Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-29 00:00:00

Історія справи Позивач [PERSON] (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до [PERSON] (відповідач), третя особа - приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Широкова В.А. про визнання недійсним договору позики в якому просить суд: - визнати недійсними укладений між [PERSON] та [PERSON] договір позики від 21.10.2009 р., посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Широковою В. А., реєстровий № 4096. Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 11.07.2025 відмовлено у задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] , приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Широкова Вікторія Анатоліївна про визнання недійсним договору позики від 21.10.2009, укладений між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Широковою В.А. та зареєстрованого у реєстрі за № 4096. Повний текст рішення складено 11.07.2025. Короткий зміст заяв 22.07.2025 через систему «Електронний суд» від позивача надійшла заява про ухвалення додаткового рішення, в якій зазначено, що 24.09.2024 між адвокатом Поліщуком О.Л. і [PERSON] як клієнтом був укладений договір № 01-24/09-24 про надання правничої допомоги, за яким адвокат Поліщук О Л. прийняв на себе зобов`язання надавати [PERSON] професійну правничу (правову) допомогу по справі № 953/8595/24 в усіх судах та на всіх стадіях до остаточного і вирішення та повного виконання всіх винесених за результатами її розгляду судових рішень. 11.07.2025 Київський районний суд м. Харкова ухвалив рішення по справі № 953/8595/24 за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Широкова В. А. про визнання недійсним договору позики, яким відмовив у задоволенні цього позову. Таким чином що суд може ухвалити додаткове рішення щодо судових витрат, якщо питання про їх розподіл не було вирішено. Крім того, позов [PERSON] було залишено без задоволення, а отже [PERSON] має право на компенсацію понесених ним судових витрат. Отже загальна сума судових витрат, понесених [PERSON] при розгляді справи № 953/8595/24 у суді першої інстанції, становить 6 800, 00 грн. Просить ухвалити додаткове судове рішення по справі № 953/8595/24, яким вирішити питання про розподіл понесених і документально підтверджених витрат [PERSON] на правову допомогу адвоката в сумі 6 800,00 грн. Процесуальні дії у справі Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 23.07.2025 призначене судове засідання щодо вирішення питання про судові витрати на 30.07.2025 о 8:50 год, без повідомлення (виклику) учасників справи. Від сторін заяв чи клопотань не надходило. Відповідно до ч. 4 ст. 270 ЦПК України у разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви. Дослідивши заяву та додані до нього документи, матеріали цивільної справи, суд прийшов до таких висновків 11.07.2025 Київський районний суд м. Харкова відмовлено у задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] , приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Широкова Вікторія Анатоліївна про визнання недійсним договору позики від 21.10.2009, укладений між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Широковою В.А. та зареєстрованого у реєстрі за № 4096. 24.09.2024 [PERSON] та Поліщук О.Л. уклали договір про надання правової допомоги №01-24/09-24, предметом якого є, те що адвокат зобов`язується надати клієнту правову допомогу в ході розгляду Київським районним судом м. Харкова справи № 953/8595/24. Відповідно до калькуляційного рахунку адвокатом надані послуги: складення по справі № 953/8595/24 заяви про направлення (надіслання) відповідачу [PERSON] позовної заяви [PERSON] про визнання недійсним договору позики 1 год - 1 700,00 грн; складення в Київський районний суд м. Харкова відзиву по справі № 953/8595/24 за позовом [PERSON] про визнання недійсним договору позики - 5 год - 8 500,00 грн; пошук і вивчення консультацій, судової практики в аналогічних справах, аналіз нормативного матеріалу та безпосереднє складення в Київський районний суд м. Харкова заяви про застосування наслідків спливу строку позовної давності по справі № 953/8595/24 - 2 год - 3 400,00 грн. Всього - 13 600, 00 грн. Згідно платіжної інструкції № 0.0.3907423750.1 від 25.09.2024 [PERSON] перераховано Поліщуку О.Л. - 13 600,00 грн. Судом встановлено, що відповідач поніс витрати з правової допомоги: 25.09.2024 - 1 700,00 грн; 09.10.2024 - 5 100,00 грн, всього - 6 800,00 грн. На підтвердження понесених витрат також наданий акт взаємозвірки від 16.07.2025, з якого вбачається, що за результатами звірки встановлено наступне: загальна сума авансу, відповідно до Калькуляційного рахунку від 24.09.2024 року, сплачена Клієнтом: 13 600,00 грн.; вартість фактично виконаних (наданих) Адвокатом робіт (послуг): 6 800, 00грн; сума надмірно сплачених коштів і повернуто Клієнту - 6800,00 грн; сторони претензій одна до одної щодо взаєморозрахунків не мають. Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з ч. 1 ст. 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. За змістом ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Разом із тим чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) вказано, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Системний аналіз наведених норм права дає підстави вважати, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги підлягає доказуванню в суді. Відповідно до ч. 5, 6 ст. 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті щодо співмірності розміру витрат на оплату послуг адвоката, суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Велика Палата Верховного Суду вже вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18. У постанові Об`єднаної палати Верховного Суду від 03.10.2019 року у справі №922/445/19 висловлено правову позицію, згідно з якою розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою. Так, у Постановах Верховного Суду від 02 липня 2020 року в справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19) та від 30 вересня 2020 року в справі № 201/14495/16-ц (провадження № 61-22962св19) викладено правовий висновок про те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12.10.2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10.12.2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23.01.2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26.02.2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28.11.2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо,

Outcome: approved