Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-20 00:00:00

ТОВ «Коллект Центр» 02.06.2025 року звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором про споживчий кредит №4974119 від 14 вересня 2021 року в розмірі 20709,00 гривень. Позов обґрунтовує тим, що між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] 14 вересня 2021 року укладено договір про споживчий кредит№4974119, за умовами якого відповідач отримала кредитні кошти в сумі 3000,00 гривень зі сплатою відсотків. 28.12.2021 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено договір факторингу №28-12/2021-72, відповідно до умов якого ТОВ «Мілоан» відступило ТОВ «Вердикт Капітал» право вимоги до позичальників, у тому числі за укладеним з [PERSON] договором про споживчий кредит №4974119 від 14 вересня 2021 року. У свою чергу, 10 січня 2023 року ТОВ «Вердикт Капітал» відступило право вимоги до позичальників ТОВ «Коллект Центр» відповідно до договору відступлення права вимоги №10-01/2023 від 10 січня 2023 року, у тому числі за укладеним між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] договором про споживчий кредит №4974119 від 14 вересня 2021 року. Відповідач не виконує свого зобов`язання, грошові кошти не повертає, проценти за користування кредитом не сплачує, у зв`язку з чим станом на день формування позовної заяви загальний розмір заборгованості становить 20709,00 гривень, з яких: 3000,00 гривень заборгованість за тілом кредиту та 17709,00 гривень заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги. За наведених підстав просить стягнути з відповідача заборгованість за договором про споживчий кредит №4974119 від 14 вересня 2021 року у розмірі 20709,00 гривні, а також судові витрати, що складаються зі сплаченого судового збору в розмірі 2422,40 гривні та 13000,00 гривень витрат на правову допомогу. Станом на день розгляду справи відзив на позов від відповідача до суду не надходив. Ухвалою судді від 06.06.2025 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Ухвалою суду від 27.06.2025 року постановлено проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Представник позивача в судове засідання не з`явився, попередньо заявив про розгляд справи без його участі, проти заочного розгляду справи не заперечив. Відповідач у судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи був повідомлений, шляхом публікації оголошення, відзив на позов не надав, клопотань про відкладення розгляду справи чи про розгляд справи у його відсутність не надходило, у зв`язку з чим, відповідно до положень ч. 8 ст. 178, ч. 4 ст. 223, ч. 1 ст. 280 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів, зі згоди представника позивача, судом прийнято рішення про заочний розгляд справи. Оскільки відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, однак не з`явився в судове засідання,заяви про розгляд справи за його відсутності чи клопотання про відкладення розгляду справи не подав, відзиву на позов не подав, про причини неявки не повідомив та враховуючи, що представник позивача не заперечує проти заочного розгляду справи, суд дійшов висновку про можливість ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Як визначено у ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Судом встановлено, що 14 вересня 2021 року ТОВ «Мілоан» та [PERSON] уклали договір про споживчий кредит №4974119, який підписаний електронним підписом відповідачки шляхом відтворення одноразового ідентифікатора. За умовами Договору ТОВ «Мілоан» надає [PERSON] кредит у розмірі 3000,00 гривень (п. 1.2 Договору) строком на 30 днів з 14 вересня 2021 року (п. 1.3 Договору) до 14 жовтня 2021 року (п. 1.4 Договору) зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 9,00 гривень, які нараховуються за ставкою 0,01 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом (п.п. 1.5.2 Договору). Стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5,00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом (п. 1.6. Договору). Тип процентної ставки за цим Договором фіксована. Особливості нарахування процентів визначені п.п. 2.2, 2.3 Договору (п. 1.7. Договору). Відповідно до п. 2.2.1 позичальник сплачує кредитодавцю комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом у розмірах, зазначених п. 1.5.1.-1.5.2 Договору, в термін (дату) вказаний в п. 1.4. У випадку якщо позичальник продовжує строк кредитування вказаний у п. 1.3 Договору, він додатково має сплатити комісію за управління та обслуговування кредиту, проценти за ставкою визначеною п. 1.5.2 або проценти за стандартною (базовою) ставкою, визначеною п. 1.6 Договору, в сумі та на умовах визначених п. 2.3 Договору. Пунктом 2.3. Договору передбачено пролонгацію строку кредитування. Продовження вказаного в п. 1.3. Договору строку кредитування може відбуватись на пільгових або стандартних (базових) умовах (п.п. 2.3.1.). Згідно з п. 2.3.1.1. Договору пролонгація на пільгових умовах: позичальник має право неодноразово продовжувати строк кредитування, за умови, що кредитодавцем надана така можливість позичальнику відповідно до розділу 6 Правил надання фінансових кредитів (послуг) Товариством (далі - Правила), що розміщені на веб-сайті товариства miloan.ua (далі сайт товариства) за посиланням https:// miloan.ua/s/documents і є невід`ємною частиною цього договору. Для продовження строку кредитування за цим пунктом позичальник має вчинити дії передбачені розділом 6 Правил, у т. ч. сплатити комісію за управління та обслуговування кредиту та певну частку заборгованості по кредиту. Якщо позичальник здійснює продовження строку кредитування (пролонгацію) на пільгових умовах, проценти за користування кредитом протягом періоду на який продовжено строк кредитування нараховуються за ставкою визначеною п. 1.5.2 Договору. Пунктом п. 2.3.1.2. Договору передбачено пролонгацію на стандартних (базових) умовах: позичальник може збільшити строк кредитування на 1 (один) день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування (з урахуванням всіх пролонгацій). Таке збільшення (продовження) строку кредитування відбувається кожен раз коли позичальник продовжує користування кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. У випадку, якщо внаслідок чергового продовження строку кредитування позичальником у спосіб вказаний цим пунктом, загальний період пролонгації на стандартних (базових) умовах перевищить 60 днів, таке продовження здійснюється на кількість днів, що залишилася до досягнення загальним строком пролонгації на стандартних (базових) умовах 60 днів. Користування кредитними коштами припиняється, якщо у позичальника відсутня заборгованість перед кредитодавцем за кредитом (тілом кредиту). Якщо позичальник здійснює продовження строку кредитування (пролонгацію) на стандартних (базових) умовах, проценти за користування кредитом протягом періоду, на який продовжено строк кредитування, нараховуються за стандартною (базовою) ставкою, наведеною у п. 1.6. Договору. Розділ 2.3 Договору (пролонгація на стандартних (базових) умовах) є домовленістю сторін про зміну умов кредитного договору на умовах відкладальної(их) обставин(и), щодо якої(их) невідомо настане вона(и) чи ні, відповідно до ст. 212 ЦК України, і яка(і) полягає(ють) у: а) здійснені платежу(ів) позичальником після вибору доступних умов пролонгації на пільгових умовах, згідно п. 2.3.1.1 Договору та розділу 6 Правил; б) продовженні користування кредитними коштами позичальником після спливу строку кредитування, визначеного згідно з п. 1.3, п. 2.3.1.1, п. 2.3.1.2 Договору (п. 2.3.2 Договору). Згідно п.2.4.2 договору, якщо заборгованість не буде погашена після завершення строку кредитування, визначеного згідно п. 1.3 та п. 2.3 цього Договору, виконання зобов`язань зі сплати платежів вважається простроченим Позичальником та передбачає настання наслідків обумовлених розділом 4, п. 3.2.5 Договору. За правилами п. 4.2. Договору у разі прострочення позичальником зобов`язань зі сплати заборгованості згідно з умовами цього договору кредитодавець, починаючи з дня, наступного за датою спливу строку кредитування, з урахуванням пролонгацій та оновлених графіків платежів, що складаються у зв`язку з продовженням строку кредитування (пролонгацією), має право нарахувати проценти за стандартною (базовою) ставкою, передбаченою п. 1.6 договору в якості процентів за порушення грошового зобов`язання, передбачених ст. 625 ЦК України. У випадку нарахування процентів вважається, що ця умова договору встановлює інший розмір процентів у розумінні ч. 2 ст. 625 ЦК України, на рівні стандартної (базової) ставки, передбаченої п. 1.6 договору. Обов`язок позичальника зі сплати таких процентів настає після відповідної вимоги кредитодавця. Згідно з п. 6.1 Договору цей договір укладається в електронній формі в особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «Мілоан» та доступний через сайт ТОВ «Мілоан» та/або відповідний мобільний додаток чи інші засоби. Розміщені в особистому кабінеті позичальника проект цього кредитного договору або інформація з посиланням на нього є пропозицією ТОВ «Мілоан» про укладення кредитного договору (офертою). Відповідь про прийняття пропозиції про укладення цього кредитного договору (акцепт) надається позичальником шляхом відправлення ТОВ «Мілоан» електронного повідомлення та відбувається із застосуванням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, який надсилається ТОВ «Мілоан» електронним повідомленням (SMS) на мобільний телефон позичальника, а позичальник використовує одноразовий ідентифікатор (отриману алфавітно-цифрову послідовність) для підписання цього кредитного договору/електронного повідомлення про прийняття пропозиції про його укладення (акцепту). Електронне повідомлення (акцепт) може бути відправлене позичальником ТОВ «Мілоан» через сайт, мобільний додаток, месенджери або у SMS-повідомленні з мобільного телефонного номера позичальника на номер 2277. Після укладення цей кредитний договірнадається позичальнику шляхом розміщення в особистому кабінеті позичальника (п. 6.2 Договору). Відповідно до п. 6.3 Договору позичальник, приймаючи пропозицію ТОВ «Мілоан» про укладення кредитного договору, також погоджується з усіма додатками та невід`ємними частинами (у т. ч. правилами, паспортом споживчого кредиту та графікомплатежів) договору в цілому та підтверджує, що він: ознайомлений, погоджується з усіма визначеннями, умовами та змістом, повністю розуміє, і зобов`язується неухильно дотримуватись умов кредитного договору та Правил надання фінансових кредитів (послуг) ТОВ «Мілоан», що розміщені на сайті ТОВ «Мілоан» та є невід`ємною частиною цього договору; не перебуває під впливом алкогольних, наркотичних, психотропних, токсичних речовин, здатний усвідомлювати значення своїх дій та управляти своїми вчинками; на момент підписання кредитного договору не існує ніяких обставин, які могли б негативно вплинути на платоспроможність позичальника та/або які створюють загрозу належному виконанню цього договору про які він не повідомив ТОВ «Мілоан» (судові справи, майнові вимоги третіх осіб тощо); вся інформація надана ТОВ «Мілоан», в т. ч. під час заповнення та відправлення заяви про надання кредиту, є повною, актуальною та достовірною; відповідає вимогам заявника, що встановлені розділом 2 правил надання фінансових кредитів (послуг) ТОВ «Мілоан», що розміщені на сайті ТОВ «Мілоан» та є невід`ємною частиною цього договору; не є військовослужбовцем та не проходить один з видів військової служби, визначених ч.6 ст.2 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу» в момент укладення договору. Укладення ТОВ «Мілоан» кредитного договору з позичальником в електронній формі юридично є еквівалентним отриманню ТОВ «Мілоан» ідентичного за змістом кредитного договору, який підписаний власноручним підписом позичальника, у зв`язку з чим створює для сторін такі ж правові зобов`язання та наслідки (п. 6.4 Договору). Цей договір прирівнюється до такого, що укладений у письмовій формі (п. 6.5 Договору). Згідно із п. 7.1 Договору цей договір набуває чинності з моменту його укладення в електронній формі, а права та обов`язки сторін, що ним обумовлені, з моменту отримання кредиту, який визначається згідно Правил та відповідно до способу надання кредиту, визначеному у п. 2.1 договору. Графік платежів за договором про споживчий кредит року та паспорт споживчого кредиту №4974119 представлені в якості додатку №1 та додатку №2 відповідно до Договору про споживчий кредит №4974119 від 14 вересня 2021 року. Довідкою про ідентифікацію ТОВ «МІЛОАН» підтверджується, що клієнт [PERSON] , з якою укладено договір №4974119 від 14 вересня 2021 року, ідентифікована Товариством з обмеженою відповідальністю «МІЛОАН». Позичальнику на номер телефону [NUMBER] 14 вересня 2021 року відправлено одноразовий ідентифікатор W21086 (а.с.96). Із копії квитанції «LiqPay» від 14.09.2021 року вбачається, що ТОВ «Мілоан» виконало свої зобов`язання за договором перед відповідачем у справі належним чином: на картковий рахунок [PERSON] перераховано грошові кошти в сумі 3000,00 гривень (а.с. 97). 28.12.2021 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено договір факторингу №28-12/2021-72, відповідно до умов якого ТОВ «Мілоан» відступило ТОВ «Вердикт Капітал» право вимоги до позичальників, у тому числі за укладеним з [PERSON] договором про споживчий кредит №4974119 від 14 вересня 2021 року Відповідно до витягу з реєстру боржників до договору факторингу №28-12/2021-72 від 28.12.2021 року ТОВ «Вердикт Капітал» набуло права грошової вимоги до відповідача [PERSON] в сумі 12009,00 гривень, що складається з 3000,00 гривень заборгованості за тілом кредиту, 9009,00 гривень заборгованості за процентами (а.с.30). У подальшому, 10 січня 2023 року між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект Центр» укладено Договір №10-01/2023 про відступлення (купівлю-продаж) права вимоги, відповідно до умов якого ТОВ «Коллект Центр» набуло право вимоги до [PERSON] за договором про споживчий кредит №4974119 від 14 вересня 2021 року. Відповідно реєстру боржників до договору №10-01/2023 ТОВ «Коллект Центр» набуло права грошової вимоги до відповідача [PERSON] в сумі 20709,00 гривень, що складається з 3000,00 гривень заборгованості за основною сумою боргу та 17709,00 гривень заборгованості за нарахованими процентами (а.с.60). Згідно із відомістю ТОВ «Мілоан» про щоденні нарахування процентів та погашення заборгованості [PERSON] за договором про споживчий кредит №4974119 від 14 вересня 2021 року заборгованість відповідача становить: по тілу кредиту - 3000,00 гривень, по відсотках - 9009,00 гривень. Загальна сума заборгованості за кредитом становить 12009,00 гривень (а.с. 13-14). Згідно розрахунку заборгованості [PERSON] перед ТОВ «Вердикт Капітал» станом на 10.01.2023 року заборгованість становить 20709,00 гривень, з яких: 3000,00 гривень - заборгованості за основною сумою боргу; 17709,00 гривень - заборгованості за простроченими та нарахованими процентами. При цьому, заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги від первинного кредитора ТОВ «Мілоан» становить 9009,00 гривень, заборгованість за відсотками, нарахованими ТОВ «Вердикт Капітал» за період з 28.12.2021 року по 23.02.2022 року становить 8700,00 грн. Після відступлення права вимоги ТОВ «Вердикт Капітал» до ТОВ «Коллект Центр», останнє не здійснювало жодних додаткових нарахувань, умови кредитного договору в односторонньому порядку не змінювали. Позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 20709,00 гривень, яка існувала станом на 10.01.2023 року (день відступлення права вимоги ТОВ «Вердикт Капітал» ТОВ «Коллект Центр»). Згідно даної інформації судом встановлено, що проценти за ставкою 0,01% в день (п.1.5.2 договору) нараховувались відповідачу до 14.10.2021 року (в межах узгодженого між сторонами договору строку кредитування), в подальшому договір був пролонгований на стандартних умовах у відповідності до 2.3.1.2 договору. Проценти за користування кредитом нараховувались за ставкою 5,00% (п.1.6 договору) до 14.12.2021 року. Після відступлення позивачу прав грошової вимоги до відповідача остання не здійснила жодного платежу для погашення заборгованості за договором. Таким чином, установлено, що між сторонами існують зобов`язальні правовідносини, що виникли з кредитного договору. Контррозрахунку заборгованості чи доказів її відсутності відповідач не подала. За правилами ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Предметом даного позову є стягнення заборгованості за договором позики. Відповідно до частини першої статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. За змістом ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Положеннями ч. 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Коли позикодавцем є юридична особа договір позики укладається у письмовій формі незалежно від суми позики (стаття 1047 ЦК України). За змістом частини першої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялись сторони. В силу статті 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Правові відносини у сфері електронної комерції під час вчинення електронних правочинів в Україні регулюються Законом України «Про електронну комерцію», який визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. Згідно ст.5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною. Відповідно до ст.8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму. Згідно ч.6 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію», відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону. Відповідно до ст.3,12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом, тобто даними в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Згідно ст.3 Закону України «Про електронну комерцію», одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. За змістом ч. 1, 2 ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. При виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК). У постанові від 07.04.2021у справі№ 623/2936/19 Верховний суд дійшов висновку, що використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором при укладенні договору відповідає вимогам статті 12 Закону України «Про електронну комерцію». Укладений 14.09.2021 року [PERSON] договір про споживчий кредит №4974119 із ТОВ «Мілоан» за формою відповідає вимогам Закону України «Про електронну комерцію», підписаний відповідачем одноразовим ідентифікатором, який є аналогом власноручного підпису. З врахуванням викладеного, наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх. Відповідно до вимог статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Стаття 526 ЦК України передбачає, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (частина перша статті 530 ЦК України). За змістом ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином, що визначено положеннями ст. 599 ЦК України. Положеннями ст. 610 ЦК України унормовано, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, що закріплено вимогами ст. 611 ЦК України визначає. Відповідно до п.1 ч.1 ст.512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно з ч. 1 ст. 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Згідно зі ст.514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Заміна осіб у зобов`язанні пов`язана з тим, що попередні учасники зобов`язань вибувають з цих відносин, а їх права та обов`язки переходять до суб`єктів, які їх замінюють. Відповідно до ст.516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Пунктом 3.2.6 Договору передбачено, що ТОВ «Мілоан» має право відступати права за цим Договором на користь третіх осіб без згоди позичальника. Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до ст. 1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що матеріалами справи доведено факт укладення 14 вересня 2021 року між ТОВ «МІЛОАН» та [PERSON] договору про споживчий кредит №4974119 в електронній формі, який підписаний за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором на умовах платності й строковості. Матеріалами справи також підтверджується, що до позивача ТОВ «Коллект центр» перейшло право стягнення з відповідача кредиторської заборгованості. Відповідно до пункту 4 частини 3 статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду доказів і у доведеності перед судом їх переконливості. У справах про стягнення кредитної заборгованості кредитор повинен довести виконання ним своїх обов`язків за кредитним договором, а саме надання грошових коштів (кредиту) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник - повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором. У спірних правовідносинах саме на позивача покладено обов`язок довести факт укладення між сторонами кредитного договору та прострочення виконання позичальником взятих на себе зобов`язань, а на відповідача - спростувати розмір існуючої заборгованості. Станом на час розгляду справи відповідач не спростувала заявлений позивачем розмір заборгованості за тілом позики, не надала доказів сплати нею зазначеної суми. Оскільки відповідач не довела, що сплатила за договором усю суму боргу, тому для доведення розміру заборгованості суд використовує докази, які надав позивач. Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку позивачу не повернуті, вказане свідчить про порушення прав позивача, яке підлягає захисту шляхом стягнення заборгованості за кредитним договором. Зважаючи на те, що позивачем доведено факт отримання відповідачем кредитних коштів в розмірі 3000,00 гривень, яка нею добровільно не сплачується, що жодним чином не спростовано відповідачем, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення 3000,00 гривень тіла кредиту. Окрім основного боргу, позивач просить стягнути проценти за користування коштами за період з 15.09.2021 року по 13.12.2021 року у розмірі 9009,00 гривень, що відображено у розрахунку заборгованості [PERSON] перед ТОВ «Мілоан» станом на 13.12.2021 року, а також проценти за користування коштами за період з 28.12.2021 року по 23.02.2022 року у розмірі 8700,00 гривень, що відображено у розрахунку заборгованості [PERSON] перед ТОВ «Вердикт Капітал» станом на 10.01.2023 року. Загальний розмір процентів за користування коштами за період з 15.09.2021 року по 23.02.2022 року становить 17709,00 гривень. Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Порядок та підстави нарахування відсотків за користування чужими грошовими коштами, зокрема за кредитними договорами, передбачені ст. 1048 та 1056-1 ЦК України. Зокрема, статтею 1056-1 ЦК України установлено, що процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Суд вважає, що позовна вимога про стягнення відсотків підлягає до задоволення частково, у розмірі 9009,00 гривень за період з 15.09.2021 року по 13.12.2021 року з урахуванням автоматичної пролонгації договору на 60 днів. Так, відповідно до ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Нарахування і стягнення процентів за користування позикою та кредитом поза визначеним кредитним договором строком суперечить вимогам ЦК України та висновкам Верховного Суду. Згідно з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, у якій припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики в разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосовано лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Як наслідок, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи в разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України, оскільки в охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 цього Кодексу, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Надаючи правову оцінку вказаним поняттям у частині нарахування штрафних санкцій за кредитним договором, Верховний Суд зазначив, що строк (термін) виконання зобов`язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього. Відрізняються терміни в тому випадку, коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов`язання і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання вказаного зобов`язання. Указаний висновок міститься у п. 35 Постанови. Окрім того, в п. 54 постанови Верховний Суд вказує, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України. Тобто, згідно з позицією Верховного Суду, припинення нарахування передбачених договором процентів можливо у двох випадках: закінчення строку кредитування, який визначений договором, та пред`явлення вимоги в порядку ч. 2 ст. 1050 ЦК України. Щодо пролонгації договору слід зазначити таке. За умовами договору, укладеного між первинним кредитором ТОВ «Мілоан» та відповідачем [PERSON] , а саме п.2.3.1.1, п.2.3.1.2, передбачена пролонгація договору на пільгових та стандартних умовах (у разі несплати позичальником коштів після закінчення строку кредитування). Відповідно до п.2.3.1 Договору продовження вказаного в п.1.3 Договору строку кредитування може відбуватись на пільгових або стандартних умовах. Відповідно до п.2.3.1.1 Договору, який передбачає пролонгацію на пільгових умовах, строк кредиту може бути неодноразово продовжено, якщо позичальник вчинить дії, зокрема, сплатить комісію за управління та обслуговування кредитом та певну частку заборгованості по кредиту. Пролонгація на стандартних умовах передбачає продовження строку кредитування на 1 день відповідно до умов, визначених в п.2.3.1.2 Договору. Збільшення (продовження) строку кредитування відбувається кожен раз коли позичальник продовжує користування кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. У випадку, якщо внаслідок чергового продовження строку кредитування позичальником у спосіб вказаний цим пунктом, загальний період пролонгації на стандартних (базових) умовах перевищить 60 днів, таке продовження здійснюється на кількість днів, що залишилася до досягнення загальним строком пролонгації на стандартних (базових) умовах 60 днів. Відтак, проценти за користування кредитом нараховані позивачем в межах строку кредитного договору, який був пролонгований у відповідності до п. 1.6 та п. 2.3.1.2 договору, а тому вимога про стягнення відсотків за користування кредитом у розмірі 9009,00 гривень є обґрунтованою та підлягає задоволенню. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] не повернула кредит станом на 14.10.2021 року - дату закінчення узгодженого сторонами тридцятиденного строку користування кредитом. Після спливу тридцятиденного погодженого строку кредиту, з 15.10.2021 року відбувалась пролонгація строку кредиту на стандартних (базових) умовах. Автоматична пролонгація строку кредитування на стандартних умовах була правомірною, а, отже, є правомірним нарахування позивачем передбачених статтею 1048 ЦК України процентів за ставкою 5,00% в день до 13.12.2021 року включно. Зазначені умови Договору звільняють сторони від необхідності укладати додатковий договір щодо пролонгації, всі механізми пролонгації завчасно обумовлені в Договорі. За наведених обставин, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити частково, стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «Коллект Центр» заборгованість за договором про споживчий кредит №4974119 від 14 вересня 2021 року в сумі 12009,00 гривень, з яких 3000,00 гривень - заборгованість за основною сумою кредиту та 9009 грн. - заборгованість за відсотками за період з 15.09.2021 року по 14.10.2021 року (за відсотковою ставкою 0,01% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом) та період з 15.10.2021 року по 13.12.2021 року включно (за стандартною (базовою) процентною ставкою 5,00% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом). Оскільки строк Договору, відповідно до п.2.3.1.2 щоразу збільшувався, проте в межах 60-ти днів, відповідач має оплатити проценти не лише за 30 днів (строк кредитування, зазначений у п.1.3 договору), але і за період, на який строк договору збільшився. Одночасно з цим, суд звертає увагу на ту обставину, ТОВ «Вердикт Капітал» після набуття ним у ТОВ «Мілоан» права вимоги за договором факторингу №28-12/2021-72 від 28.12.2021 року, не мало права нараховувати відсотки у порядку, встановленому п.1.6 договору, оскільки не є стороною договору, а ТОВ «Мілоан», як сторона договору, відчужуючи 28.12.2021 року таке право в користь ТОВ «Вердикт Капітал» вважало, що строк платежу за договором №4974119 від 14.09.2021 року настав 28.12.2021 року. Відтак, відсотки, нараховані ТОВ «Вердикт Капітал» у період з 28.12.2021 року до 23.02.2022 року у розмірі 8700,00 гривень не підлягають до задоволення. У постанові Верховного Суду від 27 липня 2021 року за № 910/18943/20 зроблено висновок, що оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма ч. 1 ст. 1048 ЦК України і охоронна норма ч. 2 ст. 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення з боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та ч. 1 ст. 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання. Звертаючись до суду із цим позовом, ТОВ «Kоллект Центр» не заявляло вимоги про застосування судом ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України. Відповідно до норм ЦПК України, саме на сторону лягає обов`язок довести ті обставини на які вона посилається. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України). Згідно з положеннями ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Частиною першою статті 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ТОВ «Коллект Центр» до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором підлягають задоволенню частково у розмірі 12009,00 гривень (3000,00 гривень заборгованості за тілом кредиту, 9009,00 гривень заборгованості за процентами). Щодо стягнення витрат на правничу допомогу у розмірі 13000,00 гривень, суд зазначає наступне. Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. За змістом ст. 137 ЦПК витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Так за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. На підтвердження заявлених вимог на правову допомогу представник позивача надав суду наступні докази: договір про надання правової допомоги №02-09/2024-8 від 02.09.2024 року, укладений між ТОВ «Коллект Центр» та ФОП [PERSON] ; прайс-лист ФОП [PERSON] ; заявку на надання юридичної допомоги та витяг з акту №8 про надання юридичної допомоги від 30.04.2025 року, згідно з якими ФОП [PERSON] надала правову допомогу ТОВ «Коллект Центр» щодо стягнення заборгованості з [PERSON] за договором №4974119 на загальну суму 13000,00 гривень. Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи те, що позовні вимоги задоволено частково, тому з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати на професійну правничу допомогу, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, у розмірі 7539 гривень (12009:20709 х13000). Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При подачі позову до суду позивачем було сплачено судовий збір в розмірі 2422, 40 гривень. Із наведеного слідує, що з відповідача на користь позивача ТОВ «Коллект Центр» підлягає стягненню судовий збір, пропорційно до задоволених позовних вимог, а саме в розмірі 1405 гривень (12009:20709 х2422,40).

Outcome: partial