Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-31 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом про стягнення майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок ДТП. Позовна заява вмотивована тим, що 23 липня 2020 року, о 17 годині 45 хвилин, на 66 км автодороги Мукачево-Рогатин-Львів в м.Хуст Закарпатської області водій [PERSON] керував автомобілем марки «Мерседес-Бенз» моделі «Віто 112», реєстраційний номерний знак [NUMBER] . Під час керування водій [PERSON] здійснив поворот ліворуч, під час якого не переконався у безпечності свого маневру для інших учасників дорожнього руху та допустив зіткнення з автомобілем марки «ВАЗ» модель «210700-20», реєстраційний знак транспортного засобу [NUMBER] , який рухався під керуванням сина позивачки [PERSON] у зустрічному напрямку. Вказаний автомобіль належить позивачці на праві приватної власності. В результаті ДТП автомобіль позивачки зазнав механічних ушкоджень. Згідно із звітом про визначення вартості матеріального збитку, завданого внаслідок пошкодження автомобіля марки «ВАЗ» моделі «210700-20», - вартість матеріальних збитків становить 46555грн.94коп.. Постановами Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 13.11.2020 по справі №484/2554/20 та від 13.11.2020 по справі №484/2552/20 відповідача по справі [PERSON] було визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень за ч.1 ст.124 КУпАП та ч.1 ст.130 КУпАП. Крім цього, їй завдано моральної шкоди в розмірі 40000 грн., яка полягає в тому, що ДТП завдала їй та членам її сім`ї моральних страждань, оскільки тривалий час вона не могла використовувати свій автомобіль за призначенням. Всупереч обіцянкам відповідача відшкодувати матеріальні збитки, останній так і не здійснив жодних дій для цього, спілкування та зв`язку із позивачкою уникає. Відтак позивачка змушена була ремонтувати свій автомобіль за власні кошти. Наголошує, що транспортний засіб є для нею пам`яткою про її померлого батька, який залишив їй автомобіль у спадок. До моменту ДТП автомобіль перебував у відмінному технічному і косметичному стані. За цих підстав позивачка просить стягнути з відповідача [PERSON] на її користь 46555грн.94коп. майнової шкоди і 40000грн. моральної шкоди, заподіяної пошкодженням її автомобіля марки «ВАЗ» моделі «210700-20», що разом становить 86555грн.94коп.; судові витрати, пов`язані з оплатою судового збору у розмірі 908грн. та послуг з оцінки з визначення вартості матеріального збитку, завданого пошкодженням автомобіля в сумі 2500грн.. Ухвалою від 14.06.2021 відкрито провадження по даній справі в порядку загального позовного провадження. Ухвалою від 22.12.2021 в якості співвідповідача по справи було залучено Моторне транспортне страхове бюро України. В судове засідання позивачка [PERSON] не з`явилася, надала до суду заяву /а.с.137/, в якій просила справу розглядати без її участі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду повідомлений шляхом надсилання судової повістки, яка повернулася з відміткою пошти «Відсутній за місцем проживання». Відповідно до п.4 ч.8 ст.128 ЦПК України Суд вважає, що відповідач повідомлений належним чином. Представник відповідача МТСБ України в судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву /а.с.142-143/ про розгляд справи в її відсутність та в якій просила відмовити у задоволенні позовних вимог позивачки до МТСБ України в повному обсязі. Також від МТСБ України до суду надійшов відзив /а.с.103-122/, згідно якого представник МТСБ України просили відмовити у задоволенні позовних вимог позивачки через те, що нею був пропущений встановлений законодавством термін для звернення за відшкодуванням заподіяної шкоди у один рік. Наголошує, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази волевиявлення позивачки на відшкодування завданої шкоди у встановлений законодавством строк. Процесуальні дії щодо забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження по справі тощо у справі не проводилися. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За таких обставин суд вважає, що справу можливо вирішити в відсутність позивачки, відповідача та представника співвідповідача, без фіксування судового процесу. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні висновки та відповідні їм правовідносини. 23.07.2020, о 17 годині 45 хвилин, на 66 кілометрі автодороги Мукачево-Рогатин-Львів в м.Хуст Закарпатської області відповідач [PERSON] , керуючи автомобілем марки «Мерседес-Бенз» моделі «Віто 112», реєстраційний номерний знак [NUMBER] , здійснив поворот ліворуч, під час якого не переконався у безпечності свого маневру для інших учасників дорожнього руху та допустив зіткнення з автомобілем марки «ВАЗ» модель «210700-20», реєстраційний знак транспортного засобу [NUMBER] , який рухався під керуванням сина позивачки [PERSON] у зустрічному напрямку. Вказаний автомобіль належить позивачці на праві приватної власності, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу, серії [NUMBER] від 09.12.2016 /а.с.8/. В подальшому постановою Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області по справі №484/2554/20 від 13.11.2020 /а.с.51/ відповідача [PERSON] було визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП. Дана постанова набрала законної, а тому в цій справі має преюдиційне значення згідно ч.4 ст.82 ЦПК України. Також відповідно до постанови Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області по справі №484/2552/20 [PERSON] було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП /а.с.50/, встановлено, що під час здійснення ДТП, що мало місце 23.07.2020, він перебував у стані алкогольного сп`яніння. Провадження по вказаним справам було закрито через сплив строків притягнення до адміністративної відповідальності, що визначені ст.38 КУпАП. Внаслідок зіткнення автомобіль позивачки марки «ВАЗ» моделі «210700-20» зазнав механічних ушкоджень. Відповідно до звіту №64/08/2020 від 27.08.2020 /а.с.31/ вартість матеріального збитку, завданого внаслідок пошкодження автомобіля марки «ВАЗ» моделі «210700-20», реєстраційний знак транспортного засобу [NUMBER] в ДТП, що мала місце 23.07.2020 з урахуванням зносу становить 46555грн.94коп.. Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»). Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Частина 3 ст.12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з положеннями ч.1-4 ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Частина 1 ст.81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ч.6 ст.81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.(ч.1 ст.89 ЦПК України). Для деліктних відносин є характерним застосування презумпції вини заподіювача шкоди, проте усі інші умови застосування такого виду цивільно-правової відповідальності підлягають доведенню у повному обсязі позивачем. Аналогічні правові висновки зробила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18 березня 2020 року у справі №129/1033/13-ц (провадження №14-400цс19) (пункт 81): «Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (див. постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 2 жовтня 2018 року у справі №910/18036/17, від 23 жовтня 2019 року у справі №917/1307/18 (пункт 41)). Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 43 постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі №917/1307/18)». Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі №129/1033/13-ц зазначено, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона; таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс. Здійснюючи правосуддя, ЄСПЛ керується, у тому числі, принципом пропорційності, тобто дотримання «справедливого балансу», враховуючи те, що заінтересована особа не повинна нести непропорційний та надмірний тягар. Конкретному приватному інтересу повинен протиставлятися інший інтерес, який може бути не лише публічним (суспільним, державним), але й іншим приватним інтересом, тобто повинен існувати спір між двома юридично рівними суб`єктами, кожен з яких має свій приватний інтерес, перебуваючи в цивільно-правовому полі. Згідно із ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. За статтею 1187 ЦК України: джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно зі статтею 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. З огляду на все вищеописане суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивачки заподіяну ДТП матеріальну шкоду в розмірі 46555грн.94коп.. Окремо суд звертає увагу на необхідність стягнення матеріальних збитків саме з відповідача [PERSON] , а не з співвідповідача МТСБ України, виходячи з наступного. Відповідно до ст.33 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»: для отримання страхової виплати потерпіла особа чи інша особа, яка має право на її отримання, подає МТСБ України заяву про страхову виплату у регламентний строк, що не перевищує один рік з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, якщо шкоду заподіяно майну потерпілої особи. Як випливає із матеріалів справи ДТП мала місце 23.07.2020, однак позивачка звернулася до суду із клопотанням про залучення МТСБ України в якості співвідповідача 24.11.2021. Суд вважає, що за тривалий період часу позивачка не вчиняла жодних дій, направлених на повідомлення співвідповідача про настання страхового випадку, подання заяви про виплату страхової виплати для покриття завданої їй матеріальної шкоди. Суд констатує, що позивачкою було пропущено встановлений строк в один рік для звернення із заявою до МТСБ України, відтак позовні вимоги про стягнення матеріальної шкоди зі співвідповідача МТСБ України не підлягають задоволенню. Згідно зі ст.23 ЦК України: особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку з між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. У пункті 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4(зі змінами та доповненнями) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (у тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. У пунктах 5, 9 вищезазначеної постанови Пленуму Верховного Суду України судам роз`яснено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою, завданою потерпілому, є однією з обов`язкових умов настання деліктної відповідальності. Визначення причинного зв`язку є необхідним як для забезпечення інтересів потерпілого, так і для реалізації принципу справедливості при покладенні на особу обов`язку відшкодувати заподіяну шкоду. Причинно-наслідковий зв`язок між діянням особи та заподіянням шкоди полягає в тому, що шкода є наслідком саме протиправного діяння особи, а не якихось інших обставин. Проста послідовність подій не повинна братися до уваги. Об`єктивний причинний зв`язок як умова відповідальності виконує функцію визначення об`єктивної правової межі відповідальності за шкідливі наслідки протиправного діяння. Заподіювач шкоди відповідає не за будь-яку шкоду, а тільки за ту шкоду, яка завдана його діями (бездіяльністю). Відсутність причинного зв`язку означає, що шкода заподіяна не діями заподіювача, а викликана іншими обставинами. При цьому причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою має бути безпосереднім, тобто таким, коли саме конкретна поведінка без якихось додаткових факторів стала причиною завдання шкоди. При відшкодуванні моральної шкоди необхідно з`ясовувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних страждань, а також в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та чим він при цьому керується. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Відтак суд вбачає, що дії відповідача [PERSON] у даному випадку є протиправними і цими протиправними діями позивачці завдано моральної шкоди. Між цими діями, що призвели до порушення законних прав позивачки, та наслідками у вигляді завдання моральної шкоди є причинно-наслідковий зв`язок, однак, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги щодо стягнення моральної шкоди у розмірі 25000грн.. Статтею 141 ЦПК України встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. А тому, відповідно з відповідача [PERSON] на користь позивачки також підлягають стягненню судовий збір у розмірі 750грн.65коп. та судові витрати у вигляді оплати послуг оцінювача з визначення вартості матеріального збитку, завданого позивачці внаслідок ДТП, у сумі 2066грн.75коп.. З огляду на наведене та

Outcome: partial