Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-30 00:00:00

Позивач КП «Харківські теплові мережі» звернувся до суду з вимогою про стягнення з [PERSON] за послуги з теплопостачання у розмірі 90 004,34 грн., 3% річних в сумі 1968,48 грн., інфляційні витрати в сумі 4895,421 грн. та стягнення з відповідачів понесених судових витрат. В обґрунтування\~позовних вимог\~зазначає,\~що відповідач\~зареєстрований в\~житловому будинку\~за адресою:\~ [ADDRESS] \~з єдиною\~централізованою системою\~опалення та\~є споживачами\~послуг з\~централізованого теплопостачання\~та постачання\~гарячої води.\~Внаслідок неповної\~та несвоєчасної\~оплати послуг\~у відповідача\~виникла заборгованість\~за період\~з 01.04.2013\~року по\~30.11.2021\~року в\~сумі 90004\~грн.34\~коп.\~сума інфляційних\~витрат 4895,41\~грн.,\~3%\~річних \~1968,48\~грн. Ухвалою Слобідського районного суду м. Харкова від 23.06.2025 року скасовано заочне рішення від 30.01.2023 року та справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. Представник позивача в судове засідання не з`явився, просив розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Представником відповідача подано заяву в якій він просив застосувати до позовних вимог строк позовної давності за період з 2013 по 2020 роки, виключити із загального розміру стягуваної суми 3 % річних та інфляційних витрат, оскільки вони не підлягають стягненню у період дії воєнного стану. Також просив запропонувати позивачу пред`явити вимоги про стягнення боргу солідарно до всіх співвласників. Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази в їх сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини. З матеріалів справи судом встановлено, що відповідача [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , та є споживачеми послуг з централізованого опалення та підігріву холодної води для потреб гарячого водопостачання, які надаються КП "Харківські теплові мережі". Відносини, що виникають у процесі надання та споживання житлово-комунальних послуг регулюються\~Законом України «Про житлово-комунальні послуги». У відповідності до\~статті 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»\~до житлово-комунальних послуг належать комунальні послуги з постачання теплової енергії, постачання гарячої води. Статтею 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»\~визначено, що фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги є індивідуальним споживачем. Згідно п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»\~індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Частиною 6 ст. 19 Закону України «Про теплопостачання»\~передбачено, що споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Відповідно до ст. 68 Житлового кодексу України наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Відповідно до пп. 1 п. 30 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року № 630 (далі Постанова №630), споживач зобов`язаний оплачувати послуги в установлені договором строки. Відповідно до п. 18 Постанови № 630 розрахунковим періодом для оплати послуг, якщо інше не визначено договором, є календарний місяць. Оплата послуг здійснюється не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом (місяцем), якщо договором не встановлено інший строк. На підставі рішення виконавчого комітету Харківської міської ради від 23.12.1998 р. № 1407 Комунальне підприємство «Харківські теплові мережі» є виконавцем послуг з централізованого теплопостачання та підігріву гарячої води в житловому фонді комунальної власності територіальної громади м. Харкова. Відповідно до ст.\~67 ЖК України\~плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Згідно п. 5 ч. 1\~ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»\~житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг. Споживач здійснює оплату за спожиті житлово - комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору (ч. 1\~ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»). За положенням ч. 1\~ст.10 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»\~ціни (тарифи) на житлово-комунальні послуги встановлюються за домовленістю сторін, крім випадків, коли відповідно до закону ціни (тарифи) є регульованими. У такому разі ціни (тарифи) встановлюються уповноваженими законом державними органами або органами місцевого самоврядування відповідно до закону. Відповідно до п.п. 18, 20, 21 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання, холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених\~Постановою КМ України від 21.07.2005р.№ 630\~розрахунковим періодом для оплати послуг, якщо інше не визначено договором, є календарний місяць. Оплата послуг здійснюється не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом (місяцем), якщо договором не встановлено інший строк. Плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо) або відповідно до умов договору на встановлення засобів обліку. У разі відсутності у квартирі (будинку садибного типу) та на вводах у багатоквартирний будинок засобів обліку води і теплової енергії плата за надані послуги справляється згідно з установленими нормативами (нормами) споживання: з централізованого постачання холодної та гарячої води і водовідведення - з розрахунку на одну особу та на ведення особистого підсобного господарства; з централізованого опалення - з розрахунку за 1 кв. метр (куб. метр) опалюваної площі (об`єму) квартири (будинку садибного типу) та з урахуванням фактичної температури зовнішнього повітря і фактичної кількості днів надання цієї послуги в місяці, який є розрахунковим. Враховуючи викладене, споживач зобов`язаний оплатити отримані ними житлово -комунальні послуги. Відсутність письмового договору щодо надання житлово -комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від встановленого законом обов`язку оплати послуг у повному обсязі, якщо він фактично користується ними зі згоди постачальника послуг. Діючим законодавством України не передбачено випадків, коли недодержання письмової форми договору про надання послуг з теплопостачання має наслідком його недійсність. Відсутність письмового договору про надання послуг з теплопостачання та постачання гарячої води не свідчить про відсутність певних договірних відносин і не звільняє відповідача від оплати за фактично надані послуги. При вирішення даної справи, суд враховує правові позиції Верховного Суду України у постанові від 20.04.2016 року справа № 6-2951цс15, Верховного Суду у постанові від 27.02.2019 року справа № 334/2789/15-ц. Таким чином, відповідач є споживачем житлово - комунальних послуг, які надає КП «Харківські теплові мережі». Щодо солідарного стягнення заборгованості. Представником відповідача надано суду свідоцтво про право власності на житло № [NUMBER] від 11.02.1999 року, відповідно до якого власниками квартири [ADDRESS] є: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Згідно положень частин 1, 3\~статті 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно частини 1\~статті 51 ЦПК України, суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Обґрунтування належності у осіб процесуальної правосуб`єктності позивача і відповідача покладається на позивача та осіб, які порушують процес на захист прав та інтересів позивача. Правом заявити клопотання про залучення співвідповідача та подати уточнену позовну заяву наділений лише позивач у справі. У даній справі позивач таким правом на скористався. За таких обставин суд роз`яснює відповідачу її право заявити вимоги про солідарне стягнення заборгованості зі співвласників квартири, після сплати нею заборгованості на користь позивача. Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Приписами ч. 1 ст. 530 ЦК України визначено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). З матеріалів справи встановлено, що відповідач належним чином свої зобов`язання щодо оплати послуг з централізованого опалення та підігріву холодної води для потреб гарячого водопостачання не виконувала, плату за спожиті послуги у повному обсязі не вносили, внаслідок чого у відповідачів перед позивачем за період з 01.04.2013 року по 30.11.2021 року утворилась заборгованість у розмірі 90004,34 грн. Розмір заборгованості підтверджується наданим суду розрахунком заборгованості. При цьому, з матеріалів справи вбачається, що відповідач просить застосувати до позовних вимог наслідки пропуску строку позовної давності. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Частинами четвертою, п`ятою\~статті 267 ЦК України\~передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. За загальним правилом частини першої\~статті 261 ЦК України\~перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до відповідальності у суді після закінчення певного періоду часу після вчинення правопорушення. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 367/6105/16-ц зроблено висновок, що сплив позовної давності, про застосування якої було заявлено стороною у справі, є самостійною підставою для відмови в позові. Для правильного застосування частини першої\~статті 261 ЦК України\~при визначенні початку перебігу позовної давності має значення не тільки безпосередня обізнаність особи про порушення її прав, а й об`єктивна можливість цієї особи знати про обставини порушення її прав. Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2022 року у справі № 385/321/20 наголошував на тому, що перебіг позовної давності починається з моменту, коли у особи виникло право на подання позову у матеріально-правовому аспекті. Мається на увазі таке подання позову, з яким пов`язується судовий захист права або здійснення примусу до дотримання норм права. Перебіг позовної давності пов`язується з моментом, коли право позивача порушено і таке порушення не усувається. При цьому, постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) введено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин. Було запроваджено обмежувальні заходи щодо протидії поширенню коронавірусу COVID-19, які безпосередньо впливають на виконання державою своєї соціальної, економічної, правозахисної функцій, було введено певні обмеження прав та свобод людини і громадянина.\~\~Строк карантину неодноразово продовжувався. Законом України № 530-ІХ від 17 березня 2020 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)»\~введення карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, віднесено до форс-мажорних обставин (частина друга\~статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати»). Законом України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)»\~розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України\~доповнено, зокрема, пунктом 12 наступного змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину». У пункті 12\~розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України\~у редакції\~Закону України від 30 березня 2020 року № 540-IX\~перелічені всі\~статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності. І всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19). Подібний висновок висловлено у постанові Верховного Суду від 07 вересня 2022 року у справі № 679/1136/21 (провадження № 61-5238св22). Враховуючи, що з 12.03.2020 року з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею 257 ЦПК України, продовжуються на строк дії такого карантину, позовні вимоги з 01.04.2017 року заявлені в межах строку позовної давності. При цьому, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги за період до 01.04.2017 р. задоволенню не підлягають, оскільки заявлені поза межами строку позовної давності. Враховуючи, що відповідач належним чином зобов`язання щодо оплати комунальних послуг не виконала, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь КП "Харківські теплові мережі" заборгованості за оплату послуг з опалення та постачання гарячої води за період з 01.04.2017 року по 30.11.2021 року у розмірі 63467,52 грн. У відповідності до ч. 2 ст. 625 ЦК України КП «Харківські теплові мережі» нараховані 3% річних від простроченої суми в розмірі 1968,48 грн. та індекс інфляції за час прострочення, що складає 4895,41 грн. Правовідношення, в якому замовник зобов`язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов`язанням. В даному випадку правовідносини, які склалися між сторонами є грошовим зобов`язанням і на ці правовідносини поширюється дія ч.2 ст. 625 ЦК України, як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання. Закріплена в п. 10 ч.3 ст. 20 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» правова норма щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення оплати житлово-комунальних послуг у вигляді пені не виключає застосування правових норм, установлених у ч.2 ст. 625 ЦК України. Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів у наслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання. Оскільки відповідач офіційно, у встановленому чинним законодавством порядку не відмовилась від послуг, які надавало їй КП «Харківські теплові мережі», то у неї виник обов`язок сплатити ці послуги. При цьому суд бере до уваги, що право на відшкодування цих сум виникло у позивача за період заборгованості з 01.01.2019 року по 30.11.2021 року, тобто до початку введення в дії воєнного стану в Україні. Крім того, заборгованість за наданими послугами за період з 01.01.2019 року по 30.11.2021 року, це заборгованість в межах строку позовної давності. Нарахування інфляційних втрат та 3% річних проведено в межах 3-х річного строку позовної давності. Також суд зазначає, що підпунктом 4 пункту 3 ч.2 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню корона вірусної хвороби (COVID-19) від 17.03.2020 №530-ІХ, вказано, що на період дії карантину або обмежувальних заходів, пов`язаних з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), та протягом 30 днів з дня його відміни забороняється нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені) за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги. Передбачене ч.2 ст. 625 ЦК України нарахування 3 % річних має компенсаційний, не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації від боржника. Аналогічні висновки містяться у постановах Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 р. у справі № 373/2054/16-ц від 23.10.2019 р. у справі № 723/304/16-ц. Таким чином, проценти та інфляційні витрати, передбачені ст. 625 ЦК України не є штрафними санкціями, а отже на них не поширюються обмеження, встановлені ЗУ «Про внесенні змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби». Враховуючи, що відповідач належним чином зобов`язання щодо оплати комунальних послуг не виконувала, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь КП «Харківські теплові мережі» заборгованості за надані послуги, з урахуванням строків позовної давності, а саме з 01.04.2017\~року по\~30.11.2021року у розмірі 64467,52 грн., інфляційні витрати у розмірі 4895,41 грн., 3 % річних у розмірі 1968,48 грн., а разом у сумі 71331 грн. 41 коп. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що частка задоволених позовних вимог складає 73,63 %, витрати зі сплати судового збору у розмірі 1826,76 грн. (2481 грн./100*73,63) підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: partial