Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-17 00:00:00

12 травня 2025 року позивач ТОВ «Факторинг Партнерс» звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення з заборгованості за Договором № 5443062 від 25.01.2022 у розмірі 39 000 грн. В обґрунтування позову посилається на те, що 25.01.2022 між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] укладено Договір № 5443062 в електронній формі, за умовами якого відповідач отримав кредит у сумі 20 000 грн зі сплатою процентів за його користування: 3000 грн за ставкою 1 відсоток від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом; за стандартною (базовою) ставкою за користування кредитом 5 % від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Підписанням договору одноразовим ідентифікатором, надавши реквізити банківської картки, на рахунок якої були перераховані кредитні кошти, відповідач підтвердив, що він ознайомлений з усіма його істотними умовами та йому була надана вся інформація, передбачена чинним законодавством. 26.07.2024 за Договором № 26-07/2024 ТОВ «Мілоан» відступило на користь ТОВ «Факторинг Партнерс» право вимоги за кредитними договорами, в тому числі за договором № 5443062. Відповідач не виконує свої зобов`язання за договором, заборгованість не погашає, проценти за користування коштами не сплачує, у зв`язку з чим утворилася заборгованість за Договором у розмірі 39000 грн, з яких заборгованість за тілом кредиту 20 000 грн, заборгованість за процентами 17 000 грн, комісія 2 000 грн. Ухвалою судді Покровського районного суду Дніпропетровської області цивільну справу передано до покровського районного суду міста Кривого Рогу для розгляду за територіальною підсудністю. Ухвалою судді Покровського районного суду міста Кривого Рогу Колочко О.В. від 12 червня 2025 року відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження, призначено справу до розгляду на 30 червня 2025 року, за клопотанням представника позивача витребувано докази, роз`яснено сторонам їх право, порядок та строки на подачу заяв по суті справи. Ухвалою суду від 30 червня 2025 року судовий розгляді відкладено на 17 липня 2025 року у зв`язку з неявкою відповідача. 16 липня 2025 року від відповідача надійшли пояснення у справі, у яких він просить суд прийняти до уваги, що 25.01.2022 кошти 20 000 грн дійсно були переведені на його рахунок з компанії Zaima Miloan, але попередньо його пограбували і викрали гаманець, де були усі банківські картки, мобільний пристрій, про що він подав у поліцію заяву, номер кримінального провадження № 0238, слідчий Охота Микита. Просить стати на його бік, це були шахраї і їх розшукують. Також надав банківську виписку по картці/рахунку Приватбанку. Представник позивача в судове засідання не з`явився, у позовній заяві просив розгляд справи проводити за його відсутності. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про розгляд справи, повторно не з`явився в судове засідання, надав пояснення щодо позовних вимог, заяв про відкладення або розгляд справи за його відсутності суду не надав. З огляду на вищевикладене, суд розглядає справу в порядку ч. 3 ст. 211, ч. 4 ст. 223 ЦПК України за наявними в ній доказами. Суд, перевіривши матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову з таких підстав. Частинами 1, 2 статті 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що 25 січня 2022 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» (Кредитодавець) та [PERSON] (Позичальник) був укладений Договір про споживчий кредит № 5443062 (далі - Кредитний договір, Договір), за умовами якого позикодавець зобов`язався надати позичальнику на строк 15 днів з 25.01.2022 (строк кредитування) грошові кошти (фінансовий кредит) в розмірі 20 000 грн, а позичальник зобов`язався повернути кредит, проценти та комісію 09.02.2022 (пункти 1.1-1.4 Договору) (а.с. 23-27). Відповідно до пункту 1.5 Договору загальні витрати позичальника за кредитом складають 5000 грн, що включає, окрім тіла кредиту, комісію 2000 грн, проценти за користування кредитом 3000 грн, які нараховуються за ставкою 1.00 відсоток від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Орієнтовна загальна вартість кредиту для позичальника складає 25000 грн. Кредитні кошти надаються позичальнику шляхом переказу на картковий рахунок (пункт 2.1 Договору). Відповідно до умов Договору позичальник сплачує позикодавцю проценти за користування кредитом, які нараховуються з дати наступної за днем надання кредиту по дату фактичного повернення кредиту (включно) на залишок фактичної заборгованості за кожен день користування: у розмірі 1,00 % до дати повернення кредиту, у подальшому у разі продовження користування позичальником кредитом у розмірі, передбаченому пунктом 1.6 Договору, за стандартною (базовою) ставкою 5.00 % за кожен день користування кредитом. Після спливу строку кредитування (з урахуванням пролонгацій) нарахування процентів за користування кредитом припиняється (пункти 2.2.1 - 2.2.3 Договору). Договір набуває чинності з моменту його укладення в електронній формі, а права та обов`язки сторін, що ним обумовлені, з моменту отримання кредиту. Строк дії Договору складає період, що обчислюється з моменту його укладення і до момент повного фактичного виконання сторонами своїх зобов`язань. Сторони домовилися, що повне виконання зобов`язань повинно відбутися не пізніше дати встановленої пунктом 1.4 Договору - 09.02.2022 (пункт 7.1 Договору). У Графіку розрахунків, який є Додатком № 1 до Кредитного договору № 5443062 від 25.01.2022, міститься розрахунок заборгованості (в тому числі суми кредиту, комісії за надання кредиту і процентів) із зазначенням дати платежу (повернення кредиту та сплати комісії та процентів), а саме 25.01.2022 кредит 20 000 грн, комісія за надання кредиту 2000 грн, проценти 3000 грн, разом 25000 грн (а.с. 28). Кредитний договір № 5443062 від 25.01.2022 з Додатками підписаний [PERSON] аналогом ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора S75611, який відправлений позичальнику 25.01.2022 на номер телефону [NUMBER] , що підтверджується довідкою про ідентифікацію ТОВ «Мілоан» (а.с. 30). Як вбачається з Анкети-заяви на кредит № 5443062 від 25.01.2022, заповнення анкети [PERSON] , ідентифікаційний номер [NUMBER] , номер мобільного телефону [NUMBER] , паспорт громадянина України [NUMBER] , відбулося 25.01.2022 о 09.11 та о 09.20, автоматична перевірка о 09.19 та о 09.24, перевірка у БКІ о 09.24, 09.26, скоринг о 09.24, 09.26, підтвердження зміни умов о 09.26, підписання договору відбулося 25.01.2022 о 09.26 (а.с. 22). Згідно з випискою АТ КБ «Приватбанк» по картці № [NUMBER] [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) 25.01.2022 о 20.27 на рахунок [NUMBER] були зараховані грошові кошти у розмірі 20 000 грн із зазначенням операції переказ коштів, коментар: viplata zaima Miloan, ID платежу 1895049105, що підтверджується наданою відповідачем випискою по картці/рахунку за період 24.01.2022 - 27.01.2022. Відповідно до копії квитанції Liqpay 25.01.2022 20.27 ТОВ «Мілоан» був здійснений платіж з призначенням: кошти згідно договору 5443062, сума платежу 20000 грн, ID платежу 1895049105 (а.с. 31). 26 липня 2024 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Факторинг Партнерс» укладено Договір факторингу № 26-07/2024, згідно з умовами якого ТОВ «Мілоан» відступило ТОВ «Факторинг Партнерс» права грошової вимоги, зокрема за Кредитним договором № 5443062 від 25.01.2025 (а.с. 48). Згідно з наданим позивачем розрахунками заборгованість [PERSON] за кредитним договором № 5443062 станом на 23.04.2025 становить 39 000 грн, з яких 20000,00 грн заборгованість по тілу кредиту; 17000 грн заборгованість за відсотками; 2000 грн заборгованість за комісією (а.с. 55). Відповідно до ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право у встановленому законом порядку звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до норм ст. 11, 525, 629 ЦК України підставами для виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договір, який є обов`язковим для виконання сторонами. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Різновидом договору є кредитний договір, який обов`язково укладається в письмовій формі (ст. 1054, 1055 ЦК України, ст.13 Закону України «Про споживчий кредит»). Статтею 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Аналогічні положення містить ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування». Відповідно до ч.1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У статті 638 ЦК України зазначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. За змістом ст. 202, 205, 207, 639 ЦК України договір, як різновид правочину, вважається таким, що вчинений у письмовій (електронній) формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Особливістю спірних правовідносин у даній справі є укладання договору про надання споживчого кредиту через інформаційно-телекомунікаційну систему товариства, доступ до якої забезпечується через веб-сайт товариства або мобільний додаток. З урахуванням даної обставини, застосуванню підлягають наступні положення законодавства. Відповідно до п. 5, 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі; електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору; Порядок укладення електронного договору передбачений ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», відповідно до якої пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Як вбачається з матеріалів справи кредитний договір № 5443062 від 25.01.2025 укладений між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] за допомогою Інформаційно-телекомунікаційної системи Товариства (пункт 6.1 Договору) шляхом ідентифікації позичальника та використання ним електронного цифрового підпису одноразовим ідентифікатором, чому передувало подання відповідної заяви позичальником із зазначенням своїх персональних даних, що узгоджується з вимогами законодавства. Такий договір прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Таким чином, позивачем доведений факт укладення кредитного договору на умовах, визначених у ньому, між ТОВ «Мілоан» та відповідачем [PERSON] в електронній формі, яка прирівнюється за законом до письмової шляхом прийняття (акцепту) відповідачем пропозиції (оферти) позивача укласти такий договір у мережі Інтернет на інтернет-ресурсі Товариства, як різновиду інформаційно-телекомунікаційної системи. При цьому прийняття відповідачем пропозиції укласти зазначений договір здійснено шляхом заповнення ним формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі та підписанням за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. За таких обставин, укладений між сторонами кредитний договір за своїм змістом та формою відповідає вимогам, визначеним законом на момент його укладення та є підставою для виникнення у сторін прав та обов`язків, передбачених цим договором. З огляду на викладене вище, суд відхиляє доводи відповідача про не підписання договору, оскільки такі доводи не підтверджені належними та допустимими доказами, зокрема про те, що укладання договору від імені [PERSON] з використанням його персональних даних та мобільним телефоном могли бути використані іншою особою. При цьому посилання відповідача на вчинення кримінального правопорушення і відповідно його звернення до правоохоронних органів з цього приводу не підтвердженні жодними доказами. Відповідно до положень ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно зі ст. 526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Договірні зобов`язання ТОВ «Мілоан» виконало в повному обсязі та надало відповідачу кредит в сумі 20 000 грн шляхом перерахування на визначений відповідачем картковий рахунок. Натомість, відповідач свої договірні зобов`язання у визначені договором строк і обсяг не виконав, і станом на час розгляду справи відомостей про погашення заборгованості повністю чи частково суду не надано, а тому суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором в сумі 20 000 грн (тіло кредиту). Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача процентів за користування кредитом, сума яких становить 17 000 грн, суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до усталеної судової практики після спливу строку кредитування внаслідок закінчення цього строку, визначеного у відповідному кредитному договорі, або внаслідок реалізації кредитодавцем свого права на дострокове стягнення всієї суми заборгованості за кредитом в порядку ч. 2 ст. 1050 ЦК України (шляхом направлення позичальнику відповідної вимоги або шляхом подання відповідного позову до суду) припиняється право кредитодавця нараховувати передбачені кредитним договором проценти за користування кредитом. В таких правовідносинах права та інтереси кредитодавця забезпечуються ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання, та підлягає застосуванню до всього періоду прострочення виконання грошового зобов`язання від дати спливу строку кредитування. Така правова позиція підтверджена правовими висновками Великої Палати Верховного Суду у постановах від 28 березня 2018 року у справі 444/9519/12, від 04 липня 2018 року у справі №310/11534/13-ц, від 04 червня 2019 року у справі №916/190/18, від 08 листопада 2019 року у справі №127/15672/16-ц, від 23 червня 2020 року у справі №536/1841/15-ц, від 26 січня 2021 року у справі №522/1528/15-ц. Як вбачається з копії кредитного договору № 5443062 від 25.01.2022 та додатків до нього № 1, 2, а також з Анкети-заяви на кредит № 5443062, сторони обумовили і дійшли згоди щодо обов`язку сплати позичальником процентів за користування кредитом у розмірі 3000 грн, які нараховуються за ставкою 1.00 відсоток від фактичного залишку за кожен день кредитування, тобто до 09.02.2022, і такі проценти підлягають стягненню з відповідача на користь позивача у зазначеній сумі. У постанові від 04 лютого 2020 року у справі № 912/1120/16 Велика Палата Верховного Суду вказала, що тлумачення умов укладеного сторонами справи договору щодо наслідків порушення відповідачем строків повернення позичених коштів має здійснюватися у системному взаємозв`язку з положеннями чинного законодавства, які регулюють загальні засади та умови настання цивільно-правової відповідальності, в тому числі за порушення грошового зобов`язання, враховуючи, що за пунктом 22 частини першої статті 92 Конституції України засади цивільно-правової відповідальності визначаються виключно законами України. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року при розгляді справи № 444/9519/12, провадження № 14-10 цс 18, висловила правову позицію, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Нарахування процентів за користування кредитом (кредитними коштами) у період з 10.02.2022 по 04.03.2022, про стягнення яких просить позивач, є відмінним від порядку та періоду нарахування платежів, що здійснюються за порушення зобов`язання за кредитним договором, зокрема відповідно до статті 625 ЦК України, як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання. В охоронних/спірних правовідносинах права та інтереси кредитора мали б бути забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Відповідно до Кредитного договору його умови відрізняють пролонгацію дії договору та строку кредитування у випадках користування позичальником кредитними коштами та у випадку прострочення ним виконання зобов`язань (пункти 2.3, 4.1 Договору). Так, у пункті 2.3.2 Договору викладена домовленість сторін про зміну умов кредитного договору, у тому числі у разі продовження користування кредитними коштами позичальником після спливу строку кредитування, визначеного згідно п. 1.3, 2.3.1.1, 2.3.1.2 Договору, а саме у разі продовження користування кредитними коштами термін (дата) повернення кредиту і сплата винагород (плати) змінюються пропорційно строку пролонгації зі сплатою відсотків за ставкою наведеною у пункті 1.6 Договору - 5 % від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. При цьому нова дата платежу разом із актуальною сумою заборгованості відображаються Кредитодавцем в оновленому графіку платежів, що за формою та змістом може відрізнятися від додатку № 1, і розміщується кредитодавцем в особистому кабінеті позичальника, який уповноважує кредитодавця на таке оновлення та не потребують будь-якого іншого оформлення. Крім того, відповідно до пункту 2.4.2 Договору передбачено, якщо станом на дату закінчення строку кредитування (настання дати повернення кредиту) будуть існувати будь-які боргові зобов`язання позичальника за цим Договором, і така заборгованість не буде погашена після завершення строку кредитування визначеного п. 1.3 та 2.3 Договору, виконання зобов`язання зі сплати платежів вважається простроченим позичальником та передбачає настання наслідків обумовлених розділом 4, п. 3.2.5 Договору. Пунктом 4.2 Договору передбачено, що у разі прострочення позичальником зобов`язань зі сплати заборгованості кредитодавцеь з дня наступного за датою спливу строку кредитування з урахуванням пролонгацій та оновлених графіків платежів, що складаються у зв`язку із продовженням строку кредитування (пролонгацією), має право (не обов`язок) нарахувати проценти за стандартною ставкою передбаченою п. 1.6 Договору в якості процентів за порушення грошового зобов`язання, передбачених ст. 625 ЦК України і обов`язок позичальника по сплаті таких процентів настає після відповідної вимоги кредитодавця. Позивачем не надано суду доказів на підтвердження пролонгації строку кредитування, зокрема оновлених графіків платежів, складання яких передбачено умовами Договору, а отже і нарахування поза межами строку кредитування, тобто після 09.02.2022 не може вважатися процентами за користування кредитом і відповідно є мірою відповідальності позичальника за прострочення виконання зобов`язань. Водночас, суду не надано підтвердження того, що кредитодавцем на виконання умов Договору (пункт 4.2) пред`явлено позичальнику вимогу про сплату таких процентів, а отже не доведено, що у [PERSON] виник обов`язок по їх сплаті. З урахуванням наведених умов Договору у сукупності із умовами, передбаченими у п. 2.2.3, згідно з яким після спливу строку кредитування (з урахуванням пролонгацій) нарахування процентів за користування кредитом припиняється, вимога позивача про стягнення процентів за користування кредитом у розмірі 14 000 грн (17 000 - 3 000), нарахованих поза межами строку кредитування, а саме за період з 10.02.2022 по 04.03.2022, є необґрунтованою. Отже, враховуючи невиконання відповідачем [PERSON] своїх договірних зобов`язань щодо сплати тіла кредиту та процентів за його користування у визначених договором строк і обсяг, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором в сумі 20 000 грн (тіло кредиту), 3000 грн (проценти за користування кредитом в межах визначеного сторонами строку кредитування 15 днів), 2000 грн заборгованість за комісією, загалом у розмірі 25 000 грн. Відповідно до положень ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Судом встановлено, що за договором № 02-07/2024, укладеним 02.07.2024 між ТОВ «Факторинг Партнерс» (Клієнт) та АО «Лігал Ассістанс» (Адвокатське об`єднання) про надання правової допомоги, останнє прийняло на себе зобов`язання щодо надання юридичної допомоги позивачу в обсязі та на умовах, передбачених даним договором та на підставі звернення клієнта, яке оформлено у формі заявки на надання юридичної допомоги (а.с. 56-57). Відповідно до заявки на надання юридичної допомоги № 1011 від 03.03.2025 сторонами Договору № 02-07/2024 ТОВ «Факторинг Партнерс» та Адвокатське об`єднання погодили надання правових (юридичних) послуг по супроводу примусового стягнення заборгованості з [PERSON] на суму 13 000 грн, із розрахунку 2 години по 2000 грн за надання усної консультації з вивченням документів, 3 години по 3000 грн за складання позовної заяви для подачі до суду, отримання яких підтверджується витягом з Акту № 7 від 31.03.2025. Також, відповідно до копії платіжної інструкції від 02.05.2025 ТОВ «Факторинг Партнерс» сплатило судовий збір за подачу позову у розмірі 2422,40 грн (а.с. 7). Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі часткового задоволення позову, покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку із частковим задоволенням позовних вимог (64 % від заявленої ціни позову 39 000 грн), з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1550,34 грн (64 % від 2422,40 грн), витрати на правову допомогу у розмірі 8320 грн (64 % від 13 000 грн), загалом у сумі 9870,34 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial