Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-22 00:00:00

20 листопада 2024 року позивач звернувся до суду з позовною заявою про визнання права власності в порядку спадкування після смерті [PERSON] , померлої [INFO] на 31/200 частку земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,1936 га, кадастровий номер 1414100000:01:007:1667, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Позовні вимоги мотивовані тим, що [INFO] помер дідусь позивача [PERSON] . Після його смерті відкрилась спадщина, до складу якої увійшли 31/50 частка житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , та земельна ділянка за цією ж адресою площею 01936 га, кадастровий №1414100000:01:007:1667. Після смерті дідуся спадщину прийняли дружина померлого [PERSON] та його син [PERSON] , які постійно проживали зі спадкодавцем на день відкриття спадщини. [INFO] померла [PERSON] . Після її смерті спадщину прийняв син померлої [PERSON] , який постійно проживав разом із спадкодавцем на день відкриття спадщини. Позивач стверджує, що він як спадкоємець за правом представництва прийняв спадщину і отримав свідоцтво про право на спадщину, до складу якої увійшла 31/200 частка вказаного житлового будинку. Постановою нотаріуса від 28 квітня 2021 року позивачеві відмовлено у видачі свідоцтва про праву на спадщину, до якої входить вказана земельна ділянка, оскільки в державному акті не містяться визначення часток земельної ділянки які належали померлим та зазначено, що земельна ділянка перебуває у спільній сумісній власності. Позивач вважає, що до нього повинно перейти право власності на 31/200 частку вказаної земельної ділянки, тому просить суд визнати за ним право власності на вказану частку земельної ділянки в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] . Ухвалою суду від 26.11.2024 відкрито провадження у справі, розгляд справи визначено проводити в порядку загального позовного провадження, сторонам встановлено строк для подачі заяв по суті позову, призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 02.05.2025 залучено до участі у цивільній справі за позовною заявою [PERSON] , в інтересах якого діє [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом, в якості\~третьої\~особи,\~яка\~не\~заявляє самостійних\~вимог\~щодо\~предмета спору - [PERSON] , [INFO] , яка мешкає за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою суду від 19.05.2024 підготовче провадження у справі закінчено, розгляд справи призначено на 10.07.2025. Позивач - [PERSON] та адвокат Фальченко Іван Володимирович в судове засідання не з`явились, надавши заяви про розгляд справи без їх участі, наполягають на задоволенні позовних вимог. Відповідачі, [PERSON] , [PERSON] надали до суду заяву про здійснення розгляду справи без її участі, проти задоволення позовних вимог не заперечує. Відповідач, [PERSON] в судове засідання не з`явився, відзив не надав, був належним чином повідомлений. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: [PERSON] в судове засідання не з`явився, відзив не надала, була належним чином повідомлена. Відповідно до ч.1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті У зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснювалось на підставі частини другої статті 247 ЦПК. Дослідивши матеріали справи в їх сукупності, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. У судовому засіданні встановлені наступні фактичні обставини та зміст спірних правовідносин, досліджені докази, на підставі яких встановлені ці обставини. Згідно договору купівлі-продажу, посвідченого державним нотаріусом Першої слов`янської державної нотаріальної контори 22 грудня 1992 року, [PERSON] та [PERSON] стали власниками 9/25 частин жилого будинку з відповідною частиною надвірних будівель, що знаходиться в [ADDRESS] , на земельній ділянці Слов`янської міської ради народних депутатів. Вказана частина житлового будинку 24 грудня 1992 р. зареєстрована в Слов`янському БТІ за [PERSON] , [PERSON] , реєстраційний № 17305/73. З договору купівлі-продажу, посвідченого державним нотаріусом Першої слов`янської державної нотаріальної контори 17 листопада 1992 року, вбачається, що [PERSON] став власником 11/25 частин жилого будинку з відповідною частиною надвірних будівель, що знаходиться в [ADDRESS] , на земельній ділянці Слов`янської міської ради народних депутатів. Вказана частина житлового будинку 14 грудня 1993 р. зареєстрована в Слов`янському БТІ за [PERSON] , реєстраційний № 17305/73. Таким чином, на підставі вказаних вище договорів [PERSON] був власником 31/50 частки вказаного житлового будинку. (9/25 : 2 + 11/25 = 9/50 + 22/50 = 31/50). [PERSON] з 28 жовтня 1972 року перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , яка прийняла прізвище чоловіка [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу, виданого 28 жовтня 1972 року міським відділом ЗАГС м. Слов`янська, Відповідно до копії свідоцтва про народження, виданого 4 жовтня 1973 року міським ЗАГС м. Слов`янська, Донецької області, [PERSON] народилась [INFO] , її батьком в свідоцтві зазначено [PERSON] , матір`ю [PERSON] . В подальшому, [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] , прийнявши прізвище чоловіка [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу, виданого 21 листопада 1992 року Слов`янським міським відділом ЗАГС Донецької області. Від цього шлюбу подружжя [PERSON] мають сина - [PERSON] (позивач), який народився [INFO] , що вбачається з копії свідоцтва про народження, виданого 7 жовтня 1998 року відділом РАГС м. Слов`янська, Донецької області (батько в свідоцтві зазначено [PERSON] , матір`ю [PERSON] ). [INFO] [PERSON] померла, що встановлено відповідно до копії свідоцтва про смерть, виданого 13 червня 2014 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Слов`янську Слов`янського міськрайонного управління юстиції у Донецької області. Згідно копії свідоцтва про народження, виданого 12 червня 1980 року міським ЗАГС м. Слов`янська, Донецької області, [PERSON] народився [INFO] , його батьком в свідоцтві зазначено [PERSON] , матір`ю [PERSON] З матеріалів справи встановлено, що [PERSON] помер [INFO] відповідно до копії свідоцтва про смерть, виданого 12 листопада 2013 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Слов`янську Слов`янського міськрайонного управління юстиції у Донецької області, встановлено, що У зв`язку зі смертю [PERSON] відкрилась спадщина, до складу якої увійшли вказані в позовній заяві житловий будинок та земельна ділянка. Згідно копії свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого 28 квітня 2021 року державним нотаріусом Першої слов`янської державної нотаріальної контори, після смерті [PERSON] спадщину прийняли дружина померлого [PERSON] , однак право на спадщину не оформила. Крім того, спадкоємцем першої черги після смерті [PERSON] є його син [PERSON] , який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, однак право на спадщину не оформив. Таким чином, після смерті [PERSON] його дружина [PERSON] успадкувала 31/100 (31/50 : 2) частку вказаного житлового будинку. В подальшому, [PERSON] померла [INFO] , що встановлено відповідно до копії свідоцтва про смерть, виданого 22 березня 2016 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Слов`янську Слов`янського міськрайонного управління юстиції у Донецької області. 28 квітня 2021 року, враховуючи відкриття спадщини, після смерті бабусі [PERSON] , позивач [PERSON] звернувся у нотаріальну контору із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті бабусі [PERSON] на 31/50 часток на житлового будинку та земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] . Згідно копії свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого 28 квітня 2021 року державним нотаріусом Першої слов`янської державної нотаріальної контори, після смерті [PERSON] спадщину прийняли її син [PERSON] та онук [PERSON] (позивач) син померлої дочки спадкодавця [PERSON] в порядку ст. 1266 ЦК України за правом представлення. Вказане свідоцтво про право на спадщину видано [PERSON] (позивач) на частку спадкового майна після смерті [PERSON] , до складу якого увійшла 31/100 частка житлового будинку, розташованого в [ADDRESS] . Свідоцтво про право на спадщину на частку спадкового майна ще не видано. Водночас, сестра позивача - [PERSON] , заяву до нотаріальної контори щодо прийняття спадщини не надала, тому виходячи із положень ст. 1269 ЦК України, є особою, яка спадщину не прийняла. Отже, позивач є власником 31/200 частки вказаного житлового будинку з господарськими побудовами та спорудами. Як зазначено вище, 28 квітня 2021 року [PERSON] звернувся у нотаріальну контору із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті бабусі [PERSON] на 31/50 часток житлового будинку та земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] . 28 квітня 2021 року [PERSON] державним нотаріусом видано свідоцтво про право на спадщину на частку вказаного житлового будинку, а постановою від 28 квітня 2021 р. державний нотаріус відмовив [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину на частку земельної ділянки, розташованої за адресою: [ADDRESS] , оскільки в державному акті на землю не містяться визначення часток земельної ділянки, які належали померлим та зазначено, що земельна ділянка перебуває у спільній сумісній власності. Відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину на частку земельної ділянки суд вважає незаконною з огляду на наступне. Згідно витягу з Державного земельного кадастру від 26 лютого 2021 року земельна ділянка площею 01936 га, кадастровий №1414100000:01:007:1667, розташована за адресою: [ADDRESS] , на підставі Державного акту від 10 вересня 2001 р. належить [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Копією Державного акту на право приватної власності на землю підтверджено право [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] приватної сумісної власності на земельну ділянку площею 01936 га, кадастровий №1414100000:01:007:1667, розташовану за адресою: [ADDRESS] Визначення часток вказаної земельної ділянки, які належать власникам, у Державному акті не зазначено. За змістом ч.1, 2 ст. 120 Земельного кодексу України у разі набуття права власності на об`єкт нерухомого майна, розміщений на земельній ділянці, право власності на таку земельну ділянку одночасно переходить від відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта до набувача такого об`єкта без зміни її цільового призначення. У разі якщо відчужувачу (попередньому власнику) такого об`єкта належала частка у праві спільної власності на земельну ділянку, до набувача цього об`єкта переходить право власності на таку частку. При вчиненні правочину, що передбачає перехід права власності на зазначений об`єкт, мають дотримуватися вимоги частини шістнадцятої цієї статті. У разі набуття частки у праві спільної власності на об`єкт нерухомого майна право власності на земельну ділянку, на якій розміщено такий об`єкт, одночасно переходить від відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта до набувача у розмірі належної відчужувачу (попередньому власнику) частки у праві спільної власності на такий об`єкт, крім випадку, коли попередньому власнику належала частка у праві спільної власності на земельну ділянку в іншому розмірі. Якщо відчужувачу (попередньому власнику) у праві спільної власності на такий об`єкт належала частка у праві спільної власності на земельну ділянку в іншому розмірі, право власності переходить у такому самому розмірі. Аналіз вказаних норм земельного законодавства свідчить про те, що частка та правовий режим земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку є похідним від частки та правового режиму житлового будинку і має повністю йому відповідати. Згідно зі ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч.5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. У судовому засіданні встановлено, що позивач після смерті [PERSON] у встановлений законодавством строк прийняв спадщину і отримав право власності на 31/200 частку житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , що є підставою для визнання за ним права власності в порядку спадкування на 31/200 частку земельної ділянки для будівництва і обслуговування прийнятого ним у спадщину житлового будинку. Вирішуючи спір, суд приймає до уваги наступне законодавство. Статтею 41 Конституції України встановлено, що право приватної власності набувається в порядку, передбаченому законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ч.1 ст. 316 ЦК України). Відповідно ч.ч. 1, 2 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно зі ст. ст. 1216, 1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до роз`яснень, що містяться в п. 3.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16 травня 2013 р. \~право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК). Таким чином, визнати право власності на успадковане майно, а також захистити своє право власності на нього позивач може лише в судовому порядку. \~Згідно з п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 р. №7 «Про судову практику у справах про спадкування», у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення в нотаріальному порядку. Аналогічні правові висновки зроблені Верховним Судом у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду, у постанові від 22 вересня 2021 р. (справа № 227/3750/19). Суд приймає до уваги, що позивач отримав відмову нотаріуса в оформленні права власності на частку земельної ділянки в порядку спадкування за законом у зв`язку із відсутністю у правовстановлюючому документі даних про частки співвласників ділянки. Отже, у позивача відсутня можливість оформити в нотаріальному порядку своє право власності на частку земельної ділянки. Вказане є підставою для визнання за позивачем права власності на вказану частку земельної ділянки в порядку спадкування за законом після смерті бабусі. З огляду на викладене та

Outcome: approved