Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-17 00:00:00

Позивач звернувся до Центрального районного суду м.Миколаєва з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості та звернення стягнення на предмет іпотеки. В обґрунтування свого позову позивач зазначив, що змістом позовних вимог по даній справі є стягнення з [PERSON] кредитної заборгованості в загальному розмірі 139\~257,26 грн. та звернення стягнення на предмет іпотеки. 17 березня 2008 року між АТ «Ощадбанк» та [PERSON] був укладений Договір про іпотечний кредит № 63-І, за яким Банк надав останньому кредит для придбання квартири за договором купівлі-продажу у розмірі 270\~900,00 грн під 14,0 % річних на строк 240 місяців з терміном остаточного погашення кредиту не пізніше 16 березня 2028 року. В забезпечення належного виконання зобов`язань за Договором про споживчий кредит 17.03.2008 між [PERSON] та АТ «Ощадбанк» було укладено Іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Савченко І.М., зареєстрований в реєстрі за № 612, предметом іпотеки за яким є двокімнатна квартира [ADDRESS] , яка належить [PERSON] на праві власності. На виконання умов Кредитного договору Банком з позичкового рахунку Позичальника було перераховано кредитні кошти в сумі 270\~900,00 грн. Всупереч взятим на себе зобов`язанням, порушивши в односторонньому порядку умови Кредитного договору та діюче цивільне законодавство, відповідач [PERSON] кредит та проценти за його користування в повному обсязі та своєчасно не сплачує. 15.05.2023 Банком на адресу Позичальника скеровано повідомлення №55/5.5-02/16459/2023 від 11.05.2023 про наявність простроченої заборгованості з пропозицією її добровільного врегулювання. Повідомлення №55/5.5-02/16459/2023 від 11.05.2023 повернуто на адресу Банка без вручення адресату. На виконання п.4.3 Кредитного договору, 14.08.2024 Банком на адресу Позичальника направлено вимогу №55/5.5-02/92771/2024 від 14.08.2024 про дострокове повернення кредиту. Вказану вимогу про дострокове повернення кредиту повернуто відправнику 29.08.2024 за закінченням встановленого терміну зберігання. У зв`язку з невиконанням боржником взятих на себе зобов`язань щодо повернення кредиту та сплати процентів за Кредитним договором, виникла заборгованість, яка станом на 16 жовтня 2024 року становить 139 257 (сто тридцять дев`ять тисяч двісті п`ятдесят сім) гривень 26 копійок, у тому числі: прострочена заборгованість за кредитом 104\~513,14 грн; прострочена заборгованість за процентами - 33\~231,27 грн; прострочена заборгованість по комісії 1\~512,04 грн; 3% річних по простроченому кредиту 0,38 грн; 3% річних по простроченим процентам 0,43 грн. Просив суд стягнути з відповідача на користь АТ «Державний ощадний банк України» в особі філії-Миколаївського обласного управління АТ «Ощадбанк» заборгованість за Договором про Іпотечний кредит № 63-І від 17.03.2008 у загальному розмірі 139 257 грн. 26 коп. В рахунок погашення заборгованості за Договором про Іпотечний кредит №63-І від 17.03.2008, укладеного між АТ «Державний ощадний банк України» та [PERSON] у загальному розмірі 139 257 грн. 26 коп., звернути стягнення на предмет іпотеки - двокімнатну квартиру [ADDRESS] , яка належить Іпотекодавцю на праві власності, шляхом продажу на електронних аукціонах (торгах) у межах процедури виконавчого провадження із встановленням початкової ціни продажу на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності на стадії оцінки майна у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої ЗУ «Про виконавче провадження». Стягнути з [PERSON] на користь АТ «Державний ощадний банк України» суму судового збору в розмірі 6 056 грн. 00 коп. Ухвалою суду від 28.10.2024 року відкрито провадження по цивільній справі та призначено справу до підготовчого судового засідання. 15.11.2024 року від відповідача у справі [PERSON] до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якій останній вказав, що увесь період часу з моменту укладання Кредитного договору й до моменту повномасштабної військової агресії російської федерації проти України, а саме до 24.02.2022 року, відповідач сумлінно виконував свої зобов`язання щодо вчасної сплати тіла кредиту та нарахованих процентів і не допускав прострочення чергових платежів. Першочерговою причиною неможливості виконання відповідачем своїх зобов`язань є факт військової агресії РФ проти України, внаслідок чого відповідач втратив єдине джерело доходу. На думку відповідача, військова агресія рф проти України є форс-мажорною обставиною, що визначена в період з 24.02.2022 року і до офіційного закінчення, тобто до моменту скасування в Україні режимі воєнного стану. А тому відповідач втратив можливість виконання своїх зобов`язань за Кредитним договором саме внаслідок дії непереборної сили у вигляді військової агресії рф, яку сторони не могли передбачити при укладанні Кредитного договору, внаслідок якої відповідач втратив значну частину свого основного доходу, тобто втратив можливість сплачувати свої зобов`язання за кредитним договором. Про зазначений факт настання форс-мажорної обставини відповідач декілька разів повідомляв під час телефонних дзвінків співробітників позивача протягом 2022-2024 років. Крім того, відповідач повідомив, що 24.02.2022 року він разом з сім`єю виїхав на неокуповану територію України та з 08.04.2022 року вони були взяті на облік як внутрішньо переміщені особи в Управлінні соціального захисту населення Новоодеської районної Державної адміністрації в місті Нова Одеса. На теперішній час відповідач взятий на облік як внутрішньо переміщена особа в Управлінні соціального захисту населення в смт. Гостомель Київської області. Таким чином. з 08.04.2022 року та по теперішній час відповідач безперервно має статус внутрішньо переміщена особа, про що неодноразово повідомляв співробітникам позивача під час їх телефонних дзвінків, а також шляхом направлення заяви від 11.11.2024 року з проханням здійснити перерахунку заборгованості за договором. З огляду на це, просив суд відмовити в задоволенні позову. 11.12.2024 року від представника позивача до суду надійшла відповідь на відзив в якому зазначено, що [PERSON] не надано належних та допустимих доказів неможливості своєчасного виконання зобов`язання внаслідок обставин непереборної сили. Сам по собі факт збройної агресії росії проти України не є підставою для звільнення від обов`язків зі сплати кредитних коштів. Доказів відсутності інших джерел доходу та відсутності можливості належним чином виконати зобов`язання відповідачем не надано. Крім того, як вказує представник позивача, в своєму відзиві відповідач посилаючись на ст. 9-2 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» стверджує про обов`язок Банку здійснити перерахунок заборгованості. При цьому представник позивача наголосив, що назва статті звучить наступним чином «Звільнення внутрішньо переміщених осіб, які залишили або покинули своє місце проживання на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, території проведення антитерористичної операції та/або в районі здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, від негативних наслідків невиконання грошових зобов`язань за кредитними договорами та договорами позики» Оскільки відповідач є внутрішньо переміщеною особою з Миколаївської області, то [PERSON] не є суб`єктом, на якого поширюється дія вищевказаної норми Закону. Ухвалою суду від 29.01.2025 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду по суті. Представник позивача в судовому засіданні вимоги позову підтримала, просила суд їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Представник відповідача [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Суд, заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи і оцінивши докази в їх сукупності, дійшов наступних висновків. Кожна особа має право в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом України (далі - ЦПК України), звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (частина 1 статті 4 ЦПК України). Згідно з ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частинами 1 та 3 статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (частини 1 та 2 статті 12 ЦПК України). За змістом частин 1 та 6 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною 1 ст.77 та ч. 2 ст.78 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина 1 статті 80 ЦПК України). В судовому засіданні встановлено, що 17 березня 2008 року між АТ «Ощадбанк» та [PERSON] був укладений Договір про іпотечний кредит № 63-І, за яким Банк надав останньому кредит для придбання квартири за договором купівлі-продажу у розмірі 270\~900,00 грн під 14,0 % річних на строк 240 місяців з терміном остаточного погашення кредиту не пізніше 16 березня 2028 року. Згідно з умовами кредитного договору позичальник зобов`язується щомісячно до 16 числа місяця, наступного за звітним, здійснювати погашення кредиту та сплачувати нараховано банком проценти ануїтетними платежами в сумі 3600,00 грн. шляхом внесення готівки до каси банку або шляхом безготівкових перерахувань, починаючи з квітня 2008 року на відповідні позичкові рахунки позичальника. Нарахування процентів здійснюється, починаючи з дня видачі кредиту до закінчення строку вказаного в п.1.2 Договору. Проценти нараховуються на фактичний залишок заборгованості за кредитом, виходячи з кількості днів користування кредитом у місяці - 30, у році - 360 незалежно від кількості днів розрахунковому періоді. Сплата процентів здійснюється з першого дня по останній день платіжного періоду включно. В забезпечення належного виконання зобов`язань за Договором про споживчий кредит 17.03.2008 між [PERSON] та АТ «Ощадбанк» було укладено Іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Савченко І.М., зареєстрований в реєстрі за № 612, предметом іпотеки за яким є двокімнатна квартира [ADDRESS] , яка належить [PERSON] на праві власності. Укладений між сторонами договір відповідає вимогам Закону, оскільки визначені у ньому умови кредитування сторонами погоджені та підписані, договір виконувався позичальником, що підтверджується випискою з особового рахунку відповідача і свідчить про добровільне волевиявлення сторін і про погодження ним усіх його умов. Жодних претензій до банку з приводу його умов або укладення договору з порушеннями вимог закону, відповідач не пред`являв. Зазначений висновок узгоджується і з положенням ст. 204 ЦК України, яка закріплює презумпцію правомірності правочину і означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права і обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. Таким чином, у разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. Встановлено, що відповідач зобов`язання за кредитним договором не виконував і має прострочену заборгованість, станом на 16 жовтня 2024 року становить 139 257 гривень 26 копійок, у тому числі: прострочена заборгованість за кредитом 104\~513,14 грн; прострочена заборгованість за процентами - 33\~231,27 грн; прострочена заборгованість по комісії 1\~512,04 грн; 3% річних по простроченому кредиту 0,38 грн; 3% річних по простроченим процентам 0,43 грн. 15.05.2023 Банком на адресу Позичальника скеровано повідомлення №55/5.5-02/16459/2023 від 11.05.2023 про наявність простроченої заборгованості з пропозицією її добровільного врегулювання. Повідомлення №55/5.5-02/16459/2023 від 11.05.2023 повернуто на адресу Банка без вручення адресату. На виконання п.4.3 Кредитного договору, 14.08.2024 Банком на адресу Позичальника направлено вимогу №55/5.5-02/92771/2024 від 14.08.2024 про дострокове повернення кредиту. Вказану вимогу про дострокове повернення кредиту повернуто відправнику 29.08.2024 за закінченням встановленого терміну зберігання. За змістом ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (Кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші) або утриматись від певних дій, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ст. 526 ЦК України\~зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. При цьому згідно зі\~ст. 629 ЦК України\~договір є обов`язковим для виконання сторонами. Стаття 530 ЦК України\~зазначає, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). У відповідності до\~ст. 612 ЦК України\~боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Таким чином, оскільки відповідач добровільно не погашає заборгованість по кредитному договору, то вказана заборгованість підлягає стягненню з відповідача на користь позивача в судовому порядку. Відповідно до ч. 1 та п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У статті 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, установлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Тобто законом визначений вичерпний перелік способів звернення стягнення на предмет іпотеки в разі невиконання чи неналежного виконання забезпеченого іпотекою зобов`язання. За умовами п. 6.1. розділу 6 Іпотечного договору Іпотекодержатель набуває право звернення на Предмет іпотеки у випадку, якщо у момент настання строку платежу зобов`язання (або відповідна його частина) не буде виконано, а також у будь-який час незалежно від настання строку платежу у випадку невиконання Іпотекодавцем будь-якого з своїх обов`язків, передбачених цим договором та/або у випадку невиконання своїх обов`язків, передбачених Кредитним договором, а рівно у випадках, якщо будь-яка з гарантій або завірень, наданих Іпотекодавцем у відповідності з цим договором, виявиться (стане) недійсною. При цьому, у разі порушення зобов`язання та/або умов цього договору та прийняття Іпотекодержателем рішення про звернення стягнення на Предмет іпотеки, Іпотекодержатель зобов`язаний надіслати Іпотекодавцю письмову вимогу про усунення порушення, в якій зазначається стислий зміст порушеного зобов`язання, вимога про його виконання протягом 30 (тридцяти) календарних днів з моменту її отримання та попередження про звернення стягнення на Предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога Іпотекодержателя залишається без задоволення, Іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на Предмет іпотеки. Іпотекодержатель має право звернути стягнення на Предмет іпотеки будь-яким способом, не забороненим законодавством (п. 6.2. розділу 6 Іпотечного договору). Згідно зі статтею 36 Закону України «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем та іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Сторони, підписавши іпотечний договір, узгодили всі його умови, у тому числі вирішили питання щодо позасудового порядку врегулювання спору. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 29 травня 2019 року у справі № 310/11024/15-ц (провадження № 14-112цс19) зробила правовий висновок, що звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом встановлення у рішенні суду права іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, визначеному статтею 38 Закону України «Про іпотеку», можливе лише за умови, що сторони договору іпотеки не передбачили цей спосіб задоволення вимог іпотекодержателя у договорі про задоволення вимог іпотекодержателя або в іпотечному застереженні, яке прирівнюється до такого договору за юридичними наслідками. Якщо ж сторони договору іпотеки передбачили такий спосіб задоволення вимог іпотекодержателя у договорі про задоволення вимог іпотекодержателя або в іпотечному застереженні, позовна вимога про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом встановлення у рішенні суду права іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, визначеному статтею 38 Закону України «Про іпотеку», є неналежним способом захисту, що не передбачений для застосування судом. За змістом припису ч. 2 ст. 35 Закону України «Про іпотеку» визначена у частині першій цієї статті процедура подання іпотекодержателем вимоги про усунення порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору (яка передує прийняттю іпотекодержателем рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовий спосіб на підставі договору) не є перешкодою для реалізації іпотекодержателем права звернутись у будь-який час за захистом його порушених прав до суду з вимогами: 1) про звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб його реалізації шляхом проведення прилюдних торгів (статті 41-47 Закону України «Про іпотеку») - незалежно від того, які способи задоволення вимог іпотекодержателя сторони передбачили у відповідному договорі (в іпотечному застереженні); 2) про звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб продажу предмета іпотеки іпотекодержателем будь-якій особі-покупцеві (стаття 38 Закону України «Про іпотеку») - якщо у відповідному договорі (в іпотечному застереженні) сторони цей спосіб задоволення вимог іпотекодержателя, встановлений статтею 38 Закону України «Про іпотеку», не передбачили (передбачили тільки можливість передання іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку»). Такі висновки відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі № 310/11024/15-ц, провадження № 14-112цс19, у якій відступлено від висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 05 квітня 2017 року в справі № 6-3034цс16, за змістом якого іпотекодержатель має можливість задовольнити свої вимоги на підставі рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб його продажу іпотекодержателем будь-якій особі-покупцеві згідно зі статтею 38 Закону України «Про іпотеку», незважаючи на те, що сторони в іпотечному застереженні погодили як позасудовий спосіб задоволення вимог іпотекодержателя його право від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу в порядку, встановленому статтею 38 Закону України «Про іпотеку». Частина 2 ст. 36 Закону України «Про іпотеку», яка встановлює, що визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки, означає, що у разі, якщо у договорі про задоволення вимог іпотекодержателя сторони передбачили обидва, вказані у частині третій статті 36 Закону України «Про іпотеку», способи задоволення вимог іпотекодержателя (статті 37, 38 Закону України «Про іпотеку»), то їх наявність не перешкоджає іпотекодержателю застосувати: 1) судовий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом задоволення вимог іпотекодержателя у спосіб реалізації предмета іпотеки на прилюдних торгах; 2) позасудовий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі виконавчого напису нотаріуса. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку, припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені нормою частини другої статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Зазначене узгоджується з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постановах від 28 березня 2018 року у справі № 14-10цс18 та від 04 липня 2018 року у справі № 14-154цс18, від 31 жовтня 2018 року у справі № 14-318цс18. Звертаючись до суду з даним позовом позивач просить звернути стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості яка станом на 16 жовтня 2024 року становить 139 257 гривень 26 копійок, у тому числі: прострочена заборгованість за кредитом 104\~513,14 грн; прострочена заборгованість за процентами - 33\~231,27 грн; прострочена заборгованість по комісії 1\~512,04 грн; 3% річних по простроченому кредиту 0,38 грн; 3% річних по простроченим процентам 0,43 грн. Резолютивна частини рішення суду в разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки має відповідати вимогам як статті 39 Закону України «Про іпотеку», так і положенням пункту 4 частини першої статті 215 ЦПК. Зокрема, у ньому в обов`язковому порядку має зазначатись: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; спосіб реалізації предмета іпотеки - шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу шляхом надання права іпотекодержателю на продаж предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації (при цьому суд може зазначити, що початкова ціна встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій). Як вбачається із пункуту 6 Іпотечного договору, сторони погодили відповідальність сторін, в тому числі за невиконання позичальником зобов`язань, у тому числі пов`язаних із несплатою кредитних коштів. Як вбачається з наданого позивачем розрахунку, останній платіж мав місце 14.02.2022 року. Наступне зобов`язання щодо сплати місячного платежу боржником не було виконано. З огляду на це у відповідача утворилась заборгованість, яка станом на 16 жовтня 2024 року становить загальну суму - 139 257 гривень 26 копійок. Щодо застосування положень Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб». Посилання відповідача на те, що до нього застосовуються норми Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», оскільки він є внутрішньо переміщеною особою в Управлінні соціального захисту населення в смт. Гостомель Київської області суд не приймає до уваги, оскільки відповідно до вищевказаного Закону відповідач є внутрішньо переміщеною особою з Миколаївської області. Натомість в Законі України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» зазначено - Звільнення внутрішньо переміщених осіб, які залишили або покинули своє місце проживання на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, території проведення антитерористичної операції та/або в районі здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, від негативних наслідків невиконання грошових зобов`язань за кредитними договорами та договорами позики. З огляду на це норма вказаного Закону не поширюється на відповідача, оскільки він не є його суб`єктом. Щодо форс-мажорної обставини. На думку відповідача, військова агресія рф проти України є форс-мажорною обставиною, що визначена в період з 24.02.2022 року і до офіційного закінчення, тобто до моменту скасування в Україні режимі воєнного стану. Першочерговою причиною неможливості виконання відповідачем своїх зобов`язань є факт військової агресії РФ проти України, внаслідок чого відповідач втратив єдине джерело доходу. У пункті 1 частини 1 статті 263 ЦК України наведено ознаки непереборної сили та визначено, що непереборна сила - це надзвичайна або невідворотна за даних умов подія. Отже, непереборною силою є надзвичайна і невідворотна зовнішня подія, що повністю звільняє від відповідальності особу, яка порушила зобов`язання, за умови, що остання не могла її передбачити або передбачила, але не могла її відвернути, і ця подія завдала збитків. Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо (частина 2\~статті 141 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні»). Відповідно до частини 1\~статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні»\~Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно. Єдиним належним документом, який підтверджує настання обставин непереборної сили (форс-мажору), є сертифікат, виданий у порядку та на підставі\~статті 14-1 Закону «Про торгово-промислові палати в Україні». Ключовою ознакою форс-мажору є причинно-наслідковий зв`язок між форс-мажорними обставинами та неможливістю виконати конкретне зобов`язання. Форс-мажор, або ж обставини непереборної сили - це надзвичайні та невідворотні обставини, настання яких призвело до об`єктивної неможливості виконати зобов`язання. Водночас сама по собі, зокрема, збройна агресія проти України, воєнний стан, не може автоматично означати звільнення від виконання будь-ким в Україні будь-яких зобов`язань, незалежно від того, існує реальна можливість їх виконати чи ні. Воєнний стан, як обставини непереборної сили, звільняє від відповідальності лише у разі, якщо саме внаслідок пов`язаних із нею обставин компанія/фізична особа не може виконати ті чи інші зобов`язання. Натомість, матеріали справи не містять доказів, що підтверджують отримання відповідачем сертифікату про форс-мажорні обставини, виданого Торгово-промислової палатою України. На підставі викладеного, посилання відповідача на те, що військова агресія рф проти України є форс-мажорною обставиною не знайшла свого підтвердження у судовому засіданні з розгляду даної цивільної справи. Відповідно до статті 12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, аналізуючи зазначені норми закону, повно та всебічно з`ясувавши вищевказані обставини, які стосуються предмету доказування, оцінивши належність, допустимість, достовірність наданих сторонами у справі доказів, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог. Згідно ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved