Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-29 00:00:00

Позивач [PERSON] , звертаючись з позовом до суду, просить стягнути з [PERSON] на її користь додаткові витрати на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 75 766,19 грн., мотивуючи свої вимоги тим, що від зареєстрованого шлюбу сторони мають малолітню дитину: [PERSON] , [INFO] . Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 13.01.2023 рокушлюб між сторонами розірвано. Судовим наказом Дніпровського районного суду м. Києва від 24.10.2022 року з відповідача стягнуто аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частини всіх видів доходу до повноліття дитини, починаючи з 2010.2022 року. Для належного навчання та утримання дитини позивач вимушена витрачати додаткові кошти, оскільки аліменти не покривають обов`язкові витрати на дитину. Зокрема, позивачем було здійснено оплату медичних послуг, наданих дитині у зв`язку із потребою у лікуванні та консультаціях спеціалістів, проведену операцію; оплачено участь дитини у літньому дитячому таборі з метою організації відпочинку та оздоровлення; оплачено заняття у гуртку з образотворчого мистецтва (малювання), що є важливою частиною розвитку дитини; придбано необхідні канцелярські товари; з огляду на навчальні та соціальні потреби доньки, було придбано мобільний телефон та навушники для комунікації, дистанційного навчання та повсякденного користування, а всього позивачем витрачено 151 532,39 грн. Вказані витрати понесено позивачем одноособово, відповідач у добровільному порядку не надає кошти на додаткові витрати на доньки, тому позивач вимушена звернутись з даним позовом до суду. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 03 липня 2025року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення додаткових витрат на утримання дитини, та постановлено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, роз`яснено сторонам процесуальні права подачі письмових заяв по суті позову. Відповідач [PERSON] скористався процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву у встановлений строк, відповідно до якого відповідачем зазначено, що за період з квітня 2023 року по червень 2025 року відповідачем було сплачено аліменти на користь позивача у розмірі 395 300,34 грн., тобто в середньому позивач отримувала щомісячно 14 640,75 грн., а також відповідачем зауважено, що позивач мала можливість лікування дитини у державних медичних закладах, у яких надаються безкоштовне лікування та позивач не узгоджувала із відповідачем питання проведення лікування дитини у приватних, платних установах. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд приходить до наступного. У відповідності до ст. 9 Конвенції про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1989 року - держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Крім цього, статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до положення ч.1, ч. 2 статті 155 Сімейного кодексу України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї (ст. 150 Сімейного кодексу України). Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генераль\-ної Асамблеї ООН 20.11.1989 p., батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фі\-нансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Це поло\-ження відбите в українському законодавстві. Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (ч. 2 ст. 51 Конститу\-ції України) і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві. Положення Сімейного кодексу України регулюють відносини з утримання між батьками й дітьми, між ма\-тір`ю й батьком дитини з метою затвердження почуття обов`язку батьків і дітей один перед одним і мають своєю спрямованістю створення в сім`ї сприятливих умов фізичного, розумового, морального, духовного й соціального розвитку ди\-тини. Регулювання відносин батьків і дітей щодо утримання здійснюється відпо\-відно до положень міжнародних правових актів, зокрема Декларації прав дитини від 20.11.1959 р., Конвенції про права дитини тощо і погоджується із загальними засадами регулювання сімейних відносин, закріпленими в ст. 7 Сімейного кодексу України. Судом встановлено, що [PERSON] [PERSON] зареєстрованого шлюбу мають малолітню доньку: [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві від 03 березня 2015 року, актовий запис № 634. (а.с. 21) 24.10.2022 року Дніпровськийрайонний суд м. Києва у справі № 755/10426/22 видав судовий наказ про стягнення з [PERSON] , на користь [PERSON] , аліменти на утримання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 20 жовтня 2022 року і до досягнення дитиною повноліття. (а.с. 22) На підставі заочного рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 13.01.2023 року у справі № 755/10310/22, шлюб, зареєстрований 08.08.2010 року Лівобережним відділом реєстрації шлюбів м. Києва з Державним центром розвитку сімї, актовий запис № 1404, між сторонами розірвано. (а.с. 19-20) 03.02.2023 року головним державним виконавцем Дніпровського ВДВС у м. Києві ЦМУЮ МЮ (м. Київ) прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № [NUMBER] з примусового виконання судового наказу Дніпровськогорайонного суду м. Києва у справі № 755/10426/22, виданого 27.01.2023 року. (а.с. 23) 18.07.2023 року [PERSON] зареєстровано шлюб із [PERSON] та змінено прізвище на « [PERSON] », що підтверджено свідоцтвом про шлюб, виданим Дніпровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Києві ЦМУЮ (м. Київ) ЦМУЮ МЮ (м. Київ) від 18.07.2023 року. (а.с. 24) Згідно Листа ФОП « [PERSON] » від 20.05.2025 року, [PERSON] , 2015 року народження, відвідала кілька змін літнього табору з 17.06.2024 року по 28.06.2024 року, з 15.07.2024 року по 26.07.2024 року, оплату здійснено матір`ю дитини на суму 10 480,00 грн. (а.с. 102-107) Згідно Довідки Дитячої художньої школи № 11 від 13.05.2025 року, [PERSON] навчається у закладі позашкільної мистецької освіти з 01.09.2023 року, та позивачем здійснено оплату навчання та придбання приладдя для навчання. (а.с. 108-118) Згідно квитанцій про оплату від 22.06.2024 року та від 28.04.2024 року придбано навушники та мобільний телефон. (а.с. 119, 124) Крім того, позивачем долучено до матеріалів справи медичну документацію та докази понесення витрат на медичне консультування, лікування у лікарів стоматолога, отоларинголога, педіатра, гінеколога малолітньої [PERSON] (а.с. 25-101, 120, 122, 125-148) За даними Розрахунку заборгованості від 08.07.2025 року, складеного державним виконавцем Дніпровського ВДВС в м. Києві в межах ВП № [NUMBER], заборгованість [PERSON] по сплаті аліментів становить 6 529,52 грн. Згідно постанови державного виконавця Дніпровського ВДВС в м. Києві від 11.07.2025 року в межах ВП № [NUMBER] звернуто стягнення на доходи боржника [PERSON] . Відповідно до чч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України та ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Згідно ст.ст.180, 182 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Відповідно до положень ст.185 Сімейного кодексу України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Аналіз наведених норм закону вказує на те, що базові постійні потреби дитини покриваються за рахунок аліментів. Проте, в окремих випадках, за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, вимагаються додаткові. Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається зазначеною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку або хронічну хворобу, тощо. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Наявність таких обставин підлягає доведенню особою, яка пред`явила такий позов. У постанові Верховного Суду України від 13 вересня 2017 у справі № 6-1489цс17 зроблено висновок, що «СК України виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону, брати участь у додаткових витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого. Згідно із ч.1 ст.185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, їїхворобою, каліцтвом тощо). Це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається цією статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі у зв`язку з розвитком певних її здібностей, у зв`язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку. За ч.2 ст.185СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення». Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку. Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. Так, зазначені позивачем витрати, пов`язані з поглибленим навчанням та інтелектуальним розвитком дитини, а саме: навчання у закладі позашкільної мистецької освіти, купівля приладдя та витратних матеріалів, витрати на придбання мобільного телефону, навушників, втрати на відпочинок у літньому арт-таборі не відносяться до тих особливих обставин, які передбачають можливість стягнення додаткових витрат з батьків на утримання дитини, у розумінні ст. 185 СК України. Вказані витрати не викликані особливими обставинами, вони не зумовлені особливою схильністю дитини до навчання та не пов`язані з розвитком певних здібностей дитини. Посилання позивача на те, що у дитини є хист до художнього мистецтва, не свідчить про те, що у дитини є певні досягнення та здібності в даній галузі, які вона має розвивати. Будь-яких висновків компетентних установ з цього приводу позивач суду не надала. Витрати на медичне консультування, лікування дитини у лікарів педіатра, отоларинголога, гінеколога, стоматолога, також не є додатковими витратами, оскільки вищенаведені норми закону чітко встановлюють, що підставою для стягнення таких витрат є каліцтво дитини, або тяжка хвороба. При цьому, позивачем не доведено, що такі витрати не покриваються за рахунок аліментів, які сплачував відповідач на утримання дитини. Наведена правова позиція є сталою і сформована у цілому ряді постанов Верховного Суду. Зокрема, у постанові Верховного Суду від 29 квітня 2022 року у справі № 761/27222/20 колегією суддів зауважено, що установивши, що витрати, які позивач віднесла до витрат, пов`язаних з поглибленим навчанням та інтелектуальним розвитком дитини, були понесені на проходження дитиною додаткових курсів з професійної орієнтації, підготовки до зовнішнього незалежного оцінювання, навчання дитини в школі, на купівлю обладнання та витратних матеріалів на підготовчих курсах вищого навчального закладу, апеляційних суд обґрунтовано виходив з того, що такі додаткові витрати не були викликані особливими обставинами, особливою схильністю дитини до навчання. У постанові Верховного Суду від 26 вересня 2018 року у справі № 761/6933/17, скасовуючи рішення апеляційного суду про стягнення додаткових витрат і залишаючи в силі рішення суду першої інстанцї про відмову у стягненні цих витрат, Верховний Суд послався на те, що позивачка не навела особливих обставин, які б свідчили про необхідність стягнення з відповідача додаткових витрат, які викликані розвитком здібностей дитини, хворобою, каліцтвом тощо. У свою чергу, відвідування музичної школи дитиною не свідчить про її подальше відвідування, а в переважній більшості це відноситься до загального розвитку дитини, і є не обов`язковим, а добровільним волевиявленням одного із батьків, у даному випадку матері. Також судом першої інстанції не встановлено, що витрати позивача на літній відпочинок дитини зумовлені особливими обставинами, а витрати на вивчення англійської мови зумовлені із розвитком її здібностей в цьому. Позивачка самостійно, на власний розсуд, обрала заклад, у якому донька сторін провела літній відпочинок, та заклади, в яких остання навчається. Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі № 205/4622/16-ц з подібними правовідносинами та фактичними обставинами, де залишаючи без змін судове рішення про відмову у стягненні додаткових витрат на дитину, Верховний Суд вказав, що відвідування дитиною спортивної секції та дитячого гуртка малювання не відноситься до тих особливих обставин, які передбачають можливість стягнення додаткових витрат з батьків на утримання дитини. У постанові Верховного Суду від 10 січня 2019 року у справі № 369/11745/16-ц, залишаючи без змін рішення суду апеляційної інстанції про відмову у стягненні додаткових витрат на дитину, Верховний Суд зазначив, що оскільки витрати на відвідування дитиною приватного дитячого садка не викликані особливими обставинами, апеляційний суд зробив обґрунтований висновок про відмову в задоволенні позову в частині стягнення додаткових витрат. У постанові Верховного Суду від 12 березня 2020 року у справі № 520/12681/17,залишаючи без змін рішення суду апеляційної інстанції про відмову у стягненні додаткових витрат на дитину, Верховний Суд зазначив, що, встановивши, що придбання планшета не може вважатися додатковими витратами на дитину, що викликані особливими обставинами, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про недоведеність позивачкою позовних вимог та відсутність правових підстав для їх задоволення. У постанові Верховного Суду від 17 січня 2019 року у справі № 720/1119/17, залишаючи без змін судові рішення про відмову у стягненні додаткових витрат на дитину, Верховний Суд зазначив, що вартість поїздки та відпочинку на морі, придбаних медикаментів першої необхідності і харчування не є особливими обставинами, які потребують додаткових витрат з боку іншого з батьків. У постанові Верховного Суду від 26 серпня 2020 року у справі № 336/1488/19, скасовуючи судові рішення про стягнення додаткових витрат на дитину і ухвалюючи нове рішення про відмову у стягненні додаткових витрат, Верховний Суд зазначив, що навчання особи з метою здобуття професійної освіти не відноситься до тих особливих обставин, які передбачають можливість стягнення додаткових витрат з батьків на утримання дитини. Отже, такі витрати не є додатковими витратами, які викликані особливими обставинами, у розумінні ст.185 СК України. У постанові Верховного Суду від 22 травня 2019 року у справі № 201/15248/16-ц Верховний Суд зазначив, що навчання дитини в приватній школі за бажанням одного з батьків; придбання музичного інструменту без надання доказів, що придбання інструменту, спрямовано на розвиток здібностей дитини (наприклад, навчання в музичній школі, досягнення в музиці) і не є способом забезпечення дозвілля; оздоблення кімнати дитини та придбання меблів не є особливими обставинами, які тягнуть покладення на іншого з батьків додаткових витрат. Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення додаткових витрат на утримання дитиниє необґрунтованими та задоволенню не підлягають. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: dismissed