Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики. В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 02.03.2024 року між позивачем [PERSON] та [PERSON] був укладений договір позики. Пунктом 1.1 договору встановлено, що сума позики за договором становить 500 000 (п`ятсот тисяч) доларів США. Проценти за цим договором не нараховуються та не сплачуються. Відповідно до п. 2.1 договору строк надання позики Позичальнику ставить 1 рік із моменту реальної передачі всієї грошової суми. Підтвердженням отримання позики є розписка, яка складена в момент передачі позики (п.3.2 договору). По закінченню строку, передбаченого п.2.1 договору, позичальник зобов`язується протягом наступного дня повернути суму позики (п.3.3 договору). Умови договору позики між позивачем та відповідачем погоджені та викладені у договорі позики від 02.03.2024 року та підписані сторонами. Про отримання коштів [PERSON] склав розписку, де поставив свій підпис та зазначив, що 02.03.2024 року він отримав у борг від [PERSON] грошові кошти у розмірі 500 000 (п`ятсот тисяч) доларів США. Позивач [PERSON] свої зобов`язання за договором позики виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачу [PERSON] можливість розпоряджатись коштами на умовах, передбачених договором та в межах строку його дії. Відповідач зобов`язався повернути отримані кошти відповідно до умов договору, однак зобов`язання за договором позики не виконав, у зв`язку із чим позивач [PERSON] 03.03.2025 року вручив відповідачу [PERSON] лист-вимогу про погашення заборгованості у розмірі 500 000 (п`ятсот тисяч) доларів США в строк до 07.03.2025 року. У зв`язку із зазначеними порушеннями, відповідач станом на 20.05.2025 року має заборгованість за договором позики, яка становить 500\~000,00 (п`ятсот тисяч) доларів США та відповідно до офіційного курсу НБУ станом на дату подання позовної заяви до суду, 20 643\~500,00 (двадцять мільйонів шістсот сорок три тисячі п`ятсот) гривень. На підставі викладеного, позивач просив стягнути з відповідача на свою користь вищевказану заборгованість та судові витрати. Відповідач [PERSON] надав до суду відзив на позовну заяву, де позовні вимоги визнав частково та зазначив, що дійсно 02.03.2024 року між ним та [PERSON] було укладено договір позики, відповідно до умов якого, сума позики складала 500 000 (п`ятсот тисяч) доларів США, яку він особисто отримав від позивача у той же день, що підтверджується відповідною розпискою, наданою ним. У подальшому, згідно з графіком, він 03.04.2024 року та 03.05.2024 року у рахунок погашення заборгованості за договором позики від 02.03.2024 року, передав [PERSON] по 1500,00 доларів США, а тому загальний розмір його заборгованості складає 497\~000,00 доларів США. Посилаючись на вказані обставини, відповідач не заперечував проти часткового задоволення позовних вимог у розмірі 497\~000,00 доларів США. У судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав та зазначив, що 03.04.2024 року та 03.05.2024 року у рахунок погашення заборгованості за договором позики він отримав від відповідача по 1500,00 доларів США, а тому не заперечує, що загальний розмір заборгованості відповідача складає 497 000,00 доларів США. Представник позивача [PERSON] адвокат Графченко І.А. у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] позов визнав частково та пояснив, що гроші позичив для ведення бізнесу, однак згідно з графіком та у визначений договором строк повернути повну суму не вдалося через складну ситуацію в країні. Представник відповідача [PERSON] адвокат Трушев О.П. у судовому засіданні позовні вимоги визнав частково посилаючись на обставини, викладені у відзиві на позовну заяву. Вислухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 02.03.2024 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір позики (а.с. 4,5). Пунктом 1.1 договору встановлено, що сума позики за договором становить 500 000 (п`ятсот тисяч) доларів США. Проценти за цим договором не нараховуються та не сплачуються. Відповідно до п. 2.1 договору строк надання позики Позичальнику ставить 1 рік з моменту реальної передачі всієї грошової суми. Підтвердженням отримання позики є розписка, яка складена в момент передачі позики (п.3.2 договору). По закінченню строку, передбаченого п.2.1 договору, позичальник зобов`язується протягом наступного дня повернути суму позики (п.3.3 договору). Умови договору позики між позивачем та відповідачем погоджені та викладені у договорі позики від 02.03.2024 року та підписані сторонами. Про отримання коштів відповідач [PERSON] склав розписку, де поставив свій підпис та зазначив, що 02.03.2024 року він отримав у борг від позивача [PERSON] грошові кошти у розмірі 500 000 (п`ятсот тисяч) доларів США (а.с.6). Додатком №1 до договору встановлено графік погашення заборгованості, підписаний сторонами договору. Позивач [PERSON] свої зобов`язання за договором позики виконав у повному обсязі та передав відповідачу [PERSON] кошти на умовах, передбачених договором та в межах строку його дії. Відповідач зобов`язався повернути отримані кошти відповідно до умов договору, однак зобов`язання за договором позики не виконав, у зв`язку із чим позивач [PERSON] 03.03.2025 року вручив відповідачу [PERSON] лист-вимогу про погашення заборгованості у розмірі 500 000 (п`ятсот тисяч) доларів США в строк до 07.03.2025 року (а.с.7). У рахунок погашення заборгованості за договором позики від 02.03.2024 року, згідно з графіком, відповідач [PERSON] 03.04.2024 року та 03.05.2024 року передав (повернув) позивачу [PERSON] по 1500,00 доларів США, що підтверджується розпискою №1 від 03.04.2024 року до договору позики від 02.03.2024 року та розпискою №2 від 03.05.2024 року до договору позики від 02.03.2024, долученими до матеріалів справи. Відповідно до ч.ч. 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно зі статтями 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Положеннями статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст.ст. 1046, 1047 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Статтями 1049, 1050 ЦК України передбачено, що Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем). Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549 - 552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. За змістом статей 524, 526, 530 ЦК України, зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України гривні. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог діючого законодавства у встановлений строк. Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Зазначений правовий висновок міститься в постановах Верховного Суду від 03.03.2021 по справі № 522/11047/17-ц; від 17.02.2021 по справі № 760/19023/18 та від 27.01.2021 по справі № 205/139/19. Таким чином, Договір позики від 02.03.2024 року відповідає вимогам Закону та доводить факт існування волевиявлення сторін на його укладання. Оскільки відповідач [PERSON] здійснив часткове погашення заборгованості за договором позики від 02.03.2024 року, тому сума боргу становить 497 000 (чотириста дев`яносто сім тисяч) доларів США, виходячи з офіційного курсу долара США до української гривні станом на дату подання позовної заяви до суду - 1 долар США/41,2870 грн., що в еквіваленті складає 20 519 639,00 грн.. Станом на дату розгляду справи боргова розписка перебувала у кредитора, що за правилом ст.545 ЦК України також свідчить про часткове невиконання позичальником своїх зобов`язань, оригінал якої долучений до матеріалів справи у судовому засіданні. Враховуючи, що фактично отримані відповідачем [PERSON] кошти в позасудовому порядку та у повному обсязі позивачу не повернуті, тому [PERSON] згідно з вимогами частини другої статті 530 ЦК України вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Таким чином, відповідач [PERSON] не виконав свої зобов`язання та порушив умови договору позики, що підтверджується матеріалами справи та поясненнями в ході розгляду справи. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити суду, та відмінності, які існують в державах учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. (Проніна проти України, №63566/00, пр. 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 р.). Враховуючи, що фактично отримані кошти в добровільному порядку [PERSON] у повному обсязі не повернуті, суд вважає позов задовольнити частково та стягнути із [PERSON] на користь [PERSON] заборгованості за договором позики від 02.03.2024 року у розмірі 20 519 639,00 грн. Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у зв`язку з чим із відповідача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у розмірі 15\~049,16 гривень.

Outcome: partial