Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-21 00:00:00

Представник позивача [PERSON] адвокат Шевченко К.Т. звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно. Позов мотивує тим, що [INFO] померла [PERSON] , яка була матір`ю позивача. Позивач на підставі ч.3 ст. 1268 ЦК України вважається таким, що прийняв спадщину за померлою матір`ю, оскільки на час відкриття спадщини проживав та був зареєстрований з нею за однією адресою. Померлій [PERSON] належав житловий будинок в [ADDRESS] . Відповідно до довідки № 00401 від 30.10.2024 р., виданої ОКП Івано-Франківське ОБТІ, що за [PERSON] було зареєстроване право власності на домоволодіння по [ADDRESS] . Підстава для реєстрації права власності - свідоцтво про право власності від 05.02.1991 р, видане виконавчим комітетом Вістівської сільської ради на підставі рішення виконавчого комітету Калуської районної ради від 14.02.1990 р. № 17. Рішення про реєстрацію права власності прийняте 05.02.1991 р., реєстровий запис № 22, книга №1. Переходів права власності на даний об`єкт в ОКП «Івано-Франківське ОБТІ» не реєструвалося. Відтак, факт власності померлої [PERSON] на приватний будинок [ADDRESS] є підтвердженим, проте, у спадкоємців відсутні документи, що посвідчують таке право. Така обставина зумовила видачу приватним нотаріусом Гаврилюк О.І. відмови у видачі позивачу [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті його матері [PERSON] . Крім того, приватним нотаріусом Гаврилюком О.І. рекомендовано [PERSON] звертатися до суду за захистом своїх прав. Також в позові зазначено, що крім позивача, на момент смерті [PERSON] разом з нею проживала [PERSON] , яка є онукою померлої та донькою позивача. Проте, заяви про прийняття спадщини [PERSON] не подавала. У зв`язку з цим, представник позивача просить суд ухвалити рішення, яким визнати за позивачем [PERSON] право власності на спадкове майно за померлою мамою [PERSON] , а саме: будинковолодіння [ADDRESS] , що складається з: житлового будинку, площею 53,3 м2, житлова площа 36,1м2, під літерою А; сараю, площею 23.1 м2, під літерою Б; сараю, площею 27.0 м2, під літерою В; вбиральні,площею 1,0 м2, під літерою Г; воріт, площею 5,7 м2, під № 1; криниці, площею 6,0 м/п, під № 2; огорожі, площею 16,4 м2, під № 3. Ухвалою суду від 23.05.2025 прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за даною позовною заявою. Призначено підготовче судове засідання. У підготовче судове засідання позивач [PERSON] не з`явилися, однак його представником адвокатом Шевченком К.Т. подано суду заяву про розгляд справи у відсутності сторони позивача, зазначив, що позов підтримує в повному обсязі. У підготовче судове засідання відповідачка [PERSON] не з`явилася, однак подала суду заяву про визнання позовних вимог, в якій повністю визнала позов, а також просила справу розглянути у її відсутності. Згідно абз.3 п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Зважаючи на те, що відповідачем по справі визнано вимоги позивача і це визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у відповідності до частини четвертої статті 206 ЦПК України, вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних у справі доказів та ухвалити рішення про задоволення позову. У судовому засіданні встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , яка була матір`ю позивача [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть та свідоцтвом про народження. Позивач на підставі ч.3 ст. 1268 ЦК України вважається таким, що прийняв спадщину за померлою матір`ю, оскільки на час відкриття спадщини проживав та був зареєстрований з нею за однією адресою. Це підтверджується листом Вістівського старостинського округу від 06.03.2024. Відповідно до довідки № 00401 від 30.10.2024 р., виданої ОКП Івано-Франківське ОБТІ, що за [PERSON] було зареєстроване право власності на домоволодіння по [ADDRESS] . Підстава для реєстрації права власності - свідоцтво про право власності від 05.02.1991 р, видане виконавчим комітетом Вістівської сільської ради на підставі рішення виконавчого комітету Калуської районної ради від 14.02.1990 р. № 17. Рішення про реєстрацію права власності прийняте 05.02.1991 р., реєстровий запис № 22, книга №1. Переходів права власності на даний об`єкт в ОКП «Івано-Франківське ОБТІ» не реєструвалося. Таким чином, судом встановлено, що померлій [PERSON] належав житловий будинок в [ADDRESS] , що також підтверджується довідкою № 17 від 08.03.2024, виданою Вістівським старостинським округом. Відтак, факт власності померлої [PERSON] на приватний будинок [ADDRESS] є підтвердженим, проте, у спадкоємців відсутні документи, що посвідчують таке право. У зв`язку з відсутністю у позивача правовстановлюючих документів на спадкове майно, 25.04.2025 приватним нотаріусом Гаврилюк О.І. відмовлено позивачу [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті його матері [PERSON] . Крім того, приватним нотаріусом Гаврилюком О.І. рекомендовано [PERSON] звертатися до суду за захистом своїх прав. У відповідності до положень ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 5 ЦПК України встановлено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспорюваного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Згідно зі ст. ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення. Згідно ст.ст.1216-1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Положення статті 1223 ЦК України, передбачають, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265цього Кодексу. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкоємцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Отже, для підтвердження прийняття спадщини має значення встановлення факту постійного проживання спадкоємця за законом чи заповітом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Згідно з частиною першою статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Разом з тим, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК України). Частиною першою статті 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Однак, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України). Таким чином, спадкові права є майновим об`єктом цивільного права, оскільки вони надають спадкоємцям можливість успадкувати майно (прийняти спадщину), але право розпорядження нею виникає після оформлення успадкованого права власності у встановленому законом порядку. Пленум Верховного Суду України у п.23 постанови № 7 від 30.05.2008р. «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснив, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. За змістом вимог ст. 55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Згідно статті 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Таким чином, судом встановлено достатньо доказів належності спадкодавцю спадкового майна. Позивач є таким, що прийняв спадщину належним чином. Відповідачка [PERSON] , яка є онукою померлої [PERSON] , заяви про прийняття спадщини не подавала, позов визнала повністю. Оскільки оформити право власності на спадкове майно іншим способом позивач не має можливості, тому суд вважає, що за позивачем слід визнати право власності на вищезазначене спадкове майно. На підставі викладеного,

Outcome: approved