Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-03 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» звернулося до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з відповідачки заборгованість за кредитним договором № 4603822 від 15.08.2021 у розмірі 86 436 грн, судовий збір у розмірі 2 422,40 грн та 25 000 грн витрат на професійну правничу допомогу. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що 15.08.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» та позичальником, яким є [PERSON] , укладено Договір про споживчий кредит № 4603822. Договір між ТОВ «Мілоан» та відповідачкою укладено в електронній формі в особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно-телекомунікаційній системі кредитодавця. На виконання умов Договору кредитодавець перерахував позичальнику 12 000 грн, яка, у свою чергу, взяла на себе зобов`язання повернути суму позики, комісію та сплатити проценти за користування кредитом. Позивач стверджує, що відповідачка зобов`язання за Договором про споживчий кредит № 4603822 не виконала, в результаті чого утворилася заборгованість в розмірі 86 436 грн. Згідно укладеного 29.11.2021 Договору факторингу №29-11-102 Товариство з обмеженою відповідальністю «Мілоан» відступило на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 4603822. В подальшому, на підставі укладеного 10.03.2023 договору №10-03/2023/01 про відступлення (купівлю - продаж) прав вимоги Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» відступило на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, у тому числі за договором № 4603822. Стверджуючи про наявність у нього права вимоги до відповідачки, позивач просить стягнути з неї на користь ТОВ «Коллект Центр» заборгованість у розмірі 86 436 грн, у тому числі: заборгованість за основним зобов`язанням в розмірі 12 000 грн, заборгованість за процентами на дату відступлення права вимоги в сумі 74 436 грн, а також судові витрати, які складаються з 2 422,40 грн судового збору та 25 000 грн витрат на правничу допомогу. Постановленою 01.05.2025 Христинівським районним судом Черкаської області ухвалою позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито спрощене позовне провадження у справі із викликом сторін, надано відповідачці термін на подання відзиву на позовну заяву. Представник позивача ТОВ «Коллект Центр» в судове засідання не з`явився, у поданій до суду позовній заяві просив розглядати справу за відсутності позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідачка у судове засідання повторно не з`явилася, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялася у встановленому законом порядку, шляхом направлення за місцем реєстрації судової кореспонденції, яка була повернута оператором поштового зв`язку у зв`язку з відсутністю адресата за вказаною адресою. Заяв про відкладення судового засідання чи розгляд справи у відсутність відповідачки до суду не надходило. Відзиву на позовну заяву не подано. Передбачених ч. 2 ст. 223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи не встановлено, а тому суд прийняв рішення про розгляд справи за відсутності сторін на підставі доказів, поданих разом із матеріалами позову з ухваленням заочного рішення відповідно до ст. 280 - 283 ЦПК України, про що 04.08.2025 постановив відповідну ухвалу. Оскільки, відповідно до вимог ст. 279 ЦПК України справа розглянута без участі сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу судом не здійснювалося. З`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову з огляду на таке. Судом встановлено, що 15.08.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» та [PERSON] укладено Договір про споживчий кредит №4603822 (далі по тексту - Договір), за умовами якого товариство надало відповідачці грошові кошти (фінансовий кредит) у сумі 12 000 гривень ( п. 1.2 Договору), строком на 30 днів із 15.08.2021 ( п. 1.3 Договору). Дата повернення кредиту - 14.09.2021 ( п. 1.4 Договору). Відповідно до пункту 1.5 Договору загальні витрати позичальника за кредитом, що включають загальну суму зборів, платежів та інших витрат позичальника, пов`язаних з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом та комісії ( без врахування суми (тіла) кредиту) складають 36 грн в грошовому виразі та 4.00 відсотків річних у процентному значенні (орієнтовна реальна річна процентна ставка) і включає в себе складові, визначені у п.п. 1.5.1-1.5.2 Договору. Орієнтовна загальна вартість кредиту для позичальника, що складається з суми загального розміру кредиту та загальних витрат позичальника за кредитом становить 12 036 грн. Проценти за користування кредитом, відповідно до пункту 1.5.2 Договору складають 36 грн, які рахуються за ставкою 0,01 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5,00 відсотків від фактичного залишку за кожен день користування кредитом ( п. 1.6 Договору). Кредитні кошти надаються позичальнику шляхом переказу на картковий рахунок ( п. 2.1 Договору). Плата за кредитом визначена у п. 2.2. Договору. Зокрема, пунктом 2.2.2 Договору передбачено, що нарахування кредитодавцем процентів за користування кредитом здійснюється з дати, наступної за днем надання кредиту по дату завершення строку кредитування (з урахуванням можливих пролонгацій) на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування, з урахуванням особливостей, передбачених п. 2.2.3 Договору. Відповідно до п. 2.2.3. Договору проценти нараховуються за стандартною (базовою) ставкою, що визначена п.1.6. Договору, яка є незмінною протягом всього строку кредитування, окрім випадків, коли за умовами акцій, програм лояльності, спеціальних пропозицій, тощо, визначена в п.1.5.2 процентна ставка протягом первісного строку кредитування визначеного п.1.3, запропонована Позичальнику зі знижкою і є меншою за стандартну (базову) ставку, встановлену п.1.6 Договору. Якщо визначена п.1.5.2 процентна ставка є нижчою від стандартної (базової) ставки, то після завершення первісного строку кредитування та/або строку пролонгації на пільгових умовах, проценти з дня продовження строку кредитування (пролонгації) на стандартних (базових) умовах, згідно п.2.3.1.2 продовжують нараховуватись за базовою ставкою згідно п.1.6. Договору. Стандартна (базова) процентна ставка не є підвищеною. Якщо розмір зобов`язань позичальника зі сплати процентів протягом первісного строку кредитування та/або строку пролонгації на пільгових умовах є меншим ніж заборгованість зі сплати процентів за аналогічний строк кредитування, що продовжений на стандартних (базових) умовах, це означає, що протягом первісного строку кредитування та/або в період пролонгації на пільгових умовах позичальнику була надана знижка, що дорівнює різниці між стандартною (базовою) ставкою, встановленою п.1.6 та процентною ставкою, визначеною п.1.5.2 Договору. Після спливу строку кредитування (з урахуванням пролонгацій) нарахування процентів за користування кредитом припиняється. Розмір стандартної (базової) ставки не може бути збільшено Товариством без письмової (такої, що прирівнюється до письмової) згоди позичальника. Пунктом 2.3 Договору визначено пролонгацію строку кредитування, яка може відбуватися на пільгових або стандартних умовах. Відповідно до п. 2.3.1.1 позичальник має право неодноразово продовжувати та/або поновлювати пільговий період та збільшувати строк кредитування на таких саме умовах, за умови, що кредитодавцем надана така можливість позичальнику відповідно до розділу 6 Правил. Для продовження строку кредитування за цим пунктом позичальник має вчинити дії, передбачені розділом 6 Правил, у т.ч. сплатити комісію за управління та обслуговування кредиту та певну частку заборгованості по кредиту. Якщо позичальник здійснює продовження строку кредитування (пролонгацію) на пільгових умовах, проценти за користування кредитом протягом періоду на який продовжено строк кредитування нараховуються за ставкою визначеною п.1.5.2 Договору. За п. 2.3.1.2. Договору позичальник може збільшити строк кредитування на 1 день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування (з урахуванням всіх пролонгацій). Таке збільшення (продовження) строку кредитування відбувається кожен раз коли позичальник продовжує користуватись кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. У випадку, якщо внаслідок чергового продовження строку кредитування позичальником у спосіб вказаний цим пунктом, загальний період пролонгації на стандартних (базових) умовах перевищить 60 днів, таке продовження здійснюється на кількість днів, що залишилась до досягнення загальним строком пролонгації на стандартних (базових) умовах 60 днів. Користування кредитними коштами припиняється, якщо у позичальника відсутня заборгованість перед кредитодавцем за кредитом (тілом кредиту). Якщо позичальник здійснює продовження строку кредитування (пролонгацію) на стандартних (базових) умовах, проценти за користування кредитом протягом періоду на який продовжено строк кредитування нараховуються за стандартною (базовою) ставкою наведеною в п.1.6 Договору. У випадку, якщо позичальник протягом періоду на який продовжено строк кредитування (пролонгації) на стандартних (базових) умовах вчинить дії для продовження строку кредитування на пільгових умовах, такі дії зупиняють строк пролонгації на стандартних (базових) умовах до моменту спливу строку пролонгації на пільгових умовах. Судом встановлено, що пролонгація Договору за пільговими умовами сторонами правочину не здійснювалася, оскільки заборгованість за договором відповідачка не погашала. При цьому, строк кредитування згідно п. 2.3.1.2. Договору був збільшений на стандартних (базових) умовах на 60 днів із нарахуванням процентів за стандартною (базовою) ставкою - 5 % від фактичного залишку кредиту за кожен день користування. Договір про споживчий кредит № 4603822 від 15.08.2021 укладений в електронній формі в особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно-телекомунікаційній системі товариства та доступний, зокрема, через сайт товариства та\\або відповідний мобільний додаток чи інші засоби. Відправивши товариству електронне повідомлення із застосуванням електронного підпису одноразовим ідентифікатором - V58111, відповідачка акцептувала укладення договору та погодилася із його умовами (а.с. 49). Частиною 1 ст. 205 ЦК України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, установлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Так, пунктами 5, 6, 12 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додається до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним із моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ст.11 Закону України «Про електронну комерцію»). Правилами ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» регламентовано, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. З урахуванням викладеного, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.ст. 205, 207 ЦК України). Водночас, не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину тощо) вказується особа, яка створила замовлення. Аналогічні правові висновки зроблені Верховним Судом, наприклад, у постановах від 12 січня 2021 у справі № 524/5556/19, від 10 червня 2021 у справі №234/7159/20, які, відповідно до вимог ч. 4 ст. 263 ЦПК України, суд враховує при виборі і застосуванні норми права до цих спірних правовідносин. Пунктом 6.1 Договору визначено, що цей кредитний договір укладається в електронній формі в особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно-телекомунікаційній системі товариства та доступний, зокрема, через сайт товариства та/або відповідний мобільний додаток чи інші засоби. У розділі Реквізити Сторін в графі позичальник вказано: [PERSON] , код: [NUMBER] , паспорт: [NUMBER] , адреса місця реєстрації (проживання): [ADDRESS] , телефон: [NUMBER] , електронна пошта: [INFO] (а.с. 85). У Додатку №1 до договору сторонами визначений графік платежів, згідно з яким позичальник мала повернути суму кредиту з нарахованими відсотками в розмірі 12 036 грн (а.с. 40). У Додатку №2 до договору міститься паспорт споживчого кредиту № 4603822, умови якого відповідають погодженим умовам Договору (а.с. 41). Факт перерахунку ТОВ «Мілоан» та отримання коштів відповідачкою підтверджується видною АТ КБ «ПРИВАТБАНК» довідкою від 19.09.2024 № 6474/19-09, з якої вбачається, що 15.08.2021 товариство перерахувало кошти в сумі 12 000 грн [PERSON] на картку № [NUMBER], відкриту на її ім`я, згідно договору № 4603822 (а.с. 50). На підставі викладеного суд виснує, що позивачем доведено факт укладення між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] договору про споживчий кредит в електронній формі із застосуванням верифікації та наданням персональних даних останньої, за умовами якого відповідачка отримала грошові кошти у розмірі 12 000 грн, проте не виконала взяті на себе зобов`язання та в добровільному порядку у строки, передбачені кредитним договором, кошти не повернула. Заперечень щодо укладення даного кредитного договору від відповідачки не надходило. 29 листопада 2021 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено Договір факторингу № 29-11-102, за умовами якого ТОВ «Мілоан» відступило за плату на користь ТОВ «Вердикт Капітал» права вимоги за грошовими зобов`язаннями у загальному розмірі 102 560 106 грн 92 коп, що виникли у клієнта за основними договорами, укладеними між боржниками та клієнтом (а.с. 68-72). Відповідно до п.2.3 Договору факторингу фактор з дати відступлення прав вимоги має право здійснювати нарахування та стягнення процентів за договорами фінансових послуг, за умови дотримання вимог чинного законодавства України, нарахування та стягнення штрафних санкцій за порушення боржниками грошових зобов`язань, нарахування будь - яких платежів і комісій, а також право вимагати у боржників відшкодування збитків, завданих неналежним виконанням грошових зобов`язань. Згідно реєстру боржників до Договору факторингу № 29-11-102 від 29 листопада 2021 року ТОВ «Вердикт Капітал» набуло право вимоги до відповідачки на суму 48 036 грн, з яких: 12 000 грн - заборгованість за тілом кредиту, 36 036 грн - заборгованість за процентами (а.с. 20). На підставі укладеного 10 березня 2023 року між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект Центр» договору про відступлення прав вимоги № 10-03/2023/01 ТОВ «Вердикт Капітал» відступило позивачу шляхом продажу право грошової вимоги первісного кредитора до боржників, у тому числі до [PERSON] по договору № 4603822 в сумі 100 236 грн (а.с. 7-12, 21, 22-26). У постанові Верховного Суду від 29 червня 2021 року в справі №753/20537/18 відображений правовий висновок, згідно з яким належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором. Матеріали справи не містять доказів визнання судом договору факторингу № 29-11-2021 від 29.11.2021 та договору про відступлення прав вимоги № 10-03/2023/01 від 10.03.2023 недійсними. Отже суд доходить висновку, що позивач набув право вимоги до відповідачки на підставі та у порядку, передбаченому чинним законодавством, за договором про відступлення прав вимоги № 10-03/2023/01 від 10.03.2023. Частиною 1 статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина 1 статті 1054 ЦК України). Відповідно до частини 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ч. 1 ст. 599 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Оскільки [PERSON] зобов`язання по кредитному договору не виконала, отримані в кредит кошти не повернула, то позовні вимоги ТОВ «Коллект Центр» про стягнення заборгованості за тілом кредиту в сумі 12 000 грн підлягають до задоволення. Вирішуючи юридичний спір щодо стягнення із відповідачки заборгованості за процентами, суд виходить із такого. На підтвердження заборгованості за кредитом позивач надав сформовану первісним кредитором - ТОВ «Мілоан» відомість про щоденні нарахування та погашення (а.с. 64 - 65). Дослідженням даного розрахунку суд встановив, що ТОВ «Мілоан» проценти за користування [PERSON] кредитними коштами у період із 16.08.2021 по 14.09.2021, тобто в межах 30 днів, нарахувало відповідачці за зниженою процентною ставкою - 0,01 відсотків в день, що становить 36 гривень (30*1,20), що відповідає умовам укладеного сторонами Договору. У зв`язку із пролонгацією Договору на стандартних (базових) умовах, за наступні 60 днів користування кредитними коштами ТОВ «Мілоан» нараховувало відповідачці проценти з розрахунку 5% в день, що становить 600 гривень (12 000 грн * 5%). Тоді загальний розмір процентів, що відповідачка має сплатити за період із 15.09.2021 по 13.11.2021 становить: 600*60 = 36 000 грн. Отже, суд вважає обґрунтованими та такими, що відповідають умовам кредитного договору, нараховані первинним кредитором проценти на суму 36 036 грн (36 грн + 36 000 грн) за користування відповідачкою кредитними коштами упродовж 90 днів (із 16.08.2021 по 13.11.2021). При цьому, суд відхиляє вимогу позивача про стягнення із [PERSON] нараховані ТОВ «Вердикт Капітал» проценти в сумі 52 200 грн у період із 29.11.2021 по 23.02.2022 (а.с. 66), з таких підстав. Зі змісту укладеного між відповідачкою та ТОВ «Мілоан» кредитного договору убачається право кредитодавця нараховувати їй проценти за користування кредитом в межах строку кредитування, тобто 30 днів (із 15.08.2021 по 14.09.2021), а у випадку пролонгації договору через неповернення позики - ще упродовж 60 днів. Загальний строк кредитування, із урахуванням можливих пролонгацій, загалом не може перевищувати 90 днів. Водночас ТОВ «Вердикт Капітал» проценти в сумі 52 200 грн нарахувало відповідачці поза межами строку кредитування, що суперечить нормам Цивільного кодексу України та правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), згідно якої право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Таким чином, суд не вбачає підстав для стягнення із відповідачки коштів, нарахованих ТОВ «Вердикт Капітал» як процентів за користування кредитом та задовольняє позовні вимоги частково на суму 48 036 грн, з яких: 12 000 грн - заборгованість за тілом кредиту та 36 036 грн - заборгованість за процентами. Питання розподілу судових витрат суд вирішує відповідно до приписів ст. 141 ЦПК України, за змістом якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог позивача - на суму 48 036 грн, що становить 55,57 % від ціни позову (48036*100/86436), з відповідачки на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 346,13 гривень (2422,40 грн*55,57% ). Згідно зі статтею 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої статті 137 ЦПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача, у разі часткового задоволення - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 зроблено висновок, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. З матеріалів справи відомо, що на підтвердження понесених позивачем витрат на правничу допомогу надано Договір № 02-09/2024-7 про надання правової допомоги від 02 вересня 2024 року, який укладений між ТОВ «Коллект Центр» та ФОП - Корнійчук Яною Петрівною , яка згідно Єдиного реєстру адвокатів України має право здійснювати адвокатську діяльність відповідно до свідоцтва №1630 від 24.12.2008, виданого Харківською обласною КДКА (а.с. 35-36); тарифи на послуги (а.с. 38); заявку на надання юридичної допомоги № 27 від 01.03.2025 по супроводу примусового стягнення заборгованості із [PERSON] (а.с. 39); витяг з Акту № 7 про надання юридичної допомоги від 31.03.2025, відповідно до якого ФОП Корнійчук Я.П. надано товариству послуги на суму 25 000 грн, з яких: надання усної консультації з вивченням документів - 4000 грн, вивчення документації клієнта - 3 000 грн, складання позовної заяви - 18 000 гривень (а.с. 42). Водночас позивачем не надано доказів, які б свідчили про оплату гонорару адвокату за договором про надання правової допомоги, як то квитанції до прибуткового касового ордера, платіжного доручення з відміткою банку або іншого банківського документу, касових чеків тощо. Оскільки досліджений судом Договір № 02-09/2024-7 про надання правової допомоги від 02 вересня 2024 року передбачає оплату наданих виконавцем послуг після надання клієнту рахунку на оплату, а суду копія рахунку на оплату та документ, що підтверджує здійснення такої оплати, не надано, у стягненні із відповідачки витрат на правову допомогу слід відмовити. На підставі викладеного та

Outcome: partial