Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-03 00:00:00

01.11.2024 [PERSON] звернулась до Червонозаводського районного суду м. Харкова з позовом до ТОВ «Меблева фабрика «КОНСТАНТА»», в якому просить: 1) стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Меблева фабрика «КОНСТАНТА» на користь [PERSON] вартість замовлення у сумі 41519 грн., 3 відсотки річних у сумі 741,91 грн.; інфляційні витрати у сумі 1725, 17 грн; 2) стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Меблева Фабрика «КОНСТАНТА» на користь [PERSON] моральну шкоду у сумі 20000 грн.; 3) судові витрати покласти на відповідача. В обґрунтування позовних вимог позивачка посилається на те, що 30.07.2023 вона замовила у ТЦ «Константа» три предмети меблів в одному кольору та тканині для однієї кімнати. Товар був доставлений 02.09.2023, однак через незначний проміжок часу в дивані «Європа UD» секція «дельфін» просіла, через що використання товару за призначенням стало неможливим. У зв`язку з істотним недоліком дивану [PERSON] звернулась до ТОВ «Меблева фабрика «КОНСТАНТА» з метою вирішення даного питання. 04.11.2023 позивачка передала відповідачу вказану секцію дивану на ремонт. 25.11.2023 секцію повернули з ремонту, однак, недолік усунуто не було. Позивачка знову вимушена була звернутися до відповідача з даного приводу. 09.12.2023 до позивачки приїхав екіпаж, який супроводжує доставку меблів, та намагався відремонтувати диван на місці, однак це не допомогло та секцію дивану знову забрали на фабрику. Точковий ремонт проблему не вирішив, тому 25.12.2023 за рішенням співробітників фабрики у позивачки забрали інші частини дивану, що залишилися. Диван повернули тільки 22.01.2024, однак того ж дня секція знову просіла. 24.01.2024 [PERSON] направила Укрпоштою претензію до ТОВ «Меблева фабрика «КОНСТАНТА». 28.01.2024 менеджер фабрики із спеціалістами прибули до позивачки додому, оглянули диван та дійшли висновку, що секція знову потребує ремонту, у зв`язку з чим 01.02.2024 секцію дивану знову забрали до фабрики для ремонту. 17.02.2024 секцію дивану повернули начебто з ремонту, однак дефект так і не було усунуто. 29.02.2024 позивачка залишила у ТЦ «КОНСТАНТА» письмову заяву до ТОВ «Меблева фабрика «КОНСТАНТА» з вимогою скасувати замовлення і відшкодувати понесені нею матеріальні витрати, а також компенсувати завдану їй моральну шкоду. Зазначила, що гарантійний строк на придбаний товар становить 18 місяців. Невиконання ТОВ «Меблева фабрика «КОНСТАНТА» належним чином своїх зобов`язань порушує права [PERSON] як споживача, що зумовило її звернення до суду із відповідним позовом. Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 11.11.2024 цивільну справу за позовом [PERSON] до ТОВ «Меблева фабрика «КОНСТАНТА» про захист прав споживачів передано на розгляд до Богодухівського районного суду Харківської області. 17.12.2024 дана справа надійшла до Богодухівського районного суду Харківської області та за результатами автоматизованого розподілу була передана в провадження судді Сеник О.С.. Ухвалою Богодухівського районного суду Харківської області від 23.12.2024 позовну заяву [PERSON] до ТОВ «Меблева фабрика «КОНСТАНТА» про захист прав споживачів, - прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Ухвалено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження. 13.01.2025 відповідачем подано письмовий відзив на позов, у якому представник відповідача просить відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Зазначив, що в матеріалах справи відсутні докази того, що саме відповідач є продавцем товару позивачці, а отже, відсутні підстави для притягнення ТОВ «МК «Константа» до відповідальності як продавця. Реалізація товарів відповідача здійснюється по всій території України, як безпосередньо відповідачем, так і через дистриб`юторів (компаній партнерів, ФОПів). Наданий позивачкою чек від 30.07.2023 не містить відомостей, що продавцем є саме ТОВ «Меблева фабрика «Константа». Доставочний лист від 02.09.2023 вказує як продавця «Холодна Гора (Харків)». У документі відсутні ЄДРПОУ, юридична адреса чи інші реквізити, які б підтверджували, що цією юридичною особою є відповідач. Крім того, в матеріалах справи відсутні будь-які докази істотності недоліку товару, неможливості ремонту або відмови в ремонті. Також позивачка не довела наявності прямого зв`язку між діями (бездіяльністю) відповідача та недоліками товару (якщо такі дійсно мали місце). При цьому, відповідач навіть не отримував жодного звернення позивачки і ніяких відповідей на них не надавав. Вимоги про стягнення грошових коштів, 3% річних та інфляційних втрат без наявності факту порушення відповідачем вимог Закону України «Про захист прав споживачів» є необґрунтованими. Так, до складу замовлення позивачки увійшли три окремі предмети (модульний диван «Європа UD» вартістю 23400,00 грн, меблевий комплект «CiriLine» вартістю 9999 грн та крісло «Oxford» вартістю 6350 грн). Позивачка стверджує, що саме у дивані виник недолік (просідання секції «дельфін»), не висловлюючи при цьому жодних претензій щодо якості інших предметів меблів, разом з тим, просить стягнути з відповідача загальну вартість усіх трьох предметів меблів та супутніх послуг (доставка, підйом і збирання). З доставочного листа вбачається, що кожен з цих предметів меблів має свій окремий номер замовлення і не входить до комплекту меблів, як помилково стверджує позивачка. Отже, вимога про стягнення з відповідача вартості всіх трьох предметів та додаткових послуг є надмірною і суперечить принципу співмірності : оскільки недолік стосується лише дивана, відсутні підстави для повернення коштів за меблі, до яких у позивачки претензій немає. При цьому, навіть якщо припустити, що диван має істотний недолік, нарахування 3% річних та інфляційних витрат можливе лише на вартість дивана, а не на вартість всього замовлення (41519 грн). Крім того, матеріали справи не містять жодних доказів того, що диван взагалі має якісь недоліки, не кажучи вже про істотні недоліки. Твердження позивачки про просідання секції дивану ніяк документально не підтверджені. Крім того, зі змісту позову вбачається, що позивачка користувалась диваном тривалий час, він і досі перебуває у неї в користуванні, отже, не можна виключити, що його «просідання» (якщо воно дійсно мало місце) виникло не від заводського браку, а внаслідок неправильної чи надмірної експлуатації. Той факт, що позивачка тривалий час користувалася диваном, ставить під сумнів твердження про «виробничий недолік», оскільки такі недоліки проявляються на перших етапах експлуатації. Вимоги про відшкодування моральної шкоди в розмірі 20000,00 грн не підтверджені жодними доказами. Належних і допустимих доказів того, що саме діями відповідача було завдано позивачці моральних страждань, до матеріалів справи не надано. У позові також відсутні посилання на будь-які психологічні чи медичні висновки, які б підтверджували такі страждання. При цьому, в розумінні ст.1 Закону України «Про відповідальність за шкоду, завдану внаслідок дефекту в продукції», ст.711 ЦК України підставою для відшкодування споживачу моральної шкоди є завдання внаслідок дефекту продукції каліцтва, іншого ушкодження здоров`я, смерті особи, або пошкодження майна споживача, крім самої продукції, що має дефект. Позивачка не посилалася на існування таких обставин. Отже, підстави для відшкодування моральної шкоди відсутні. Ухвалою суду від 18.04.2025 закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті. Представник позивача в судовому засіданні, призначеному на 14.05.2025, позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві. 04.06.2025 представником позивачки через систему «Електронний суд» подано додаткові письмові докази (фотографії дивану, з яких вбачається просідання однієї з секцій дивану з одного боку) разом із клопотанням про визнання поважними причин пропуску строку їх подання, поновлення цього строку та прийняття зазначених доказів. Вирішуючи питання про можливість прийняття зазначених доказів, суд зазначає, що Верховний Суд неодноразово звертав увагу на те, що при застосуванні процесуальних норм належить уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до скасування процесуальних вимог, встановлених законом. Надмірний формалізм у трактуванні процесуального законодавства визнається неправомірним обмеженням права на доступ до суду як елемента права на справедливий суд згідно зі\~статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що, реалізуючи пункт 1\~статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Разом з тим, Європейський суд зазначає, що не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але й реальним (Рішення Суду у справі Жоффре де ля Прадель проти Франції від 16 грудня 1992 року). У рішенні від 13 січня 2000 року у справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» та в рішенні від 28 жовтня 1998 року у справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії» Європейський Суд з прав людини вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнано порушенням пункту 1 статті 6 Конвенції. Отже, оскільки позивачка, яка є особою похилого віку, самостійно подавала позов та додатки до нього (про що свідчить, зокрема, те, що позовна заява підписана особисто нею), і не є користувачем електронного суду, враховуючи, що представник позивача тривалий час не брав участі у підготовчому засіданні, беручи до уваги, що питання про необхідність надання додаткових доказів виникло на стадії дослідження письмових доказів, наявних у матеріалах справи, з метою недопущення обмеження права позивача на доступ до суду, суд вважає за необхідне прийняти надані представником [PERSON] додаткові письмові докази, поновивши строк на їх подання. У судові засідання, призначені на 04.06.2025 та 28.07.2025, представник позивача повторно не прибув (не приєднався до участі у справі в режимі відеоконференції), про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Згідно з ч.1 ст.223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Відповідно до ч.3 ст.223 ЦПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: 1) неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; 2) повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причин неявки. Оскільки представник позивача, будучи належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, повторно не прибув у судове засідання без повідомлення причин неявки, враховуючи, що представник позивача надав усні пояснення в судовому засіданні, призначеному на 14.05.2025, взяв участь у дослідженні письмових доказів у справі, за результатами чого скористався правом подачі додаткових письмових доказів, які були прийняті судом, беручи до уваги принципи змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, суд вважає, що сторона позивача в повному обсязі скористалася своїми процесуальними правами, неявка позивачки та її представника не перешкоджає розгляду справи по суті, а розгляд справи слід провести за відсутності позивачки та її представника. Представник відповідача у судовому засіданні проти позовних вимог заперечував з підстав, викладених у відзиві. Ухвалою суду від 28.07.2025, внесеною до протоколу судового засідання, задоволено клопотання представника позивача, подане 04.06.2025, поновлено строк для подачі додаткових доказів у справі (фотографій недоліків секцій дивану), та приєднано до матеріалів справи зазначені докази. Вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши письмові докази, суд зазначає наступне. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] зареєстрована за адресою : [ADDRESS] , фактично проживає разом з донькою за адресою : [ADDRESS] . 30.07.2023 [PERSON] було замовлено меблі комплект «Сіті Лайн» вартістю 9999 грн, диван «Європа УД» вартістю 23400 грн, та крісло «Оксфорд» вартістю 6350 грн, на підтвердження чого видано товарний чек № 82/07 від 30.07.2023. Загальна вартість меблів 39749 грн, додаткові послуги 1770 грн (підйом 470 грн, доставка 930 грн, збирання 370 грн). Позивачкою надано доставочний лист, в якому продавцем зазначено «Холодная Гора « [PERSON] », покупцем [PERSON] , адреса доставки [ADDRESS] . Відповідно до цього доставочного листа, доставляються найменування : ЗАК-589340 «Європа UD», вартістю 23400 грн, ЗАК-585124 «CitiLine» вартістю 9999 грн, ЗАК-589344 крісло «Оксфорд», вартістю 6350 грн. Сума за підйом 470 грн, за збирання 370 грн, за доставку 930 грн. Крім того, позивачкою надано гарантійні талони на найменування товарів «Європа UD Г» (№ 589340), комплект «CitiLine» (№ 585124) та 25.08.2023 на «Оксфорд крісло» (№ 589344), дата продажу 02.09.2023. В матеріалах справи наявні копії заяв [PERSON] на ім`я директора меблевої фабрики «Константа» (одна без дати, інша датована 26.02.2024), в яких вона повідомляє про недоліки дивану, а саме, «просідання» секції «дельфін», та просить анулювати замовлення № 589340 та відшкодувати її витрати. У зазначених заявах позивачка вказує, що 30 липня 2023 року вона замовила у ТЦ «Константа» 3 предмети меблів в одному кольорі та тканині, 02.09.2023 меблі були доставлені. 04 листопада 2023 року [PERSON] , скориставшись правом на гарантійний ремонт, передала диван на ремонт на фабрику «Константа», 25.11.2023 диван повернули позивачці, проте, недолік усунуто не було. [PERSON] сповістила про це по телефону на фабрику, і 09.12.2023 приїхали представники фабрики, забрали секцію, а 20.12.2023 забрали весь диван. 22.01.2024 диван повернули позивачці після ремонту, але недолік та і залишився неусунутим. 28.01.2024 до [PERSON] приїхали спеціалісти з фабрики, провели огляд і прийняли рішення забрати секцію на підприємство та провести належний ремонт. 01.02.2024 секцію дивана забрали на фабрику, повернули 17.02.2024, однак, при встановленні дивану секція «дельфін» знову просіла. На даний час диван знаходиться у позивачки вдома, однак, користуватися ним неможливо через просідання секції (в місці стику трьох секції наявна «сходинка»). Зі змісту цих листів, позовної заяви та пояснень представника позивача у судовому засіданні судом встановлено, що істотним недоліком товару [PERSON] вважає просідання однієї із секцій кутового дивану, яке унеможливлює користування диваном за призначенням. Крім того, представником позивача на стадії розгляду справи по суті надано фотографії дивану, з яких вбачається просідання однієї з секцій дивану з одного боку. Відповідно до ч.1 ст.626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до\~статті 6\~цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів (ст.627 ЦК України). Відповідно до ст.639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Згідно з ст.640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Статтею 655 ЦК України визначено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Предметом договору купівлі-продажу може бути майно (товар), яке є у продавця на момент укладення договору або буде створене (придбане, набуте) продавцем у майбутньому (ст.656 ЦК України). Згідно зі ст. 662 ЦК України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства. Відповідно до ст.673 ЦК України продавець повинен передати покупцеві товар, якість якого відповідає умовам договору купівлі-продажу. У разі відсутності в договорі купівлі-продажу умов щодо якості товару продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, придатний для мети, з якою товар такого роду звичайно використовується. Згідно зі ст.675 ЦК України товар, який продавець передає або зобов`язаний передати покупцеві, має відповідати вимогам щодо його якості в момент його передання покупцеві, якщо інший момент визначення відповідності товару цим вимогам не встановлено договором купівлі-продажу. Договором або законом може бути встановлений строк, протягом якого продавець гарантує якість товару (гарантійний строк). Відповідно до ст.688 ЦК України покупець зобов`язаний повідомити продавця про порушення умов договору купівлі-продажу щодо кількості, асортименту, якості, комплектності, тари та (або) упаковки товару у строк, встановлений договором або актами цивільного законодавства, а якщо такий строк не встановлений, - в розумний строк після того, як порушення могло бути виявлене відповідно до характеру і призначення товару. За приписами ст.678 ЦК України покупець, якому переданий товар неналежної якості, має право, незалежно від можливості використання товару за призначенням, вимагати від продавця за своїм вибором: 1) пропорційного зменшення ціни; 2) безоплатного усунення недоліків товару в розумний строк; 3) відшкодування витрат на усунення недоліків товару. У разі істотного порушення вимог щодо якості товару (виявлення недоліків, які не можна усунути, недоліків, усунення яких пов`язане з непропорційними витратами або затратами часу, недоліків, які виявилися неодноразово чи з`явилися знову після їх усунення) покупець має право за своїм вибором: 1) відмовитися від договору і вимагати повернення сплаченої за товар грошової суми; 2) вимагати заміни товару. Якщо продавець товару неналежної якості не є його виготовлювачем, вимоги щодо заміни, безоплатного усунення недоліків товару і відшкодування збитків можуть бути пред`явлені до продавця або виготовлювача товару. Положення цієї статті застосовуються, якщо інше не встановлено цим Кодексом або іншим законом. За визначенням ст.1 Закону України «Про захист прав споживачів» недолік - будь-яка невідповідність продукції вимогам нормативно-правових актів, умовам договорів або вимогам, що пред`являються до неї, а також інформації про продукцію, наданій виробником (виконавцем, продавцем); істотний недолік - недолік, який робить неможливим чи недопустимим використання товару відповідно до його цільового призначення, виник з вини виробника (продавця, виконавця), після його усунення проявляється знову з незалежних від споживача причин і при цьому наділений хоча б однією з нижченаведених ознак: а) він взагалі не може бути усунутий; б) його усунення потребує понад чотирнадцять календарних днів; в) він робить товар суттєво іншим, ніж передбачено договором. Згідно зі ст.679 ЦК України продавець відповідає за недоліки товару, якщо покупець доведе, що вони виникли до передання товару покупцеві або з причин, які існували до цього моменту. Якщо продавцем надані гарантії щодо якості товару, продавець відповідає за його недоліки, якщо він не доведе, що вони виникли після його передання покупцеві внаслідок порушення покупцем правил користування чи зберігання товару, дій третіх осіб, випадку або непереборної сили. Відповідно до ст.680 ЦК України покупець має право пред`явити вимогу у зв`язку з недоліками товару за умови, що недоліки виявлені в строки, встановлені цією статтею, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо на товар не встановлений гарантійний строк або строк придатності, вимога у зв`язку з його недоліками може бути пред`явлена покупцем за умови, що недоліки були виявлені протягом розумного строку, але в межах двох років, а щодо нерухомого майна - в межах трьох років від дня передання товару покупцеві, якщо договором або законом не встановлений більший строк. Якщо на товар встановлено гарантійний строк, покупець має право пред`явити вимогу у зв`язку з недоліками товару, які були виявлені протягом цього строку. Якщо недоліки товару виявлені покупцем після спливу гарантійного строку або строку придатності, продавець несе відповідальність, якщо покупець доведе, що недоліки товару виникли до передання йому товару або з причин, які існували до цього моменту. Відповідно до\~ч.1\~ст.8\~Закону України\~«Про захист\~прав споживачів»\~у разі виявлення протягом встановленого гарантійного строку недоліків споживач, в порядку та у строки, що встановлені законодавством, має право вимагати: 1) пропорційного зменшення ціни; 2) безоплатного усунення недоліків товару в розумний строк; 3) відшкодування витрат на усунення недоліків товару. У разі виявлення протягом встановленого гарантійного строку істотних недоліків, які виникли з вини виробника товару (продавця, виконавця), або фальсифікації товару, підтверджених за необхідності висновком експертизи, споживач, в порядку та у строки, що встановлені законодавством і на підставі обов`язкових для сторін правил чи договору, має право за своїм вибором вимагати від продавця або виробника: 1) розірвання договору та повернення сплаченої за товар грошової суми; 2) вимагати заміни товару на такий же товар або на аналогічний, з числа наявних у продавця (виробника), товар. Відповідно до ст.708 ЦК України у разі виявлення покупцем протягом гарантійного або інших строків, встановлених обов`язковими для сторін правилами чи договором, недоліків, не застережених продавцем, або фальсифікації товару покупець має право за своїм вибором: 1) вимагати від продавця або виготовлювача безоплатного усунення недоліків товару або відшкодування витрат, здійснених покупцем чи третьою особою, на їх виправлення; 2) вимагати від продавця або виготовлювача заміни товару на аналогічний товар належної якості або на такий самий товар іншої моделі з відповідним перерахунком у разі різниці в ціні; 3) вимагати від продавця або виготовлювача відповідного зменшення ціни; 4) відмовитися від договору і вимагати повернення сплаченої за товар грошової суми. Частиною 3 статті 8 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що вимоги споживача, встановлені частиною першою цієї статті, пред`являються на вибір споживача продавцеві за місцем купівлі товару, виробникові або підприємству, що задовольняє ці вимоги за місцезнаходженням споживача. Споживач має право пред`явити одну з вимог, передбачених частиною першою цієї статті, а в разі її невиконання заявити іншу вимогу, передбачену частиною першою цієї статті. Зазначені вимоги за місцезнаходженням споживача задовольняють також створені власником продавця торговельні підприємства та філії, що здійснюють продаж аналогічних придбаним споживачем товарів, або підприємства, на які ці функції покладено на підставі договору.\~ Відповідно до ч.9 ст.8 Закону України «Про захист прав споживачів», ч.3, ч.5 ст.709 ЦК України при пред`явленні споживачем вимоги про безоплатне усунення недоліків товару вони повинні бути усунуті протягом чотирнадцяти днів з дати його пред`явлення або за згодою сторін в інший строк. За кожний день затримки виконання вимоги про надання товару аналогічної марки (моделі, артикулу, модифікації) та за кожний день затримки усунення недоліків понад установлений строк (чотирнадцять днів) споживачеві виплачується неустойка відповідно в розмірі одного відсотка вартості товару. Згідно з абзац 3 ч. 7\~ст.\~8\~Закону України\~«Про захист\~прав споживачів» при розірванні договору розрахунки із споживачем у разі підвищення ціни на товар провадяться виходячи з його вартості на час пред`явлення відповідної вимоги, а в разі зниження ціни - виходячи з вартості товару на час купівлі. Гроші, сплачені за товар, повертаються споживачеві у день розірвання договору, а в разі неможливості повернути гроші у день розірвання договору - в інший строк за домовленістю сторін, але не пізніше ніж протягом семи днів. У частині 14\~статті 8 Закону України «Про захист прав споживачів»\~визначено, що вимоги споживача, передбачені цією статтею, не підлягають задоволенню, якщо продавець, виробник (підприємство, що задовольняє вимоги споживача, встановлені частиною першою цієї статті) доведуть, що недоліки товару виникли внаслідок порушення споживачем правил користування товаром або його зберігання. Споживач має право брати участь у перевірці якості товару особисто або через свого представника. Отже, саме на споживача покладається обов`язок довести наявність істотного дефекту продукції, а тягар доказування причин виникнення недоліку товару покладений на продавця, оскільки частиною першою статті 679 ЦК України передбачено, що продавець відповідає за недоліки товару, якщо не доведе, що вони виникли до передання товару покупцеві або з причин, що існували до цього моменту. Указаний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 23.10.2018 у справі № 559/388/17, від 14.01.2021 у справі № 755/11237/17, від 26.01.2022 у справі № 755/5301/16-ц. У пункті 7\~статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів»\~передбачено, що договір - це усний чи письмовий правочин між споживачем і продавцем (виконавцем) про якість, терміни, ціну та інші умови, за яких реалізується продукція. Підтвердження вчинення усного правочину оформляється квитанцією, товарним чи касовим чеком, квитком, талоном, розрахунковим документом, передбаченим\~Законом України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг",або іншими документами(далі - розрахунковий документ). Згідно з ч.11 ст.8 Закону України «Про захист прав споживачів» вимоги споживача розглядаються після пред`явлення споживачем розрахункового документа, а щодо товарів, на які встановлено гарантійний строк, - технічного паспорта чи іншого документа, що його замінює, з позначкою про дату продажу. Вимоги споживача щодо лікарських засобів та виробів медичного призначення розглядаються після пред`явлення споживачем розрахункового документа, передбаченого\~Законом України\~"Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг", а щодо технічно складних побутових товарів - після пред`явлення розрахункового документа, передбаченого Законом України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг", та технічного паспорта чи іншого документа, що його замінює, з позначкою про дату продажу. Під час продажу товару продавець зобов`язаний видати споживачеві розрахунковий документ встановленої форми, що засвідчує факт купівлі, з позначкою про дату продажу або відтворити на дисплеї програмного реєстратора розрахункових операцій (дисплеї пристрою, на якому встановлений програмний реєстратор розрахункових операцій) QR-код, що дає змогу особі здійснювати його зчитування та ідентифікацію з розрахунковим документом за структурою даних, що в ньому містяться, або надіслати електронний розрахунковий документ на наданий споживачем абонентський номер чи адресу електронної пошти. Розрахунковий документ має бути виданий або створений в електронній формі не пізніше моменту передачі товару (послуги). У разі втрати споживачем технічного паспорта чи іншого документа, що його замінює, їх відновлення здійснюється у порядку, визначеному законодавством. В силу ч. 3 ст. 2, ч. 1 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін та диспозитивності. За приписами ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до ч.ч.1, 2 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Згідно з ч.ч.1-4 ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч.2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст.79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч.5 ст.81 ЦПК України). Згідно з ч.ч.1, 2 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст.81 ЦПК України). На підтвердження заявлених позовних вимог [PERSON] надано копії : товарного чеку від 30.07.2023 № 82/07, продавцем у якому зазначено «ТЦ «Меблі «Константа», вул. Полтавський шлях; доставочного листа, виданого на підставі РН-1747 від 02.09.2023; гарантійних талонів від 02.09.2023; заяв на ім`я директора меблевої фабрики «Константа», одна з яких датована 26.02.2024, а інша не містить дати; чеків АТ «Укрпошта» від 24.01.2024. Разом з тим, слід вказати, що зазначений товарний чек не містить підпису уповноваженої особи та печатки продавця, в зв`язку з чим неможливо встановити, хто саме (яка юридична особа чи ФОП) є продавцем меблів. Крім того, із зазначеного товарного чеку не вбачається, що виробником зазначених у ньому меблів є ТОВ «Меблева фабрика «Константа». Зазначення у товарному чеку назви торгової точки як «ТЦ «Меблі «Константа» не виключає можливості продажу в цьому магазині меблів інших виробників. Наданий позивачкою доставочний лист також не містить найменування ані виробника, ані продавця меблів (продавцем зазначено «Холодна Гора (Харків)). Документу під назвою «РН-17417» від 02.09.2023, на підставі якого було видано цей доставочний лист, позивачкою та її представником до матеріалів справи надано не було, ані разом з позовом, ані в ході розгляду справи по суті. Клопотання про витребування такого доказу представником позивача не було заявлено. З наданих позивачкою гарантійних листів також не вбачається, що виробником меблів є ТОВ «Меблева фабрика «Константа». Вказані гарантійні лист не містять також обов`язкового реквізиту в розумінні ст.680 ЦК України. Ст.8 Закону України «Про захист прав споживачів» - гарантійного строку, протягом якого (за загальним правилом) повинні були бути виявлені недоліки товару та сповіщено про них продавця та/або виробника. Отже, стороною позивача не було надано належного розрахункового документу у розумінні ст.8 Закону України «Про захист прав споживачів», або іншого документу, який би підтверджував факт укладення договору купівлі-продажу із ТОВ «Меблева фабрика «Константа» (або принаймні того, що це підприємство є виробником придбаних позивачкою меблів). Надані позивачем товарний чек, доставочний лист та гарантійні талони не є такими доказами з підстав, наведених вище. Доказів не можливості відновлення розрахункового документу до суду позивачем не надано, як і доказів відмови відповідача щодо надання вказаного документу. Надані представником позивача фотографії підтверджують факт наявності недоліку дивану просідання однієї з секцій, проте, з них не вбачається, що виробником цього дивану є саме ТОВ «Меблева фабрика «Константа» (заводська бірка, етикетка, товарний знак тощо). Наявні в матеріалах справи копії заяв [PERSON] на ім`я директора меблевої фабрики «Константа» (одна без дати, інша датована 26.02.2024), також не підтверджують факту придбання товару у ТОВ «Меблева фабрика «Константа» або придбання меблів саме цього виробника. Так, позивачем не надано ані доказів направлення цих листів (надана копію чеку АТ «Укрпошта» від 24.01.2024 свідчить про направлення поштового відправлення на адресу ТМ «Константа», разом з тим, зі змісту цього чеку не вбачається, що саме було відправлене на адресу ТМ «Константа» та за якою адресою), ані доказів отримання цих листів ТОВ «Меблева фабрика «Константа». Таким чином, позивачкою не надано належних та допустимих доказів факту сповіщення ТОВ «Меблева фабрика «Константа» як продавця або виробника про недоліки товару та пред`явлення йому вимог про їх усунення у відповідності до ст.ст.678, 708 ЦК України, як і доказів реагування ТОВ «Меблева фабрика «Константа» на це сповіщення. З огляду на викладене, суд зазначає, що стороною позивача не доведено придбання товару саме у ТОВ «Меблева фабрика «Константа» або того, що саме ця юридична особа є виробником придбаних нею меблів, а відтак, не доведено, що вимоги про усунення недоліків товару пред`явлені належному суб`єкту, а позов про захист прав споживачів пред`явлено до належного відповідача. Крім того, позивачем не доведено наявності істотного недоліку товару, виробником якого було б саме ТОВ «Меблева фабрика «Константа», а відтак, і передбачених ч.1 ст.8 Закону України «Про захист прав споживачів», ст.ст.678, 708, 709 ЦК України підстав для стягнення з ТОВ «Меблева фабрика «Константа» вартості придбаного товару, 3% річних та інфляційних витрат. Згідно зі ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом. Відповідно до положень ч.2 ст.22 Закону «Про захист прав споживачів» питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди вирішується судом при задоволенні вимог споживача. Оскільки стороною позивача не доведено факту порушення прав [PERSON] як споживача саме з боку ТОВ «Меблева фабрика «Константа», у суду відсутні підстави і для стягнення моральної шкоди з відповідача на користь позивача. Враховуючи викладене, у задоволенні позовних вимог слід відмовити в повному обсязі.

Outcome: dismissed