Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-29 00:00:00

20.03.2025 [PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON] про збільшення розміру аліментів, в якому просила змінити спосіб стягнення аліментів та збільшивши розмір аліментів, які стягуються з [PERSON] , [INFO] , на підставі судового наказу Генічеського районного суду Херсонської області від 13.03.2019 по справі № 653/586/19 на користь [PERSON] , та щомісячно стягувати з [PERSON] , [INFO] , аліменти на користь [PERSON] на утримання дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частки від заробітку (доходу), а саме по 1/6 частині на кожну дитину, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дітьми повноліття. На обґрунтування позовної заяви зазначено, що сторони по справі є батьками двох малолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Судовим наказом Генічеського районного суду Херсонської області від 19.03.2019 з відповідача стягуються аліменти на утримання дітей, в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дітьми повноліття. На момент видачі судового наказу відповідач не був офіційно працевлаштований, у зв`язку з чим був визначений саме такий розмір аліментів. На даний час, змінився матеріальний стан як відповідача так і матеріальний стан позивачки, яка є вагітною. Відповідач [PERSON] є військовослужбовцем ЗСУ, має високий рівень оплати своєї праці. Інших дітей на утриманні відповідач не має. Позивачка зазначає, що її матеріальний стан погіршився, на даний час вона не працює, знаходиться на тривалому лікарняному, у зв`язку з подальшими пологами перебуватиме у відпустці по догляду за дитиною. Оскільки домовленості між сторонами з приводу утримання дітей не досягнуто та враховуючи, що змінився матеріальний стан платника аліментів, [PERSON] звернулася до суду з даним позовом. Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 05.05.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи, призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні в залі суду на 26.05.2025. 26.05.2025 судове засідання відкладено у зв`язку з неявкою відповідача до 16.06.2025. 06.06.2025 від представника відповідача [PERSON] - адвоката Хижняк А.В. до суду надійшов відзив на позовну заяву відповідно до якого представник відповідача просить суд позов залишити без задоволення. Відзив на\~позовну заяву\~мотивований тим,\~що [PERSON] здійснював виплати через органи державної виконавчої служби. Суми, що перераховувалися відповідачем, також перевищували визначений судовим наказом розмір аліментів у 1,5 2 рази, що призвело до суттєвої переплати за зобов`язанням. Крім фінансової допомоги, відповідач на регулярній основі пропонував матеріальне забезпечення дітей у вигляді одягу, взуття, шкільного приладдя та інших необхідних речей. Претензій з боку позивачки щодо неналежного виконання батьком обов`язку по утриманню дітей не надходило. Представник відповідача зазначає, що позивачка не надала жодних належних і допустимих доказів, які б свідчили про наявність об`єктивних фінансових труднощів у забезпеченні потреб дітей. Аргументація позивачки ґрунтується виключно на суб`єктивному посиланні на її власне матеріальне становище, пов`язане з вагітністю та перебуванням на лікарняному. У відповідача не має обов`язку здійснювати матеріальне забезпечення позивачки в частині, що не стосується спільних зобов`язань щодо утримання дітей. Зауважує на те, що під час попередньої вагітності, яка настала у період стосунків між сторонами відповідач, в повному обсязі виконував свої обов`язки щодо підтримки позивачки та забезпечення потреб спільних дітей. Після припинення особистих стосунків між сторонами, відповідач, згідно з вимогами чинного законодавства, здійснював виплату аліментів на її утримання до досягнення спільними дітьми трирічного віку. Це відбувалося навіть попри те, що позивачка на той момент була працевлаштована та мала додаткові джерела доходу. Щодо матеріального стану відповідача [PERSON] представником зазначено, що відповідач проходить військову службу у лавах ЗСУ. Умови проходження служби є надзвичайно складними, супроводжуються підвищеним фізичним та психологічним навантаженням. Рівень грошового забезпечення є обмеженим і не забезпечує повноцінного покриття основних життєвих потреб. У зв`язку з тривалими фізичними навантаженнями під час служби відповідач стикається із постійними проблемами зі здоров`ям. У 2024 році переніс оперативне втручання, нині проходить лікування хребта та зубів. Враховуючи недостатнє забезпечення у військових медичних закладах, змушений звертатися до приватних медичних установ, що потребує додаткових фінансових витрат. Зазначає, що інформація про те, що позивачка є внутрішньо переміщеною особою не відповідає дійсності. Відповідач [PERSON] є внутрішньо переміщеною особою, оскільки до початку бойових дій постійно проживав у селі Стрілкове Генічеського району Херсонської області, яке на даний час перебуває під тимчасовою окупацією. У зв`язку з цим відповідач фактично залишився без житла та стабільного місця проживання, що додатково ускладнює його матеріальне становище. 16.06.2025 у зв`язку з перебуванням судді на лікарняному судовий розгляд справи відкладено до 30.07.2025. 30.07.2025 учасники справи, які повідомлялись належним чином про дату, час та місце судового розгляду в судове засідання не з`явилися. Представник позивачки [PERSON] адвокат Оберкович Г.В. до канцелярії суду надала заяву, відповідно до якої просила проводити розгляд справи за її відсутності та без участі позивачки, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Хижняк А.В. подала заяву, відповідно до якої просить провести розгляд справи за її відсутності та без участі відповідача, з врахуванням відзиву на позовну заяву. Неявка учасників справи не перешкоджає проведенню судового розгляду справи по суті. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу при ухваленні судового рішення не здійснюється, що відповідає положенням частини 2 статті 247 Цивільного процесуального кодексу України. Суд, розглянувши матеріали справи і оцінивши наявні в справі письмові докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні, вирішуючи справу, виходить з такого. Частинами 1, 3 статті 13 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до статей 76 - 81 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Під час судового розгляду встановлено наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Суд, дослідивши та оцінивши докази, що містяться в матеріалах справи дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав: Сторони по справі [PERSON] та [PERSON] є батьками малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Зазначене вище підтверджується копіями свідоцтв про народження дітей (а. с. 6, 7). Як вбачається з копії судового наказу Генічеського районного суду Херсонської області від 19.03.2019, за заявою позивачки з відповідача стягнуто аліменти на утримання дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно і до досягнення дітьми повноліття (а. с. 12). Відповідно до частини 4 статті 82 Цивільного процесуального кодексу України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Факт проживання дітей разом із матір`ю, позивачкою [PERSON] відповідачем та його представником не спростовано. Відповідно до статті 51 Конституції України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Згідно статті 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 1 - 3 статті 181 Сімейного кодексу України передбачено, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Згідно зі статтею 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Згідно з частини 1 статті 183 Сімейного кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до статті 192 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. На підставі системного аналізу зазначених вище норм слід зазначити, що чинним законодавством (статті 182, 183 Сімейного кодексу України) підвищений мінімальний розмір аліментів до 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а також передбачено стягування аліментів у розмірі частки від заробітку платника аліментів, якщо стягувач не просить визначити аліменти у твердій грошовій сумі. Враховуючи положення частини 1 статті 3 Конвенції про права дитини, частин 7, 8 статті 7 Сімейного кодексу України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини. Відповідно до статті 8 Закону України "Про охорону дитинства", кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних умова для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, стаття 192 Сімейного кодексу України вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Таким чином, особа, яка одержує аліменти - одержувач аліментів, може звернутися до суду з позовом про збільшення розміру аліментів на дитину, якщо погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я платника аліментів. У свою чергу, особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів. Діюче законодавство надає позивачу право обирати спосіб стягнення аліментів на утримання дитини, а при необхідності - змінювати його. Позивачка скористалася своїм правом, визначивши спосіб стягнення аліментів - у частці від доходу батька. Представником позивачки надано докази того, що наявні законні підстави для зміни способу стягнення аліментів з метою забезпечення їх гарантованого мінімального розміру. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 Сімейного кодексу України, зміна розміру аліментів може означати й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Такий висновок цілком узгоджується з правовими позиціями, викладеними у постановах Верховного Суду України від 5 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 та від 14 листопада 2018 року у справі № 372/2393/17-ц. Отже, вимога одержувача аліментів про зміну способу їх стягнення може мати місце, як внаслідок виникнення необхідності у збільшенні розміру аліментів, так і внаслідок бажання стягувача змінити спосіб стягнення аліментів в силу інших обставин. Як зазначено у відзиві на позовну заяву з приводу вимоги про стягнення аліментів на утримання дітей, представник вказує на те, що відповідач сплачував аліменти у більшому розмірі, визначеному судовим рішенням (судовим наказом). На підтвердження цього факту представником відповідача надано суду копії відповідних платіжних інструкцій АТ КБ "Приватбанк". З вказаних платіжних інструкцій вбачається, що відповідач здійснював перекази позивачці 01.03.2022, 24.05.2022, 01.07.2022, 31.07.2022 (а. с. 61 - 64). Факт перерахування коштів відповідачем, позивачкою та її представником не заперечується. В даному випадку, з вказаних платіжних інструкцій дійсно вбачається, що розмір переказів за вказані періоди перевищував 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку на кожну дитину Закону України "Про Державний Бюджет". Проте, такі дії вчинялись відповідачем з власної ініціативи, із розрахунку його матеріального становища на той час та не можуть бути розцінені судом , як аліменти у майбутньому. До відзиву на позовну заяву представником відповідача долучено копію розпорядження Генічеської РДА № 147 від 10.04.2019 та рішення Слобожанської селищної ради № 292 від 20.03.2025 про визначення способу участі батька у вихованні та спілкуванні з малолітніми дітьми, що свідчить про участь батька у вихованні дітей (а. с. 66, 67 - 68). Суд також приймає подані представником відповідача докази (план лікування), щодо стану здоров`я [PERSON] . Так, Сімейним кодексом України чітко визначено, обов`язок батьків утримувати дитину, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину, визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини. Статтею 188 Сімейного кодексу України передбачено підстави для звільнення батьків від обов`язку утримувати дитину, серед яких: батьки можуть бути звільнені від обов`язку утримувати дитину, якщо дохід дитини набагато перевищує дохід кожного з них і забезпечує повністю її потреби. Батьки можуть бути звільнені від обов`язку утримувати дитину тільки за рішенням суду. Якщо дитина перестала отримувати дохід або її дохід зменшився, заінтересована особа має право звернутися до суду з позовом про стягнення аліментів. Твердження у відзиві на позовну заяву, що вимоги позивачки ґрунтуються виключно на її особистих матеріальних труднощах, без надання доказів, що підтверджують наявність реальної потреби у додаткових витратах на дітей не можуть бути прийняті судом до уваги, виходячи із того, що зміна способу аліментів не є додатковими витратами на дитину та є предметом окремого розгляду згідно передбаченої норми статті 185 Сімейного кодексу України (Участь батьків у додаткових витратах на дитину). Так само, твердження у відзиві на позовну заяву щодо здійснення позивачкою систематичних перешкод відповідачу у спілкуванні з дітьми не впливає на зміну сопособу стягнення аліментів та також є предметом окремого розгляду згідно статті 159 Сімейного кодексу України (Вирішення судом спору щодо участі у вихованні дитини того з батьків, хто проживає окремо від неї). Підстав для звільнення відповідача від обов`язку утримувати дитину судовим розглядом не встановлено. Враховуючи, що позивачка [PERSON] , обґрунтувала необхідність у збільшенні розміру аліментів, суд дійшов до висновку про наявність правових підстав для задоволення позову шляхом зміни способу стягнення аліментів з твердої грошової суми на 1/3 частку заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення дітьми повноліття. Така зміна способу стягнення аліментів буде відповідати інтересам дітей, засадам справедливості, добросовісності та розумності. Розмір у частці від заробітку (доходу), в розмірі 1/3 відповідає положенням статті 183 Сімейного кодексу України. У новому розмірі аліменти мають стягуватися починаючи з дня набрання цим рішенням законної сили. Зважаючи на те, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі, а при зверненні до суду з позовом позивачка в силу пункту 3 частини 1 статті 5 Закону України "Про судовий збір" була звільнена від сплати судового збору, з відповідача в дохід держави відповідно до статті 141 Цивільного процесуального кодексу України належить стягнути судовий збір в розмірі 1211 грн 20 коп. Відповідно до частини 5 статті 268 Цивільного процесуального кодексу України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення.

Outcome: approved