Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-21 00:00:00

Представник позивача\~Лазепка В.І., який діє в порядку самопредставництва юридичної особи, як керівник ТОВ «Веллфін» через систему «Електронний суд»\~звернувся до Соснівського районного суду м. Черкаси з позовом, в якому просить стягнути із [PERSON] на користь ТОВ «Веллфін» заборгованість за договором про споживчий кредит №1813680 від 13.01.2022 в розмірі 24 000 грн та судовий збір. В обґрунтування позовних вимог в позові зазначено, що 13.01.2022 між ТОВ\~«Веллфін» та відповідачем укладено договір про споживчий кредит №1813680, на підставі якого відповідач отримав грошові кошти в розмірі 8 000 грн, які зобов`язувався повернути до 20.01.2022 та сплатити проценти за користування кредитом. Натомість всупереч умов договору відповідач не виконав своєчасно та належним чином своїх зобов`язань з повернення кредитом, внаслідок чого станом на 25.04.2025 розмір заборгованості відповідача складає 24 000 грн, із яких 8 000 грн\~- заборгованість за основним боргом, 16 000 грн \~відсотки за неправомірне користування чужими грошовими коштами. З метою стягнення відповідних сум заборгованості позивач звернувся до суду. Від відповідача заперечень проти позову не надходило. Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 22.05.2025 відкрито провадження у справі з визначенням здійснення розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Представник позивача Лазепка В.І. в судове засідання не з`явився, подавши до суду 09.06.2025 та 03.07.2025 заяви, в яких просить проводити розгляд справи без участі представника позивача, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] повторно в судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся шляхом надсилання судової повістки-повідомлення засобами поштового зв`язку за адресою реєстрації місця проживання, яка повернулась до суду за закінченням терміну зберігання та у зв`язку з відсутністю адресата за вказаною адресою. Отже, будучи належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи, відповідач не з`явився в судове засідання та не повідомив про причини неявки, тому, на підставі ухвали Соснівського районного суду м. Черкаси від 22.07.2025, враховуючи положення ч. 4 ст.\~223, ч. 1 ст.\~280 ЦПК України,\~судом прийнято рішення про заочний розгляд справи. Дослідивши наявні в матеріалах справи докази та оцінивши їх у сукупності, судом встановлені наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Згідно з договором про споживчий кредит №1813680 від 13.01.2022 (далі\~- договір), укладеного в електронній формі між ТОВ «Веллфін» (позикодавцем) та [PERSON] (позичальником), позикодавець зобов`язувався надати позичальнику на умовах, що передбачені цим договором грошові кошти у позику в сумі 8\~000 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язався повернути позику та сплатити проценти за користування позикою, зазначені у п. 1.5 договору. Договір є укладеним з моменту перерахування суми позики на банківських рахунок, вказаний позичальником та діє до повного виконання позичальником своїх зобов`язань за договором (п. 1.1, 1.4 договору). Строк позики за цим договором складає 7 днів, який починається із 13.01.2022, кредит має бути повернуто до 20.01.2022. Строк та проценти за користування позикою за договором обчислюються за фактичну кількість календарних днів за користування позикою (п. 1.3, 1.5 договору). Протягом строку позики розмір основних процентів складає 1,8 процентів від суми позики, але не менше ніж 50 грн за перший день користування кредитом і 1,8 процентів від суми позики щоденно за кожен день користування позикою, починаючи з другого дня в межах строку позики, зазначеного у п. 1.3 договору. У разі, якщо позичальник не повернув позику у строк, встановлений п. 1.3 договору, нарахування процентів, встановлених п. 1.5 договору, проводиться за фактичну кількість календарних днів користування позикою та до дня повного погашення заборгованості, включаючи день погашення як плату за неправомірне користування чужими грошовими коштами в розумінні ч. 2 ст. 625 ЦК України (порушення грошового зобов`язання). При цьому сукупна сума неустойки (штрафу, пені) та інших платежів, не може перевищувати розміру подвійної суми, одержаної позичальником за таким договором і не може бути збільшена за домовленістю сторін (п. 1.5.1-1.5.2, 3.4 договору). Відповідно до п. 1.2 договору позика надається позичальнику виключно за допомогою веб-сайту позикодавця (https://creditup.com.ua або https://best-credit.com.ua), за умови ідентифікації позичальника одноразовим ідентифікатором, шляхом безготівкового перерахунку на особистий електронний платіжний засіб позичальника. За змістом відомостей про споживача договір підписаний від імені [PERSON] електронним цифровим підписом з одноразовим ідентифікатором «zf7514». Відповідно до підтвердження щодо здійснення переказу грошових коштів, наданого ТОВ «ПрофітГід», останнє підтверджує, що в рамках договору про надання фінансових платіжних послуг з переказу коштів № ПГ-12 від 01.12.2020 та на підставі платіжної інструкції (замовлення) відправника, ТОВ «ПрофітГід» 13.01.2022 було здійснено успішний переказ грошових коштів на картковий рахунок № [NUMBER] на суму 8\~000 грн. Відповідно до розрахунку заборгованості, складеного позивачем, розмір заборгованості споживача за договором складає 24\~000 грн, що утворилась та обчислена за період з 13.01.2022 до 25.04.2025 і складається з наступних сум: 8\~000 грн заборгованість за тілом кредиту, 16\~000 грн заборгованість за відсотками. Оскільки до теперішнього часу відповідачем не виконане грошове зобов`язання за Договором кредиту, то позивач звернувся до суду з даним позовом. Таким чином, спір між сторонами виник із зобов`язальних відносин, що регулюються нормами ЦК України та Закону України\~№1734-VIII\~від 15.11.2016\~«Про споживче\~кредитування» у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин (далі Закон №1734). Надаючи оцінку позовним вимогам в контексті обставин спірних правовідносин суд виходить з наступного. За правилами ч. 1 ст.\~202\~ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частиною 3 ст.\~203\~ЦК України визначено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Відповідно до ч. 1 ст.\~205\~ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. За змістом ч. 1 ст.\~207\~ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Згідно ч. 1 ст.\~626\~ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі (ч. 2 ст. 639 ЦК\~України). Правові відносини у сфері електронної комерції під час вчинення електронних правочинів в Україні регулюються Законом України «Про електронну комерцію», який визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. Пунктом 1 ч. 5 ст.\~3\~Закону України «Про електронну комерцію»\~визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та\~Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному ч. 6 цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому\~ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому\~ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідно до абзацу 3 ч. 1\~ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію»\~якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Відповідно до ч. 1 ст.\~1054\~ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст.\~1048\~ЦК України). Згідно із ч. 2 ст.\~1054\~ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави (позика), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ст.\~1046\~ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. На момент виникнення цих правовідносин порядок отримання та надання позики регламентувалось Правилами надання грошових коштів у вигляді позики Товариством з обмеженою відповідальністю «Веллфін», затверджених наказом директора ТОВ\~«ВЕЛЛФІН» № 60 від 30.12.2020, які розміщуються на офіційному веб-сайті позивача https://creditup.com.ua (надалі - Правила). За матеріалами справи судом встановлено, що між ТОВ «Веллфін» та відповідачем укладено договір про споживчий кредит №1813680 від 13.01.2022, який підписаний відповідачем з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором «zf7514». На підставі такого договору відповідачем 13.01.2022 отримані позику в розмірі 8\~000 грн, які він зобов`язувався повернути зі сплатою процентів за кожен день користування кредитом. Відповідно до п. 4.1, 4.2 Правил, відповідач оформив заявку для отримання позики, шляхом заповнення всіх полів заявки, що відмічені як обов`язкові для заповнення, що підтверджується роздруківкою заяви відповідача з офіційного веб-сайту позивача. Заявка для отримання позики містить всі ідентифікуючі дані щодо позивача, а також фото останнього. Статтею 509 ЦК\~України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених\~ст. 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Відповідно до положень ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612\~ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно\~ст.\~1049\~ЦК України\~позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтями\~12,\~13,\~81 ЦПК України\~встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи дотримуючись принципів диспозитивності та змагальності сторін. Суд розглядає справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Що стосується позовних вимог позивача в частині стягнення із відповідача відсотків в розмірі 16 000 грн, то слід зазначити наступне. Згідно із ч. 2 ст. 625 ЦК боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Пунктом 1.5.2 договору позики сторони домовились, що у разі, якщо споживач не повернув кредит у строк встановлений п. 1.3 (до 20.01.2022) договору нарахування процентів, встановлених п. 1.5.1 договору проводиться за фактичну кількість календарних днів користування кредитом та до дня повного погашення заборгованості, включаючи день погашення як плату за неправомірне користування чужими грошовими коштами в розумінні ч. 2 ст. 625 ЦК України. За обставинами спірних правовідносин судом встановлено, що строк дії договору позики складає 7 днів, тобто з 13.01.2022 до 20.01.2022, а отже аналіз змісту позовних вимог та підстав позову свідчить, що позовні вимоги про стягнення з відповідача суми процентів, обчислених за період з 21.01.2022 до 25.04.2025, ґрунтуються на приписах ч. 2 ст. 625 ЦК та п. 1.5.2 договору про споживчий кредит. Разом і тим, загальновідомим є та обставина, що з 24.02.2022 і до цього часу на території України діє режим воєнного стану у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, який введений Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 64/2022, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 №\~2102-IX. Законом України від 15.03.2022 №\~2120-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» було доповнено розділ «Прикінцевих та перехідних положень» ЦК пунктом 18 наступного змісту: у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). За таких обставин покладання на відповідача обов`язку зі сплати позивачу додаткових нарахувань, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК, у період часу після введення режиму воєнного стану на території України суперечить діючому тимчасовому правовому регулюванню цивільних правовідносин та засадам справедливості і розумності, а тому позовні вимоги про стягнення з відповідача суми процентів, що нараховані за період з 24.02.2022 не підлягають задоволенню. Згідно з наданим позивачем розрахунку станом з часу видачі кредиту (з 13.01.2022) до закінчення строку, на який він виданий (до 23.02.2022) загальний розмір нарахованих процентів за користування кредитними коштами складав 5 733 грн, а тому правомірними є вимоги лише щодо стягнення суми процентів саме у такому розмірі. Роблячи такі висновки, суд враховує те, шо право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із ч.\~2 ст. 1050 ЦК України (постанова Верховного Суду від 28.03.2018 у справі №\~444/9519/12). Тому на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилався представник позивача, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, та достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, а також, враховуючи, що відповідач грошові кошти від позивача отримав та користувався ними, однак, свої зобов`язання за договором про споживчий кредит від 13.01.2022 належним чином та у визначені сторонами строки не виконав, порушивши умови договору, у зв`язку з чим має прострочену заборгованість перед позивачем в розмірі 13\~733 грн, яка складається з наступних сум: заборгованість за тілом кредиту 8\~000 грн, заборгованість за відсотками за користування кредитом за період фактичного користування кредитом з 13.01.2022 до 23.02.2022 - 5\~733 грн. У зв`язку з цим, позовні вимоги підлягають до часткового задоволення на суму 13 733\~грн. При цьому, варто звернути увагу, що, відповідно до\~ст. 12 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, внаслідок чого, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Всупереч вимог ст.\~12,\~81 ЦПК України\~відповідачем не надано суду будь-яких заперечень проти позовних вимог та не повідомлено про обставини, які б спростували правомірність заявлених позивачем вимог та встановлені судом обставин спірних правовідносин. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з того, що судові витрати у справі складаються з судового збору, сплаченого позивачем при зверненні до суду в сумі 2 422 грн 40 коп. Оскільки позовні вимоги підлягають до часткового задоволення, то на підставі ч. 1, 2\~ст.\~141 ЦПК України\~до стягнення із відповідача на користь позивача підлягає судовий збір у розмірі 1 386 грн 10 коп. (пропорційно до задоволених позовних вимог із розрахунку: 2 422 грн 40 коп. /сума плаченого судового збору/ х 57,22\~% /відсоток на який задоволено позовні вимоги/ = 1\~386\~грн 10 коп.) На підставі викладеного,

Outcome: partial