Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-28 00:00:00

Короткий зміст та обґрунтування позовних вимог. У травні 2025 року до Хотинського районного суду Чернівецької області надійшла цивільна справа за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог зазначено 13.01.2024 року між [PERSON] та ТОВ «Мілоан» був укладений кредитний договір № 8251517, відповідно до умов якого відповідач отримав 12000 грн. зі сплатою процентів за користування кредитом та інших платежів та можливих штрафних санкцій, що передбачені кредитним договором. Кредитний договір був підписаний відповідачем шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Відповідно до графіку сплати кредитних коштів повернення кредиту та сплати комісії і процентів відповідачем не було внесено. ТОВ «Мілоан» в свою чергу умови кредитного договору виконав в повному обсязі, надавши відповідачеві кредит на потрібно відповідачеві суму, а відповідач зі свого боку не виконав умови кредитного договору. Укладаючи кредитний договір відповідач та ТзОВ «Мілоан» вчинили дії визначені ст.11 та ст.12 Закону України «Про електронну комерцію», відповідач підписом кредитний договір шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором. 29.07.2024 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «Кредит Капітал» відповідно до чинного законодавства укладено Договір відступлення права вимоги №108-МЛ від 29.07.2024 року. Відповідно до умов даного договору відбулося відступлення права вимоги і за кредитним договором №8251517 від 13.01.2024 року, що укладений між ТОВ «Мілоан» та відповідачем. Сума та розрахунок заборгованості за кредитним договором №8251517 від 13.01.2024 було передано позивачу від первинного кредитора ТОВ «Мілоан» згідно договору відступлення прав вимоги №108-МЛ від 29.07.2024 року, та становить 30173,04 грн., з яких: - прострочена заборгованість за сумою кредиту становить 6720 грн. - прострочена заборгованість за сумою відсотків становить 22253,04 грн. - прострочена заборгованість за комісією становить 1200 грн. Враховуючи вищевикладене, просять стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором №8251517 від 13.01.2024 в сумі 30173,04 грн. та суму сплаченого судового збору в розмірі 2422,40 грн. Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі. Ухвалою Хотинського районного суду від 30 травня 2025 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. У наданий в ухвалі час від сторін не надійшло заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження чи клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін. Відповідач [PERSON] \~повідомлений належним\~чином про\~розгляд справи\~в порядку\~спрощеного провадження\~без виклику\~сторін шляхом\~направлення йому\~за місцем\~реєстрації копії\~позовної заяви\~та ухвали\~суду про\~відкриття провадження\~у справі,\~що підтверджується\~рекомендованим повідомленням\~про вручення\~поштового відправлення,\~яке отримане\~відповідачем 05.07.2025\~року,\~клопотань про\~проведення розгляду\~справи з\~його викликом\~в судове\~засідання не\~надійшло,\~правом на\~подання відзиву\~на позов\~відповідач не\~скористався,\~позовна заява\~з матеріалами\~надсилалася належним\~чином,\~тому суд\~провів розгляд\~справи за\~наявними у\~ній матеріалами. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Зважаючи на те, що справа розглядалась за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, відповідно до ч. 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Фактичні обставини встановлені судом Суд,\~вивчивши та\~дослідивши письмові\~докази,\~які наявні\~у матеріалах\~справи,\~всебічно перевіривши\~обставини,\~на яких\~вони ґрунтуються\~у відповідності\~з нормами\~матеріального права,\~що підлягають\~застосуванню до\~даних правовідносин,\~встановив наступні\~обставини та\~дійшов до\~наступних висновків. З матеріалів справи вбачається, що 13.01.2024 року між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] , [INFO] , укладено договір про споживчий кредит №8251517, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у сумі 12000 грн. строком на 105 днів, і складається з пільгового та поточного періодів. Згідно п.1.3.1. кредитного договору вбачається, що пільговий період складає 15 днів, що настає з дати видачі кредиту та завершується 28.01.2024 року. П. 1.3.2. договору встановлено, що поточний період складає 90 днів, що настає з наступного дня за днем завершення пільгового періоду і закінчується 27.04.2024 року. П.1.4 договору визначено, що позичальник має повернути кредит, сплатити комісії за надання кредиту та проценти за користування кредитом в рекомендовану дату платежу 28.01.2024 року, але не пізніше дати остаточного погашення заборгованості 27.04.2024 року. Відповідно до п.1.5. договору загальні витрати позичальника за пільговий період складають 4260.00 грн., загальні витрати позичальника за кредитом (за весь строк кредитування) складають 29100,00 грн., орієнтовна загальна вартість кредиту для позичальника за пільговий період складає 7425.00 грн. Загальні витрати за кредитом (за весь строк кредитування) складають 16260,00 грн., орієнтовна загальна вартість кредиту (за весь строк кредитування) складає 41100.00 грн.. Згідно п. 1.5.1. договору комісія за надання кредиту становить 1200 грн., яка нараховується за ставкою 10.00% від суми кредиту одноразово в момент видачі кредиту. П.1.5.2. передбачено нарахування процентів за користування кредитом протягом пільгового періоду: 3060.00 грн., які нараховуються за ставкою 1,70%, а нарахування процентів за кредитом протягом поточного періоду: 24840.00 грн., які нараховуються за стандартною процентною ставкою 2.30% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом протягом поточного періоду (п.1.5.3. договору). Договір було укладено в електронній формі в особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно-комунікаційній системі товариства та доступний через сайт Товариства та/або відповідний мобільний додаток чи інші засоби (п.6.1. Договору). Розміщені в особистому кабінеті позичальника проект цього кредитного договору або інформація з посиланням на нього є пропозицією ТОВ «Мілоан» про укладення кредитного договору (офертою). Відповідь про прийняття пропозиції про укладення цього кредитного договору (акцепт) надається позичальником шляхом відправлення ТОВ «Мілоан» електронного повідомлення та відбувається із застосуванням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, який надсилається ТОВ «Мілоан» електронним повідомленням (SMS) на мобільний телефон позичальника, а позичальник використовує одноразовий ідентифікатор (отриману алфавітно-цифрову послідовність) для підписання цього кредитного договору/електронного повідомлення про прийняття пропозиції про його укладення (акцепту). Електронне повідомлення (акцепт) може бути відправлене позичальником ТОВ «Мілоан» через веб-сайт, мобільний додаток, месенджери. Після укладення цей кредитний договір розміщується в особистому кабінеті позичальника (п. 6.2. договору). Особу позичальника було ідентифіковано та верифіковано шляхом отримання через систему BankID НБУ, ідентифікаційних даних позичальника (п.6.7. Договору) (а.с.6-11). Додатком № 1 до договору про споживчий кредит № 8251517 від 13.01.2024 року є графік платежів, згідно з яким визначено до сплати сума кредиту, проценти за користування кредитом, комісія за надання кредиту (а.с.12). Додатком № 2 до договору є заява про отримання кредиту №8251517 від 13.01.2024, згідно якої [PERSON] , [INFO] просить ТОВ «Мілоан» надати кредит у сумі 12000.00 грн. на строк 105 днів: 15 днів пільговий період з процентною ставкою 1,70% на день та 90 днів поточного періоду з процентною ставкою 2.30% на день, комісія за надання кредиту 10,00% від суми кредиту (зв.а.с. 12). Згідно додатку №3 до договору встановлено додаткові контактні дані позичальника для взаємодії за кредитним договором, а саме номер телефону [NUMBER] та [NUMBER] , з метою виконання п. 3.2.9. договору (а.с.13). Копією довідки ТОВ «Мілоан» від 14.10.2024 року підтверджується, що [PERSON] , [INFO] , з яким укладено договір про споживчий кредит№8251517 від 13.01.2024 року ідентифікований ТОВ «Мілоан». Акцепт (Договір) підписаний позичальником із застосуванням електронного підпису одноразовим ідентифікатором 476366 (зв. а.с.13). Як вбачається з анкети-заяви на кредит №8251517 від 13.01.2024 року позичальнику надається кредит в сумі 12000.00 грн. на строк 15 днів з 13.01.2024 по 28.01.2024; сума до повернення 16260.00. Складові частини супутньої вартості кредиту: 1200 грн. комісія за надання кредиту (нараховується одноразово за ставкою 10.00% від суми кредиту за договором), проценти за користування кредитом 3060.00 грн. (нараховуються за ставкою 1.70% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування) (а.с.14). Копією платіжного доручення №120189138 від 13.01.2024 року підтверджується перерахування коштів ТОВ «Мілоан» на рахунок [PERSON] № [NUMBER] в сумі 12000.00 грн. (а.с.15). Згідно виписки з особового рахунку за кредитним договором №8251517 від 13.01.2024 року заборгованість [PERSON] станом на 30.04.2025 року становить 30173,04 гривень, яка складається з: прострочена заборгованість за сумою кредиту-6720 грн., прострочена заборгованість за комісіями становить 1200 гривень, прострочена заборгованість за відсотками становить 22253,04 гривні , яка на дату подання позовної заяви не погашена боржником (а.с.17). ТОВ «Мілоан» свої зобов`язання перед відповідачем виконав в повному обсязі, надавши йому, визначені договором кредитні кошти, натомість відповідач [PERSON] взяті на себе за договором зобов`язання перед ТОВ «Мілоан» не виконав, оскільки не в повному обсязі вносив платежі, передбачені умовами кредитного договору, та проценти за користування кредитом. У зв`язку з відсутністю належного здійснення платежів на виконання умов кредитного договору у відповідача утворилась заборгованість. 29.07.2024 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» укладено договір відступлення права вимоги №108-МЛ, згідно якого ТОВ «Мілоан» (кредитор) відступає ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» (новий кредитор) належні кредиторові права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, вказаними в Реєстрі боржників (а.с.18-23). Копією Акта приймання-передачі Реєстру боржників від 29.07.2024 року до договору відступлення прав вимоги №108-МЛ від 29.07.2024 та платіжною інструкцією від 29.07.2024 року підтверджується передача ТОВ «Мілоан» Реєстру Боржників ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» (а.с.27-27 зв.). Відповідно до витягу з реєстру боржників до договору відступлення права вимоги №108-МЛ від 29.07.2024 ТОВ «ФК «Кредит - Капітал» набуло права грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №8251517 від 13.01.2024 в розмірі 30173,04 грн. (а.с.28). 23.04.2024 року відповідачу було направлено претензію ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал», в якій [PERSON] було повідомлено про відступлення права вимоги, а також наявність у останнього заборгованості перед Новим кредитором у сумі 30173,04 грн. (зв. а.с.28). Дослідженні судом письмові докази підтверджують укладення відповідачем кредитного договору та отримання ним кредитних коштів, а також неналежне виконання ним умов договору. Наявний в матеріалах справи розрахунок заборгованості підтверджується існування заборгованості, зазначеної у позовній заяві, які відповідачем не спростовані жодними доказами. Мотиви з яких виходить суд та застосовані норми права Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги, а змістом ст. 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією зі сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Судом встановлено, що відповідач має зобов`язання за кредитним договором №8251517 укладеним 13.01.2024 року між ТзОВ «Мілоан» та [PERSON] . У відповідності до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У відповідності до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. За умовами ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Правові відносини у сфері електронної комерції під час вчинення електронних правочинів в Україні регулюються Законом України «Про електронну комерцію», який визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. У статті 3 Закону зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків, оформлена в електронній формі. Згідно із ч. ч. 3, 6 ст. 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Як передбачено ч. 1 ст. 12 Закону, якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, зокрема електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. У постанові від 07 жовтня 2020 року у справі № 127/33824/19 Верховний Суд зазначив, що електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення. Без отримання листа на адресу електронної пошти та смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений. З огляду на викладене, факт підписання [PERSON] електронного договору шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, укладення договору №8251517 узгоджуються з вимогами ст. ст. 6 , 627 ЦК України та ст. ст. 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію». У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі №2-383/2010 зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі не спростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Матеріали справи не містять доказів щодо спростування презумпції правомірності договору позики, зазначений договір недійсним не визнано. В ч. 2 ст. 639 ЦК України визначено, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором. За загальним правилом наявність згоди боржника на заміну кредитора в зобов`язанні не вимагається, якщо інше не встановлене договором або законом. Тобто відступлення права вимоги за змістом означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором. У статті 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. При цьому у зв`язку із заміною кредитора у зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише суб`єктний склад у частині кредитора. За частиною першою статті 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Частиною 1 статті 1078 ЦК України встановлено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Отже, необхідною умовою для відступлення права вимоги є існування самого зобов`язання за яким відступається право, яке й підтверджує дійсність вимог (постанова Верховного Суду від 28 липня 2021 року у справі № 761/33403/17 (провадження № 61-12551св20). Права кредитора у зобов`язанні переходять до іншої особи (набувача, нового кредитора), якщо договір відступлення права вимоги з такою особою укладений саме кредитором. Отже, якщо такий договір був укладений особою, яка не володіє правом вимоги з будь-яких причин (наприклад, якщо право вимоги було раніше відступлене третій особі або якщо права вимоги не існує взагалі, зокрема у зв`язку з припиненням зобов`язання виконанням), тобто якщо ця особа не є кредитором, то права кредитора в зобов`язанні не переходять до набувача (пункт 132 постанови Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2022 року у справі № 910/12525/20, пункт 90 постанови Великої Палати Верховного Суду від 08 серпня 2023 року у справі № 910/19199/21 ). Наявність у позивача Договору про надання позики на умовах фінансового кредиту разом з усіма додатками, з урахуванням наданих договорів факторингу та реєстрів права вимоги, на переконання суду, за відсутності наданих відповідачем доказів протилежного, створює обґрунтовану презумпцію набуття позивачем прав вимоги за спірним договором. Зобов`язання, яке виникло між сторонами, є грошовим. Матеріали справи не містять доказів належного виконання відповідачем умов кредитного договору. Інших підстав, що свідчили б про припинення між сторонами грошового зобов`язання, судом не встановлено. Згідно з ч.3 ст.12 та ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформованої в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29. ТОВ «Мілоан» свої зобов`язання перед відповідачем виконав в повному обсязі, надавши йому, визначені договором кредитні кошти, натомість відповідач [PERSON] взяті на себе за договором зобов`язання перед ТОВ «Мілоан» в повному обсязі не виконав, оскільки не постійно вносив платежі, передбачені умовами кредитного договору, та проценти за користування кредитом. У зв`язку з належною сплатою платежів на виконання умов кредитного договору у відповідача, утворилась заборгованість. ТОВ "Фінансова компанія "Кредит-Капітал" є новим кредитором за кредитним договором № 8251517 від 13.01.2024 року на підставі укладеного між ним та ТОВ «Мілоан» договору факторингу № 108-МЛ від 29.07.2024 року. Відтак, у нього виникло право вимоги до відповідача. Згідно розрахунку заборгованості загальна сума заборгованості відповідача перед позивачем становить 30173,04 грн., з яких: заборгованість за сумою кредиту 6720,00 грн. заборгованість за сумою відсотків 22253,04 грн., простроченої заборгованості по комісії на суму 1200 гривень. Аналізуючи зібрані докази в їх сукупності суд приходить до висновку, що кредитний договір укладений у спосіб визначений чинним законодавством України з повним дотриманням вимог щодо їх укладення із зазначенням умов, які жодним чином не порушують вимоги Закону України «Про захист прав споживачів», порядок надання та повнота наданої інформації відповідають вимогам Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». Щодо вимог про стягнення комісії за надання кредиту суд зазначає таке. Відповідно до п.4 ч.1 ст.1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. За приписами ч. 2 ст.8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Кредитодавець має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на тому, що платежі за послуги кредитодавця залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дають змогу змінювати процентну ставку та/або інші платежі за послуги кредитодавця, уключені до загальних витрат за споживчим кредитом, і такі зміни не можуть бути визначені на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил розрахунку небанківськими фінансовими установами України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит). Такий висновок узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного суду від 01.04.2024 року у справі № 496/3134/19 Під вимогами, яким не повинен суперечити правочин, мають розумітися ті правила, що містяться в імперативних приватно-правових нормах. Комісія за надання кредиту передбачена як умовами кредитного договору (п.1.5.1 Заявки.), так і графіком платежів, які були підписані відповідачем, що свідчить про обізнаність останнього щодо включення комісії «за надання кредиту» до загальних витрат за споживчим кредитом та порядком сплати такої комісії. Отже, як вбачається з умов даного кредитного договору встановлення комісії за надання кредиту є правомірним, оскільки укладеним між позивачем та відповідачем кредитним договором передбачено нарахування комісії за надання кредиту та включено суму нарахувань по комісії до графіку платежів, а Правилами надання споживчих кредитів передбачено, що до загальних витрат за кредитом включаються доходи кредитодавця у вигляді процентів, комісії, інших обов`язкових платежів. Таким чином, суд дійшов висновку про правомірність нарахування комісії пов`язаної з наданням кредиту на суму 1200,00 гривень, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Щодо нарахованих процентів за користування кредитом. Як встановлено з матеріалів справи, строк кредитування за договором про надання фінансового кредиту № 8251517 від 13.01.2024 року був погоджений сторонами та становив 105 днів, тобто 27 квітня 2024 року. Доказів того, що позичальник ініціював продовження строку користування кредитом та зміну дати повернення всієї суми кредиту, матеріали справи не містять. Як вбачається з відомостей про щоденні нарахування та погашення по кредитному договору №8251517, нарахування відсотків [PERSON] було здійснено за період з 13.01.2024 року по 29.06.2024 року, хоча строк дії кредитного договору по 27.04.2024 року. Отже, розмір відсотків відповідно до умов договору про споживчий кредит становить 12515,76 грн за період з 13.01.2024 року по 27 квітня 2024 року. Відсотки нараховані за період з 28.04.2024 року по 29.06.2024 року а саме 63 дні на загальну суму 9737,28 гривень, виходять за межі строку дії кредитного договору, тому до стягнення не підлягають. Відтак, наданий позивачем розрахунок заборгованості не може вважатися належним доказом на підтвердження наявності заборгованості по відсоткам за договором про надання фінансового кредиту № 8251517 від 13.01.2024 року в сумі 22253,04 грн., оскільки нарахування та стягнення процентів за користування кредитом поза визначеним кредитним договором строком суперечить вимогам ЦК України та висновкам Верховного Суду. У постанові Верховного Суду від 27 липня 2021 року за № 910/18943/20 зроблено висновок, що оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма ч. 1 ст. 1048 ЦК України і охоронна норма ч. 2 ст. 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та ч. 1 ст. 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання. Отже, позивач відповідно до статті 1048 ЦК України має право стягнути заборгованість по нарахованих та несплачених процентах за користування кредитними коштами у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після закінчення строку його дії у позикодавця відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором проценти. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (статті 79 ЦПК України). Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Статтею 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача суми заборгованості за тілом кредиту у розмірі 6720 грн та суми заборгованості за відсотками у розмірі 12515,76 грн. та заборгованості по комісії на суму 1200 гривень. Враховуючи вище викладене загальний розмір заборгованості [PERSON] за кредитним договором №8251517 від 13.01.2024 року становить 20435,76 гривень. Розподіл судових витрат Згідно ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений позивачем судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог (20435,76*100%/30173,04=67%) в розмірі (2422,40*67%) = 1623,01 гривні. На підставі викладеного,

Outcome: partial