Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-28 00:00:00

У квітні 2025 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до Запорізької міської територіальної громади в особі Запорізької міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Бєлоусова Вікторія Олегівна у якому просила суд встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки [PERSON] та [PERSON] , без реєстрації шлюбу у період з 1971 року по день смерті [PERSON] , а саме по [INFO] . В обґрунтування позову позивач зазначила про те, що 18 вересня 1971 [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, який було розірвано 05.12.1985 року. Разом з цим, незважаючи на розірвання шлюбу [PERSON] та [PERSON] продовжили проживати однією сім`єю як чоловік та жінка у квартирі [PERSON] за адресою: [ADDRESS] .. За час спільного проживання [PERSON] та [PERSON] жоден з них не перебував у зареєстровано шлюбі з іншими особами, фактичні шлюбні відносини з іншими особами не підтримували. Позивач зазначає, що за час спільного проживання вони з [PERSON] вели спільне господарство, постійно проживали в одному будинку, мали спільний бюджет, спільно приймали участь в утриманні житла, мали тісні відносини подружжя та постійно тримали зв`язок між собою. [PERSON] неодноразово потрапляв до лікарні, де позивач здійснювала за ним догляд, оплачувала лікування. Також зазначила про те, що за час спільного проживання спільних дітей вони не мають, також не мають інших дітей. [INFO] [PERSON] помер, причина смерті: тромбофлебіт глибоких вен правої нижньої кінцівки. Після смерті [PERSON] позивач займалась його похованням. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина. До спадкового майна увійшла квартира, в якій вони разом проживали за адресою: [ADDRESS] , та яка належала померлому на праві власності. 16 січня 2025 року позивач звернулась до приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Бєлоусової В.О. із заявою про прийняття після померлого [PERSON] , проте у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом позивачу відмовлено, у зв`язку із відсутністю документів, що підтверджують родинні відносини [PERSON] з померлим. Таким чином, для реалізації можливості оформлення спадщини після померлого [PERSON] у порядку спадкування за законом за четвертою чергою позивач змушена звернутися до суду з вказаним позовом. Ухвалою суду від 02 квітня 2025 року позовну заяву було залишено без руху та позивачу надано строк для усунення її недоліків. У встановлений судом строк недоліки позовної заяви було усунуто. Ухвалою суду від 09 квітня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду за правилами загального позовного провадження, відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання, учасникам справи надано строк для подання заяв по суті справи. Витребувано від приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Бєлоусової Вікторії Олегівни належним чином засвідчену копію спадкової справи, яка зареєстрована у спадковому реєстрі 30.07.2024 за №72769991 після смерті [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] . 22 квітня 2025 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву у якому представник відповідача заперечуючи проти задоволення позовних вимог зазначив, що позивачем не надано жодних беззаперечних доказів створення сімейних відносин, як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу з померлим [PERSON] , зокрема ведення спільного побуту (світлини за період п`яти років до смерті, чеки про здійснення побутових покупок) і бюджету, виникнення взаємних прав та обов`язків, спільного утримання майна. Вважає, що квартира за адресою: [ADDRESS] , має всі ознаки відумерлої спадщини та просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. 05 травня 2025 року приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Бєлоусовою В.О. надано до суду копію спадкової справи після померлого [INFO] [PERSON] . Ухвалою суду від 06 травня 2024 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті, задоволено клопотання позивача про виклик свідків. Позивач та її представник у судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримали у повному обсязі, з підстав, наведених у позовній заяві та просили суд позов задовольнити. Представник відповідача, будучи належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи у судове засідання не з`явився, разом з тим в матеріалах справи міститься заява про розгляд справи за відсутності представника Запорізької міської ради. Третя особа - приватний нотаріус ЗМНО Бєлоусова В.О. належним чином повідомлена про дату, час і місце розгляду справи у судове засідання не з`явилась, разом з цим в матеріалах справи міститься заява про розгляд справи за її присутності. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що приблизно років 20 потому прогулюючись біля річки Дніпро познайомився з [PERSON] , який там рибачив. Після цього вони почали підтримували товариськи стосунки, [PERSON] неодноразово запрошував його у гості. Коли він приходив до [PERSON] там була і [PERSON] , яка готувала їжу та пригощала їх. Ходив до них у гості приблизно раз на місяць. Приблизно у 2018 році вони запрошували його допомоги встановити новий холодильник, а приблизно у 2022 році він приходив до них додому допомоги настроїти новий телевізор. Також зазначив, що часто бачив їх разом коли вони ходили на ринок. Після того як [PERSON] захворів та потрапив до лікарні ходив разом з [PERSON] його навідувати. [PERSON] була завжди поруч з [PERSON] піклувалася про нього, готувала. Приблизно у 2024 році була розмова про те, що [PERSON] та [PERSON] планують зареєструвати шлюбні відносини і його запросять бути свідком. Також стороною позивача було заявлено клопотання про виклик свідка [PERSON] , яке було задоволено судом, проте вже під час судового розгляду сторона позивача відмовилась від допиту зазначеного свідка. Заслухавши пояснення позивача та її представника, покази свідка, дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про те, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. (ч. 1 ст. 4 ЦПК України). Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , одружилися 18 вересня 1971 року, що підтверджується копією свідоцтва про одруження серії [NUMBER] від 18.09.1971 року. 05 грудня 1985 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] від 05.12.1985 року. У позовній заяві позивач вказує, що розірвання шлюбу між ними відбулося задля морально-психологічного впливу на чоловіка щоб останній змінив своє ставлення до сім`ї. Після цього вони помирилися та продовжували проживати однією сім`єю як чоловік і жінка у квартирі за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №306431455 від 03.08.2022 вбачається, що 29.07.2022 на підставі свідоцтва про право власності серії та номер [NUMBER] , виданого ВАТ «УКРАЇНСЬКИЙ ГРАФІТ» зареєстровано право власності за [PERSON] на квартиру за адресою: [ADDRESS] . Місце проживання [PERSON] зареєстровано за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується відміткою у паспорті громадянина України [PERSON] . [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] виданого 02.07.2024 року Заводським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), актовий запис №1109. 16 січня 2025 року [PERSON] звернулась до приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Бєлоусової В.О. з проханням видати свідоцтво про право на спадщину за законом після померлого [INFO] [PERSON] на квартиру за адресою: [ADDRESS] . Постановою приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Бєлоусової В.О. від 16.01.2025 року №3/02-31 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом [PERSON] відмовлено оскільки не надано документи, що підтверджують факт родинних відносин [PERSON] з померлим [PERSON] . Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказувала, що вона та [PERSON] проживали разом із 1971 року, як дружина та чоловік, були сім`єю, весь час проводили разом, вели спільне господарство, мали спільний бюджет, фактично виконували права та обов`язки подружжя, разом виїзджали за кордон у зв`язку із початком повномасштабного вторгнення російської федерації проти України та разом повернулися додому, а тому, з метою реалізації спадкових прав, наявні підстави для встановлення юридичного факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу позивача та [PERSON] , який помер [INFO] , у період з 1971 року по день смерті останнього. Як роз`яснено у пункті 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в порядку позовного провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо встановлення факту пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Згідно правового висновку викладеного у постанові Верховного Суду від 05 червня 2020 року у справі 362/7078/15-ц інститут спільного проживання осіб, як чоловіка і жінки, було введено в національне законодавство Сімейним кодексом України, який набрав чинності одночасно з набранням чинності Цивільним кодексом України, а саме: 01 січня 2004 року. До сімейних відносин, які вже існували на цю дату, норми СК України застосовуються лише в частині тих прав і обов`язків, що виникли після набрання ним чинності. Ці права та обов`язки визначаються на підставах, передбачених СК України. Таким чином, факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу набув юридичного значення після набрання чинності СК України та ЦК України з 01 січня 2004 року. Кодекс про шлюб та сім`ю УРСР не передбачав юридичних наслідків для чоловіка та жінки, які проживала разом без реєстрації шлюбу. Отже, факт проживання однією сім`єю як чоловіка та жінки без шлюбу може бути встановлено судом лише з 01 січня 2004 року. Аналогічний по суті висновок міститься у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 листопада 2018 року у справі № 643/5492/16-ц (провадження № 61-22340св18). За таких обставин, суд вимоги [PERSON] в частині встановлення факту проживання однією сім`єю як чоловіка та жінки, без реєстрації шлюбу, в період часу з 1971 року по [INFO] не ґрунтуються на вимогах закону, а тому суд вважає, що позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають. В частині позовних вимог про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу із [INFO] по день смерті [PERSON] , суд зазначає наступне. Відповідно до частин другої та четвертої статті 3 Сімейного кодексу України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права й обов`язки. Частинами першою та другою статті 21 СК України передбачено, що шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя. Згідно з частиною першою статті 36 СК України шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя. Встановлення факту проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу передбачає доведення перед судом факту їх спільного проживання, наявності у них спільного побуту, виникнення між ними у зв`язку із цим взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю. Під спільним проживанням слід розуміти постійне фактичне мешкання чоловіка та жінки за однією адресою, збереження ними у такому житлі переважної більшості своїх речей, зокрема щоденного побутового вжитку, сприйняття ними цього місця проживання як свого основного, незалежно від того, що будь-хто із них за особливістю своєї роботи/служби зумовлений тривалий час бути відсутнім за цим місцем проживання (несення військової служби, вахтовий метод роботи). Спільний побут, в свою чергу, передбачає ведення жінкою та чоловіком спільного господарства, наявність спільного бюджету, витрат, придбання майна для спільного користування, в тому числі за спільні кошти та внаслідок спільної праці, спільна участь в утриманні житла, його ремонт, спільне харчування, піклування чоловіка та жінки один про одного/надання взаємної допомоги тощо. До прав та обов`язків, притаманних подружжю, слід віднести, зокрема, але не виключно, існування між чоловіком та жінкою, реалізацію ними особистих немайнових прав, передбачених главою 6 СК України, тощо. При цьому має бути встановлена і доведена саме сукупність вказаних усталених обставин та відносин, оскільки самі по собі, наприклад, факти перебування у близьких стосунках чоловіка та жінки або спільна присутність їх на святах, або пересилання коштів, або періодичний спільний відпочинок, або проживання за однією адресою, факт реєстрації за такою адресою при відсутності інших наведених вище ознак не можуть свідчити, що між чоловіком та жінкою склались та мали місце усталені відносини, притаманні подружжю.Вищенаведене узгоджується з правовими висновками, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 554/8023/15-ц, постановах Верховного Суду від 26 вересня 2018 року у справі № 244/4801/13-ц, від 28 листопада 2018 року у справі № 127/11013/17, від 16 січня 2019 року у справі № 343/1821/16-ц, від 27 лютого 2019 року у справі № 522/25049/16-ц, від 27 березня 2019 року у справі № 354/693/17-ц, від 17 квітня 2019 року у справі № 490/6060/15-ц, від 15 серпня 2019 року у справі № 588/350/15, від 23 вересня 2019 року у справі № 279/2014/15-ц, від 10 жовтня 2019 року у справі № 748/897/18, від 11 грудня 2019 року у справі № 712/14547/16-ц, від 12 грудня 2019 року у справі № 490/4949/17, від 18 грудня 2019 року у справі № 761/3325/17-ц, від 24 січня 2020 року у справі № 490/10757/16-ц, від 09 листопада 2020 року у справі № 757/8786/15-ц та від 03 листопада 2022 року у справі № 361/4744/19. Згідно з ч.3 ст.12 та ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст.79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч.1 ст.80 ЦПК України). Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст.81 ЦПК України). Згідно зі ст 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). У постанові від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19) Велика Палата Верховного Суду вказала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс. На підтвердження позовних вимог про і встановлення факту проживання [PERSON] з [PERSON] однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу позивачем надано суду такі докази: копії платіжних інструкцій про сплату комунальних послуг позивачем за адресою місця реєстрації [PERSON] у період з 2021 по 2022 рік; акт про фактичне проживання громадян від 14.01.2025, складений головою ОСББ «Південноукраїнська - 9»; світлини, зокрема, на яких зображено [PERSON] та [PERSON] на відпочинку; лист Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України від 29.02.2024 № 19/Х-2544/2941 про перетинання державного кордону України в період з 10.11.2022 по 08.01.2024 [PERSON] ; лист Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України від 28.02.2024 № 19/Х-2544/2895 про перетинання державного кордону України в період з 10.11.2022 по 08.01.2024 [PERSON] ; виписку АТ КБ «Приват Банк» по рахунку [PERSON] у період з 17.07.2024 по 16.01.2024; копію договору на поховання №53818 від 03.07.2024 укладений від імені [PERSON] ; акт №8483 від 03.07.2024 про надання послуг [PERSON] з поховання [PERSON] ; виписку АТ КБ «Приват Банк» від 30.07.2024 року по картковому рахунку [PERSON] . Разом з цим, повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, суд доходить до висновку, що [PERSON] не доведено належними та допустимим доказами факт її проживання однією сім`єю із [PERSON] як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу у період з [INFO] по день смерті останнього тобто [INFO] . Так, суд критично оцінює надані позивачкою у якості доказів копії платіжних інструкцій про сплату комунальних послуг за адресою квартири, яка належала на праві власності [PERSON] , враховуючи те, до матеріалів справи не долучено доказів, які підтверджують місце реєстрації [PERSON] за цією адресою, водночас здійснення сплат за комунальні послуги від імені позивача не є беззаперечним доказом того, що остання проживала за цією адресою та не виключає того, що [PERSON] з певних обставин не міг самостійно здійснити оплату комунальних послуг і позивач сплачувала послуги на його прохання. Оцінюючий наданий позивачем акт про спільне проживання громадян від 14.01.2025, складений головою ОСББ «Південноукраїнська - 9» суд вважає слушними заперечення представника відповідача з приводу того, що зазначений акт складений вже після смерті [PERSON] при цьому головою ОСББ не підтверджено повноваженнями на складання, затвердження таких актів про фактичне проживання, за минулий час проживання фізичних осіб, у яких немає реєстрації місця проживання або права власності в квартирах будинків, яких обслуговує ОСББ. Щодо наданих позивачем світлин на яких зображено позивача разом із [PERSON] суд зазначає, що дані фотокартки не є належними доказами існування між сторонами саме відносин, які притаманні шлюбним, а наприклад не дружнім. При цьому, як пояснила у судовому засіданні позивач вказані світлини були зроблені приблизно у 2000 році отже також не можуть бути належними і допустимими доказами спільного проживання позивача останні п`ять років зі спадкодавцем. Так само факт спільної поїздки позивача [PERSON] з [PERSON] за кордон під час повномаштабного вторнення російський військ на територію України не підтверджує факту їх спільного проживання як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу. Також факт того, що [PERSON] займалася поховання [PERSON] не свідчить про те, що вони проживали однією сім`єю. Водночас посилання позивача на ведення з [PERSON] спільного господарства, наявність спільного бюджету, придбання майна в інтересах сім`ї належними доказами не підтверджено. Так, надана позивачем виписка АТ КБ «Приват Банк» з її карткового рахунку свідчить лише про наявність коштів на її рахунку та їх зняття, проте не доводить не походження вказаних коштів ні того, що вони витрачались у спільних інтересах з [PERSON] . Факт проживання позивачки з [PERSON] однією сім`єю, фактично підтвержував лише один допитаний в судовому засіданні свідок, який загальними рисами пояснив суду те, що у нього не виникало ніяких сумнівів про те, що [PERSON] та [PERSON] мешкали саме як родина. Водночас, з пояснень свідка вбачається, що йому достеменно не відомо обставини ведення [PERSON] та [PERSON] спільного господарства, побуту, наявність спільного бюджету. Закон не визначає, які конкретно докази визнаються беззаперечним підтвердженням факту проживання з померлим однією сім`єю, тому вирішення питання про належність і допустимість таких доказів є обов`язком суду при їх оцінці. Для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу необхідні докази, які в сукупності можуть підтвердити, зокрема ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання іншого майна в інтересах сім`ї. Вказані обставини судом не встановлено, а покази свідка не підкріплені письмовими доказами на підтвердження ведення сторонами спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків подружжя. У постанові Верховного Суду від 14 лютого 2018 року у справі №129/2115/15-ц зазначено, що показання свідків не можуть бути єдиною підставою для встановлення факту спільного проживання чоловіка та жінки однією сім`єю. Для встановлення спільного проживання однією сім`єю до уваги беруться показання свідків про спільне проживання фактичного подружжя та ведення ними спільного побуту, документи щодо місця реєстрації (фактичного проживання) чоловіка та жінки, фотографії певних подій, документи, що підтверджують придбання майна на користь сім`ї, витрачання коштів на спільні цілі (фіскальні чеки, договори купівлі-продажу, договори про відкриття банківського рахунку, депозитні договори та інші письмові докази) тощо. Показання свідків та спільні світлини самі по собі не можуть бути єдиною підставою для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу. Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 31 січня 2024 року у справі № 307/2789/21. Подібні правові висновки викладено і у постановах Верховного Суду від 27 лютого 2019 року у справі № 522/25049/16, провадження № 61-11607св18, від 11 грудня 2019 року у справі № 712/14547/16, провадження № 61-44641св18, від 12 грудня 2019 року у справі № 466/3769/16, провадження № 61-5296св19, від 24 січня 2020 року в справі № 490/10757/16, провадження № 61-42601св18, від 18 жовтня 2023 року в справі № 201/11673/20, провадження № 61-10383св23. Повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємозв`язку, суд доходить до висновку, що [PERSON] не довела належними, допустимим та достатніми доказами факт її проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу з [PERSON] , у період з [INFO] року по день смерті останнього [INFO] , зокрема ведення ними спільного господарства, наявності у них спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, а відтак і про відсутність підстав для задоволення позову. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, враховуючи, що суд дійшов до висновку про відмову в задоволенні позову, то з відповідача не підлягають стягненню на користь позивача понесені останньою судові витрати.

Outcome: dismissed