Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-17 00:00:00

Рух справи у суді. 4 березня 2024 року [PERSON] звернувся до Галицького районного суду м. Львова з позовом до [PERSON] , в якому просив розірвати договір довічного утримання укладений 30 червня 2020 року між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Пастернаком М.М. зареєстрованим в реєстрі за № 1043. Крім цього, 04 березня 2024 року, Позивач подав до суду заяву про забезпечення позову. Ухвалою суду від 05 березня 2024 року відкрито провадження у справі, ухвалено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження з викликом сторін та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 05 березня 2024 року, у задоволенні заяви позивача [PERSON] , про забезпечення позову - відмовлено. 28.03.2024 року від [PERSON] , в інтересах якої діє адвокат Зазуляк Йосип Михайлович, надійшла зустрічна позовна заява до [PERSON] , [PERSON] про зобов`язання не чинити перешкод у виконанні договору, стягнення моральної шкоди. 01 квітня 2024 року [PERSON] подала до суду заяву про забезпечення зустрічного позову. Ухвалою суду від 02 квітня 2024 року в задоволенні заяви [PERSON] , в інтересах якої діє адвокат Зазуляк Йосип Михайлович про забезпечення зустрічного позову у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання договору довічного утримання, відмовлено. 30 квітня 2024 року адвокат Шубака Олег Івановича, який діє в інтересах [PERSON] , подав до суду заяву про забезпечення позову. Також, 30 квітня 2024 року представник відповідача за зустрічним позовом [PERSON] - адвокат Шубак Олег Іванович подав до суд клопотання про зупинення провадження у справі у зв`язку із смертю позивача за первісним позовом [PERSON] . Ухвалою суду від 01 травня 2024 року прийнято до розгляду зустрічну позовну заяву [PERSON] , в інтересах якої діє адвокат Зазуляк Йосип Михайлович до [PERSON] , [PERSON] про зобов`язання не чинити перешкод у виконанні договору, стягнення моральної шкоди. Об`єднано в одне провадження первісну позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про розірвання договору довічного утримання та зустрічну позовну заяву [PERSON] , в інтересах якої діє адвокат Зазуляк Йосип Михайлович до [PERSON] , [PERSON] про зобов`язання не чинити перешкод у виконанні договору, стягнення моральної шкоди. Ухвалою суду від 01 травня 2024 року, заяву адвоката Шубака О.І., який діє в інтересах [PERSON] про забезпечення позову задоволено. Накладено арешт на квартиру [ADDRESS] , яка належить на праві власності [PERSON] на підставі договору довічного утримання укладеного 30 червня 2020 року між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Пастернаком М.М., зареєстрованим в реєстрі за №1043. Ухвалою суду від 22 травня 2024 року зупинено провадження у справі до залучення до участі у справі правонаступника позивача за первісним позовом [PERSON] . 22 травня 2024 року, на адресу суду надійшла заява представника відповідача за первісним позовом [PERSON] - адвоката Зазуляка Й.М. про зустрічне забезпечення позову. Ухвалою суду від 28 травня 2024 року, поновлено провадження у справі для розгляду заяви представника відповідача за первісним позовом [PERSON] - адвоката Зазуляка Йосипа Михайловича про зустрічне забезпечення позову. Ухвалою суду від 28 травня 2024 року, у задоволенні заяви представника відповідача за первісним позовом [PERSON] - адвоката Зазуляка Йосипа Михайловича, про зустрічне забезпечення позову відмовлено. Ухвалою суду від 29 травня 2024 року зупинено провадження у справі до залучення до участі у справі правонаступника позивача за первісним позовом [PERSON] . 12 червня 2024 року, від представника відповідача за зустрічним позовом [PERSON] - адвоката Шубака О.І. до суду надійшов відзив на позовну заяву. Ухвалою Львівського апеляційного суду від 04.11.2024 року залучено [PERSON] , [INFO] , як правонаступника позивача, [PERSON] , до участі у справі №461/1859/24 за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання договору довічного утримання та як правонаступника відповідача [PERSON] за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про зобов`язання не чинити перешкод у виконанні договору, стягнення моральної шкоди. 03 лютого 2025 року на адресу суду надійшло клопотання представника [PERSON] - адвоката Зазуляка Йосипа Михайловича про поновлення провадження у справі, оскільки [PERSON] є спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON] , подала заяву про прийняття спадщини, із заявою про відмову від прийняття спадщини, в тому числі і на користь інших осіб, протягом встановленого строку не зверталася, вона є правонаступником [PERSON] . Ухвалою суду від 07 лютого 2024 року поновлено провадження у цивільній справі за первісним позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання договору довічного утримання та за зустрічним позовом [PERSON] , в інтересах якої діє адвокат Зазуляк Йосип Михайлович до [PERSON] про зобов`язання не чинити перешкод у виконанні договору, стягнення моральної шкоди. 26 травня 2025 року від позивача за первісним позовом [PERSON] до суду надійшла позовна заява із змінами підстав позову. 19 червня 2025 року від представника відповідача за первісним позовом [PERSON] - адвоката Зазуляка Й.М. до суду надійшов відзив на позовну заяву із змінами підстав позову. Ухвалою суду від 26 червня 2025 року підготовче провадження у справі за первісним позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання договору довічного утримання та за зустрічним позовом [PERSON] , в інтересах якої діє адвокат Зазуляк Йосип Михайлович до [PERSON] про зобов`язання не чинити перешкод у виконанні договору, стягнення моральної шкоди, закрито та призначено справу до судового розгляду по суті. Позовні вимоги первісного позову, з врахуванням заяви про зміну підстав позову: Розірвати договір довічного утримання укладений 30.06.2020 року між [PERSON] та [PERSON] та посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Пастернаком М.М. (зареєстрований в реєстрі за № 1042). Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] витрати понесені [PERSON] зі сплати судового збору та витрати на правову/правничу допомогу, а також інші втирати які будуть понесені [PERSON] із розглядом даної справи. Позовні вимоги зустрічного позову: Зобов`язати [PERSON] та [PERSON] не чинити перешкод у виконанні умов договору довічного утримання, укладеного 30 червня 2020 року, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Пастернак М.М. Стягнути із [PERSON] моральну шкоду, спричинену діями які перешкоджають виконанню умов договору довічного утримання, укладеного 30 червня 2020 року, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Пастернак М.М. у розмірі 250 000 гривень. Стягнути із [PERSON] та [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати. Доводи сторін викладені у заявах. Позивач за первісним позовом, у заявах та поясненнях суду, зазначає про таке: 30.06.2020 року [PERSON] , правонаступником якого є [PERSON] та [PERSON] уклали договір довічного утримання у відповідності до якого у разі належного утримання та догляду [PERSON] , нерухоме майно яким володів останній переходить у власність [PERSON] . Відповідач не належним чином виконала обов`язки передбачені пунктом 7 договору довічного утримання від 30.06.2020 року, в частині надання змоги [PERSON] проживати в цілій квартирі, оскільки здала в оренду частину квартири іншій особі. Починаючи з 12.09.2022 року впродовж 1,5 року, [PERSON] не виконувала обов`язки передбачені пунктом 7 договору довічного утримання від 30.06.2020 року в частині догляду та відвідуванням [PERSON] 2-3 рази на тиждень, оскільки не приїжджала та навіть не телефонувала [PERSON] . Не виконувала [PERSON] , обов`язку щодо забезпечення житлом [PERSON] , оскільки здавала квартиру в оренду невідомим особам, що прямо заборонено договором. Не належним чином виконала обов`язки передбачені пунктом 7 договору довічного утримання від 30.06.2020 року в частині потреби у доглядальниці, оскільки відсутня письмова згода [PERSON] . Відповідач починаючи з 12.09.2022 року впродовж 1,5 року не виконувала обов`язки передбачені договором довічного утримання, в частині придбання [PERSON] необхідних ліків та залученням необхідних медичних працівників. [PERSON] починаючи з 12.09.2022 року впродовж 1,5 року не виконувала обов`язки, в частині забезпечення [PERSON] предметами домашнього вжитку. Не виконала відповідач свого обв`язку щодо поховання [PERSON] , та не доглядає за його могилою. В частині матеріального забезпечення, [PERSON] , не передавала [PERSON] грошові кошти в розмірі 3000,00 грн. Стверджує про те, що відповідач не одноразово била [PERSON] по обличчю, їсти йому не приносила, отримувала його пенсію однак жодних коштів йому не надавала. Після чого [PERSON] став боятися жити вдома у місті Львові та попросив сестру забрати його до себе. Відповідач не виконала обов`язку щодо поховання [PERSON] . Відповідач за первісним позовом у зустрічному позові та відзиві на заяву про зміну підстав позову і у своїх поясненнях, зазначає: Покликаючись, зокрема, на рішення Франківського районного суду м. Львова від 06.04.2023 року та Львівського апеляційного суду від 13.02.2024 р., у справі №465/5411/22, стверджує, що [PERSON] завжди проживав у квартирі [ADDRESS] . Відсутність позивача у квартирі в період з 24.06.2022 року по 18.07.2022 року була пов`язана з його хворобою та госпіталізацією у КНП «Клінічна лікарня планового лікування, реабілітації та паліативної допомоги». Відокремлений підрозділ «Лікарня госпіс». Зазначає, що твердження позивача про те, що квартира, чи її окрема кімната, здавались в оренду, є безпідставними з огляду на те, що особи, які проживали у квартирі позивача, здійснювали безпосередній догляд за ним, який включав у себе: приготування їжі, прибирання, прогулянки, прання одягу, тощо. Здійснення такого догляду за позивачем підтверджується показаннями свідків і не суперечить умовам договору щодо найму доглядальників за потребою. Вказує, що [PERSON] дійсно потребував щоденного догляду, оскільки за станом здоров`я не здатний був до належного самообслуговування. Згідно наказу №28-оп від 14.02.2017 року, [PERSON] перебував на безоплатному соціальному обслуговуванні відділення соціально-побутової реабілітації Львівського міського територіального центру соціального обслуговування пенсіонерів та одиноких непрацездатних громадян. Вказує на те, що [PERSON] покинув місце свого постійного проживання у вересні 2022 року, саме з [PERSON] та з її ініціативи. Місце його проживання [PERSON] було не відоме, та безпосереднього зв`язку з [PERSON] , не мала, оскільки телефон останнього залишився у квартирі. Спроби зв`язатись із [PERSON] не давали жодного результату. Звернення до правоохоронних органів також не давали жодного результату. Відповідно [PERSON] не могла виконувати договір за місцем його виконання яке встановлено договором, оскільки [PERSON] був відсутній. В частині забезпечення доглядом звертає увагу, що умови договору довічного утримання, жодним чином не зобов`язували [PERSON] отримувати письмову згоду [PERSON] . У поданих Позивачем доказах, відсутня інформація про наявність заперечень [PERSON] щодо доглядальниць. Допитані в іншій справі свідки, які у тому числі доглядали за [PERSON] , підтвердили що такий догляд здійснювався у повній мірі, зокрема вбачається, що такі особи готували їжу, прибирали, прали, здійснювали закупівлю продуктів харчування, медикаментів, звітувались про залишок коштів тощо. Стверджує, що [PERSON] вживались також заходи по наданню [PERSON] медичної допомоги. Так, в період з 24.06.2022 року по 18.07.2022 року, позивач перебував у ВП «Лікарня госпіс», за перебування якого в закладі саме відповідачкою було сплачено 5000 грн. Дана обставина встановлена судом у поданому раніше позові. З часу укладення договору по теперішній час, Відповідач продовжує сплачувати усі комунальні послуги за квартиру [ADDRESS] , докази чого долучено до зустрічної позовної заяви. Тому вважає, що, Відповідач виконує ті умови договору які були можливими в силу відсутності з [PERSON] за місцем проживання та виконання договору. Відповідач вважає, що оскільки Позивач не з вини Відповідача, не проживав за місцем де повинен виконуватись договір довічного утримання, то тим самим він обмежив обов`язок Відповідача у виконанні умов цього договору. Договором довічного утримання передбачено декілька зобов`язань, а саме: з передачі нерухомого майна; зобов`язання з утримання відчужувача; грошове зобов`язання; забезпечення доглядальницями; забезпечення предметами домашнього вжитку; інше зобов`язання. Тому, Відповідач вважає, що спільною рисою цих зобов`язань є місце їх виконання, а саме [ADDRESS] . Також, Відповідач стверджує, що грошові зобов`язання виконувались за місцем проживання [PERSON] , яке було змінено самостійно, без належного повідомлення Набувача (Відповідача). Відповідач вважає, що довічне утримання, зважаючи на зміст істотних умов передбачає, що Набувач після отримання нерухомого майна, квартири [ADDRESS] , забезпечує відчужувачу довічне утримання у цій же квартирі, що випливає із видів забезпечення передбачених п. 7 договору. Кожен із визначених сторонами договору видів взаємо пов`язані із особою Відчужувача, та первинним правом довічного проживання у квартирі. Щодо добросовісності у розумінні умов договору довічного утримання, Відповідач вказує, що з 30 червня 2020 року, здійснював належний догляд за Позивачем, виконуючи усі умови договору. Усі види забезпечення (догляду) виконувались виключно і лише за місцем реєстрації Позивача, тобто кв. [ADDRESS] . [PERSON] , під впливом [PERSON] та інших третіх осіб змінив місце проживання, та проживав у м. Києві з грудня 2022 року. Отже його поведінка не відповідає умовам договору та поведінці які мала місце до вересня 2022 року. В частині виконання обов`язку забезпечити поховання [PERSON] та догляду за його могилою, Відповідач вказує на протиправні дії Позивачки ( [PERSON] ). Зокрема, 25 березня 2024 року, на адресу Галицького районного суду м. Львова, засобами поштового зв`язку надіслано зустрічну позовну заяву [PERSON] до [PERSON] та [PERSON] , про зобов`язання не чинити перешкод у виконанні умов договору довічного утримання та стягнення моральної шкоди. 27.03.2024 року, [PERSON] , від [PERSON] стало відомо про смерть у м. Києві Позивача, [PERSON] . Наступного дня, 28.03.2024 року, [PERSON] , приїхала у м. Київ, для виконання умов договору довічного утримання, а саме п. 7, яким передбачено обов`язок Відповідача (Набувача) у разі смерті Позивача (Відчужувача) поховати його та доглядати за його могилою. Перебуваючи у Києві, довідалась, було з`ясовано, що [PERSON] , помер о 11:15 год [INFO], у Київській міській клінічній лікарні №3 (далі КМКЛ №3), що за адресою [ADDRESS] . Оригінал свідоцтва про смерть [PERSON] , знаходиться у [PERSON] . Після смерті [PERSON] , [PERSON] , не повідомила [PERSON] про даний факт і приховувала його. У Лівобережному відділенні №1 КМКЛ бюро судово-медичної експертизи, Відповідач довідалась, що вона не зможе оформити документи для отримання тіла [PERSON] і подальшого поховання у м. Львові, оскільки за усі послуги було сплачено невідомими особами. Як у подальшому було з`ясовано, [PERSON] , з коштів отриманих від [PERSON] (племінника [PERSON] ). Цього ж дня, при зустрічі з [PERSON] , [PERSON] запропонувала [PERSON] відшкодувати витрачені кошти та щоб [PERSON] могла отримати тіло для поховання і виконати свій обов`язок за договором довічного утримання. Позивач декілька разів відмовилась в категоричній формі. 28.03.2024 р., ,було здійснено кремацію та подальше поховання, на території КП «Київський крематорій», за адресою [ADDRESS] . У зв`язку із неправомірними діями [PERSON] , 28 березня 2024 року було викликано екіпаж патрульної поліції, та [PERSON] звернулась із письмовою заяво до Дніпровського управління поліції та Дніпровської окружної прокуратури м. Києва, з приводу неправомірним дій [PERSON] .. Звертає увагу суду й на те, що оскільки, положення договору довічного утримання зобов`язують Відповідача, здійснити поховання [PERSON] , та доглядати за його могилою, то видача праху останнього будь-якій іншій особі фактично буде вважатись порушенням [PERSON] умов договору довічного утримання та фактично унеможливить виконання договору довічного утримання. В частині обов`язку щомісячної виплати у розмірі 3000 грн., Відповідач вказує, що [PERSON] , у позовній заяві від 04.03.2024 р., сам визнав факт що він не проживає у тому місці яке визначено договором довічного утримання, і проживає у іншому місці не у зв`язку з діями чи бездіяльністю Відповідача, не надавши жодного підтвердження що будь-які перешкоди вчиняє саме [PERSON] . При цьому звертає увагу, що у даті виїзду до м. Києва, наявні розбіжності між первісним позовом та заявою про зміну підстав. Зокрема у первісній позовній заяві вказано, що Позивач проживає у м. Києві з грудня 2022 року. Натомість, у заяві від 24.05.2025 року, вказано, що: «02.02.2023 року по день своєї смерті [PERSON] мешкав у місті Києві разом з [PERSON] ». Щодо виплати грошових коштів, Відповідач зазначає, що сторони договору погодили, грошову оцінку в 3000 грн. підлягає матеріальне забезпечення, яке вони визначили у п.7 договору (харчування, одяг, необхідна допомога в побуті, в тому числі, й медична допомога, тощо). У взаємозв`язку п.7 та п.8 договору, кошти, які передавались позивачу, не акумулювались, а були призначені для забезпечення позивача згідно з п.7 договору визначеним забезпеченням. Представник позивача за первісним позовом (представник відповідача за зустрічним позовом) [PERSON] в судовому засіданні підтримав позовну заяву в повному обсязі, просив позовні вимоги задоволити, вимоги зустрічного позову заперечив та просив відмовити. Представник відповідача за первісним позовом (представник позивача за зустрічним позовом) [PERSON] заперечив проти позовних вимог, просив відмовити у задоволенні позову через безпідставність такого, а вимоги зустрічного позову підтримав та просив задоволити. Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України, встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. За змістом ст.ст. 76, 77 ЦПК України, суд встановлює наявність або відсутність обставин, котрими обґрунтовують свої вимоги і заперечення сторони, на підставі доказів, які містять інформацію щодо предмета доказування. У відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Також, ч. 4 ст. 82 ЦПК України, передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Заслухавши доводи учасників справи, дослідивши матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд приходить до наступних висновків. Фактичні обставини, встановлені судом. З матеріалів справи вбачається, що 30.06.2022 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір довічного утримання , який зареєстровано в реєстрі під номером 1042 та посвідчено приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Пастернаком М.М. Згідно договору [PERSON] передає у власність [PERSON] належну йому на праві особистої приватної власності квартиру [ADDRESS] , а [PERSON] зазначену квартиру приймає та зобов`язується забезпечувати відчужувача утриманням та доглядом довічно. Зазначена квартира не є спільною сумісною власністю. 19 вересня 2022 року [PERSON] звернувся до Франківського районного суду м. Львова із позовом до [PERSON] , про розірвання договору довічного утримання, укладеного 30 червня 2020 року 6 квітня 2023 року Франківським районним судом м. Львова, у справі №465/5411/22, за позовом [PERSON] до [PERSON] ухвалено судове рішення про відмову у позові. 13 лютого 2024 року Львівським апеляційним судом, у справі №465/5411/22, за апеляційною скаргою [PERSON] на рішення Франківського районного суду м. Львова, винесено постанову якою відмовлено у задоволенні скарги, а рішення від 06.04.2023 року залишено без змін. Постановою Верховного суду від 15 жовтня 2024 року касаційну скаргу [PERSON] , правонаступником якого є [PERSON] , залишено без задоволення. Рішення Франківського районного суду м. Львова від 06 квітня 2023 року та постанову Львівського апеляційного суду від 13 лютого 2024 року залишено без змін. 08.09.2022 року [PERSON] зверталась до ЛРУП №1 ГУ НП у Львівській області із заявою повідомленням, щоб прийняти міри до [PERSON] , яка забрала документи рідного брата заявниці [PERSON] , який проживає за адресою: [ADDRESS] . Документи, які забрали: паспорт громадянина України, пенсійне посвідчення, ідентифікаційний код. Як вбачається з шкали оцінки можливостей виконання елементарних та складних дій, яка сформована Львівським міським територіальним центром соціального обслуговування (надання соціальних послуг) [PERSON] приймає їжу самостійно або за допомогою ТЗР, але не може приготуватися до прийому їжі (покласти їжу в тарілку чи налити рідину в стакан), потребує нагляду чи незначної сторонньої допомоги при прийомі ванни чи душу, особистий туалет здійснюється самостійно з труднощами, з труднощами вдягається і взувається самостійно або із застосуванням ТЗР, може пересуватися зі сторонньою допомогою в межах 500 метрів., може ходити по помешканню без сторонньої допомоги, може говорити по телефону, якщо хтось набере необхідний номер телефону, робить покупки за умови сторонньої допомоги або супроводу, не може вести домашнє господарство. Згідно медичної карти стаціонарного хворого №201, [PERSON] , 24.06.2022 року був госпіталізований, діагноз при госпіталізації рак сечового міхура. 24.06.2022 року [PERSON] підписав інформовану добровільну згоду на проведення діагностики, лікування та на проведення операції та знеболення. Згідно виписки №201 із медичної карти стаціонарного хворого [PERSON] від 18.07.2022 року, у останнього було виявлено онкологічне захворювання, а саме рак сечового міхура. Витрати відповідачки для придбання медикаментів та оплату медичних послуг підтверджується наявними в справі чеками та квитанціями. Згідно п. 15 договору довічного утримання від 30.06.2020 року договір може бути розірвано за згодою сторін або за рішенням суду згідно ст. 755 Цивільного кодексу України. У разі розірвання договору довічного утримання у зв`язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов`язків за договором, відчужувач набуває право власності на майно, яке було ним передане і має право вимагати його повернення. Отже наявність факту порушення зобов`язання є підставою позову, який повинен довести позивач у справі. Як роз`яснив Верховний Суд у своїй постанові від 19 червня 2019 року по справі № 759/501/17, тлумачення п. 1 ч. 1 ст.755 ЦК України свідчить, що договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду за умови доведення відчужувачем факту порушення набувачем своїх обов`язків за договором довічного утримання (догляду), що може проявлятися у вигляді неповного чи неналежного забезпечення доглядом, допомогою, харчуванням відчужувача або у вигляді повного невиконання вказаних дій. Згідно відповіді Львівського міського територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) від 31.10.2022 №623, [PERSON] ( [ADDRESS] ) з 14.02.2017 по 12.10.2021 отримував такі соціальні послуги: догляд вдома, соціальна адаптація, натуральна допомога, транспортні послуги. Надання зазначених соціальних послуг [PERSON] припинено 12.10.2021 року у зв`язку з відмовою отримувача соціальних послуг та достроковим розірванням договору про надання соціальних послуг за його ініціативою. Цей факт підтверджується письмовою заявою [PERSON] від 12.10.2021 року про припинення надання соціальних послуг, наказом Львівського міського територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) від 12.10.2021 року №1007-оз «Про припинення надання соціальних послуг», а також матеріалами особової справи [PERSON] №721-Г. Отже, [PERSON] потребував сторонньої допомоги та відповідного догляду. [PERSON] було відомо про ці обставини, та нею виконувались обов`язки за договором, що найменше до 12.09.2022 року, що встановлено згаданим вище рішенням суду. З листа [PERSON] на адресу [PERSON] , від 22.02.2024 року, який був отриманий останньою 26.02.2024 року, вбачається, що [PERSON] не було відомо про місце знаходження [PERSON] .. Звертаючись з листом, [PERSON] просить повідомити письмово про місце перебування [PERSON] , його поточний стан здоров`я, вжити усіх можливих заходів для повернення [PERSON] за місцем його реєстрації та проживання (до серпня 2022 року), а саме супроводити його у [ADDRESS] . Доказу надання відповіді на вказаний лист, чи іншого інформування [PERSON] про згадані у листі обставини суду не надано. Отже, [PERSON] достовірно знаючи про наявність рішення суду яке набрало законної сили, та про зміст листа, з особистих мотивів не повідомила [PERSON] про місце проживання [PERSON] , й відповідно перешкодила виконати оспорюваний договір. Зі змісту переписки у месенджері «Viber» та «Messenger», між [PERSON] та [PERSON] вбачається що Відповідачка зверталась до Позивачки з проханням повернути [PERSON] до м. Львова, звідки останній виїхав у супроводі рідної сестри. Також, [PERSON] зверталась та цікавилась місцем перебування та станом здоров`я [PERSON] , а також з проханням надати можливість повернути останнього до його постійного місця проживання, а саме у кв. [ADDRESS] . Однак будь-якої відповідні від [PERSON] не отримувала. Таке листування датоване періодом лютий - березень 2024 року. З виписок по банківським рахункам Відповідача, за період 2022-2024 роки, вбачається, що [PERSON] , сплачувала усі необхідні комунальні платежі, за квартиру [ADDRESS] . Дана обставин підтверджує виконання обов`язку [PERSON] щодо утримання квартири у придатному для проживання [PERSON] . Доказу зворотного суду не надано. Відповідно до змісту заяви від 11.03.2024 року, вбачається, що [PERSON] зверталась до Львівського РУП №1 ГУНП у Львівській області, з приводу неправомірних дій [PERSON] , примушування до виконання цивільно-правових обов`язків та встановлення місця знаходження [PERSON] . Заява зареєстрована за №С-587 від 11.03.2024 року. За змістом заяви [PERSON] , на адресу Дніпровської окружної прокуратури м. Києва від 28.03.2024 року, яка подана особисто відповідачкою, остання зверталась з приводу з`ясування обставин видачі тіла [PERSON] для поховання, та кремації яка відбулась 28.03.204 року. Аналогічна за змістом заява [PERSON] до Дніпровського управління поліції ГУНП у м. Києві від 28.03.2024 року, також досліджена судом. Відповідно до листа №50-2677вих-24 від 03.04.2024 року Дніпровської окружної прокуратури м. Києва, [PERSON] зверталась до вказаного правоохоронного органу, щодо наданні інформації про видачу 28.03.204 року, дозволу на поховання [PERSON] . Прокуратура поінформувала заявницю, що такий дозвіл не видавався та рекомендовано звернутись до закладів охорони здоров`я. Отже, судом встановлено, що [PERSON] довідавшись про смерть [PERSON] одразу ж прибула до м. Києва, та намагалась виконати обов`язок щодо поховання (абз. 1 п. 7 договору) Судом досліджено фотознімки надані Позивачкою, які виконані у приміщення закладів охорони здоров`я, бюро судово-медичної експертизи та Київського крематорію. З пояснень [PERSON] , наданих нею у суді вбачається, що вона, разом із своїм сином, та своїми знайомими, 28.03.2024 року, відвідувала заклади охорони здоров`я у м. Києві, з метою встановити місце знаходження тіла [PERSON] , оскільки за день до цього від [PERSON] довідалась про його смерть. [PERSON] на дзвінки не відповідала. Відповідно вона зверталась із письмовими заявами до правоохоронних органів оскільки мала намір виконати свій обов`язок щодо поховання [PERSON] . Також, [PERSON] зазначила, що у зв`язку із неправомірними діями [PERSON] , 28 березня 2024 року було викликано екіпаж патрульної поліції, та [PERSON] звернулась із письмовою заяво до Дніпровського управління поліції та Дніпровської окружної прокуратури м. Києва, з приводу неправомірним дій [PERSON] , а саме: незаконності оформлення документів на поховання, оскільки паспорт [PERSON] знаходиться у м. Львові; перешкоджанні зі сторони [PERSON] у здійсненні поховання [PERSON] ; незаконності видачі [PERSON] свідоцтва про смерть. Цього ж дня, було з`ясовано, що [PERSON] , помер о 11:15 год [INFO] у Київській міській клінічній лікарні №3, що за адресою вулиця Петра Запорожця, 26, Київ. Оригінал свідоцтва про смерть [PERSON] , знаходиться у [PERSON] .. Після смерті [PERSON] , [PERSON] , не повідомила [PERSON] про даний факт і приховувала його. Після приїзду до КМКЛ №3, [PERSON] повідомили, що тіло [PERSON] знаходиться у Лівобережному відділенні №1 КМКЛ бюро судово-медичної експертизи. Прибувши туди, [PERSON] довідалась, що вона не зможе оформити документи для отримання тіла [PERSON] і подальшого поховання у м. Львові, оскільки за усі послуги було сплачено невідомими особами. Як у подальшому було з`ясовано, сплатила [PERSON] з коштів отриманих від [PERSON] (племінника [PERSON] ). Пізніше, цього ж дня, при зустрічі з [PERSON] , [PERSON] запропонувала [PERSON] відшкодувати їй витрачені кошти та щоб [PERSON] могла отримати тіло для поховання і виконати свій обов`язок за договором довічного утримання. [PERSON] , декілька разів відмовилась в категоричній формі. Цього ж дня, тіло [PERSON] було перевезено до Ритуальна служба спеціалізоване комунальне підприємство «Київський крематорій» виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), за адресою 03039, м. Київ, вул. Байкова, 16. Де відбулась кремація тіла [PERSON] . В свою чергу [PERSON] неодноразово намагалась переконати [PERSON] в необхідності надати можливість отримати прах [PERSON] для подальшого поховання у м. Львові. Незважаючи на це, [PERSON] відмовлялась. Отже, для [PERSON] , як сторони договору існували об`єктивні причини (перешкоди), які унеможливили виконання обов`язку щодо поховання та подальшого догляду. Такими перешкодами були поведінка [PERSON] , укладення нею договору на поховання та оплата за нього. При цьому, у пропозиціях [PERSON] , щодо компенсації усіх витрат на поховання, було відмовлено. З огляду на положення ч. 3 ст. 749 ЦК України, витрати на поховання повинні були справедливо розподілені між набувачем ( [PERSON] ) та спадкоємцем ( [PERSON] ). Відповідно до змісту Акту від 09.04.2025 року, за підписом голови ОСББ «Коломийські сусіди», з 12.09.2022 року по 20.02.2023 року, [PERSON] та [PERSON] проживали за адресою [ADDRESS] . Відповідно до змісту листа за №459, ЖБК «Механіхатор-5» від 09.04.2025 року, [PERSON] проживав у квартирі [ADDRESS] , з лютого 2023 року по 26.03.2024 року. Судом досліджено копію свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 27.03.2024 року Деснянським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції. За змістом свідоцтва [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] , у м. Києві, у віці 90 років, про що складено актовий запис №415. За змістом позовної заяви від 04.03.2024 року, яка підписана [PERSON] , він проживає у м. Києві з грудня 2022 року. До цієї ж заяви долучено копію паспорта громадянина України, серії [NUMBER] , виданого 18.08.2002 р., Галицьким РВ ЛМУ УМВС України у Львівській області. Копія паспорту засвідчена 21.12.2023 року, підписом [PERSON] . Водночас, до зустрічного позову також долучено копію паспорту [PERSON] , цієї ж серії на номеру, оригінал якого за доводами [PERSON] знаходиться у неї. Зі змісту заяви про зміну підстав позову, вбачається що [PERSON] проживав у м. Києві з лютого 2023 року по день смерті ( [INFO] ) Також, судом встановлено, що [PERSON] , як спадкоємець [PERSON] , [INFO] , зверталась до П`ятої Львівської державної нотаріальної контори та була заведена спадкова справа №202/2024 після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . Крім того, судом встановлено, що [PERSON] 27.10.2022 року склав заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Камінським Ю.І., за яким [PERSON] заповів рідній сестрі [PERSON] у власність все його рухоме та нерухоме майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що буде належати йому на день смерті і на що він за законом матиме право. Отже, за таких обставин суд приходить до висновку, що [PERSON] виїхав з місця свого постійного проживання та реєстрації не раніше 12 вересня 2022 року. З врахуванням того, що [PERSON] , як і [PERSON] не інформував [PERSON] про переїзд, це вказує на укриття від сторони договору інформації, яка впливає на виконання договору. Проживаючи у м. Києві по день смерті, [PERSON] перебував за місцем проживання своєї сестри (позивачки у справі), а отже зважаючи на його стан здоров`я, описаний вище не міг самостійно повернутись до м. Львова. За таких обставин, [PERSON] , повинна була б забезпечити його повернення до постійного місця проживання, зважаючи на вже відомі їй умови договору та рішення суду, а також неодноразові звернення [PERSON] . При цьому, [PERSON] було відомо усі умови договору, оскільки така була допитана як свідок Франківським районним судом м. Львова (справа №465/5411/22). За змістом п. 7 договору, за згодою сторін обов`язок [PERSON] по наданню [PERSON] довічного забезпечення визначається у вигляді забезпечення його житлом шляхом збереження права безоплатного довічного проживання у цілій відчужуваній квартирі без конкретного визначення частини помешкання. Вказане положення договору, передбачено ст. 750 ЦК України, а отже, [PERSON] зобов`язана була забезпечити [PERSON] житлом саме у відчужуваній квартирі по [ADDRESS] . Саме у цьому житлі, яке було постійним для [PERSON] , відповідачка мала виконувати інші обов`язки визначені п. 7 договору. Інших умов, оспорюваний договір не містить. На день смерті перебував у м. Києві, де і був похований. Чин поховання був виконаний саме [PERSON] , оскільки саме вона отримала свідоцтво про смерть, яке у подальшому стало підставою для відкриття спадкової справи. Будь-яких доказів наявності об`єктивних перешкод для [PERSON] після вересня 2022 року повернутись у квартиру [ADDRESS] , суду не надано. Суб`єктивною перешкодою був стан здоров`я [PERSON] . Твердження Позивачки, про те, що нібито [PERSON] застосовувала насильство до [PERSON] було предметом дослідження у згаданій вище справі. Окрім того, [PERSON] не притягувалась до кримінальної відповідальності за такі дії. [PERSON] виїхав з місця свого постійного проживання, тобто без належного внесення змін у договір змінив його умови, а [PERSON] , як його рідна сестра не вжила заходів щодо повідомлення про місце знаходження відчужувача, не повідомила про його смерть, залишила його без засобів зв`язку з [PERSON] .. Тому, суд приходить до висновку що такі дії [PERSON] були усвідомленими, та перешкоджали виконанню договору. В свою чергу [PERSON] не могла виконати обов`язку, через відсутність у неї згаданого свідоцтва про смерть, укладення договору на поховання [PERSON] . При цьому, [PERSON] після отримання інформації смерть [PERSON] прибула у м Київ, вчиняла активні дії щодо розшуку [PERSON] , однак через вимоги закону та дії [PERSON] не могла виконати свого обов`язку. Тобто невиконання [PERSON] свого обов`язку щодо поховання [PERSON] викликане не суб`єктивними причинами, її дії чи бездіяльність, а об`єктивними обставинами, а саме діями та бездіяльністю [PERSON] . Суд бере до уваги те, що на день смерті [PERSON] , [PERSON] не була стороною договору довічного утримання, та не була уповноважена вчиняти якісь дії від імені свого брата, або чинити будь-які перешкоди [PERSON] у виконанні договору, зокрема і в частині поховання. При цьому суд, враховує приписи ст. 532 ЦК України, яка передбачає, що місце виконання зобов`язання встановлюється у договорі. Якщо місце виконання зобов`язання не встановлено у договорі, виконання провадиться: 1) за зобов`язанням про передання нерухомого майна - за місцезнаходженням цього майна; 2) за зобов`язанням про передання товару (майна), що виникає на підставі договору перевезення, - за місцем здавання товару (майна) перевізникові; 3) за зобов`язанням про передання товару (майна), що виникає на підставі інших правочинів, - за місцем виготовлення або зберігання товару (майна), якщо це місце було відоме кредиторові на момент виникнення зобов`язання; 4) за грошовим зобов`язанням - за місцем проживання кредитора, а якщо кредитором є юридична особа, - за її місцезнаходженням на момент виникнення зобов`язання. Якщо кредитор на момент виконання зобов`язання змінив місце проживання (місцезнаходження) і сповістив про це боржника, зобов`язання виконується за новим місцем проживання (місцезнаходженням) кредитора з віднесенням на кредитора всіх витрат, пов`язаних із зміною місця виконання; 5) за іншим зобов`язанням - за місцем проживання (місцезнаходженням) боржника. За змістом п. 6 Договору, сторони визначили що [PERSON] (набувач, боржник), отримує від [PERSON] (відчужувач, кредитор) у власність квартиру, яка є нерухомим майном. В той же час, [PERSON] повинна була виконати умови щодо забезпечення довічного проживання у цій же квартирі (житлом), належним доглядом, доглядальницями, у разі потреби медичною допомогою, забезпечення предметами домашнього вжитку. Усі види утримання, які визначені сторонами, та викладені у договорі, по своїй суті нерозривно пов`язані з місцем проживання. Зокрема забезпечення належним доглядом, за потреби доглядальницями та предметами домашнього вжитку, можуть виконуватись лише за місцем проживання, у відчужуваній квартирі. Сторони у договорі не передбачили, умов та порядку щодо зміни місця проживання та/або зміни місця і способу виконання договору. Не подавалось до суду документів щодо внесення змін до договору, або повідомлення від [PERSON] або [PERSON] , про місце знаходження відчужувача (кредитора). Тому, суд проходить до висновку, що [PERSON] не дотримався умов п. 4 ч. 1 ст. 532 ЦК України, оскільки не повідомляв [PERSON] про зміну місця проживання. Разом з тим, [PERSON] зверталась у правоохоронні органи та особисто до [PERSON] з метою встановлення місця знаходження [PERSON] , що у сукупності з обставинами що встановленими судовим рішенням у справі №465/5411/22, свідчить про її намір продовжувати виконувати умови договору. Подані представником позивача, медичні документи за період 2023-2024 роки, щодо лікування [PERSON] , підтверджують погіршення стану здоров`я, а отже необхідність посиленої уваги та лікування. З врахуванням діючого договору, [PERSON] не повідомляючи про місце проживання і стан здоров`я [PERSON] , приховала таку інформації від [PERSON] , тим самим перешкодивши останній виконати умови п. 7 договору. Свідок [PERSON] , під час допиту у суді, повідомила, що про договір довічного утримання їй стало відомо осінню 2022 року, коли [PERSON] прийшов до неї і просив його врятувати, оскільки боявся [PERSON] . Зазначила, що коли вона приходила до [PERSON] , у нього вдома була тільки каша, кусок сиру і два помідори, а тому вона принесла йому поїсти. Вказала, що [PERSON] зачиняла [PERSON] у квартирі. При цьому, свідок не бачила фізичного насильства щодо [PERSON] з боку [PERSON] . Крім цього, свідок бачила сина [PERSON] з колегою, які вантажили [PERSON] у швидку допомогу. Також свідок бачила, що [PERSON] доглядала жінка на ім`я [PERSON] , перед тим догляд за [PERSON] здійснювала дівчина [PERSON] . В подальшому [PERSON] забрала [PERSON] на таксі. [PERSON] добровільно покинув домівку. Свідок [PERSON] , під час допиту у суді, повідомила, що являлась для [PERSON] двоюрідною сестрою. Також є двоюрідною сестрою [PERSON] . Для [PERSON] є троюрідною сестрою. Підтримувала стосунки з покійним [PERSON] , часто відвідувала його за місцем проживання та розмовляла по телефону. З братом мала добрі стосунки. Про смерть [PERSON] дізналась від свого брата, [INFO] . Як він їй повідомив, [PERSON] помер [INFO] . Одразу, про це повідомила [PERSON] , зателефонувавши їй. Також телефонувала [PERSON] висловила їй співчуття, однак остання не повідомляла про час та місце поховання і не запрошувала їй. Зі слів [PERSON] , [PERSON] помер в лікарні. За час коли вона спілкувалась із [PERSON] , у тому числі в період 2020-2022 роки, останній не скаржився їй на [PERSON] , не повідомляв будь-яких обставин які б свідчили про відсутність догляду, харчування, лікування чи на дії [PERSON] . Свідок приносила з дому [PERSON] їсти, але останній казав, щоб вона залишила їжу в холодильнику, оскільки він має достатньо їжі. Під час відвідування, вона бачила у квартирі жінок які готували їсти та гуляли із [PERSON] . У вказаний період часу він лікувався у госпісі, де вона його двічі відвідувала. Під час візитів, [PERSON] не казав їй про те, що у нього хтось забрав документи, викрав гроші або картку. Вона мала з [PERSON] дуже добрі стосунки, та часто відвідувала свого брата. Квартира по [ADDRESS] , це було єдине місце проживання, де [PERSON] прожив практично усе своє життя. [PERSON] жодного разу не висловлював бажання переїхати в іншу квартиру чи інше місто, він дуже любив своє житло. Щодо [PERSON] , [PERSON] казав, що [PERSON] до нього приходить, а більше ніхто не приходить. Родина [PERSON] , у нього були сестра та брат у Львові, а також сестра [PERSON] яка проживала у м. Києві. Пригадує що за період 2020-2022 року, [PERSON] приїжджала до [PERSON] , а в літку 2022 року, свідок зустріла її там. Свідку не відомо про переїзд [PERSON] до брата у м. Львові. Норми матеріального права. Відповідно до частин перших статей 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду. Для приватного права апріорі властивою є така засада як розумність. Відповідно до статті 16 ЦК України розірвання порушеного договору є способом захисту цивільних прав, оскільки розірвання кредитором порушеного договору спрямоване на припинення правовідношення у такому договорі. Такий спосіб захисту (1) застосовується у відповідь на порушення боржником договору (2) застосовується з ініціативи кредитора (3) спрямований на захист прав кредитора та (4) позбавляє боржника певних суб`єктивних прав. У такому разі боржник позбавляється права вимагати виконання договору кредитором, оскільки розірвання договору тягне для боржника, який допустив порушення, цілком конкретний негативний наслідок - він позбавляється суб`єктивних прав, наданих йому договором. Відповідно до статті 19 ЦК України особа має право на самозахист свого цивільного права від порушень і протиправних посягань. Способи самозахисту мають відповідати змісту права, що порушене, характеру дій, якими воно порушене, а також наслідкам, що спричинені цим порушенням. Способи самозахисту можуть обиратися самою особою чи встановлюватися договором або актами цивільного законодавства. Водночас частина друга статті 13 ЦК України встановлює загальне правило, що при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб. Таким чином, частина друга статті 651 ЦК України дозволяє розірвання договору лише тоді, коли порушення має істотний характер, оскільки має дотримуватися принцип пропорційності порушення і відповідальності. Розумність характерна як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватно-правових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і для тлумачення процесуальних норм (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 червня 2021 року у справі № 554/4741/19, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року у справі № 520/1185/16-ц, постанову Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20). Відповідно до частини першої статті 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема:1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до положень ст. 614 ЦК України, особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Приписи ч. 1 ст. 615 ЦК України, передбачають, що у разі порушення зобов`язання однією стороною друга сторона має право частково або в повному обсязі відмовитися від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом. Виходячи з положень статей 16 і 23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися у будь-якому випадку її спричинення - право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства. (постанова Великої палати Верховного суду від 01.09.2020 р., у справі № 216/3521/16-ц ) Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Тлумачення статті 629 ЦК України свідчить, що в ній закріплено один із фундаментів, на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто, з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Невиконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: (1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; (2) розірванні договору в судовому порядку; (3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; (4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; (5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду) (див.: постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 листопада 2021 року у справі № 757/39725/19-ц (провадження № 61-15916св20). За договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов`язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно (стаття 744 ЦК України). Аналіз статті 744 ЦК України свідчить, що законодавець, передбачивши можливість визначення в договорі обов`язків як з утримання, так і догляду, розмежував указані поняття. Так, утримання характерне для зобов`язань майнового характеру, в той час як догляд, з-поміж іншого, може полягати в конкретних діях, турботі та опікуванні набувача над відчужувачем у силу його похилого віку та потребі в сторонній допомозі. Як свідчить тлумачення статті 526 ЦК України, цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Це правило є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так і недоговірних зобов`язань. Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов`язання. Тлумачення статей 638, 651, 653, 654 ЦК України свідчить, що зміна договору за згодою сторін є правочином, спрямованим на зміну цивільних прав та обов`язків. Під формою зміни договору розуміється форма правочину, на підставі якого відбувається зміна договору. Зміна договору призводить до зміни зобов`язання в частині, зокрема, предмета, місця, строків виконання. У разі зміни договору за взаємною згодою сторін зобов`язання змінюється з моменту досягнення домовленості про зміну договору і втіленні такої зміни в належну форму. (постанова КЦС ВС від16 травня2018 року, у справі№ 541/2246/16-ц) Згідно статті 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Матеріальне забезпечення, яке щомісячно має надаватися відчужувачу, підлягає грошовій оцінці. Така оцінка підлягає індексації у порядку, встановленому законом (стаття 751 ЦК України). Договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов`язків, незалежно від його вини (пункт 1 частини першої статті 755 ЦК України). Тлумачення пункту 1 частини першої статті 755 ЦК України свідчить, що договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду за умови доведення відчужувачем факту порушення набувачем своїх обов`язків за договором довічного утримання (догляду), що може проявлятися у вигляді неповного чи неналежного забезпечення грошовим утриманням, доглядом, допомогою, харчуванням відчужувача або у вигляді повного невиконання вказаних дій. Відчужувачу за договором довічного утримання законом надано право ініціювати питання розірвання такого правочину у судовому порядку у випадку невиконання набувачем його умов, при цьому саме відповідач мав би убезпечити себе від подальших претензій відчужувача шляхом ведення відповідного обліку та на виконання вимог статей 12, 81 ЦПК України повинен надати суду докази відсутності цих обставин, на які посилається позивач (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 червня 2021 року в справі № 644/1566/19, провадження № 61-5955св21). Статтею 746 ЦК України встановлено , що за договором довічного утримання (догляду) одна сторона(відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов`язується забезпечити відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно. Відповідно до частини першої статті 749 ЦК України, у договорі довічного утримання (догляду) можуть бути визначені всі види матеріального забезпечення, а також усі види догляду (лікування),якими набувач має забезпечувати відчужувача. Якщо обов`язки набувача не були конкретно визначені або у разі виникнення потреби забезпечити відчужувача іншими видами матеріального забезпечення та догляду спір має вирішуватися відповідно до засад справедливості та розумності, згідно з частиною 2статті 749 ЦК. За загальним правилом зобов`язання з відшкодування шкоди (майнової та немайнової) є прямим наслідком правопорушення, тобто порушення охоронюваних законом суб`єктивних особистих немайнових і майнових прав та інтересів учасників цивільних відносин. При цьому одне і те ж правопорушення може призводити до негативних наслідків як у майновій, так і немайновій сферах, тобто виступати підставою для відшкодування майнової та моральної шкоди одночасно. Згідно з частинами першою та другою статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку зі знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до частин третьої, четвертої статті 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Відповідно до статті 611 ЦК України моральна шкода підлягає відшкодуванню у разі порушення зобов`язання, якщо таке відшкодування встановлено договором або законом. Тобто законодавець указує на два випадки компенсації моральної шкоди - вони визначені умовами договору або випливають із положень законодавства (зокрема статті 4, 22 Закону про захист прав споживачів). Спори про відшкодування фізичній особі моральної шкоди розглядаються, зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції України або випливає з її положень; у випадках, передбачених законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди; при порушенні зобов`язань, які підпадають під дію Закону про захист прав споживачів чи інших законів, що регулюють такі зобов`язання і передбачають відшкодування моральної шкоди. Ухвалюючи рішення у даній справі, суд враховує усталену практику Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, зокрема у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04, від 10 лютого 2010 року). Зважаючи на досліджені судом, письмові докази, встановлені судом фактичні обставини справи, встановлені судовим рішенням суд приходить до таких висновків. Щодо розірвання договору довічного утримання суд вважає, що Позивачем не доведено порушення Відповідачем умов договору довічного утримання, зокрема невиконання обов`язків щодо догляду, забезпечення житлом, продуктами харчування та інших істотних умов. При цьому Відповідач не спростував висновків суду у справі №465/5411/22, що стосується періоду з дня укладення договору довічного утримання і до дати набрання рішенням законної сили. Оскільки встановлені в таких судових рішеннях обставини доведенню не підлягають, а спір розглядається між тими ж сторонами і з тим же предметом спору, то суд вважає, що [PERSON] у повній мірі виконувала свої обов`язки встановлені у п. 7, 8 договору довічного утримання. У згаданому вище судовому рішення, було встановлено, що Позивач ( [PERSON] ) як до укладення договору так і після та до вересня 2022 року, постійно проживав у [ADDRESS] . Доказів того, що Відчужувач мав намір змінити місце проживання суду не надано. Доказів того, що [PERSON] ініціював внесення змін договору, в частині зміни способу та місця виконання договору, суду не надано. Також, суд звертає увагу, що [PERSON] покинув своє місце проживання, і як встановлено судом у супроводі [PERSON] , та проживав у м. Львові, а пізніше у м. Києві до дня смерті. При цьому, з врахуванням обов`язків покладених на [PERSON] , змістом та суті таких, суд вважає, що усі без виключення зобов`язання повинні були виконуватись за місцем проживання та реєстрації [PERSON] , тобто за адресою [ADDRESS] . Також, судом встановлено що [PERSON] до подання цього позову 04.03.2024 року, не повідомляв про зміну місця проживання та не звертався з приводу внесення змін у договір у частині способу та місця виконання обов`язків набувачем. Позивач, [PERSON] , яка у подальшому стала спадкоємцем у спосіб передбачений законом, також не повідомляла [PERSON] про зміну місця проживання [PERSON] та не відповіла як письмове звернення набувача. Щодо виконання Відповідачем, [PERSON] обов`язку поховати [PERSON] та доглядати за його могилою, то судом встановлено, що договір на поховання укладала [PERSON] . Разом з тим, [PERSON] , прибула у м. Київ, після отримання інформації про смерть [PERSON] , однак не змогла виконати обов`язку, через наявність укладеного договору між [PERSON] та КП «Київський крематорій» та отримання відмови в компенсації витрат на поховання. Щодо позовних вимого за зустрічних позовом, суд приходить до таких висновків. [PERSON] , як набувач за договором, виконувала свої зобов`язання, що підтверджується дослідженими у суді доказами. Після виїзду [PERSON] з місця постійного проживання та реєстрації, [PERSON] зверталась у правоохоронні органи щодо його розшуку. Після набрання законної сили рішення у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання цього ж договору, остання зверталась як письмово так і за допомогою засобів зв`язку з [PERSON] щодо продовження виконання договору, однак таке звернення було проігноровано. Іншого способу зв`язатись із [PERSON] у [PERSON] не було оскільки мобільний телефон позивача залишився у квартирі, що не оспорюється сторонами. Суд погоджується із твердженням про те, що усі покладені на Відповідача обов`язки (п. 7 договору) могли виконуватись лише за місцем проживання по [ADDRESS] . Підставою для такого висновку є те, що Відповідач зобов`язана була забезпечити [PERSON] довічним проживанням у відчужуваній квартирі, про що вказано у абзаці 1 п. 7 договору. Інші зобов`язання [PERSON] , які викладені у цьому ж пункті договору, нерозривно пов`язані з відчужуваною квартирою. Єдиним виключенням, за змістом договору, може бути лише надання медичної допомоги. Рішенням суду, яке згадувалось вище вже встановлено, що така медична допомоги надавалась як у відчужуваній квартирі так і у медичному закладі у м. Львів. За таких обставин, змінюючи постійне місце проживання по суті змінив умови договору, без внесення таких змін до укладеного договору, без попереднього звернення до [PERSON] з цього приводу, без повідомлення про місце проживання та пропозиції про зміни до договору в частині обов`язків [PERSON] . Таким чином, суд приходить до висновку, що слід зобов`язати [PERSON] , не чинити перешкод у виконанні умов договору довічного утримання, укладеного 30 червня 2020 року, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Пастернак М.М. Щодо моральної шкоди. [PERSON] свої вимоги обґрунтовує тим, що рівень переживань, змін звиклих для неї життєвих обставин, дії та бездіяльності [PERSON] , які виразились у приховуванні місця знаходження та стану здоров`я [PERSON] , підтверджує наявність моральної шкоди яку оцінює у 250000 гривень.. Разом з тим, [PERSON] не надано жодних доказів на підтвердження факту завдання моральних страждань [PERSON] , наявність причинного зв`язку між протиправним діями та негативними наслідками, а також не обґрунтовано розмір заявленої моральної шкоди, не зазначено критерії, з яких [PERSON] виходила при визначенні розміру моральної шкоди. Виходячи з приписів законодавства про відшкодування шкоди, розмір відшкодування шкоди повинен визначатись з урахуванням вимог розумності та справедливості такого відшкодування, яке має бути не більш, ніж достатнім для поміркованого задоволення звичайних потреб потерпілої особи і не повинно призводити до збагачення позивача за рахунок Держави. Також позивачем за зустрічним позовом не обґрунтовано об`єктивними, належними і допустимими доказами підтвердження факту заподіяння їй моральних чи фізичних страждань та з чого при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення справи. Відтак, у справі відсутні достатні відомості, що свідчать про спричинення моральної шкоди, визначеної ч. 2 ст. 23 ЦК України та постанові Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди». Більше того, Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA &62,ЄСПЛ від 12.07.2007). Відтак, розмір відшкодування, наведений у позовній заяві, є необґрунтованим і безпідставним. Крім того в даній категорій справ саме на позивача покладено обов`язок щодо доказування факту заподіяння йому моральних чи фізичних страждань. Як вбачається з матеріалів справи позивачем за зустрічним позовом в недостатній мірі наведені докази завдання їй душевних та психічних страждань діями відповідача за зустрічним позовом. Відтак, позивачем за зустрічним позовом не доведено належними та допустимими доказами факт заподіяння їй моральних страждань, причинно-наслідкового зв`язку між заподіянням моральних страждань і оціненою шкодою, у тому зустрічний позов цій частині задоволенню не підлягає. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про відсутність визначених законом підстав для задоволення позовних вимог первісного позову, та часткове задоволення зустрічного позову. Згідно із ч.ч.1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З огляду на наведене, у зв`язку з частковим задоволенням зустрічного позову, з відповідача за зустрічним позовом [PERSON] підлягає стягненню на користь [PERSON] судовий збір у розмірі 1211,20 грн, сплачений за позовну вимогу про зобов`язання не чинити перешкод у виконанні договору.

Outcome: dismissed