України (серія ААН №681322). Відповідно до довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12ААБ №825463, позивачу встановлено безтермінову групу - перша Б, та зроблено висновок про потребу стороннього догляду. Згідно з висновком медичної картки позивача №50-20н, яка видана Центром нефрології та діалізу КНП «ВОКЛ ім. Пирогова» Вінницької обласної ради позивач потребує підключення до апарату штучної нирки в амбулаторному режимі 12 год/в тиждень пожиттєво (понеділок, середа, п`ятниця у Немирівській лікарні). В даний час позивач отримує пенсію в розмірі 3323 грн щомісячно, що підтверджується довідкою №162 від 06.05.2025 ГУ ПФУ у Вінницькій області, відділ обслуговування громадян №16 (сервісний центр), яка є єдиним доходом позивача. Зазначає, що такої суми пенсії йому явно не вистачає на проходження лікування з триразовими на тиждень поїздками у Немирів Вінницької області. Вартість придбання ліків для проведення діалізу тільки упродовж двох місяців становить 12554,46 грн та на проїзд 1200 грн, що підтверджується доданими до позову чеками. Позивач зазначає, що доказом проходження лікування (діаліз) три рази в тиждень надає листки динамічного спостереження хворого під час проведення діалізу. З огляду на це, позивач зазначає, що його матеріальне становище є нужденним і він потребує допомоги від дочки, на утримання якої в свій час регулярно сплачував аліменти. Державних пільг, субсидій, майна, що може приносити доходу в позивача немає. Позивач стверджує, що в даний час дочка працює, має доходи та достойний спосіб проживання, а тому вважає, що має право на отримання від неї певної грошової суми на своє утримання, оскільки перебуває у важкому матеріальному становищі через важку хворобу. Ухвалою судді від 23 травня 2025 року відкрито провадження у справі; постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 26 червня 2025 року надійшов відзив на позов, в якому відповідач просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. В обґрунтування своїх заперечень зазначає, що позов необґрунтований та такий, що не підлягає задоволенню з огляду на таке. Щодо виконання батьківських обов`язків зазначає, що рішенням Тростянецького районного суду Вінницької області від 10.04.2003 видно, що шлюб укладений 05 жовтня 1999 року в Гордіївській сільській раді Тростянецького району Вінницької області, актовий запис №11 між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Отже на момент, коли батьки [PERSON] розірвали шлюб їй було всього 4 роки, з того часу батько [PERSON] участі у вихованні дитини не брав, з дитиною не спілкувався, оскільки створив сім`ю з іншою жінкою. Так, він перебував у шлюбі з [PERSON] , який було розірвано 02 травня 2025 року. На думку сторони відповідача, оскільки шлюб розірвано 02.05.2025, а позов подано 22.05.2025, це свідчить про мету звернення з позовом до дочки. Про це свідчить і те, що свідоцтво про народження дитини він отримав лише 13.05.2025. Щодо можливості іншими особами здійснювати утримання, зазначає, що [PERSON] перебував у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано лише у травні 2025 року, тому у його дружини [PERSON] зберігається обов`язок щодо його утримання, що відповідає вимогам чинного законодавства. Щодо необхідності отримувати матеріальну допомогу зазначає, що позивач отримує пенсію у розмірі 3323 грн. за один місяць, що є значно більшим, ніж той дохід, який має його дочка [PERSON] . Зазначає, що особи з інвалідність першої та другої групи мають право при отриманні амбулаторного лікування на придбання лікарських засобів за рецептами ліків з оплатою 50 відсотків їх вартості. Тому в Україні інваліди І групи є соціально захищеними групами населення. Щодо можливості надавати допомогу батькові зазначає, що твердження позивача про те, що відповідачка працює, має доходи та достойний спосіб проживання спростовується тим, що [INFO] народився [PERSON] , матір`ю якого є [PERSON] . Із витягу з наказу військової частини [NUMBER] (по стройовій частині) від 22.05.2023 №148 вбачається, що [PERSON] вибула у відпустку по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 22.05.2023 по [INFO] . Щомісячна виплата у зв`язку з народженням дитини становить 860 грн, що є єдиним доходом для відповідача [PERSON] . Інші доходи відсутні. Будь-яких доказів на підтвердження того, що [PERSON] працює, має доходи та достойний спосіб життя позивач не надав. Ухвалою Тростянецького районного суду Вінницької області від 26 червня 2025 року задоволено клопотання представника відповідача та викликано в судове засідання свідків. 01 липня 2025 року надійшла відповідь на відзив, у якій сторона позивача зазначає, що факт походження відповідачки від позивача підтверджується свідоцтвом про народження, а тому у відповідачки присутній обов`язок утримувати свого батька. Непрацездатність позивача - [PERSON] підтверджується доказами доданими до позовної заяви. Також представник відповідача вказує про потребу позивача у наданні матеріальної допомоги вказуючи на розмір пенсії, високими цінами, відсутністю пільг та субсидій, а також відсутністю аптек з позначкою «Тут є Доступні ліки». Щодо неможливості відповідачки [PERSON] надати матеріальну допомогу зазначає, що відповідачка має сім`ю, перебуває у зареєстрованому шлюбі з чоловіком [PERSON] , і від шлюбу у них [INFO] народився син [PERSON] . Тобто у відповідача повноцінна сім`я. Чоловік офіційно працевлаштований, має роботу, має достойний дохід, отримуючи заробітну плату в [INFO] , а відповідно до ст. 61 СК України заробітна плата та інші доходи одного з подружжя є об`єктом спільної сумісної власності. Тому відповідачка повідомляє неправдиву інформацію про відсутність коштів на утримання батька. Відповідач соціальної допомоги, як соціально незахищена сім`я не отримує, допомоги від Тростянецької селищної ради також не отримує, на обліку як малозабезпечена сім`я [PERSON] в Управлінні праці та соціального захисту також не перебуває. Стягнення аліментів на утримання батьків не залежить від майнового стану повнолітньої дочки, сина. Майновий стан впливає лише на розмір аліментів і не є підставою для звільнення від обов`язку утримувати матір, батька. Щодо можливості іншими особами здійснювати утримання, зазначає, що бувша дружина позивача перебуває за кордоном і розірвання шлюбу не є фіктивним, оскільки позивач із нею припинили спільне проживання задовго до розірвання шлюбу. Шлюб з [PERSON] зареєстровано 01.11.2020, а вперше групу інвалідності, які в подальшому переглядалися, позивач отримав задовго до укладення шлюбу - 03.08.2007. 30.09.2020 відбулося чергове переосвідування і до укладення шлюбу з [PERSON] . Щодо ухилення батька від виконання своїх батьківських обов`язків зазначає, що наданими позивачем рішеннями суду підтверджується стягнення з позивача аліментів на утримання неповнолітньої дочки та стягнення на повнолітню відповідачку, у зв`язку з її навчанням. Будь-якої заборгованості не було, таким чином жодного ухилення від виконання інших своїх батьківських обов`язків, які позивач міг виконувати з дозволу бувшої дружини, проживаючи після розірвання шлюбу окремо, за іншою адресою не встановлено. Тому просить задовольнити позов повністю. В судовому засіданні, яке відбулося 10 липня 2025 року, зокрема, допитано свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Позивач [PERSON] та його представник - адвокат Шуляк В. М. позов підтримали в повному обсязі з підстав наведених в ньому та у відповіді на відзив.Позивач додатково повідомив, що свідки не договорювали правди. В травні 2023 року було розірвано шлюб з матір`ю відповідачки і вже в червні подано позов про стягнення аліментів. Стверджує, що не ухилявся від виконання батьківських обов`язків, однак мати [PERSON] не дозволяла бачитися з дитиною. Згодом забирав дочку до дому з садка, купував їй і одяг і взуття і в садок і в школу. Мама налаштовувала [PERSON] , щоб вона називала його дядьком [PERSON] . Шість років після розірвання шлюбу проживав самотньо, потім зійшовся із [PERSON] та стали з нею проживати. [PERSON] приходила до них, гралися з хлопцями (синами [PERSON] ), які майже одного віку з дочкою. Якось прийшла на коляду (як дочці було приблизно 12 років) і більше дочка не приходила, а від односельчан дізнався, що ніби він виганяв [PERSON] з дому. На весілля дочки не прийшов, адже його ніхто не запрошував, більше того, у нього з матір`ю відповідачки неприязні відносини. Однак, позивач забрав [PERSON] з пологового, до її 4-х років проживав спільно з дочкою, забирав з садочку. [PERSON] приходила в гості і до батьків і коли жив з іншою жінкою. Аліменти сплачував вправно, заборгованості не було. Водночас зазначив, що мама [PERSON] «крутила шури-мури» з державним виконавцем і вони «зробили» борг вдвічі більшим і він сплачував аліменти у розмірі 50% від пенсійних виплат. Ним оскаржувалася зазначена заборгованість до управління юстиції, однак це не призвело до жодних результатів і кошти стягнули. Також зазначив, що вже повнолітній дочці сплачував аліменти, на період навчання. Хотів сплачувати аліменти у розмірі 800 грн однак мати відповідачки відмовилася, а наполягала на вирішення питання через суд, судом присуджено стягнення аліментів у сумі 500 грн. Зазначив, що наразі проживає у будинку у якому проживав разом з [PERSON] та користується її транспортним засобом, адже після розлучення вони зберігають нормальні відносини. Однак розірвання шлюбу не було фіктивним, відносини з колишньою дружиною почали погіршуватися, як чоловік [PERSON] , який є працівником Гайсинського ТЦК, забрав сина [PERSON] на війну. Представник позивача додатково зазначила, що стороною відповідача не надано жодних доказів на підтвердження неналежного виконання [PERSON] батьківських обов`язків, про життя дочки завжди цікавився, йому розповідала мама. Зазначила, що з 2007 року позивачу встановлено групу інвалідності і аліменти на утримання дочки утримувалися з пенсії (25%) також аліменти на утримання повнолітньої дочки на період навчання утримувалися з пенсії. Зазначила, що позивач отримує мізерну пенсію, має І Б групу інвалідності, 3-чі на тиждень їздить до Немирова на діаліз, а тому витрати на дорогу, на ліки та на харчування не може покрити розмір отримуваної пенсії, а тому він потребує матеріальної допомоги від дочки. Зазначила, що чинне сімейне законодавство вимагає три умови на отримання непрацездатних батьків повнолітніми дітьми, а саме: кровна спорідненість (що ніким не ставиться під сумнів; відсутність коштів, тобто потреба у матеріальній допомозі, що також підтверджено наданими доказами; непрацездатність, яка також підтверджується довідкою МСЕК з приписом про потребу у сторонній допомозі. [PERSON] рішення про стягнення аліментів на утримання дочки не оскаржував, справно сплачував аліменти з пенсійних виплат, додаткових доходів окрім пенсії позивач не має, пай продано задля проведення операції і більше майна яке можна реалізувати у позивача немає, тому він безумовно потребує матеріальної допомоги. Вказує на те що відповідачка має повноцінну сім`ю і заробітна плата її чоловіка є спільною сумісною власністю подружжя. Стверджує, що колишня дружина позивача не має жодного обов`язку на утримання колишнього чоловіка, адже інвалідність набута задовго до реєстрації шлюбу з нею. Зазначає, що матеріальне становище повнолітньої дочки не впливає на її обов`язок утримувати свого непрацездатного батька. З огляду на це просить задовольнити позов в повному обсязі. Відповідачка [PERSON] та її представник - адвокат Бодачевська М. В. в судовому засіданні позовні вимоги не визнали та просили відмовити в їх задоволенні, з підстав наведених у відзиві на позов. Зокрема [PERSON] повідомила, що це не правда, що до 12 років вона ходила до батька та спілкувалася з ним. Зазначила, що тато та його жінка викинули її, як кошеня, сказали більше не приходити, а також не приходити до батьків батька. Будинок поруч з батьками позивача куплено у 2021 році, а до 2022 року вона не спілкувалася з батьками батька. Зазначає, що вона вважає татом вітчима, який повністю замінив їй батька, водив до школи, забезпечував всім необхідним, танцював вальс з нею на випускному, оплатив її весілля. Зазначила, що її чоловік не забирав нікого в ТЦК, його привезли працівники поліції. Повідомила, що мама наполягала на тому, щоб на весілля запросити батька та його батьків, однак вона їх не покликала, адже не вважала за потрібне, однак дідусь прийшов з самого ранку згодом і бабуся прийшла, і з того часу вони почали спілкуватися. Батьки позивача привітали її з народженням дитини і наразі за потреби наглядають за їхніми дітьми (повідомила, що вони з чоловіком виховують двох дітей, дочку чоловіка від першого шлюбу, а також спільну дитину). Зазначила, що після народження дитини не могла ходити, в той час як дитина 10 днів перебувала в реанімації, і з ним була її мама. Стверджує, що позивачу не потрібна була дочка, а тепер йому захотілося матеріальної допомоги, не розуміє як чоловік може відмовитися від своєї дитини, а тепер вони чужі один одному люди. Зазначила, що готова платити батькові із свого доходу, який складає 860 грн - 500 грн, а саме це ті кошти які вона отримувала від батька у якості аліментів. Представник відповідача зазначила, що в процесі розгляду справи і з показів свідків вбачається, що батько не виконував свої батьківські обов`язки. Батьківські обов`язки це не лише аліменти, а це і виховання і турбота за здоров`ям, навчання тощо. Стверджує, що на її думку, позивач продовжує спільне проживання із [PERSON] , адже він продовжує проживати у їх спільному будинку, користується її транспортним засобом. Більше того з копії паспорта [PERSON] випливає, що вона неодноразово виїздила за кордон та поверталася, що не виключає того, що вона продовжує допомагати позивачу. Сімейні доходи відповідачки не мають жодного відношення до цієї справи. Суд може звільнити повнолітню дочку чи сина від сплати аліментів на непрацездатного батька чи матері, якщо останніми не виконувалися батьківські обов`язки, а тому просить суд відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Вислухавши сторони, свідків, дослідивши матеріали справи, ознайомившись з відзивом на позов відповідача, відповіддю на відзив, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Правовідносини, що є предметом спору між сторонами у справі, регулюються сімейним законодавством України. Встановлено, що також не заперечувалося сторонами у справі, [PERSON] , [INFO] , є батьком [PERSON] , [INFO] (а.с. 5). [PERSON] є пенсіонером по інвалідності, що підтверджується пенсійним посвідченням виданим Пенсійним фондом України серії [NUMBER] (а.с. 7). Відповідно до довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12ААБ №825463, позивачу встановлено безтермінову групу - перша Б, та зроблено висновок про потребу стороннього догляду (а.с. 6). Згідно з висновком медичної картки на ім`я [PERSON] №50-20н, яка видана Центром нефрології та діалізу КНП «ВОКЛ ім. Пирогова» Вінницької обласної ради позивач потребує підключення до апарату штучної нирки в амбулаторному режимі 12 год/в тиждень по життєво (понеділок, середа, п`ятниця у Немирівській лікарні) (а.с. 10). Довідкою №162 від 06.05.2025 ГУ ПФУ у Вінницькій області, відділ обслуговування громадян №16 (сервісний центр), підтверджується, що громадянин [PERSON] отримує пенсію в розмірі 3323 грн (а.с. 8). Статтею 51 Конституції України передбачено, що повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Відповідно до ст. 202 СК України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Аналіз даної норми свідчить про те, що необхідною умовою для виникнення обов`язку повнолітніх дітей утримувати своїх батьків є наявність двох обов`язкових підстав - непрацездатність батьків та потреба в матеріальній допомозі. Відповідно до статті 201 СК України, обов`язкові умови та підстави покладення на дітей обов`язку утримувати своїх батьків: діти досягли вісімнадцяти років; батьки є непрацездатними за віком або за станом здоров`я; батьки потребують матеріальної допомоги; відсутні обставини для звільнення дітей від обов`язку утримувати своїх батьків. В силу ст. 205 СК України, суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі або у частці від заробітку з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. При визначенні розміру аліментів та додаткових витрат суд бере до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, до яких не пред`явлено позову про стягнення аліментів, дружини, чоловіка та своїх батьків. Як роз`яснено у п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року за № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», обов`язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (ст. 202 СК України), не є абсолютним. У зв`язку з цим суд на вимогу дочки, сина, до яких пред`явлено позов про стягнення аліментів, зобов`язаний перевірити їхні доводи про ухилення батьків від виконання своїх обов`язків щодо них (ст.204 СК України). Таким чином, право на утримання від дочки, сина мати та батько матимуть за умови, якщо вони є непрацездатними та потребують матеріальної допомоги. Непрацездатними вважається той з батьків, хто досяг загального пенсійного віку або є інвалідом I, II чи III групи. При вирішенні питання про стягнення аліментів на утримання батьків варто враховувати, що вказане право батьків, якому кореспондує обов`язок повнолітніх дітей виникає за наявності двох умов: непрацездатності батьків та наявності у них потреби у матеріальній допомозі і не залежить від майнового стану повнолітніх дочки, сина. Звільнення від обов`язку утримувати матір, батька та обов`язку брати участь у додаткових витратах можливі лише коли буде встановлено, що мати, батько ухилялися від виконання своїх батьківських обов`язків, що передбачено ч. 1 ст. 204 СК України. Необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку в залежності від матеріального становища батьків. До уваги береться отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід тощо. Сам факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов`язку надання їм утримання - стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу. Обов`язок повнолітніх дітей по утриманню своїх батьків виникає на підставі складу юридичних фактів: походження дитини від матері, батька (кровне споріднення) або наявність між ними інших юридично значущих зв`язків (усиновлення); непрацездатність матері, батька; потреба батька, матері в матеріальній допомозі. Зобов`язання повнолітніх дітей по утриманню батьків не виникає у разі відсутності хоча б однієї з вказаних обставин. Право на утримання (аліменти) має непрацездатна особа, яка не забезпечена прожитковим мінімумом. Зазначений правовий висновок викладено Верховним Судом України у постанові від 13 квітня 2016 року у справі № 6-3066цс15. Водночас аналогічна правова позиція зазначена в постановах Верховного Суду від 19 вересня 2018 року по справі № 494/1682/15-ц та від 10 жовтня 2018 року по справі № 301/160/17. Таким чином суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню. Відповідач [PERSON] просила відмовити в задоволенні позовних вимог [PERSON] , оскільки батько не забезпечив її належним вихованням, матеріальним утриманням та батьківською любов`ю, а навпаки розлучився з її мамою як їй було 4 роки та пішов проживати з іншою жінкою. Просила звільнити її від обов`язку сплачувати аліменти на утримання батька, оскільки не має можливості надавати матеріальну допомогу, оскільки перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення трирічного віку та щомісячно отримує дохід у розмірі 860 грн., а також покликалася на обов`язок колишньої дружини утримувати позивача, і на те, що в Україні особи, які мають інвалідність І групи - є соціально захищеними. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно з вимогами ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як зазначено вище, відповідач заперечувала проти задоволення позовних вимог зокрема у зв`язку із невиконанням батьківських обов`язків [PERSON] , обґрунтовуючи це тим, що на момент коли батьки [PERSON] розірвали шлюб (19.04.2003), їй було 4 роки, з того часу батько [PERSON] участі у вихованні дитини не брав, з дитиною не спілкувався, оскільки створив сім`ю з іншою жінкою, на зазначені обставини відповідач та її представник посилалися і в судовому засіданні, однак на підтвердження своєї позиції, будь-яких належних та допустимих доказів сторона відповідача не надала, не спростувала надані позивачем докази належного виконання батьківських обов`язків, а тому суд критично ставиться до заперечень відповідача. Стосовно доводів сторони відповідача про те, що шлюб із [PERSON] розірвано 02 травня 2025 року, а позов подано 22 травня 2025 року, та отримано свідоцтво про народження відповідача 13 травня 2025 року лише для того, щоб звернутися з позовом до дочки, суд зазначає таке. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасника справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці данні встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Рішення суду не може ґрунтуватися на припущеннях, натомість на підтвердження того, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано фіктивного, відповідачем не надано жодних доказів. Дійсно під час розгляду справи позивачем підтверджено, що він проживає у будинку, в якому проживав разом з [PERSON] та користується її автомобілем, водночас суду не надано жодних доказів на підтвердження права власності на житловий будинок, як і на транспортний засіб, яким користується позивач. Свідок [PERSON] суду повідомила, що позивач її колишній чоловік, а відповідач її дочка. Після розлучення у 2003 році з батьком [PERSON] , чоловік не брав участі у вихованні дитини. Був випадок коли дитина йшла пішки до дому, був сніг, батько їхав машиною і не зупинився, дочка прийшла і плакала через це. [PERSON] дуже довго з дитиною не спілкувався. Дочка підписала контракт і служила, і їй було недобре. Позивач не бачив, як дочка ходила в садок, в школу, як поступила. Коли розірвали шлюб, позивач своє життя влаштовував. Одружився, виховував 2-х синів дружини, побудували хату. Проживає з цією жінкою до цього часу. [PERSON] не брав участі у освітньому процесі дочки, в школу дитину не відводив, на батьківські збори не ходив. У дитини була лише мама. Батько не спілкувався з дитиною 25 років, не з`ясовував про потреби та не цікавився потребами дитини. Крім стягуваних аліментів, нічого дитині не дав. На весілля до дочки не прийшов у [PERSON] народилася дитина, він не привітав. Сплачував аліменти у розмірі 500 грн з пенсії, хоча міг платити більше, адже ходив на заробітки і отримував гроші. [PERSON] , повідомила, що є сусідкою відповідачки, із сторонами перебуває у добрих відносинах. Суду повідомила, що знає давно сторін, пам`ятає, як [PERSON] (мама відповідача) із [PERSON] та її сестрою приїхали з Ободівки. Жили в хаті де нічого не було, ні газу, нічого. Жили в тій старенькій хаті, збирали дрова. [PERSON] ніколи не приходив, ніколи не допомагав, їм ніхто нічим не допомагав. Батьки позивача живуть навпроти свідка, і спілкуються з [PERSON] . Мати позивача залишилася з дитиною щоб [PERSON] змогла прийти до суду. [PERSON] до своїх батьків не приходить. Свідок повідомила, що ходила в школу на останній дзвінок до [PERSON] , мати була, а батько не приходив. Ніколи тата в житті [PERSON] не було. В [PERSON] є інша родина, вистроїли палац з іншою жінкою, там проживає сам. У тій сім`ї є два хлопці. Всі сусіди чекали батька [PERSON] на весіллі, однак він не прийшов, а його батьки прийшли. Свідок [PERSON] повідомив, що з позивачем знайомий тільки після подання ним позову до відповідачки, яка є його дружиною. Зазначив, що перебуває у дружніх довірительних відносинах з дружиною. Свідок повідомив, що дружина не спілкується зі своїм батьком майже з народження, не звертався до неї, не приходив, тільки дружина показувала, що он поїхав мій батько. Батько ніколи до них не приходив. З [PERSON] познайомився на службі, служили у одній військовій частині. Дружина постійно спілкується з мамою і татом, який її виростив і нині знаходиться в лавах ЗСУ. З рідним батьком до його звернення з позовом до суду жодних контактів не було. Зазначив, що з батьками позивача вони спілкуються, а із самим позивачем ні. Позивач не спілкується і з своїм рідним братом. Він як батько 2-х дітей, не розуміє, як можна не спілкуватися із своєю дочкою. На думку свідка обставини, які спонукали зверненню з цим позовом до його дружини випливають з того, що дружина позивача має двох синів, одного із них мала намір оформити доглядати за позивачем. Однак працівники поліції привели сина дружини позивача до військомату ( [INFO] де працює свідок), він пройшов комісію і його визнано придатним до служби та направлено служити. Повідомив, що у зв`язку із народженням дитини, його дружина перебуває у відпустці по догляду за дитиною до трирічного віку. Дідусь з народження сина жодного разу до них не прийшов, хоча проживають у одному селі. Суд, дослідивши матеріали справи, докази надані сторонами, заслухавши свідків та пояснення учасників, не вбачає підстав передбачених ст. 204 СК України для звільнення відповідача від сплати аліментів на утримання непрацездатного батька. [PERSON] є пенсіонером, має інвалідність І-ї Б групи, із приміткою потребує стороннього догляду, потребує триразового підключення до апарату штучної нирки в амбулаторному режимі 12 год/в тиждень по життєво (понеділок, середа, п`ятниця у Немирівській лікарні), добирається до лікарні за власний кошт, пенсія, яку отримує позивач у розмірі 3323 грн, не покриває витрат позивача. Отже, встановлено, що позивач [PERSON] є непрацездатним через хворобу та у зв`язку з наявністю інвалідності І групи, відсутністю інших доходів, крім пенсії, потребує матеріальної допомоги. На сьогоднішній день дочка позивача не допомагає своєму батьку матеріально, тому суд дійшов висновку, що з відповідача, яка є дочкою позивача, варто стягнути аліменти на його утримання. Разом з тим, суд вважає необґрунтованим розмір аліментів заявлений позивачем, з наступних підстав. При вирішення спору варто врахувати роз`яснення, викладені в п.21 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 березня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», згідно із ч.2 ст.205 СК України при визначенні розміру аліментів на непрацездатних батьків необхідно враховувати можливість отримання ними матеріальної допомоги від інших дітей, до яких не пред`явлено позову про стягнення аліментів, а також від дружини, чоловіка та своїх батьків. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] наразі не працює, перебуває у відпустці по догляду за дитиною до трирічного віку, що підтверджується свідоцтвом про народження [PERSON] , матір`ю якого є [PERSON] та витягом з наказу військової частини [NUMBER] (по стройовій частині) від 22.05.2023 №148 (а.с. 58-59). Відповідно ст. 12 Закону України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми» допомога при народженні першої та кожної наступної дитини призначається у розмірі 41 280 гривень. З них 10 320 гривень виплачуються одразу, а 30 960 гривень - рівними частинами протягом 36 місяців (по 860 гривень щомісяця). Таким чином, розмір щомісячних виплат, які є єдиним доходом [PERSON] становить 860 гривень. Доказів про наявність інших доходів у [PERSON] суду не надано. Суд вважає неспроможними доводи представника позивача про те, що дохід отримуваний чоловіком відповідача, який в ситу ст. 61 Сімейного кодексу є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, свідчить про повідомлення відповідачкою неправдивої інформації про відсутність коштів на утримання батька, адже згідно із законодавством України, сторона подружжя не має обов`язку утримувати батьків іншого члена подружжя. Сімейний кодекс України чітко визначає обов`язки щодо утримання, і вони стосуються лише подружжя, батьків та дітей, а також інших членів сім`ї у випадках, передбачених законом. Оскільки Сімейний кодекс України не передбачає обов`язку одного з подружжя утримувати батьків іншого з подружжя, це означає, що якщо батько відповідачки потребує матеріальної допомоги, то його утримання є її обов`язком, а не її чоловіка. Крім того, як слушно зауважено стороною позивача, стягнення аліментів на утримання батьків не залежить від майнового стану повнолітньої дочки, сина. Майновий стан впливає лише на розмір аліментів і не є підставою для звільнення від обов`язку утримувати матір, батька. Варто також зазначити, що особа потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання її майна, інші доходи не забезпечують їй прожиткового мінімуму, встановленого законом, - така норма закріплена в ч. 4 ст. 75 Сімейного кодексу України. Аналіз зазначених норм матеріального права дає підстави для висновку, що аліментні зобов`язання у дочки, сина на утримання батьків можуть бути призначені за наявності юридичних складових сукупності певних умов, а саме: мати або батько не були позбавлені батьківських прав та не ухилялися від виконання своїх батьківських обов`язків; непрацездатність матері, батька; потреба в матеріальній допомозі; нижчий від прожиткового рівень матеріального забезпечення. Отже, право на утримання (аліменти) має непрацездатна особа, яка, крім іншого, не забезпечена прожитковим мінімумом. 01 січня 2025 року встановлено прожитковий мінімум для непрацездатних осіб (далі - прожитковий мінімум) у розмірі 3028 грн. Потреба матеріальної допомоги (нужденність) полягає в тому, що батьки не мають можливості забезпечити своє гідне існування у зв`язку з відсутністю пенсій (допомоги) чи їх низького розміру, а також у зв`язку із відсутністю у них інших джерел існування. Із наданих позивачем довідки про розмір пенсії вбачається, що розмір пенсії [PERSON] (3323 грн) є не нижче прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. Під час вирішення питання про стягнення аліментів на непрацездатних батьків повинні враховуватися будь-які обставини, які свідчать про необхідність у матеріальній допомозі батькам, водночас отримання матір`ю чи батьком доходів, які є більшими за прожитковий мінімум, автоматично не свідчить, що вони не потребують матеріальної допомоги. Такого висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду при розгляді справи № 757/52096/18. На момент розгляду цієї справи позивач отримує пенсією у розмірі, що забезпечує йому прожитковий мінімум, встановлений законом для осіб, які втратили працездатність, однак, з урахуванням інвалідності позивача та необхідності дорого вартісного лікування та того, що він наразі мешкає сам, суд допускає витрати позивача на ліки та речі, вартість яких перевищує розмір прожиткового мінімуму для непрацездатних осіб. Разом з тим, позивачем надано докази на підтвердження значних витрат на придбання ліків та лікування. Суд, враховуючи обставини справи, беручи до уваги, що позивач є пенсіонером та особою з інвалідністю І Б групи, тобто в правовому розумінні непрацездатним, зважаючи на обов`язок повнолітніх дітей утримувати непрацездатних батьків незалежно від їхнього майнового стану, а також звертаючи увагу на отримуваний [PERSON] щомісячний дохід (860 грн), дійшов висновку, що [PERSON] потребує матеріального утримання від своєї дочки, а тому оцінюючи надані сторонами докази та враховуючи, що повнолітні діти несуть обов`язок щодо утримання непрацездатних батьків, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню, а тому аліменти підлягають стягненню з відповідача на утримання непрацездатного батька у розмірі 500 грн щомісячно, починаючи стягнення з 22 травня 2025 року і довічно. Такий розмір аліментів, на думку суду, є розумним, не суперечить нормам матеріального права, а також буде справедливим балансом між захистом прав непрацездатного батька, обов`язок по утриманню якого покладений на відповідача, та захистом прав відповідача. Відповідно до ст. 79 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позовної заяви. Під час розгляду справи суд врахував висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 05 вересня 2019 року в справі № 212/1055/18-ц, від 10 січня 2019 року в справі № 369/7004/17, які є обов`язковими для врахування при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, N4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10.02.2010). Суд наголошує, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджувальної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Верховний Суд звертається до власних висновків у постанові від 02.10.2018 у справі №910/18036/17. Доводи сторін не спростовують наведених вище висновків суду. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд вважає необхідним допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ч. 6 статті 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. На підставі викладеного, оскільки позов підлягає частковому задоволенню, суд вважає, що з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог у розмірі 151 грн. 40 коп. У своїй позовній заяві позивач просить стягнути з відповідача 3000 грн витрат на правничу допомогу. Витрати на професійну правничу допомогу відносяться до витрат, пов`язаних з розглядом справи (ч. 2 ст. 133 ЦПК України). Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави (ч. 1 ст. 137 ЦПК України). За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами (ч. 2 ст. 137 ЦПК України. У разі часткового задоволення позову витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина 2 статті 141 ЦПК України). На підтвердження витрат на правничу допомогу позивачем надано: договір №162 про надання правничої допомоги у цивільній справі від 22.05.2025, квитанцію про сплату 3000 грн. адвокату Шуляк В. М., попередній (орієнтований) розрахунок витрат від 22.05.2025, Акт виконаних робіт від 22.05.2025 (а.с. 26, 27, 28, 29). З огляду на часткове задоволення позову, суд дійшов висновку, що витрати на правничу допомогу підлягають стягненню пропорційно задоволеним позовним вимогам.

Outcome: partial