Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-04 00:00:00

Представник позивачки через підсистему Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи «Електронний суд» звернувся до суду з даним позовом, у якому просив розірвати шлюб позивача з відповідачем. В обґрунтування позовних вимог послався на те, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 12.08.2012. Від подружнього життя у сторін народився син [PERSON] , [INFO] . У листопаді 2024 року відповідач уже звертався до суду із позовом про розірвання шлюбу, однак пізніше подав заяву про залишення позову без розгляду. Представник позивача вказав, що сторони не змогли налагодити спільне подружнє життя через суттєві розбіжності щодо подальшого сімейного життя. Також зазначає, що навесні 2025 року ведення між сторонами спільного господарства та сумісне проживання остаточно припинене. Їхній шлюб носить формальний характер, а відносини сторін не відповідають сутності сім`ї та шлюбу. Відтак, подальше спільне перебування у шлюбі буде суперечити інтересам позивача, а тому просить позов задовольнити. Ухвалою від 17.06.2025 у даній справі було відкрито спрощене провадження та призначено розгляд справи по суті, який відкладався у зв`язку із неявкою відповідача. 31.07.2025 сторони у судове засідання не з`явились, хоча належним чином були повідомлені про розгляд даної справи, підтвердження чого міститься в матеріалах справи. Представник позивача подав до суду заяву, в якій просив розгляд даної справи проводити у їх відсутності, вказавши, що позовні вимоги підтримують у повному обсязі, просять позов задовольнити та не заперечують щодо винесення заочного рішення. Від представника відповідача - адвоката Спічака М. Л. надійшла заява, у якій останній просив розглядати справу без участі сторони відповідача, а також вказав, що [PERSON] позов визнає, просить шлюб розірвати. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З огляду на зазначені обставини, суд, у відповідності до ст. 247 ЦПК України, судовий розгляд справи здійснив на підставі наявних матеріалів без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Частиною 4 ст. 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки усіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його оголошення. Відповідно до вимог ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Оскільки повне рішення виготовлено 05 серпня 2025 року, то незважаючи на те, що судове засідання відбулося 31 липня 2025, датою ухвалення рішення є саме 05 серпня 2025 року в силу ч. 5\~ст. 268 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 12.08.2012, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим 12.08.2012 Соснівською міською радою Львівської області, актовий запис № 53 (а. с. 24). Від подружнього життя у сторін народився син [PERSON] ,\~ [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 27.07.2013 відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Червоноградського міського управління юстиції у Львівській області (а. с. 11). Відповідно до ч. 2 ст.\~112\~Сімейного кодексу\~України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно з п. 12\~Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»\~суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 1 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. З матеріалів справи вбачається, що сторони не підтримують подружніх стосунків, не пов`язані спільним побутом, спільне життя у них не склалося, позивачка наполягає на розірванні шлюбу, відповідач позов визнав, таке визнання не суперечить вимогам чинного законодавства та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, наслідки визнання позову відповідачу відомі та зрозумілі. Враховуючи вищевикладене, а також умови проживання сторін та взаємовідносини їх у шлюбі, небажання позивачки продовжувати шлюб, визнання позову відповідачем, суд приходить до висновку, що сім`я сторін поновлена бути не може, а тому шлюб між сторонами слід розірвати. Суд вирішує питання судових витрат на підставі ч. 1 статті 142 Цивільного процесуального кодексу України, де зазначено, що у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд, у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Відтак, враховуючи визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, у відповідності до ч. 1 ст. 142 ЦПК України необхідно повернути позивачці з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову згідно з квитанцією №4554-7832-0158-2598 від 13.06.2025, а решту суми судового збору необхідно стягнути з відповідача в користь позивачки.

Outcome: approved