Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-23 00:00:00

25 червня 2025 року з Луцького міськрайонного суду Волинської області за підсудністю до Ківерцівського районного суду Волинської області надійшла цивільна справа за позовом ТзОВ «Іннова Фінанс» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 29.09.2024 року між ТзОВ «Іннова Фінанс» та відповідачем по справі [PERSON] було укладено Договір про надання кредитних коштів у позику №5567860924, за умовами якого відповідач отримала кредитні кошти в розмірі 10000 грн., шляхом перерахунку на поточний рахунок позичальника за наданими реквізитами платіжної картки № [NUMBER] на умовах строковості - 360 днів, зворотності, платності, які зобов`язалась повернути та сплатити відсотки за користування ними в розмірі 1% в день в межах строку кредиту. ТзОВ «Іннова Фінанс» виконало свої зобов`язання у повному обсязі та надало [PERSON] кредитні кошти. Однак, відповідач порушила умови Договору про надання кредитних коштів у позику №5567860924 від 29.09.2024 року щодо своєчасного повернення суми кредиту, у зв`язку з чим у неї виникла заборгованість за даним правочином, загальний розмір якої становить 32500 грн. 00 коп., з яких: 10000 грн. заборгованість за тілом кредиту; 17500 грн. заборгованість за процентами та 5000 грн. - заборгованість за пенею. Враховуючи вищевикладене, просить суд стягнути з відповідача по справі [PERSON] на користь ТзОВ «Іннова Фінанс» суму заборгованості за Договором про надання кредитних коштів у позику №5567860924 від 29.09.2024 року в сумі 32500 грн. 00 коп., а також 2422,40 грн. судового збору. Ухвалою судді Ківерцівського районного суду Волинської області від 25.06.2025р. відкрито провадження у даній справі та призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, надано відповідачу строк для подання клопотання про розгляд справи з повідомленням (викликом) сторін. Окрім того, відповідачу було надано строк для подання відзиву на позовну заяву. Відповідно ч.8 ст.128, п.5 ч.6 ст.272 ЦПК України відповідачу будо направлено ухвалу про відкриття провадження у справі та позовну заяву з додатками до неї та роз`яснено його право подати відзив на позовну заяву і всі наявні докази, що підтверджують заперечення проти позову протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення копії ухвали суду про відкриття провадження у справі. 02.07.2025р. відповідач по справі [PERSON] подала до суду відзив на позовну заяву у якому позовні вимоги не визнає з огляду на наступне. Вказує, що позивач по справі не надав суду доказів видачі грошових коштів відповідачу, а відсотки за користування кредитними коштами нараховані не вірно, поза межами строку кредитного договору. Крім того зазначає, що позивач по справі не вправі нараховувати позивачу пеню за користування кредитними коштами, оскільки це прямо суперечить п. 18 Прикінцевих положень ЦК України, згідно якого боржник звільняється від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення на період воєнного стану. Просить в задоволенні позову відмовити та зменшити проценти за користування кредитними коштами. Суд, дослідивши надані письмові докази, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дійшов наступного висновку. За приписами ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ч. ч. 1, 3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанова Верховного Суду від 02 жовтня 2018 року у справі № 910/18036/17). Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтями 15, 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 п. 1, ч. 2 ст. 76, ч. ч. 1, 2 ст. 77, ч. 2 ст. 78, ч. 1 ст. 95 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ч. 6 ст. 81, ч. 1 ст. 89 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно з ч. 1 ст. 177 ЦК України, об`єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші. Судом встановлено, що 29.09.2024 року між ТзОВ «Іннова Фінанс» та відповідачем по справі [PERSON] було укладено Договір надання грошових коштів у позику №5567860924, за умовами якого відповідач по справі [PERSON] отримала кредитні кошти в розмірі 10000 грн., шляхом перерахунку на поточний рахунок позичальника за наданими реквізитами платіжної картки № [NUMBER] , яка була зазначена позичальником під час укладення договору позики, на умовах строковості (строк дії договору - 360 днів та періодичністю сплати процентів - кожні 30-ть днів, зворотності, платності, які зобов`язалась повернути та сплатити відсотки за користування ними в розмірі 1% в день в межах строку кредиту. Вказаний договір підписаний електронним підписом з використанням одноразового ідентифікатора в якості аналога власноручного підпису «1401», який було надіслано на номер мобільного телефону [NUMBER] відповідача по справі [PERSON] (а.с. 15-25). Додатком №1 до договору надання грошових коштів у позику №5567860924 від 29.09.2024р. передбачено графік платежів за договором позики (дата платежу, проценти та ін.), який також підписано відповідачем по справі [PERSON] електронним підписом з використанням одноразового ідентифікатора в якості аналога власноручного підпису «1401» (а.с. 25 на звороті - 26). ТзОВ «Іннова Фінанс» виконало свої зобов`язання у повному обсязі та надало відповідачу по справі [PERSON] кошти у позику в сумі 10000 грн., що стверджується довідкою ТзОВ «ФК «Контрактовий Дім» №7/10083 від 30.04.2025р., який згідно договору №160523/1 від 16.05.2023р., наявного при матеріалах даної цивільної справи, укладеного між ТзОВ «Іннова Фінанс» та ТзОВ «ФК «Контрактовий Дім» надає послуги з приймання та переказу платежів (а.с. 9, 10-14). Факт укладення вищевказаного договору позики не заперечується відповідачем по справі [PERSON] у відзиві на позовну заяву, а її твердження про те, що матеріали справи не містять доказів перерахунку грошових коштів не заслуговують на увагу суду, оскільки договір позики укладений 29.09.2024р. між ТзОВ «Іннова Фінанс» та відповідачем по справі [PERSON] шляхом електронного підпису з використанням одноразового ідентифікатора в якості аналога власноручного підпису «1401», який було надіслано на номер мобільного телефону відповідача по справі [PERSON] -380961252176, який також вказаний в анкетних даних відповідача (засоби мобільного зв`язку) у відзиві на позовну заяву, що вказує на те, що саме цим номером мобільного телефону користується [PERSON] та саме з його використанням був укладений договір позики, під час укладення якого відповідач по справі надала позикодавцеві реквізити платіжної картки № [NUMBER] для отримання на неї грошових коштів. Крім того, не заслуговує на увагу твердження відповідача [PERSON] на ту обставину, що позивачем нараховані відсотки поза межами строку кредитного договору, оскільки договором позики №5567860924 від 29.09.2024р. передбачено строк дії договору - 360 днів та періодичністю сплати процентів - кожні 30-ть днів (п. 2.5 Договору) зі сплатою відсотків за користування в розмірі 1% в день в межах строку кредиту (п. 2.6.1 Договору), в період якого й були нараховані відсотки, що стверджується розрахунком заборгованості за вищезазначеним договором позики. Крім того слід зазначити, що відповідачем по справі [PERSON] здійснювалось погашення заборгованості за договором позики №5567860924 від 29.09.2024р., а саме 29.10.2024р., що свідчить усвідомлення останньою кредитних зобов`язань перед ТзОВ «Іннова Фінанс» (а.с. 43-45). За правилами частини першої статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.ст.205, 207 ЦК України). Такі висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19. Відповідно до норм ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною. Особливості укладення кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію», згідно зі ст.3 якого електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Згідно із ч.6 ст.11 Закону відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст.12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст.12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. За правилом ч.8 ст.11 Закону у разі, якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Положеннями ст.12 цього Закону визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. У відповідності до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України). Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі. Відповідно до висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України). З довідки - розрахунку про заборгованість за кредитним договором №5567860924 вбачається, що відповідач по справі [PERSON] має заборгованість перед позивачем - ТзОВ «Іннова Фінанс» у розмірі 32500 грн. 00 коп., з яких: 10000 грн. заборгованість за тілом кредиту; 17500 грн. заборгованість за процентами та 5000 грн. - заборгованість за пенею (а.с. 43-45). У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до вимог ч.1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст. 1048 ЦК України). Порядок та підстави нарахування відсотків за користування чужими грошовими коштами, зокрема кредитними коштами банку, передбачені статтями 1048 та 1056-1 ЦК України. Зокрема, частиною 1 статті 1048 ЦК України встановлено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення виконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. Зважаючи на те, що позивачем доведено факт отримання позичальником кредитних коштів в розмірі 10000 грн. та правові підстави для нарахування відсотків у розмірі, що жодним чином не спростовано відповідачем, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача в користь позивача заборгованість за тілом кредиту та відсотками за договором про надання кредитних коштів у позику №5567860924 від 29.09.2024р. в сумі 27500 грн. 00 коп. Що стосується нарахування позивачем неустойки (пені) в розмірі 5000 грн. 00 коп., суд виходить з наступного. Відповідно до пункту 18 «Прикінцевих та перехідних положень» ЦК України, який доповнений Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період воєнного стану» від 15 березня 2022 року № 2120-IX та набрав чинності 17 березня 2022 року, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Відтак, враховуючи наведене, боржник звільняється від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення на період дії воєнного стану. Неустойка, нарахована включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). З огляду на зазначене, суд, враховуючи положення п. 18 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, вважає за необхідне відмовити в задоволенні позовних вимог у цій частині. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Відповідно до ч. 3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору (2422,40 грн). Позовна заява з доданими до неї матеріалами позивачем подано через систему «Електронний суд» та сплачено судовий збір в сумі 2422,40 грн. Враховуючи, що позовні вимоги задоволено частково, тому із відповідача на користь позивача стягується судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог на суму - 2049 грн 72 коп. (27500 грн. 00 коп. / 32500 грн. 00 коп. х 2422 грн. 40 коп.).

Outcome: partial