Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом в якому посилався на те, що його батьками є [PERSON] та [PERSON] які перебували у шлюбі з 03.06.1989 року по 11.02.2019 рік, який рішенням Заставнівського районного суду Чернівецької області розірвано. Крім нього у вищевказаному шлюбі народилося ще п`ятеро дітей. На даний час всі діти повнолітні. Зазначав, що у зв`язку із військовими діями в Україні він в 2023 році переїхав до Німеччини дистанційно навчаючись в приватному навчальному закладі ТОВ «Центр освіти «Оптіма». Навчання було платним. Розмір оплати складав 9500 грн., які сплачені матір`ю. Його мати [PERSON] звернулася до суду з позовом про стягнення аліментів на його утримання. Рішенням суду від 15.05.2024 року з відповідача стягнуто аліменти на користь [PERSON] на його утримання у розмірі частини його доходів, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Вказував, що [INFO] він досяг повноліття, в зв`язку з чим стягнення аліментів припинено. Крім того зазначав, що з 01.09.2024 року він зарахований на 1 курс денної форми навчання освітнього рівня «бакалавр», за спеціальністю "комп`ютерні науки" навчально-наукового інституту комп`ютерних наук та інформаційних технологій Національного технічного університету «Харківський політехнічний інститут». Форма оплати - держбюджет. Пояснював, що, оскільки він навчається, то немає можливості працювати, а, відповідно, утримувати себе. Його мати [PERSON] регулярно надає матеріальну допомогу, сплачує за курси по вивченню англійської мови, за харчування, одяг, інші витрати необхідні для забезпечення його життєдіяльності. Його батько добровільно йому допомоги не надає, має заборгованість зі сплати аліментів за рішенням суду, а тому він змушений звернутись до суду із даним позовом. Вважає, що батько матеріально спроможний сплачувати аліменти до закінчення його навчання. Посилаючись на норми вітчизняного законодавства, які регулюють дані правовідносини, просив стягнути аліменти на своє утримання в розмірі всіх його доходів. В судовому засіданні представник позивача - адвокат Гірчак Н.А., пославшись на обставини викладені в позовній заяві, просила стягнути з відповідача аліменти на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання в розмірі частини всіх його доходів. При цьому зазначила, що відповідач є працездатною особою, на його утриманні непрацездатні особи не перебувають. Мати позивача [PERSON] регулярно надсилає сину грошові перекази, а відповідач добровільно матеріально утримувати сина відмовляється. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, при цьому пояснив, що позов є надуманим, результатом неприязної поведінки колишньої дружини по відношенню до нього. На його думку, син [PERSON] не мав бажання пред`являти цей позов. Останній час він спілкується з сином рідко оскільки той дистанціювався від нього, вважає це наслідком того, що колишня дружина - мати відповідача налаштувала сина проти нього. Обставини викладені в позові не зовсім відповідають дійсності, оскільки навчаючись в старших класах в Українському фізико-математичному ліцеї в Києві, він, як батько, контролював процес навчання та задовольняв всі потреби сина майнового характеру. Для цього він змінив місце проживання, переїхавши в Київ, де працевлаштувався, щоб бути ближче до сина. Під час навчання [PERSON] він за свої кошти в сумі біля 40 тис. грн. поставив сину брекети. В 2023 році [PERSON] втратив інтерес до навчання, вважає що «через надмірну кількість фінансів». Він, як батько, хотів щоб син продовжив навчання за обраним напрямком, однак мати підбурила його поїхати до Німеччини, де проживав старший син [PERSON] . Вказував, що до 15.05.2025 року ним була «закрита» заборгованість по аліментах по відношенню до сина [PERSON] . Крім того вказував, що [PERSON] на даний час є повнолітнім і має змогу, навчаючись, підробляти. Йому не відомо в якому навчальному закладі тепер навчається син [PERSON] , він йому про це не каже, на всі питання відповідає «сухо». Ним було 18.05.2025 року здійснено переказ сину в розмірі 3000 грн. із того часу по даний час він не переказував сину кошти. Вказував, що на даний час в нього утворена нова сім`я, яка складається з нього, дружини, малолітньої доньки та неповнолітньої падчерки. Він не пенсіонер, офіційно не працевлаштований перебуває на утриманні дружини, хоча бувають тимчасові підробітки, на його утриманні непрацездатних осіб не має. Житловий будинок та земельна ділянка які розташовані в с. Кадубівці Чернівецького району Чернівецької області, належать йому на праві власності, при цьому, самочинна добудова до будинку ним не узаконена. Зазначив, що в нього незадовільний стан здоров`я, однак надати підтверджуючі документи на даний час не може. Суд, заслухавши пояснення учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи, встановив наступне. Судом встановлено, що [INFO] народився [PERSON] , батьками у свідоцтві про його народження записані [PERSON] та [PERSON] , що стверджено копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого виконкомом Кадубовецької сільської ради Заставнівського району Чернівецької області. [INFO] [PERSON] виповнилось 18 років, на даний час він є повнолітнім. Таким чином, між сторонами виникли сімейні правовідносини, які детально врегульовані Сімейним кодексом України. Зокрема, за змістом ст.7 Кодексу сімейні відносини регулюються цим Кодексом та іншими нормативно-правовими актами. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Судом також встановлено, що [PERSON] є студентом денної форми навчання, освітнього рівня бакалавр, який навчається за спеціальністю 122 «Комп`ютерні науки». Форма оплати за навчання - держбюджетна. Термін навчання: 01.09.2024 по 30.06.2028 р., що вбачається з довідки виданої Національним технічним університетом «Харківський політехнічний інститут» [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] з 22.05.2007 року по теперішній час, що вбачається із витягу з реєстру Кадубовецької територіальної громади №2023/010468978 від 21.12.2023 року. Доказів на підтвердження того, що повнолітній син відповідача - [PERSON] , працевлаштований, отримує заробітну плату, матеріали справи не містять. Таким чином, судом встановлено, що позивач є повнолітнім та навчається в Національному технічному університеті «Харківський політехнічний інститут», у зв`язку з чим потребує матеріальної допомоги з боку батьків. Відповідачем було здійснено один переказ позивачу в сумі 3000 грн. 18.05.2025 року. Водночас судом встановлено, що матір`ю позивача регулярно надсилалися кошти позивачу, про що свідчать копії фінансових документів, зокрема: платіжна інструкція від 25.04.25 року на суму 2010.05 грн., платіжна інструкція від 18.02.2025 року на суму 2010,05 грн., платіжна інструкція від 01.02.2025 року на суму 1507.54 грн., платіжна інструкція від 01.02.2025 на суму 1507.54 грн., скріншот переказу від 12.03.2025 року на суму 2412.06 грн., платіжна інструкція від 12.03.2025 року на суму 2412,06 грн., Позивач, звертаючись до суду з позовом, вказував на те, що відповідач зобов`язаний та спроможний сплачувати аліменти на його утримання у розмірі 1/4 частки його доходу щомісячно. Розглядаючи аргументи, наведені представником позивача, та доводи, наведені відповідачем, суд виходить із наступного. Правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються СК України та передбачають обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, та спосіб сплати аліментів. При визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яку ратифіковано постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року, визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до частин першої-другої статті 27 вказаної Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (частина друга статті 51 Конституції України) і закріплюється в сімейному законодавстві, зокрема статтею 180 СК України на батьків покладено обов`язок по утриманню дитини до досягнення нею повноліття. Згідно із частиною сьомою статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до ст.53 Конституції України кожен має право на освіту. Повна загальна середня освіта є обов`язковою. Держава забезпечує доступність і безоплатність дошкільної, повної загальної середньої, професійно-технічної, вищої освіти в державних і комунальних навчальних закладах; розвиток дошкільної, повної загальної середньої, позашкільної, професійно-технічної, вищої і післядипломної освіти, різних форм навчання; надання державних стипендій та пільг учням і студентам. Громадяни мають право безоплатно здобути вищу освіту в державних і комунальних навчальних закладах на конкурсній основі. Право особи на освіту може реалізовуватися шляхом її здобуття на різних рівнях освіти, у різних формах і різних видів, у тому числі шляхом здобуття дошкільної, повної загальної середньої, позашкільної, професійної (професійно-технічної), фахової передвищої, вищої освіти та освіти дорослих (ч.3 ст.3 ЗУ «Про освіту»). Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони в шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються главою 16 СК України, яка, зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (ст.ст.199, 200, 201 СК України). Батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати (ст.198 СК України). Статтею 199 СК України передбачено обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років. Згідно зі ст.200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Аналізуючи викладене, стягнення із батьків аліментів на повнолітніх дочки, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, є одним із механізмів забезпечення реалізації особою права на освіту, який узгоджується із соціальною спрямованістю держави та моральними засадами суспільства. Обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення ними повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18 років, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. У постанові від 16 лютого 2022 року у справі №381/2423/20 Верховний Суд виснував, що стягнення аліментів на дитину, яка продовжує навчання, є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, потрібних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років. На відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах на дитину (стаття 185 СК України), правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). Обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття, існує незалежно від форми навчання. При визначенні розміру аліментів потрібно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Приписи цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами. Крім того, законодавство, яке регулює питання стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання, встановлює вичерпний перелік підстав, які суди повинні враховувати вирішуючи таку позовну вимогу. До такої підстави, зокрема належить стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина. Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України). Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При встановленні потреби в утриманні повнолітньої дитини суд повинен враховувати всі джерела, що утворюють її дохід, обов`язок обох батьків з надання відповідної матеріальної допомоги та спроможність останніх її надавати. У судовому засіданні судом також були з`ясовані наступні обставини, які в силу приписів статті 182 Сімейного кодексу України мають враховуватися при визначенні розміру аліментів. Зокрема, судом встановлено, що відповідач офіційно не працевлаштований, про що свідчить долучена до матеріалів справи довідка Пенсійного фонду України, яка сформована засобами автоматичних систем. Та обставина, що у відповідача у другому шлюбі народилася донька не заперечувалася представником позивача. Відповідач, як батько, зобов`язаний її утримувати. Щодо утримання відповідачем падчерки, (батько якої позбавлений батьківських прав - зі слів позивача), то суду не надано доказів відсутності отримання аліментів на її утримання від батька. Доказів незадовільного стану здоров`я, відповідачем суду не надано. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанова Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі №917/1307/18). Суд при визначенні розміру коштів, що стягуються як аліменти, прагне не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів у разі їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. Окрім того, розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та мети зобов`язання щодо утримання. Так, при визначенні розміру аліментів, в даному випадку, суд враховує факт проживання позивача окремо від батьків; вік дитини, вартість життя, місце навчання та необхідність здійснення витрат для забезпечення соціально-побутових потреб розвитку, здоров`я, а також матеріальне становище і стан здоров`я платника аліментів, наявність в [PERSON] на утриманні малолітньої дитини, від іншого шлюбу. При цьому, факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не знаходиться в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розмірів аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по належному утриманню дитини. Суд вважає, що оскільки відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Зважаючи на викладене, суд доходить висновку про необхідність часткового задоволення позову у розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку відповідача щомісячно, починаючи з дати подання позову до досягнення позивачем 23-го віку, що є достатнім та справедливим. Саме така сума відповідатиме реаліям сьогодення та забезпечить баланс інтересів як одержувача, так і платника аліментів. Визначаючи такий розмір аліментів, суд переконаний, що цієї суми, поряд з аналогічним обов`язком матері брати рівнозначну фінансову участь в утриманні дитини, буде достатньо для забезпечення належного матеріального становища повнолітньої сина, який навчається. Щодо стягнення з відповідача на користь позивача понесених ним витрат на надання правової допомоги у справі, суд враховує наступне. Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Згідно ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини 3 статті 2 зазначеного Кодексу ). Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості: ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору. За положеннями статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05 липня 2012 року № 5076-VI гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи. Згідно роз`яснень Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014р. № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах`витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України», від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України», від 30 березня 2004 року у справі «Меріт проти України», заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. Як вбачається з матеріалів справи професійна правнича допомога у даній справі надавалася позивачу адвокатом Гірчак Н.А.. (свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю №310 від 30.11.2006 року, ордер серії СЕ №1075202 від 21.12.2023 р. Відповідно до квитанції до прибуткового касового ордера №56 адвокатом Гірчак Н.А. отримано від відповідача на виконання умов договору №15 від 16.05.2025 року 6000,00 грн. Згідно з Актом приймання-передачі виконаних робіт від 16.05.2025 року загальна тривалість часу, протягом якого здійснювалася правова допомога клієнту у формі надання послуг, становить 4,5 год., відповідно загальна вартість наданих послуг, становить 6000,00 грн. Враховуючи, що представником позивача надано детальний розрахунок стосовно наданих юридичних послуг відповідно до умов укладеного договору про надання правничої допомоги суд приходить до висновку про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу в розмірі 6000,00 грн. При цьому судом враховується та обставина, що відповідачем не заявлене клопотання про зменшення суми витрат на правову допомогу з одночасним наданням доказів, які б спростовували, що зазначені стороною позивача витрати не є співмірними зі складністю справи, виконаними адвокатом роботами, часом, витраченим адвокатом на їх виконання, обсягом наданих послуг, ціною позову або значенням справи для сторін. Частиною 6 ст. 141 ЦПК України визначено, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Враховуючи, часткове задоволення позовних вимог, з відповідача на користь держави, належить стягнути 823,62 грн. судового збору Розрахунок: судового збору що підлягає стягненню: 0,17 (1/6) Х 100% : 0,25(1/4) = 68% 1211,20 Х 68% : 100% = 823,62 грн.

Outcome: partial