Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-17 00:00:00

25.06.2025 [PERSON] звернулась до суду з даним позовом мотивуючи тим, що з 05 червня 2013 року вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , однак спільне життя не склалося, тому вона подала до суду позов про розірвання шлюбу. Від спільного проживання вони мають сина - [PERSON] , [INFO] , який повністю знаходиться на її утриманні. Відповідач кошти на утримання сина надає за своїм власним бажанням і на власний розсуд, а не по потребах дитини. Вона не бажає кожного разу вимагати аліменти з відповідача, що є принизливим для неї, а тому вимушена звернутися до суду з даним позовом. Відповідач молода і здорова людина, працює на меблевій фабриці «Комфорт Меблі», а тому має стабільну і значну заробітну плату. У відповідача немає жодних обставин, що мають істотне значення і можуть бути підставою для звільнення від обов`язок сплачувати аліменти. Тому просила стягнути з [PERSON] на її користь\~ аліменти на сина -\~ [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з дня подачі позовної заяви до суду і\~ до досягнення дитиною повноліття. 27.06.2025 судом постановлено ухвалу, якою прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін та призначено судове засідання на 18.07.2025 11:30 год. 15.07.2025 [PERSON] подав до суду відзив на позовну заяву, обґрунтовуючи тим, що дійсно він перебуває у зареєстрованому шлюбі з позивачкою та вони мають спільного сина - [PERSON] , [INFO] . Він ніколи не відмовлявся від ведення сімейного бюджету та участі в утриманні сина, для цього він надав позивачці грошові кошти отриману заробітну плату та пенсію. Він не погоджується з твердженнями позивачки, що він здорова людина і має значну заробітну плату. Відповідно до довідки МСЕК він являється інвалідом другої групи, інвалідність встановлена з дитинства довічно, та у довідці вказано, що він може працювати в спеціально створених умовах та йому рекомендовано нагляд ендокринолога. Крім того. Він має проблеми зі здоров`ям, переніс операцію та потребує постійного лікування. Він працює у ПП «Комфорт меблі», на якому також працює і позивачка. Розмір його заробітної плати не є значним, а складає 14000,00 грн 17000,00 грн (без відрахування податків та зборів). Окрім заробітної плати він отримує пенсію у розмірі 6800,00 грн. Тому, після відрахування податків та зборів, розмір аліментів в частині 1/8 буде становити 2475,00 грн, що є більшим мінімального розміру аліментів на одну дитину віком 8 років, який становить 1598,00 грн. На даний час він потребує лікування та обстеження лікарів, що вимагає значних грошових коштів. Тому, враховуючи його стан здоров`я та матеріальне становище, він визнає позовні вимоги частково у розмірі 1/8 частини з усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з дня подачі позовної заяви до суду і\~ до досягнення дитиною повноліття. 18.07.2025 судом постановлено ухвали, які занесені до протоколу судового засідання, про прийняття до розгляду відзиву на позовну заяву та додаткових доказів поданих позивачкою. Позивачка - [PERSON] у судовому засіданні позов підтримала у повному обсязі та зазначила, що вони з відповідачем проживають в одній квартирі, але у різних кімнатах, наразі знаходяться у процесі розлучення. Відповідач відмовляється утримувати сина. Тому дитина знаходиться на повному її утриманні. Так, відповідач, окрім заробітної плати, отримує пенсію по інвалідності, однак довідка МСЕК підроблена, тому вона звернулася до НП з відповідною заявою. Вона витрачає на сина у середньому на місяць: 5000,00 грн на харчування, 4000,00 грн на одяг, адже вона купує сину фірмові та елітні речі, також, син займається в айті академії за яку вона сплачує 20000,00 грн на рік, додатково вивчає англійську мову 1200,00 грн на місяць, а ще необхідні кошти на відпочинок та оздоровлення дитини, на придбання шкільного приладдя та на заняття із психологом, яке вартує 800,00 грн за одне заняття. Вона працює офіційно та отримує заробітну плату у середньому 9347,00 грн на місяць, також має підробітки, працюючи прибиральницею у готелі у м. Києві, але не бажає зазначати їх розмір. Сину 8 років, він у проживає у свекрухи в с. Бикова -\~ Гребля з лютого 2022 року, так вирішили з початком війни, він ходить у селі у школу, а вона передає для дитини сумки з продуктами та одягом, забирає дитину до себе не вихідні, а інколи і у будні дні (2-3 рази на тиждень). Син здоровий, гіперактивний, окрім психолога інших лікарів не проходить. Відповідач - [PERSON] у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце засідання повідомлений належним чином. Представник відповідача адвокат Діденко Олег Васильович у судовому засіданні позов визнав частково, у розмірі 1/8 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з дня подачі позовної заяви до суду і\~ до досягнення дитиною повноліття з підстав викладених у відзиві. Також, зазначив, що подані позивачкою додаткові докази є неналежні та недопустимі. Суд, заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, встановив наступні фактичні обставини, спірні правовідносини, з посиланням на докази та норми права. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України). Ст. 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно із ч. 2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи, а достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Встановлено, що [PERSON] , [INFO] , та\~ [PERSON] , [INFO] , з 05 червня 2013 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, від спільного проживання мають сина - [PERSON] , [INFO] , який зареєстрований та проживає за адресою: [ADDRESS] , що підтверджено матеріалами справи ( а.с.3-7,13). Позивачка -\~ [PERSON] зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS] ; працює у ФОП [PERSON] на посаді шліфувальниці та отримує заробітну плату у середньому на місць 8675,90 грн; має додаткові заробітки, однак не має можливості самостійно утримувати сина - [PERSON] , [INFO] . З матеріалів справи (а.с.37-39) вбачається, що малолітній [PERSON] , [INFO] , навчається у Майстерні знань «Study Well» ФОП [PERSON] за адресою: [ADDRESS] де вивчає іноземну мову з 17.09.2025, оплату за навчання здійснює його матір - [PERSON] , яка сплатила на рахунок ФОП [PERSON] 300,00 грн 18.07.2025; також, малолітній навчається у «Step It Academy» на підставі договору № 629012770 від 11.05.2024 укладеного з [PERSON] , яка за період з 11.05.2024 по 16.01.2025 сплатила кошти за навчання сина у загальному розмірі 18080,00 грн, а вартість наступного року навчання становить 19880,00 грн. Відповідач - [PERSON] зареєстрований та проживає за адресою: [ADDRESS] ; працює у ПП «Комфорт меблі» на посаді верстатника деревообробних верстатів та отримує у середньому заробітну плату 16599,95 грн; являється пенсіонером у зв`язку з інвалідністю другої групи з 01.10.2018 - довічно, інвалідність встановлена з дитинства, захворювання пов`язане з впливом аварії на ЧАЕС, може працювати в спеціально створених умовах та рекомендований «Д» нагляд ендокринолога; є особою, яка постраждала внаслідок аварії на ЧАЕС категорії 1 з 01.10.2008; у період з 26.09.2023 по 06.10.2023 перебував на стаціонарному лікуванні у відділенні важкої поліструктурної травми ДУ «ІТО НАМН України» де йому було встановлено діагноз: МКХ-Х, наслідки хвороби Ленна Кальве-Партеса, правобічний диспластичний коксартроз IV ст за Kalgren Lawrenseдефект даху правої кульшової западини, загально провідна контрактура правого кульшового суглоба, больовий синдром та після лікування (операція 27.09.2023) надані рекомендації: амбулаторний нагляд ортопеда травматолога, перев`язки, проходження курсу реабілітації, протягом 2 місяців компресійні перев`язки та хода на милицях, медикаментозне лікування, контрольний огляд через 1,3,6 місяців після виписки; 14.06.2024 пройшов обстеження та отримав маніпуляції у ДУ «ІТО НАМН України», згідно встановлених діагнозів, отримав рекомендації: медикаментозна підтримка на 2 місяці з курсом 1 раз на рік, ортопедичні устілки постійно. Контрольний огляд 1 раз на рік, контроль ваги тіла з обмеженням фізичного навантаження, хода з додатковою опорою симптоматично, освідчення МСЕК за місцем проживання, що підтверджено матеріалами справи ( а.с. 13,27-33). При вирішені спору суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України, сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі України (ст. 180 Сімейного Кодексу України). Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. У відповідності до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. Відповідно до змісту ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», при розгляді справ українські суди повинні застосовувати Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Також, у п.12 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі» зазначено, що «в мотивувальній частині кожного рішення у разі необхідності мають бути посилання на Конвенцію та рішення Європейського суду, які згідно з Законом №3477 «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права і підлягають застосуванню в такій справі». Ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно з ч.2 ст.3 Конвенції про права дитини, держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини (ч.2 ст.6 цієї Конвенції). Також, ч. 1 та ч. 2 ст.27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та Протоколи до неї є складовою національного законодавства України. Рішення Європейського суду є офіційною формою роз`яснення основних (невідчужуваних) прав кожної людини, закріплених і гарантованих Конвенцією, яка є частиною національного законодавства, та у зв`язку з цим джерелом законодавчого правового регулювання і правозастосування в Україні. Відповідно до ст.5 «Рівноправність подружжя» Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом України №475/97-ВРвід 17.07.1997 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Відповідно до ст. 7 Сімейного кодексу України, сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України, мати та батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя ( ч. ч. 1, 2, 3 ст. 150 Сімейного кодексу України). Способи виконання обов`язку утримувати дитину визначені ст. 181 СК України, за змістом якої, кошти на утримання дитини (аліменти) за рішенням суду присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням положень ст. 182 СК України. Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до ч.1 ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2025 рік» прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для дітей віком від 6 до 18 років встановлено у розмірі 3196 грн. Таким чином, 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку становить 1598,00 грн. Відповідно до ч.1 ч.5 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. У даному випадку позивачка звернулася до суду з позовною заявою, а не з судовим наказом, та заявила вимоги щодо стягнення аліментів на сина у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а відповідач у свою чергу дані вимоги визнав частково та не заперечує щодо стягнення з нього аліментів на сина у розмірі 1/8 частини від його заробітку (доходу), з дати подання позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. З урахуванням рівності батьківських обов`язків, розмір аліментів - 1/4 частина від заробітку (доходу) платника є достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини та відповідає принципу якнайкращого забезпечення інтересів дитини, разом з тим, судом мають враховуватися обставини відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України. Так, аліменти включають в себе кошти на утримання дитини, призначені для задоволення її основних потреб: харчування, одяг, житло, освіта, медичне обслуговування та інші потреби, що забезпечують гідний рівень життя. У даному випадку позивачка не надала до суду доказів на підтвердження обставин щодо щомісячних витрат на дитину у вказаному неї розмірі та щодо достатності заробітку (доходу) платника аліментів, відповідача у справі, для задоволення вказаних нею основних потреб дитини, разом з тим, у судовому засіданні вона зазначила, що син має задовільний стан здоров`я, а матеріальне становище дитини вона забезпечує по мірі можливості, адже працює офіційно та має підробітки. Відповідачем надано до суду докази, які підтверджують його не задовільний стан здоров`я, у зв`язку з чим він потребує постійного нагляду лікарів, обстеження та лікування, а також надані докази щодо матеріального становища, зокрема, він отримує заробітну плату у розмірі 16599,95 грн, а середня заробітна плата по Київській області за даними Міністерства фінансів становить 23460,00 грн, однак, окрім заробітної плати він отримує пенсію у розмірі 6800,00 грн, що загалом становить 23399,95 грн. Таким чином, враховуючи стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, відсутність у відповідача інших дітей та непрацездатних осіб на утриманні, діючи в межах заявлених вимог та оцінивши подані сторонами докази, суд дійшов висновку, про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на сина -\~ [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/6 частини з усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 25.06.2025 і\~ до досягнення дитиною повноліття, оскільки визначений спосіб стягнення аліментів та їх розмір відповідає положенням\~ законодавства та інтересам дитини, його рівню життя, необхідного для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку та задоволення основних потреб. Відповідно до ч.1 ст. 185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом, тощо). Таким чином, відповідач, як до присудження аліментів так і після їх присудження, зобов`язаний брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами, у тому числі щодо оплати за навчання, на розвиток здібностей та лікування дитини, тощо, а позивачка має право подати до суду позов про стягнення вартості 1/2 частини таких витрат з відповідача, у випадку не виконання ним такого обов`язку. Обґрунтовуючи судове рішення, суд\~ приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в\~ рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Даючи оцінку встановленим обставинам та доказам у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення частково. Згідно із ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Так, позивачка згідно п.3 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору за подання до суду позову про стягнення аліментів, а відповідач згідно п.9 ч.1 ст. 5 вказаного Закону звільнений від сплати судового збору, як особа з інвалідністю ІІ групи, що підтверджується матеріалами справи (а.с.29,30). Таким чином, судові витрати зі сплати судового збору компенсуються за рахунок\~ держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Outcome: partial