Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-20 00:00:00

І. Короткий зміст позовних вимог Позивач звернувся до суду з указаним позовом, у якому просить суд стягнути з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ВІН ФІНАНС" заборгованість за кредитним договором № L6032474 від 29.11.2018 у загальному розмірі 24671,87 грн, а також витрати зі сплати судового збору та витрати на професійну правничу допомогу. На обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що 29.11.2018 між первісним кредитором ТОВ «Дінеро» та [PERSON] було укладено електронний договір кредитної лінії № AG7203644. Первісний кредитор виконав умови кредитного договору та перерахував на рахунок відповідача безготівковим шляхом кошти, в свою чергу позичальник не виконав умови договору, внаслідок чого утворилась заборгованість за кредитним договором у сумі 16659 грн. з якої заборгованість за тілом кредиту 7700 грн., за відсотками 1259 грн., за штрафами 3850 грн., за комісією 3850 грн. Відповідно до Договору відступлення прав вимоги №01072019 від 01.07.2019 первісний кредитор ТОВ «Дінеро» відступив для ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» право вимоги за реєстром боржників до відповідачки [PERSON] 25.07.2024 на загальних зборах учасників ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» протоколом №1706 було вирішено найменування ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» змінити на ТОВ «ВІН ФІНАНС». Відповідач умови договору не виконала, у зв`язку з чим на дату подачі позовної заяви утворилась заборгованість, яку позивач просить стягнути в розмірі 24671,87 грн, з яких: заборгованість за кредитом 16659 грн.; інфляційні втрати - 6514,93 грн, 3% річних - 1497,94 грн. ІІ. Процедура та позиції сторін Ухвалою суду від 09.06.2025 позовну заяву залишено без руху, надано позивачу строк для усунення недоліків, які були ним усунені 16.06.2025. Ухвалою суду від 17.06.2025 відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням (викликом) сторін. Сторони в судове засідання не з`явилися про день, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином. Представник позивача у позовній заяві заявив клопотання про розгляд справи за його відсутності, проти винесення заочного рішення не заперечує. Згідно з ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Відповідач у встановлений судом строк відзив на позов не подала, будь-яких клопотань та заяв від неї не надходило, відтак у відповідності до ч. 8 ст. 178 ЦПК України, суд вважає за можливе провести розгляд справи за наявними у справі матеріалами. Враховуючи наявність умов, передбачених ст. 280 ЦПК України, судом здійснено заочний розгляд справи. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного пристрою не здійснювалося на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України. ІІІ. Національне законодавство, що підлягає застосуванню. Частиною 3 ст. 10 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог чинного законодавства. Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України, істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша ст. 1048 ЦК України). Згідно з ч. 2 ст. 1054 ЦК України, до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ст. 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі. Згідно з ч. 1 ст. 633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Відповідно до ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією зі сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. З огляду на зміст ст.ст. 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Згідно зі ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Вимогами ч. 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частини четвертої ст. 16 Закону України «Про споживче кредитування», у разі затримання споживачем сплати частини споживчого кредиту та/або процентів щонайменше на один календарний місяць, кредитодавець має право вимагати повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, в повному обсязі. Якщо кредитодавець, відповідно до умов договору про споживчий кредит, вимагає здійснення платежів, строк сплати яких не настав, або повернення споживчого кредиту, такі платежі або повернення споживчого кредиту здійснюються споживачем протягом 30 календарних днів з дня одержання від кредитодавця повідомлення про таку вимогу. Частиною другою ст. 1050 Цивільного кодексу України (надалі ЦК України) передбачено: якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то, в разі прострочення повернення чергової частини, позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому, відповідно до статті 1048 ЦК України. ІV. Фактичні обставини справи, встановлені судом, докази на їх підтвердження, оцінка та мотиви суду Судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. Як зазначає позивач, 29.11.2018 Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дінеро» укладено з відповідачем договір кредитної лінії № L6032474. До матеріалів позовної заяви позивачем долучено роздруковані документи під назвою «Загальні умови кредитної лінії», «Паспорт споживчого кредиту, інформація яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит (Стандартна форма), Спеціальні умови для короткострокового кредиту Договору кредитної лінії № AG7203644 «ТОВ «Фінансова компанія «Дінеро», а також Додаткові угоди до Спеціальних умов для короткострокового кредиту Договору кредитної лінії № AG7203644 «ТОВ «Фінансовва компанія «Дінеро». Також до матеріалів долучено Виписку з рахунку станом на 01.07..2019, складену первісним кредитором ТОВ ФК «Дінеро», яка містить наступну інформацію за укладеним договором № AG7203644 (№ L6032474): тип кредиту: кредитна лінія, П.І.П. позичальника: [PERSON] , строк дії Договору: 30 днів, процентна ставка в день з початково зазначеної тривалості Кредиту: 0,65%, 1,06%. За період з 29.11.2018 по 01.07.2019 нараховано заборгованість за тілом кредиту - 7700 грн, за процентами 1 259 грн, за нарахованими штрафами (пеня) 3850 грн, за комісією за підготовку і направлення повідомлень 3850 грн, всього заборгованість складає 16659 грн. 25.07.2024 назву ТОВ «Фінансова компанія «Дінеро» змінено на ТОВ «ВІН ФІНАНС», що підтверджується копіями наказу № 55-к від 25.07.2024 та Протоколу № 1706 від 25.07.2024. Окрім цього, судом встановлено, що 01.07.2019 ТОВ «Фінансова компанія «Дінеро» отримало право вимоги за кредитними договорами ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» згідно договору відступлення прав вимоги № 01072019. Відповідно до Реєстру боржників від 01.07.2019 до Договору відступлення прав вимоги №01072019 від 01.07.2019 року до ТОВ «ВІН ФІНАНС» перейшло право вимоги до відповідачки, розмір заборгованості якої становить: заборгованість за тілом кредиту - 7700 грн, за процентами 1 259 грн, за нарахованими штрафами (пеня) 3850 грн, за комісією за підготовку і направлення повідомлень 3850 грн, всього заборгованість складає 16659 грн. Дослідивши матеріали справи, суд доходить висновку, що в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити. Так, документ під назвою «Загальні умови кредитної лінії» не містить жодних істотних умов і не може бути доказом виникнення між сторонами фінансово-кредитних правовідносин. До матеріалів позовної заяви долучено документи під назвою «Паспорт споживчого кредиту, інформація яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит (Стандартна форма), та під назвою Спеціальні умови для короткострокового кредиту Договору кредитної лінії № AG7203644, а також три документи під назвою Додаткова угода до Спеціальних умов для короткострокового кредиту Договору кредитної лінії № AG7203644. Усі документи містять окремі розбіжності щодо розміру кредиту, відсотків та комісій. Які саме із цих документів складають кредитний Договір № L6032474 від 29.11.2018, за яким заявлено до стягнення заборгованість відповідача, на яких умовах він укладений, чому в спеціальних умовах вказаний інший номер Договору (№ [NUMBER] ) у позовній заяві не зазначається. Як окремий документ указаний договір до матеріалів справи не долучено, також не долучено Заявку (пропозицію) відповідача про отримання кредитних коштів, про яку йдеться у «Загальних умовах кредитної лінії». Суд також розмежовує форму правочину та спосіб підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавцем по наданню споживачу інформації, необхідної для порівняння різних пропозицій кредитодавця. Способом підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавця є паспорт споживчого кредиту. Ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту. Аналогічний правовий висновок висловлено в постанові Верховного Суду від 23 травня 2022 року у справі №393/126/20. Крім того позивачем не надано належних і допустимих доказів виконання своїх зобов`язань в частині надання кредитних коштів відповідачу, зокрема, не зазначено кредитний інструмент, за допомогою якого здійснювався банківський переказ коштів, фінансова установа, яка здійснювала операційне обслуговування переказу. Згідно з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 24.16.2021 у справі №686/19271/19, договір не є первинним обліковим документом для цілей бухгалтерського обліку, а свідчить лише про намір виконання дій (операцій) в майбутньому, а не про їх фактичне виконання, в той час як первинні документи складаються лише за фактом надання послуг. Закон України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» (далі -Закон) як спеціальний закон визначає загальні засади функціонування платіжних систем і систем розрахунків (далі - платіжні системи) в Україні, поняття та загальний порядок проведення переказу коштів у межах України, встановлює відповідальність суб`єктів переказу, а також визначає загальний порядок здійснення нагляду (оверсайта) за платіжними системами. Відповідно до п. 16.1. ст. 16. Закону до документів на переказ відносяться розрахункові документи, документи на переказ готівки, міжбанківські розрахункові документи, клірингові вимоги та інші документи, що використовуються в платіжних системах для ініціювання переказу. Згідно з п. 17.1. ст. 17 того ж Закону форми розрахункових документів, документів на переказ готівки для банків, а також міжбанківських розрахункових документів установлюються нормативно-правовими актами Національного банку України. Форми документів на переказ, що використовуються в платіжних системах для ініціювання переказу, установлюються правилами платіжних систем. Обов`язкові реквізити електронних та паперових документів на переказ, особливості їх оформлення, оброблення та захисту встановлюються нормативно-правовими актами Національного банку України. Відповідно до ч. 19.1, 19.2. ст. 19 Закону порядок і строки зберігання, а також процедура знищення електронних документів, що застосовуються при проведенні переказу, встановлюються Національним банком України. Строки зберігання цих документів мають бути не меншими, ніж строки, встановлені для паперових документів аналогічного призначення. Електронні документи зберігаються на носіях інформації у формі, що дозволяє перевірити цілісність, достовірність та авторство електронних документів на цих носіях. Згідно з ч. 22.1 ст. 22 Закону, ініціювання переказу здійснюється за такими видами розрахункових документів: 1) платіжне доручення; 2) платіжна вимога-доручення; 3) розрахунковий чек; 4) платіжна вимога; 5) меморіальний ордер. Національний банк України має право встановлювати інші види розрахункових документів. Відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік і фінансову звітність в Україні» «Первинні документи та регістри бухгалтерського обліку»: Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. У матеріалах справи міститься документ під назвою «виписка з рахунку станом на 01.07.2019", в якому проведено калькуляцію нарахування відсотків по кожному дню та сформовано колонки із кінцевим результатом калькуляції у вигляді зального розміру заборгованості. Однак вказаний документ не є випискою по рахунку відповідача у справі у розумінні первинного бухгалтерського документа, з якого можливо було б встановити факт здійснення переказу на картковий рахунок відповідача. При цьому вказаний документ є фактично розрахунком заборгованості, сформованим первісним кредитором. Крім того, до позову не долучено доказів на підтвердження підстав здійснення таких фінансових операцій, а тому, вказаний доказ не свідчить про виконання кредитором умов договору з перерахування коштів на картковий рахунок відповідача. Суд приходить до висновку про те, що позивачем не надано первинних бухгалтерських документів, які б підтверджували, що первісний кредитор ТОВ «ФК «Дінеро» виконав зобов`язання щодо видачі грошових коштів на картковий рахунок відповідача. Пункт 7.2 Договору відступлення прав вимоги № 01072019 від 01.07.2019 визначає, що новий кредитор здійснює оплату кредиторові шляхом перерахування суми, що вказана в п.7.1 Договору, на вказаний у реквізитах до цього Договору рахунок за графіком. Однак, підтвердження оплати ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» до позову не долучено, хоча Договір відступлення прав вимоги № 01072019 від 01.07.2019 є оплатним. Тому, суд приходить до висновку, що позивачем також не доведено належними та допустимими доказами те, що до ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» (після перейменування ТОВ «Він Фінанс») перейшло право вимоги до відповідача, що виникло на підставі договору кредитної лінії № L6032474 від 29.11.2018. Частиною 1 статті 13 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно частини 1 статті 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до статті 77 Цивільного процесуального кодексу України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Аналізуючи зібрані у справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими, оскільки позивачем не надано жодного належного доказу на підтвердження заявлених позовних вимог та порушення прав позивача, а тому у задоволенні позовних вимог слід відмовити повністю. V. Розподіл судових витрат. За змістом статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача. Оскільки позовні вимоги задоволенню не підлягають судові витрати по справі слід покласти на позивача.

Outcome: dismissed