Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-31 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до АТ КБ «Приват Банк» про повернення безпідставно стягнутих грошових коштів. Позовні вимоги обґрунтовує наступним. Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 07.08.2019 року позов Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості задоволено частково. Стягнуто з [PERSON] на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк`за кредитним договором б/н від 30.08.2010 року у розмірі - 49488 грн. 12 коп. заборгованості за тілом кредиту та 0,00 грн. заборгованості за нарахованими відсотками. Стягнуто з [PERSON] на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» - 1921 грн. 00 грн. судових витрат. У задоволенні вимог про стягнення заборгованості за простроченим тілом кредиту, пені і штрафів відмовлено. З даного рішення вбачається, що відповідно до укладеного договору №б/н від 30.08.2010 року, оформленого шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до «Умов та Правил надання банківських послуг» та «Тарифами Банку» [PERSON] отримав кредит у розмірі 25000,00 грн. у виді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Постановою Львівського апеляційного суду від 23.04.2020 року апеляційну скаргу Акціонерного банку «Приватбанк» залишено без задоволення. рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 07.08.2019 року залишено без змін. З листа АТ КБ «Приват Банк» від 25.06.2021 року вбачається, що у резолютивній частині рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 07.08.2019 року у справі №466/2720/19 відсутні будь-які приписи щодо припинення зобов`язань за кредитним договором № б/н від 30.08.2010 року укладеним між [PERSON] та АТ КБ «Приват Банк». Тому просять здійснити погашення заборгованості, яка існує у [PERSON] перед банком. В межах виконавчих проваджень №АСВП: 66925164 та №АСВП: 67052324 рішення суду від 07.08.2019 року було виконано, заборгованість погашена, а виконавчі провадження закриті, що стверджується витягом з реєстру виконавчих проваджень від 30.12.2022 року. 11.10.2021 року [PERSON] звернувся до начальника Галицького відділу державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) з заявою про здійснення перерахунку заборгованості перед АТ КБ «Приват Банк» суми рішення суду та перерахунок вартості послуг виконавчої служби. Також просив зняти заборону з рахунків інших банків, оскільки він погасив заборгованість. 17.03.2022 року [PERSON] звернувся до керівника районного управління АТ КБ «Приват Банк» з заявою про повернення йому заробітної плати понаднормово утриманої, оскільки рішення суду у справі №466/2720/19 виконано із переплатою в розмірі 16000, 00 грн. До матеріалів позовної заяви представником позивача долучено висновок експерта від 17.06.2024 № 16 за результатами проведення судово-економічної експертизи за заявою [PERSON] . Згідно з вказаним розрахунком розмір грошових коштів, надмірно стягнутих банком згідно з рішенням суду у справі № 466/2720/19, становить 43 335,69 грн. З урахуванням наведеного, просить стягнути з відповідача безпідставно отримані грошові кошти у розмірі 43 335,69 грн. Крім того, просить стягнути судові витрати на правничу допомогу у попередньому розмірі 8000 грн. Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 08.04.2025 року відкрито спрощене провадження у справі. Позивач та його представник у судове засідання не з`явилися, належним чином були повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, що підтверджується матеріалами справи. У судове\~засідання 07.05.2025\~року позивач\~та його\~представник у\~судове засідання\~не з`явилися,\~належним чином\~були повідомлені\~про дату,\~час та\~місце розгляду\~справи. Позивачу надсилалась копія ухвали суду рекомендованим поштовим відправленням за місцем реєстрації. Представнику позивача надсилалась копія ухвали суду до електронного кабінету. 07.05.2025 року представником позивача було подано клопотання про відкладення судового засідання у зв`язку із зайнятістю адвоката у іншому судовому засіданні. У судове\~засідання 29.05.2025\~року позивач\~та його\~представник у\~судове засідання\~не з`явилися,\~належним чином\~були повідомлені\~про дату,\~час та\~місце розгляду\~справи. Позивачу надсилалась судова повістка рекомендованим поштовим відправленням за місцем реєстрації. Представнику позивача надсилалась судова повістка до електронного кабінету. 29.05.2025 року представником позивача було подано клопотання про відкладення судового засідання у зв`язку із зайнятістю адвоката у іншому судовому засіданні. У судове\~засідання 27.06.2025\~року позивач\~та його\~представник у\~судове засідання\~не з`явилися,\~належним чином\~були повідомлені\~про дату,\~час та\~місце розгляду\~справи. Позивачу надсилалась судова повістка рекомендованим поштовим відправленням за місцем реєстрації. Представнику позивача надсилалась судова повістка до електронного кабінету. 27.06.2025 року представником позивача було подано клопотання проведення підготовчого судового засідання у їх відсутності. 01.08.2025 року позивач та\~його представник\~у судове\~засідання не\~з`явилися,\~належним чином\~були повідомлені\~про дату,\~час та\~місце розгляду\~справи. Позивачу надсилалась судова повістка рекомендованим поштовим відправленням за місцем реєстрації. Представнику позивача надсилалась судова повістка до електронного кабінету. 01.08.2025 року представником позивача було подано клопотання проведення підготовчого судового засідання у їх відсутності. Розгляд справи по суті просив відкласти на іншу дату. Відповідач у судове засідання не з`явився, хоча був повідомлений належним чином про дату, час та місце розгляду справи, що підтверджується матеріалами справи. Суд вжив всіх можливих заходів для належного і вчасного повідомлення позивача, його представника та відповідача про судові засіданні, що підтверджується матеріалами справи. Згідно з ч. 6 ст. 128 ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, - разом з копіями відповідних документів, надсилається до електронного кабінету відповідного учасника справи, а в разі його відсутності - разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення або кур`єром за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи. Відповідно до п.2 ч.8 ст.128 ЦПК України, днем вручення судової повістки є день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки до електронного кабінету особі. Вручення судової повістки представникові учасника справи вважається врученням повістки і цій особі (ч. 5 ст. 130 ЦПК України). Тому, позивач в силу ч.5 ст.130 ЦПК України вважається належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи. Представник позивача на підставі п. 2 ч. 8 ст. 128 ЦПК України вважається належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи. Відповідно до п. 2 ч.3 ст.223 ЦПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причин неявки. Враховуючи те, що представник позивача неодноразово подавав клопотання про відкладення судового засідання, будучи завчасно та належно повідомленим про дату та час розгляд справи, та беручи до уваги, що розгляд справи № 461/2692/25 проводиться в порядку спрощеного позовного провадження, а не в загальному, як помилково зазначає представник позивача, суд вважає, що у задоволенні клопотання представника позивача про відкладення судового засідання слід відмовити. Тому, суд вважає за можливим слухати справу у відсутності позивача, його представника та відповідача, оскільки в матеріалах справи є достатньо належних доказів про права, обов`язки та взаємовідносини сторін. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ Відповідно до ст. 129 Конституції України, ст. 3 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. \~ \~ \~ \~ Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. \~ \~ \~ \~ Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або іншим способом, що встановлений договором або законом. Як вбачається з доводів представника позивача, рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 07.08.2019 року позов Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості задоволено частково. Стягнуто з [PERSON] на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк`за кредитним договором б/н від 30.08.2010 року у розмірі - 49488 грн. 12 коп. заборгованості за тілом кредиту та 0,00 грн. заборгованості за нарахованими відсотками. Стягнуто з [PERSON] на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» - 1921 грн. 00 грн. судових витрат. У задоволенні вимог про стягнення заборгованості за простроченим тілом кредиту, пені і штрафів відмовлено. Постановою Львівського апеляційного суду від 23.04.2020 року апеляційну скаргу Акціонерного банку «Приватбанк» залишено без задоволення. Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 07.08.2019 року залишено без змін. В межах виконавчих проваджень №АСВП: 66925164 та №АСВП: 67052324 рішення суду від 07.08.2019 року було виконано, заборгованість погашена, а виконавчі провадження закриті. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що незважаючи на закриття виконавчих проваджень щодо стягнення кредитної заборгованості за рішенням суду від 07.08.2019 року, банк продовжує стягувати грошові кошти із зарплатного рахунку та кредитних карток позивача. На підтвердження заявленого до стягнення розміру безпідставно отриманих банком коштів до матеріалів позовної заяви представником позивача долучено висновок експерта від 17.06.2024 № 16 за результатами проведення судово-економічної експертизи за заявою [PERSON] . Згідно з вказаним розрахунком розмір грошових коштів, надмірно стягнутих банком згідно з рішенням суду у справі № 466/2720/19, становить 43 335,69 грн. Разом з цим, судом встановлено наступне. Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 12.06.2023 року у справі № 461/7220/22 у задоволенні позову [PERSON] до АТ КБ «ПриватБанк» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди відмовлено за безпідставністю позовних вимог. Постановою Львівського апеляційного суду від 07.03.2025 року у справі № 461/7220/22 апеляційну скаргу [PERSON] залишено без задоволення, а рішення Галицького районного суду м. Львова від 12 червня 2023 року залишено без змін. 11.04.2025 року Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду відмовив у відкритті касаційного провадження за скаргою [PERSON] , яка подана адвокатом Винниченком Михайлом Петровичем. В межах апеляційного перегляду судом справи № 461/7220/22 було зазначено: «на стадії апеляційного розгляду представником позивача подано висновок експерта від 17.06.2024 № 16 за результатами проведення судово-економічної експертизи за заявою [PERSON] . Згідно з вказаним розрахунком розмір грошових коштів, надмірно стягнутих банком згідно з рішенням суду у справі № 466/2720/19, становить 43 335,69 грн». Таким чином, сума 43335,69 грн., яку позивач вимагає у цьому позові, є складовою частиною раніше заявленої суми 83276,15 грн., щодо якої судом вже відмовлено у задоволенні позову. Апеляційний суд прямо зазначив, що не бере до уваги даний висновок експерта. Повторне посилання на цей самий висновок у новому позові є спробою обійти судове рішення, що набрало законної сили. Відповідно до ч.4 ст.82 ЦК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Як вбачається з матеріалів справи, обставини, на які посилається представник позивача у справі № 461/2692/25, вже були досліджені та встановлені судом першої інстанції. Наведені представником позивача обставини також були перевірені судом апеляційної інстанції. У задоволенні позовних вимог рішення суду від 12.06.2023 року було відмовлено. Постановою Львівського апеляційного суду від 07.03.2025 року рішення суду було залишено без змін. Одним з основних елементів верховенства права є принцип правової визначеності, який серед іншого передбачає, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів - принцип res judicata (пункт 61 рішення ЄСПЛ у справі «Брумареску проти Румунії» (Brumarescu v. Romania) [GC], No. 28342/95, ECHR 1999-VII). Базове тлумачення принципу res judicata вміщено в рішеннях ЄСПЛ від 03.12.2003 у справі «Рябих проти Росії», від 09.11.2004 у справі «Науменко проти України», від 18.11.2004 у справі «Праведная проти Росії», від 19.02.2009 у справі «Христов проти України», від 03.04.2008 у справі «Понамарьов проти України», в яких цей принцип розуміється як елемент принципу юридичної визначеності. Згідно з цим принципом жодна сторона не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду лише з однією метою домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі. За таких обставин, враховуючи, що судом були встановлені обставини, на які покликається представник позивача у справі 461/2692/25, у рішенні Галицького районного суду м. Львова від 12.06.2023 року у справі № 461/7220/22, яким у задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовлено за безпідставністю вимог, суд не вбачає правових підстав для задоволення позовних вимог. Представником відповідача 24.04.2025 року було подано до суду клопотання про закриття провадження у справі. Відповідно до ч. 1 ст. 255 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо: 1) справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства; 2) відсутній предмет спору; 3) набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами; 4) позивач відмовився від позову і відмова прийнята судом; 5) сторони уклали мирову угоду і вона затверджена судом; 6) суд встановить обставини, які є підставою для відмови у відкритті провадження у справі відповідно до пунктів 4, 5 частини першої статті 186 цього Кодексу; 7) настала смерть фізичної особи або оголошено її померлою чи припинено юридичну особу, які були однією із сторін у справі, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва; 8) після відкриття провадження у справі між сторонами укладено угоду про передачу спору на вирішення до третейського суду, якщо тільки суд не визнає, що така угода є недійсною, втратила чинність або не може бути виконана. Представник відповідача вважає, що провадження підлягає закриттю на підставі п. 3 ч. 1 ст. 255 ЦПК України. Під час розгляду цивільної справи № 640/7778/18 Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду (постанова від 22.05.2019) вказав, що закриття провадження у справі у цьому разі можливе за умови, що рішення, яке набрало законної сили, є тотожним позову, який розглядається, тобто збігаються сторони, предмет і підстави позовів. Відповідно до наведеної норми позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно збігаються сторони, підстави та предмет спору, тобто коли позови повністю збігаються за складом учасників цивільного процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду. Нетотожність хоча б одного із цих чинників не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору. У розумінні цивільного процесуального закону предмет позову - це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить ухвалити судове рішення. Визначаючи підстави позову як елементу його змісту, суд повинен перевірити, на підставі чого, тобто яких фактів (обставин) і норм закону позивач просить про захист свого права. Як вбачається з позовної заяви, представник позивача просить суд стягнути з банку безпідставно отримані банком грошові кошти у розмірі 43335,69 грн. При цьому, відповідно до рішення Галицького районного суду м. Львова від 12.06.2023 року у справі № 461/7220/22 позивачем була заявлена позовна вимога про стягнення матеріальної шкоди у розмірі 83276,15 грн. Таким чином, на думку суду, позовна заява у справі 461/2692/25 не є тотожною позовній заяві у справ 461/7220/22. Тому, клопотання представника відповідача про закриття провадження не є підставним та не підлягає закриттю. Щодо клопотання представника позивача про витребування доказів суд зазначає наступне. Згідно з ч.ч. 1, 2 \~ст.84 ЦПК України\~учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений у частинах другій та третій статті 83 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї. У клопотанні повинно бути зазначено: 1) який доказ витребовується; 2) обставини, які може підтвердити цей доказ, або аргументи, які він може спростувати; 3) підстави, з яких випливає, що цей доказ має відповідна особа; 4) вжиті особою, яка подає клопотання, заходи для отримання цього доказу самостійно, докази вжиття таких заходів та (або) причини неможливості самостійного отримання цього доказу. Відповідно до клопотання представник позивача просить витребувати у АТ КБ «Приватбанк» копії всіх кредитних договорів, укладених між позивачем та відповідачем, паспортів споживчих кредитів, розрахунків боргів, матеріали кредитних справ; матеріали справи № 461/7220/22. Разом з цим, представником позивача клопотання належним чином не обґрунтовано та не мотивовано. Представником позивача не надано суду доказів, що останнім самостійно вживалися заходи щодо отримання доказів та не доведено наявність причин неможливості самостійного отримання вказаних у клопотанні доказів. Також суд зазначає, що при матеріалах справи міститься рішення Галицького районного суду м. Львова від 12.06.2023 року, яке набрало законної сили. Обставини, досліджені та встановленні у наведеному рішенні суду, не підлягають повторному доказуванню та встановленню у відповідності до ч. 4 ст. 82 ЦПК України. Враховуючи, що суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, суд не вбачає правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Таким чином, враховуючи, що позивач звільнений від спати судового збору, а у задоволенні позовних вимог відмовлено, витрати щодо сплати судового збору слід компенсувати за рахунок держави у порядку,\~встановленому Кабінетом\~Міністрів України.

Outcome: dismissed