Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-27 00:00:00

[PERSON] (надалі за текстом - позивач) звернулась до Подільського районного суду міста Києва з позовною заявою до [PERSON] (надалі за текстом - відповідач) про поділ майна подружжя. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що шлюб між сторонами розірвано, проте не було вирішено питання поділу спільного майна подружжя, у зв`язку з чим просить суд: 1. Визнати об`єктом права спільної сумісної власності сторін: - квартиру за адресою [ADDRESS] (надалі за текстом - спірна квартира); - Chevrolet Bolt EV 2017 року випуску, VIN: [NUMBER] (надалі за текстом - Chevrolet); 2. Визнати за сторонами право приватної власності по частини квартири та Chevrolet. Відповідач заперечує проти позову в частині спірної квартири, оскільки вважає, що спірна спірна вквартира належить відповідачу на праві особистої приватної власності. Щодо поділу Chevrolet відповідач не заперечує. У зустрічному позові відповідач просить суд: - визнати спірну квартиру особистою приватною власністю відповідача; - визнати об`єктом права спільної сумісної власності сторін Chevrolet та Hyundai Accent, реєстраційний номер [NUMBER] , 2011 року випуску, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] (надалі за текстом - Hyundai); - визнати за сторонами право приватної власності на частини Chevrolet та Hyundai. Позивач заперечує проти зустрічного позову в частині визнання спірної квартири особистою приватною власністю відповідача та не заперечує проти інших позовних вимог. Ухвалою суду від 21.05.2024 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. 16.10.2024 до суду від відповідача надійшла зустрічна позовна заява та відзив. Ухвалою суду від 17.10.2024 прийнято зустрічний позов до розгляду об`єднавши його в одне провадження з первісним позовом. 18.11.2024 до суду від позивача надійшов відзив на зустрічний позов. У підготовчому засіданні 21.11.2024 взяли участь представники учасників судової справи. Представник відповідача подав заяву про виклик свідків, яка була задоволена судом. У підготовчому засіданні 21.11.2024 судом закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до судового розгляду по суті. 24.01.2025 до суду від позивача надійшло клопотання про витребування доказів. У судовому 05.02.2025 засіданні взяли участь представники сторін та свідок, який дав відповідні покази. Ухвалою суду від 05.02.2025 задоволено клопотання позивача про витребування доказів, на виконання вимог якої 19.03.2025 надійшли витребувані документи. У судовому засіданні 22.07.2025 взяли участь представники сторін. Представник позивача підтримав первісні позовні вимоги та заперечив проти задоволення зустрічних позовних вимог, представник відповідача проти задоволення первісних позовних вимог заперечив та підтримав зустрічні позовні вимоги. Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення та дослідивши докази, суд встановив наступне. Сторони зареєстрували шлюб 17.02.2011, який було розірвано Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 25.12.2023 у справі №760/18962/23. Відповідно до Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] власником Hyundai є позивач з 16.09.2011. Відповідно до Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] власником Chevrolet є відповідач з 22.12.2020. Позивач дала згоду на укладення правочину щодо придбання квартири, про що складено Заяву про згоду на придбання квартири та укладення відповідних договорів купівлі-продажу від 12.06.2018. 12.06.2018 відповідач уклав з ТОВ «Компанія з управління активами «Крістал Ессет Менеджмент» попередній договір купівлі-продажу квартири, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Лісовенко В.В., зареєстрований в реєстрі за №1005. За умовами вказаного попереднього договору сторони зобов`язалися укласти в майбутньому договір купівлі-продажу квартири. 16.11.2022 відповідач та ТОВ «КУА «Кріста Ессет Менеджмент» уклали Договір купівлі-продажу квартири, за змістом якого відповідач придбав у товариства спірну квартиру. Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №373070180 від 05.04.2024 власником спірної квартири є відповідач. Дата державної реєстрації 16.11.2022. Сторони не заперечують проти позовних вимог у частині визнання спільною власністю подружжя автомобілів та визнання за кожним по у їх частках. Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд керується наступним. У відповідності до ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Як зазначає Пленум Верховного Суду України у пункті 23 Постанови від 21.12.2007 р. № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст.ст.60,69 СК України, ч.3 с. 368 ЦК України), відповідно до ч.ч.2,3ст. 235 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Згідно з ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. У відповідності до ч. ч. 1, 2 ст. 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників. У разі вчинення одним із співвласників правочину щодо розпорядження спільним майном вважається, що він вчинений за згодою всіх співвласників. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена. Відповідно до ч. 2 ст. 370 ЦК України у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. У відповідності до ч. 2 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Згідно із ст. 357 ЦК України частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом. Судом встановлено, що за час подружжя сторонами було набуто спірну квартиру, Chevrolet та Hyundai. Сторони не заперечують проти позовних вимог щодо визнання об`єктами спільної сумісної власності Chevrolet та Hyundai, а відтак, враховуючи приписи законодавства та позицію сторін, суд задовольняє первісні та зустрічні позовні вимоги у цих частинах. Щодо позовних вимог, які стосуються спірної квартири, суд зазначає наступне. Відповідач вказує, що придбав квартиру за кошти, які отримані ним від іншої квартири, яка є його особистою власністю. Відтак, за висновком відповідача, квартира належить йому на праві особистої власності. Відповідно до частини першої статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно з частиною першою статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Частинами першою та другою статті 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. 02.03.2004 між [PERSON] та відповідачем було укладено Договір дарування квартири, за змістом якого відповідачу було подаровано квартиру за адресою: [ADDRESS] (надалі за текстом -квартира [ADDRESS] ) 11.06.2018 між відповідачем та [PERSON] та [PERSON] укладено Договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] за змістом якого відповідач продав квартиру [ADDRESS] за ціною 966 000,00 грн. 12.06.2018 відповідач уклав з ТОВ «КУА «Крістал Ессет Менеджмент» попередній договір купівлі-продажу квартири, за умовами якого сторони зобов`язалися укласти в майбутньому договір купівлі-продажу квартири. Крім того, за умовами зазначеного попереднього договору (п.4.1., 4.3.) для забезпечення виконання свого зобов`язання щодо кладення основного договору, Сторона 2 (відповідач) сплачує Стороні 1 забезпечувальний платіж у розмірі 796 039,77 грн. не пізніше 13.06.2018. 12.06.2018 відповідач сплатив 796 039,77 грн. ТОВ «КУА «Крістал Ессет Менеджмент». При цьому, як вказує відповідач, сплатив вказану суму із коштів, які отримав 11.06.2018 р. від продажу квартири [ADDRESS] . Як встановлено судом вище, 16.11.2022 відповідач та ТОВ «КУА «Кріста Ессет Менеджмент» уклали Договір купівлі-продажу квартири, за змістом якого відповідач придбав у товариства квартиру. За умовами вказаного договору Продавець передав у власність, а Покупець (Відповідач) прийняв у власність квартиру за ціною 796 039,77 грн. Вказані обставини також підтверджені свідками [PERSON] та [PERSON] . Втім, суд не погоджується з висновком відповідача про те, що квартира є його особистою власністю, виходячи з наступного. Приписами пункту 3 частини 1 статті 57 СК України визначено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. За змістом ч.ч. 3 - 5 ст. 57 особистою приватною власністю дружини, чоловіка є премії, нагороди, які вона, він одержали за особисті заслуги. Суд може визнати за другим з подружжя право на частку цієї премії, нагороди, якщо буде встановлено, що він своїми діями (ведення домашнього господарства, виховання дітей тощо) сприяв її одержанню. Особистою приватною власністю дружини, чоловіка є кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, яка їй, йому належала, а також, як відшкодування завданої їй, йому моральної шкоди. Особистою приватною власністю дружини, чоловіка є виплати (страхові виплати та виплати викупних сум), одержані за договорами страхування життя та здоров`я. Так, відповідачем не надано доказів того, що кошти у сумі 966 000,00 грн. є премією чи нагороди одержаною за особисті заслуги; коштами, одержаними як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, яка йому належала, а також як відшкодування завданої йому моральної шкоди або виплатою (страховою виплатою та виплатою викупних сум), одержаною за договорами страхування життя та здоров`я. Приписами пункту 2 частини 1 статті 57 СК України визначено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування. Також, відповідачем не доводиться, що кошти в сумі 966 000,00 грн. є подарунком чи набутими у спадок. Якщо річ, що належить одному з подружжя, плодоносить, дає приплід або дохід (дивіденди), він є власником цих плодів, приплоду або доходу (дивідендів) (ч.1 ст. 58 СК України). Також, відповідачем не доводиться, що кошти в сумі 966 000,00 грн. є доходом (дивідендами). Статтею 60 СК України, визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно ч. 3 ст. 61 СК України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Зазначене узгоджується з правовим висновком Верховного Суду України, викладеним у Постанові від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17. Згідно зі статтями 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Вирішуючи спір про поділ майна, необхідно установити як обсяг спільного нажитого майна, так і з`ясувати час та джерела його придбання. Вимогами підпункту 2 пункту 7 Розділу ІІ Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні (затвердженого постановою правління Національного банку України від 29 грудня 2017 року № 148), передбачено, що фізичні особи мають право здійснювати розрахунки готівкою між собою за договорами купівлі-продажу, які підлягають нотаріальному посвідченню, у розмірі до 50 000,00 грн включно. Платежі на суму, яка перевищує 50 000,00 грн здійснюється шляхом переказу коштів з поточного рахунку на поточний рахунок або внесення коштів на поточні рахунки (у тому числі на депозит нотаріуса на окремий поточний рахунок у національній валюті). Статтею 12 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. За змістом положень ст. ст. 76 - 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Судом встановлено, що ціна продажу квартири [ADDRESS] складає 966 000,00 грн. Проте, саме по собі посилання відповідача на те, що спірна квартира була придбана хоча і за час шлюбу, однак, за належні йому особисті кошти, отримані від продажу квартири [ADDRESS] , не є достатнім доказом сплати відповідачем особистих коштів за придбане у шлюбі майно, адже належних і допустимих доказів придбання спірного майна саме за ці кошти він не надав (доказів щодо переказу коштів з поточного рахунку відповідача на поточний рахунок ТОВ «КУА «Крістал Ессет Менеджмент», тощо). Крім цього, суд звертає увагу відповідача, що за загальним правилом пояснення свідків не є належним доказом на підтвердження придбання спірної квартири за особисті кошти відповідача. Водночас, судом враховується, що позивач надала відповідну згоду на придбання квартири та укладення відповідного договору купівлі-продажу квартири. Враховуючи викладене вище, суд відмовляє у задоволенні зустрічних позовних вимог про визнання спірної квартири особистою приватною власністю відповідача та задовольняє позовні вимоги про визнання спірної квартири об`єктом права спільної сумісної власності сторін. Щодо позовних вимог про визнання за сторонами право приватної власності на частини Chevrolet та Hyundai, суд зазначає наступне. Неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення (ч. 2 ст. 183 ЦК України). За змістом ст. 71 СК України Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо річ є неподільною (п.2 ч. 1 ст. 365 ЦК України). Суд зазначає, що автомобілі є неподільними речима, а відтак, ефективними та належними будуть позовні вимоги про присудження одному з подружжя речі повністю, а іншому грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно. Втім, сторони просять суд визнати за сторонами право приватної власності по частини Chevrolet та Hyundai, а відтак, відмовляє у задоволенні первісного та зустрічного позову у цих частинах. Підсумовуючи викладене вище, суд доходить до висновку про часткове задоволення первісного та зустрічного позову. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України судові витрати позивача по сплаті судового збору покладаються на сторін пропорційно задоволених позовних вимог. У випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору (ч.9 ст. 141 ЦПК України). Враховуючи результати розгляду справи, суд покладає на відповідача судові витрати позивача у сумі 15 140,00 грн. судового збору.

Outcome: partial