Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-28 00:00:00

І. Зміст позовних вимог та заперечень сторін. Позивач [PERSON] звернувся до суду із вимогою до відповідача [PERSON] про визначення місця проживання їхньої спільної дитини [PERSON] , [INFO] , разом із батьком та встановлення факту її самостійного виховання. В обґрунтування своїх вимог вказав на те, що з 28 березня 2015 року, [PERSON] та [PERSON] , перебували у шлюбі, який був зареєстрований Ленінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції за актовим записом № 111. Ще до реєстрації зазначеного шлюбу, у [PERSON] та [PERSON] народилася спільна дитина - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] . Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 14.01.2022 р. по справі № 334/5856/21, шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Крім того, зазначеним рішенням суду, визначено місце проживання дитини [PERSON] , [INFO] з батьком - [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] . Після розірвання шлюбу й по теперішній час, малолітня [PERSON] проживає разом зі своїм батьком, [PERSON] та знаходиться на його повному утриманні. При цьому, [PERSON] як мати дитини, не цікавиться її життям, не проявляє до неї турботи та не забезпечує батьківського виховання. Позивач жодним чином та ніколи не перешкоджав матері дитини спілкуватися з нею або приймати участь у її вихованні, що зокрема підтверджується відсутністю будь-яких звернень такої матері до органів опіки та піклування або ж до суду з позовом про усунення відповідних перешкод. Проте, [PERSON] як матір дитини самоусунулася від виховання та утримання своєї доньки й не виконує жодних батьківських обов`язків щодо неї. Станом на теперішній час, Позивач вважає за необхідне встановити факт самостійного виховання та утримання доньки - [PERSON] у судовому порядку, який необхідний йому для визнання (підтвердження) за ним певного соціально-правового статусу - батька, який самостійно виховує дитину, і можливістю у зв`язку з цим реалізовувати відповідні права, що передбачені чинним законодавством України для таких осіб, зокрема мати можливість оформити відстрочку від призову на військову службу у зв`язку з вихованням та утриманням дитини до 18 років, а також з метою мати можливість одноосібно звертатись до державних та освітніх закладів або інших інституцій від імені та в інтересах дитини. Також на теперішній час багато організацій та органів у випадку вирішення питань, що стосуються життя дитини, потребують згоди одного з батьків або в разі її відсутності необхідно надавати документ, який підтверджує самостійне виховання дитини одним з таких батьків. Відповідач відзиву на позов не надала, проте подала заяву про визнання позову. Треті особи у справі не скористались своїм правом на надання заяв по суті спору. ІІ. Заяви, клопотання та інші процесуальні рішення у справі. Ухвалою суду від 10.07.2025 року відкрито провадження у справі. До початку судового засідання від сторін надійшли заяви про розгляд справи за їхньої відсутності. ІІІ. Фактичні обставини встановлені судом. 28 березня 2015 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, який був зареєстрований Ленінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції за актовим записом № 111. В сторін є спільна дитина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] . Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 14.01.2022 р. по справі №334/5856/21, шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Після розірвання шлюбу і станом на день розгляду справи [PERSON] , [INFO] , проживає разом із батьком, перебуває на його самостійному утриманні та вихованні. Відповідно до висновку, складеного органом опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району від 16.12.2021 року [PERSON] проживає разом із батьком. Дитині створені комфортні та належні умови проживання, вона забезпечена усіма необхідними речами, їжею та одягом. ІV. Норми права, які підлягають застосуванню та мотиви суду щодо оцінки аргументів наведених учасниками справи. Приписами статті 7 СК України унормовано, що сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»). Відповідно до частин другої, четвертої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Відповідно до частини першої, другої статті 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Вищий спеціалізований суд України у своїй постанові від 28 травня 2016р. у справі № 759/6044/15-ц зробив висновок, що місце проживання дитини встановлене судом може бути лише одне, а періодичне проживання дитини то з матір`ю, то з батьком не передбачене законодавством Ураховуючи вказаний висновок суду та аналізуючи відповідні положення СК України, суд дійшов висновку, що законодавець, унормовуючи питання проживання дітей у родинах де батьки розлучились, виходив із того, що оскільки діти потребують постійної уваги та догляду, то вони мають на постійній основі проживати з одним із батьків (місце проживання дітей), натомість права іншого з батьків гарантують та реалізуються шляхом встановлення порядку побачення із дітьми. Приписами ст. 157 СК України унормовано, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Водночас, держава має втручатись у життя родини та відносини батьків і дітей, лише у крайніх випадках, коли таке втручання необхідне для захисту інтересів дітей, в інших випадках усі питання мають вирішуватись самими батьками на основі взаємної згоди та розуміння. Не завжди такі домовленості люди оформлюють договором, і чинне законодавство не зобов`язує це робити. Тобто, між батьками може існувати і усна домовленість про участь кожного з них у вихованні дітей та їхнього проживання з кимось із батьків. Постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 р. № 560 затверджено Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період. Відповідно до Переліку документів, що подаються військовозобов`язаним для отримання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації відповідно до підстав, зазначених у статті 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" вказаного вище Порядку для підтвердження права на відстрочку жінки та чоловіки, на утриманні яких перебувають троє і більше дітей віком до 18 років, крім тих, які мають заборгованість із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці мають подати, у тому числі, рішення суду про встановлення факту перебування дитини на утриманні військовозобов`язаного відповідно до положень статті 315 Цивільного процесуального кодексу України. Отже, спеціальним нормативно-правовим актом Кабінету Міністрів України визначено, що факт перебування дитини на утриманні військовозобов`язаного може бути підтверджено рішенням суду. Ураховуючи вищенаведене, а також досліджені судом докази, які підтверджують факт самостійного виховання позивачем сина та перебуванням останнього на повному утриманні батька, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог.

Outcome: approved