Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-29 00:00:00

У квітні\~2025\~року Товариство\~з обмеженою\~відповідальністю «Фінансова\~компанія «Кредит-Капітал»\~(далі\~ ТОВ\~«ФК «Кредит-Капітал»)\~звернулось до\~суду з\~позовом до\~ [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 27.10.2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» (далі - ТОВ «Мілоан») та [PERSON] в електронній формі укладено кредитний договір №103360257, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит в сумі 7000 грн. зі сплатою процентів за користування кредитом та інших платежів та можливих штрафних санкцій, що передбачені кредитним договором. ТОВ «Мілоан»свої зобов`язання за кредитним договором виконало у повному обсязі, надавши відповідачу кредит. Відповідач, у свою чергу, не виконав умов кредитного договору. 26.03.2024 року між ТОВ «Мілоан»та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» укладено договір відступлення права вимоги №106-МЛ/Т від 26.03.2024 року, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №103360257 від 27.10.2023 року в сумі 24136 грн. 56 коп., з яких: 6230 грн. 00 коп. заборгованість за тілом кредиту; 16576 грн. 56 коп. заборгованість за відсотками, 1330 грн. 00 коп. заборгованість за комісією. На підставі наведеного вище, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість в розмірі 24136 грн. 56 коп., а також понесені витрати по сплаті судового збору в розмірі 2422 грн. 40 коп. Ухвалою Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 01.05.2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін (а.с.36-37). Представник позивача в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином. На судове засідання, призначене на 02.06.2025 року подав до суду клопотання, в якому просив здійснювати розгляд справи без його участі та задовольнити позовні вимоги в повному обсязі (а.с.50). Відповідач в\~судове засідання не з`явилась, про дату, час і місце розгляду справи повідомлена належним чином. Подала до суду заяву про проведення розгляду справи без її участі (а.с.61). Враховуючи, що в судове засідання не з`явились усі учасники справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши зібрані в судовому засіданні докази вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що 27.10.2023 року між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] укладено договір про споживчий кредит №103360257 (далі кредитний договір), відповідно до умов п.1.1 якого кредитодавець зобов`язується на умовах визначених цим договором, на строк визначений п.1.3 договору надати позичальнику грошові кошти у сумі, визначеній у п.1.2 договору, а позичальник зобов`язується повернути кредитодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та в строки / терміни, що визначені договором. Кредит надається з метою задоволення потреб позичальника не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю та виконанням обов`язків найманого працівника (а.с.7-12). Пунктом 1.2 кредитного договору визначено, що розмір кредиту становить 7000 грн. Згідно пунктів 1.3, 1.3.1, 1.3.2 кредитного договору кредит надається строком на 105 днів з 27.10.2023 року (строк кредитування) і складається з пільгового та поточного періодів. Пільговий період складає 15 днів, що настає з дати видачі кредиту та завершується 11.11.2023 року. Поточний період складає 90 днів, що настає з дня наступного за днем завершення пільгового періоду і закінчується 09.02.2024 року. Відповідно до п.1.4 кредитного договору позичальник має повернути кредит, сплатити комісії за надання кредиту та проценти за користування кредитом в рекомендовану дату платежу 11.11.2023 року, але не пізніше дати остаточного погашення заборгованості 09.02.2024 року. Пунктом 1.5.1 кредитного договору передбачено, що комісія за надання кредиту становить 1330 грн. 00 коп., яка нараховується за ставкою 19% від суми кредиту одноразово в момент видачі кредиту. Відповідно до п.1.5.2, п.1.5.3 кредитного договору проценти за користування кредитом протягом пільгового періоду 2625 грн., які нараховуються за ставкою 2,50 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом протягом пільгового періоду. Проценти за користування кредитом протягом поточного періоду 22050 грн., які нараховуються за стандартною процентною ставкою 3,50 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом протягом поточного періоду. Відповідно до п.2.1 кредитного договору кредитні кошти надаються позичальнику безготівково на рахунок з використанням карти [NUMBER] . Згідно п.6.1 кредитного договору цей кредитний договір укладається в електронній формі в особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно-комунікаційній системі Товариства та доступний зокрема через сайт Товариства та/або відповідний мобільний додаток чи інші засоби. Розміщені в особистому кабінеті позичальника проект цього кредитного договору або інформація з посиланням на нього є пропозицією ТОВ «Мілоан» про укладення кредитного договору (офертою). Відповідь про прийняття пропозиції про укладення цього кредитного договору (акцепт) надається позичальником шляхом відправлення ТОВ «Мілоан» електронного повідомлення та відбувається із застосуванням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, який надсилається ТОВ «Мілоан» електронним повідомленням (SMS) на мобільний телефон позичальника, а позичальник використовує одноразовий ідентифікатор (отриману алфавітно-цифрову послідовність) для підписання цього кредитного договору/електронного повідомлення про прийняття пропозиції про його укладення (акцепту). Електронне повідомлення (акцепт) може бути відправлене позичальником через сайт ТОВ «Мілоан», мобільний додаток або у SMS-повідомленні з мобільного телефонного номера позичальника на номер 2277. Після укладення цей кредитний договір розміщується в особистому кабінеті позичальника (п.6.2 кредитного договору). Додатком №1 до кредитного договору є графік платежів (зворотній бік а.с.12). Додатком №2 до кредитного договору є заява на отримання кредиту №103360257 від 27.10.2023 року (а.с.13). Анкета-заява на кредит №103360257 від 27.10.2023 року містить відомості щодо погодження отримання кредиту відповідачем у ТОВ «Мілоан» (а.с.14 зворотній бік 15). Як вбачається з довідки про ідентифікацію, відповідачем прийнято умови договору шляхом використання одноразового ідентифікатора 895814 за номером телефону позичальника [NUMBER] (а.с.14). ТОВ «Мілоан» перерахувало на ім`я отримувача [PERSON] кредитні кошти згідно договору №103360257 в розмірі 7000 грн., що підтверджується копією платіжного доручення №75310569 від 27.10.2023 року (а.с.15 зворотній бік). На підтвердження розміру заборгованості відповідача перед ТОВ «Мілоан» позивачем надано відомість про щоденні нарахування та погашення за кредитним договором (а.с.16 зворотній бік 17). В подальшому на підставі договору відступлення прав вимоги №106-МЛ/Т від 26.03.2024 року, укладеного між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал», позивач набув права вимоги до відповідача за договором про споживчий кредит №103360257 від 27.10.2023 року в сумі 24136 грн. 56 коп., з яких: 6230 грн. 00 коп. заборгованість за тілом кредиту; 16576 грн. 56 коп. заборгованість за відсотками, 1330 грн. 00 коп. заборгованість за комісією, що підтверджується копіями: договору відступлення прав вимоги (а.с.18-22), додаткової угоди №1 від 04.02.2025 року до договору відступлення прав вимоги (а.с.23 зворотній бік 24), платіжної інструкції (а.с.24 зворотній бік), акту приймання-передачі реєстру боржників від 26.03.2024 року (а.с.23) та витягу з реєстру боржників (а.с.25). Відповідно до виписки ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» з особового рахунку за кредитним договором, станом на 27.03.2025 року загальна сума заборгованості складає 24136 грн. 56 коп., з яких: 6230 грн. 00 коп. заборгованість за тілом кредиту; 16576 грн. 56 коп. заборгованість за відсотками, 1330 грн. 00 коп. заборгованість за комісією (а.с.17 зворотній бік). З метою досудового врегулювання спору позивач на адресу відповідача направив претензію від 21.03.2025 року вих. №23454548/3071, з вимогою погасити заборгованість за кредитним договором в сумі 24136 грн. 56 коп. протягом 3 днів (а.с.25 зворотній бік). Цивільний кодекс України у статтях 3, 6, 203, 626, 627 визначає загальні засади цивільного законодавства, зокрема, поняття договору і свободи договору та формулює загальні вимоги до договорів як різновиду правочинів (вільне волевиявлення учасника правочину). Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно з ч.1 ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до положень ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Порядок укладення договорів в електронній формі регламентується Законом України «Про електронну комерцію». У ст.3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарськими кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ст.11 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідно до ч.5 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Відповідно до п.6 ч.1 ст.3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. З огляду на викладене вище, враховуючи факт підписання відповідачем електронного договору шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, суд приходить до висновку, що укладення кредитного договору узгоджується з вимогами ст.ст. 6, 627 ЦК України та ст.ст. 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію». За приписами п.1 ч 1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові (ч.1 ст.513 ЦК України). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.514 ЦК України). Отже, відступлення права вимоги є договірною передачею вимог первісного кредитора новому кредиторові та відбувається на підставі укладеного між ними правочину. Частиною 1 статті 1077 ЦК України визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Отже,\~у ході передачі прав вимоги за договором відступлення прав вимоги право вимоги за кредитним договором перейшло до ТОВ «ФК «Кредит-Капітал», що свідчить про факт отримання позивачем права грошової вимоги до відповідача. Встановлено, що первісний кредитодавець умови кредитного договору виконав, надав відповідачу кредитні кошти на умовах передбачених договором. В свою чергу відповідач, підписавши вказаний договір, добровільно погодився на визначені у ньому умови кредитування, взявши на себе відповідні зобов`язання. Разом з тим, відповідач належним чином не виконав взяті на себе зобов`язання за кредитним договором, у зв`язку з чим утворилась заборгованість, тому суд дійшов висновку про те, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню в частині стягнення з відповідача на користь позивача, як правонаступника первісного кредитора, заборгованості у розмірі 22806 грн. 56 коп., яка складається з наступного: 6230 грн. 00 коп. заборгованість за тілом кредиту; 16576 грн. 56 коп. заборгованість за відсотками. Що стосується нарахування комісії. Відповідно до ч.2 ст.215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У постанові Верховного Суду від 20.07.2022 року у справі №343/557/15-ц зроблено висновок: «Так, за змістом частини п`ятої статті 11, частин першої, другої, п`ятої, сьомої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, чинній станом на 08 травня 2007 року) до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту, і це є підставою для визнання таких положень недійсними. Відповідно до ч.8 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» нечіткі або двозначні положення договорів зі споживачами тлумачаться на користь споживача. Згідно зі ст.55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. Частиною 3 статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» передбачено, що банкам забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи пов`язаної особи банку як обов`язкову умову надання банківських послуг. Згідно із ч.3 ст.13 ЦК України не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. Отже, виходячи із принципів справедливості, добросовісності на позичальника не може бути покладено обов`язок сплачувати платежі за послуги, які ним фактично не замовлялись і які банком фактично не надавались, а встановлення платежів за такі послуги було заборонено нормативно-правовими актами. Відповідно до правового висновку, викладеного Верховним Судом України у постанові від 06.09.2017 року у справі №6-2071цс16 послугою з надання споживчого кредиту є діяльність банку або іншої фінансової установи з передачі споживачу коштів на придбання продукції для його особистих потреб, а тому встановлення кредитором будь-яких зборів, відсотків, комісій, платежів за інші дії, ніж надання коштів на придбання продукції, є незаконним, а такі умови споживчого кредиту є нікчемними і не потребують визнання недійсними. Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 09.12.2019 року у справі №524/5152/15 (провадження №61-8862сво18) зазначив, що надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України є обов`язком банку, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту - це обов`язок банку за кредитним договором, то така дія як надання фінансового інструменту чи моніторинг заборгованості по кредиту не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає оплаті позичальником на користь банку. Надання фінансового інструменту є фактично наданням кредиту позичальнику, така операція, як і моніторинг заборгованості по кредиту, відповідає економічним потребам лише самого банку та здійснюється при виконанні прав та обов`язків за кредитним договором, а тому такі дії банку не є послугами, що об`єктивно надаються клієнту-позичальнику. Як вбачається з кредитного договору ТОВ «Мілоан» встановлено комісію за надання кредиту у розмірі 1330 грн. 00 коп., тобто позивачем встановлено плату за послугу, яка є обов`язком саме позивача, відповідно до умов договору. Отже, умови договору про сплату позичальником на користь банку винагороди за надання фінансового інструменту, тобто за дії, які банк здійснює на власну користь є несправедливим, суперечить принципу добросовісності, є наслідком істотного дисбалансу договірних прав і обов`язків на погіршення становища споживача, за своєю природою є дискримінаційним та таким, що суперечить моральним засадам суспільства. Таким чином, суд приходить до висновку щодо відмови у задоволенні вимоги про стягнення з відповідача комісії за надання кредиту у розмірі 1330 грн. 00 коп. Подібні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 12.04.2022 року у справі №640/14229/15 (провадження № 61-16739св20), від 21.04.2021 року у справі № 677/1535/15 (провадження № 61-19356св19), від 15.12.2021 року у справі №209/789/15 (провадження № 61-16561св20), від 21.07.2021 року у справі №751/4015/15 (провадження № 61-8543св20). Щодо стягнення судових витрат. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За результатом розгляду справи позовні вимоги задоволено частково, тому з урахуванням принципу пропорційності розміру задоволених позовних вимог, суд приходить до висновку, що на користь позивача підлягають стягненню витрати зі сплати судового збору з відповідача в сумі 2277 грн. 06 коп.

Outcome: partial