Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-27 00:00:00

12 травня 2025 року засобами електронного зв`язку (система «Електронний суд») в суд надійшла позовна заява ТзОВ «Фінансова компанія «КЕШ ТУ ГОУ» (надалі - ТзОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ»), за підписом представника Пархомчука С.В., до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 13000,00 грн. та судових витрат. В обґрунтування позову зазначає, що 05 жовтня 2020 року між ТзОВ «ЗАЙМЕР» та [PERSON] укладено Договір № 156312 про надання фінансового кредиту (надалі - Кредитний договір), який підписаний шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (електронним підписом) в порядку, визначеному ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію». Зазначають, що підписанням договору Відповідач підтвердив, що він ознайомлений з усіма істотними умовами Кредитного договору, погоджується та зобов`язується неухильно їх дотримуватися. Повідомляють, що згідно з Кредитним договором Товариство надало Клієнту фінансовий кредит у гривні на умовах строковості, зворотності, платності на суму 2500,00 грн. із стандартною процентною ставкою 2% в день (730% річних) строком на 30 днів, починаючи з 05 жовтня 2020 року. Вказують, що Позикодавець належним чином виконав свої зобов`язання за договором, перерахувавши на картковий рахунок Відповідача кредитні кошти, однак останній не виконує свої зобов`язання за договором, грошові кошти не повертає, проценти за користування коштами не сплачує, внаслідок чого виникла прострочена заборгованість. 28 жовтня 2021 року між ТзОВ «ЗАЙМЕР» та ТзОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» укладено Договір факторингу № 01-28/10/2021, відповідно до умов якого право грошової вимоги за Кредитним договором з [PERSON] перейшло до ТзОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ». Оскільки, згідно з випискою з особового рахунку за Кредитним договором станом на 13 січня 2025 року загальний розмір заборгованості [PERSON] становить 13000,00 грн., зокрема, прострочена заборгованість за сумою кредиту 2500,00 гривень і за процентами 10500,00 грн., а тому просять позов задоволити, стягнути із Відповідача 13000,00 грн. заборгованості та судові витрати. Ухвалою суду від 28.05.2025р., після усунення недоліків позовної заяви, відкрито спрощене позовне провадження у справі із викликом (повідомленням) сторін, надано учасникам справи строк для подачі заяв по суті справи, призначено судове засідання на 20 червня 2025 року о 09 год. 00 хв., яке відкладено у зв`язку із першою неявкою відповідача на 04 липня 2025 року о 09 год. 00 хв. 19 червня 2025 року засобами електронного зв`язку (система «Електронний суд») в суд надійшла заява, за підписом представника позивача Пархомчука С.В., про розподіл/відшкодування/компенсацію судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи, до якої додано докази понесених витрат на професійну правничу допомогу (а.с. 46-56). 04 липня 2025 року за клопотанням відповідача [PERSON] про ознайомлення із матеріалами справи судове засідання відкладено на 22 липня 2025 року о 12 год. 00 хв. Також [PERSON] подав заяву від 04.07.2025р. про застосування строку позовної давності (а.с. 67), оскільки позивач дізнався про порушення свого права більше, ніж три роки тому. Вважає, що оскільки строк позовної давності сплив, то відповідно до ст. 267 ЦК України у задоволенні позову слід відмовити. 15 липня 2025 року засобами електронного зв`язку (система «Електронний суд») в суд надійшло заперечення на клопотання (заяву), за підписом представника позивача Пархомчука С.В. (а.с. 69-72). В обґрунтування заяви вказують, що з 12 березня 2020 року по 30 червня 2023 року на всій території України запроваджено карантин, у зв`язку із чим строки, визначені ст.257 ЦК України, продовжено на строк дії такого карантину, а в подальшому у зв`язку із введенням воєнного стану в Україні перебіг позовної давності зупинено на строк дії такого стану. З огляду на зазначене, просять заяву про застосування строку позовної давності залишити без задоволення, позовні вимоги задоволити в повному обсязі та стягнути судові витрати. За клопотанням представника відповідача, адвоката Луценка О.І. для підготовки та подання в суд заперечень, пояснень, тощо (а.с. 73-74) 22 липня 2025 року судове засідання відкладено на 28 липня 2025 року о 10 год. 00 хв. В подальшому ухвалою суду від 25.07.2025р. (а.с. 33) за клопотанням представника відповідача, адвоката Луценка О.І. (а.с. 30-32) постановлено судове засідання 28 липня 2025 року проводити за участю відповідача [PERSON] та його представника Луценка О.І. дистанційно в режимі відеоконференції під час трансляції з іншого приміщення, розташованого поза територією Новодністровського міського суду Чернівецької області, а саме з приміщення Гайсинського районного суду Вінницької області, яка негайно направлена та доставлена представнику відповідача (а.с. 35). Позивач ТзОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» та його представник Пархомчук С.В., будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце розгляду справи, що підтверджується матеріалами справи (а.с. 68), в судове засідання не з`явилися. Однак у позовній заяві (а.с. 1-5) та у заявах від 19.06.2025р. та від 15.07.2025р.(а.с. 46-48, 69-70) представник позивача Пархомчук С.В. просить розгляд цивільної справи проводити без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить задоволити, щодо ухвалення заочного рішення по справі не заперечує. Відповідач [PERSON] , будучи належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, в тому числі через свого представника, що підтверджується матеріалами справи (а.с. 27, 29), в судове засідання не з`явився; клопотань про відкладення розгляду справи не подавав, про причини неявки в судове засідання суд не інформував. Представник відповідача, адвокат Луценко О.І., будучи належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, що підтверджується матеріалами справи (а.с. 29), в судове засідання не з`явився та засобами електронного зв`язку (система «Електронний суд») подав клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із зайнятістю в іншому судовому засіданні (а.с. 36-39). В межах строків, визначених ЦПК України та судом, відповідач правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався; жодних письмових пояснень по суті спору не подав. Відповідно до ч. 5 ст. 130 ЦПК України вручення судової повістки представникові учасника справи вважається врученням повістки і цій особі. Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Так, у п. 1, 2 ч. 3 ст. 223 ЦПК України вказано, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причин неявки. Відповідно до ст. 275 ЦПК України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. З врахуванням ухвали суду від 28.05.2025р. про відкриття провадження, строк розгляду даної справи у порядку спрощеного позовного провадження закінчується 28 липня 2025 року. Таким чином, суд вважає, що відповідач, будучи належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, не з`явився у судове засідання без поважних причин та, маючи достатньо часу після ознайомлення із матеріалами справи 04 липня 2025 року на подання заяви по суті спору, правом на подання відзиву чи письмових пояснень по справі в межах строків, визначених ЦПК України чи судом, не скористався. При цьому, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи за клопотанням представника відповідача, оскільки адвокат Луценко О.І., будучи належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, не з`явився у судове засідання повторно, а тому незалежно від причин неявки учасника справи (його представника) суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи. Зважаючи, що клопотання представника відповідача задоволенню не підлягає, беручи до уваги строки розгляду справи, клопотання представника позивача, на підставі ст.223, 240 ЦПК України суд прийшов до висновку про проведення судового засідання у відсутності учасників справи за наявними у ній матеріалами. У зв`язку з неявкою в судове засідання учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. З`ясувавши обставини справи, дослідивши письмові докази, суд встановив, що 05 жовтня 2020 року між ТзОВ «ЗАЙМЕР» та [PERSON] укладено Індивідуальну частину договору про надання фінансового кредиту № 156312 (надалі - Кредитний договір), який підписаний [PERSON] електронним цифровим підписом одноразового ідентифікатора (а.с. 12-14). Згідно з довідкою про ідентифікацію 05 жовтня 2020 року ТзОВ «ЗАЙМЕР» відправило відповідачу [PERSON] на номер телефону [NUMBER] одноразовий ідентифікатор KL6331 (а.с. 9), яким і підписано Кредитний договір. У п. 6.1., 6.3., 6.8.-6.9. Кредитного договору передбачено, що цей договір складений українською мовою з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором відповідно до Закону України «Про електронну комерцію». Всі додатки та додаткові угоди, складені Сторонами в електронному вигляді і підписані з використанням одноразового ідентифікатора, є невід`ємними частинами Договору. Підписанням цього Договору Клієнт підтверджує, що він ознайомлений, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватися Правил надання грошових коштів у позику, у тому числі на умовах фінансового кредиту Товариства. Клієнт підтверджує, що отримав від Товариства до укладення цього Договору інформацію, зазначену в ч. 2 ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». Окрім того, згідно з п. 1.6. Кредитного договору невід`ємною частиною цього Договору є Публічна пропозиція (оферта) Товариства на укладення договору про надання фінансового кредиту за допомогою електронних засобів, яка розміщена на сайті Товариства https://www.cly.com.ua/. У п. 1.1.-1.3. Кредитного договору зазначено, що Товариство надає Клієнту фінансовий кредит в розмірі 2500, 00 грн. на умовах строковості, зворотності, платності (далі - Кредит), а Клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом (фіксована ставка) в розмірі 730% річних від суми кредиту в розрахунку 2% на добу в порядку та на умовах, визначених цим Договором. Кредит надається строком на 30 днів, тобто до 03.11.2020р. Строк дії договору 30 днів. Відповідно до п. 1.4. Кредитного договору Кредит надається Клієнту в безготівковій формі у національній валюті на реквізити платіжної банківської картки, вказаної Клієнтом, а датою укладення цього Договору згідно з п. 1.5. Кредитного договору вважається дата перерахування грошових коштів на банківський рахунок Клієнта. Як вбачається із інформаційної довідки ТзОВ «Платежі онлайн» № 1807/02 від 25.02.2025р., за підписом директора Ткаченка Д. (а.с. 23), 05 жовтня 2020 року проведено успішну трансакцію по видачі кредиту №156312 в сумі 2500, 00 грн. на картку MONOBANK № [NUMBER] , код авторизації 939648, сайт торговця cly.com.ua. Згідно з п. 2.2.-2.3. Кредитного договору сума кредиту, проценти за користування кредитом, нараховані штраф та/або пеня (у разі наявності) складають заборгованість за Договором. Заборгованість підлягає сплаті шляхом безготівкового перерахування коштів у розмірі суми заборгованості на поточний рахунок Товариства у строк, встановлений Договором. Обчислення строку користування кредитом та нарахування процентів за цим Договором здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування кредитом. При цьому проценти за користування кредитом нараховуються у відсотках від суми кредиту з першого дня надання кредиту Клієнту (перерахування грошових коштів на банківський рахунок, вказаний Клієнтом) до дня повного погашення заборгованості за кредитом (зарахування грошових коштів на поточний рахунок Товариство) включно. Нарахування і сплата процентів проводиться на залишок заборгованості за кредитом Відповідно до п. 3.4.2. Кредитного договору Клієнт зобов`язаний своєчасно повернути Кредит та сплачувати проценти за користування Кредитом в порядку, встановленому Договором, а згідно з п. 3.3.4. Кредитного договору має право Достроково повернути Кредит в повному обсязі, або частково, сплативши проценти за строк фактичного користування кредитом. У п. 3.3.3. Кредитного договору передбачено право Клієнта продовжити строк надання кредиту, оплативши не пізніше останнього терміну повернення Кредиту, зазначеного в Графіку розрахунку, в повному обсязі нараховані проценти по кредиту. Так, згідно з додатком №1 до Договору про надання фінансового кредиту №156312 від 05.10.2020р., який відповідно до п. 2.1. Кредитного договору, є невід`ємною частиною Договору, строк, на який надано кредит, 30 днів, що відповідає п. 1.2. Кредитного договору щодо строку кредитування та строку дії договору, тобто до 03 листопада 2020 року. Як вбачається із виписки з особового рахунку за Кредитним договором № 156312 [PERSON] станом на 13 січня 2025 року та розрахунку заборгованості за Договором № 156312 від 05.10.2020р. про надання коштів на умовах споживчого кредиту станом на 28 жовтня 2021 року (надалі - розрахунок заборгованості) (а.с. 7, 35-40) відповідачу нараховано відсотки за користування кредитом по 03 травня 2021 року (210 днів), внаслідок чого його заборгованість за період з 05.10.2020р. по 03.05.2021р. становить 2500,00 грн. основної суми (тіло) боргу та 10500,00 грн. за відсотками. Відповідно до п. 4.1. Кредитного договору Сторони несуть відповідальність за невиконання або неналежне виконання умов Договору відповідно до чинного законодавства України та Договору. При цьому, згідно з п. 5.4. Кредитного договору припинення або розірвання Договору не звільняє Клієнта від обов`язку повернути Товариству наданий Кредит і сплатити нараховані проценти за користування Кредитом за фактичний термін користування Кредитом в день припинення або розірвання Договору. Також у п.п. 3.1.1., 3.1.4. Кредитного договору передбачено, що Товариство має право вимагати від Клієнта повернення Кредиту та сплати процентів за користування Кредитом в повному обсязі, а також виконання всіх інших зобов`язань за цим Договором і додатками до нього; без згоди Клієнта поступитися своїм правом вимоги за даним Договором третій особі, в зв`язку з чим відбудеться заміна сторони - Кредитодавця за цим Договором. 28 жовтня 2021 року між ТзОВ «ЗАЙМЕР» та ТзОВ «КЕШ ТУ ГОУ» укладено Договір факторингу № 01-28/10/2021 (а.с. 15-18), за умовами якого Фактор передає грошові кошти в розпорядження Клієнта (ціна продажу) за плату, а Клієнт відступає Факторові права грошової вимоги (Права Вимоги) до Боржників за Кредитними Договорами (Портфель Заборгованості). Підписанням Договору Клієнт гарантує, що йому належить Право Вимог за Портфелем Заборгованості до Боржників, зазначених у Реєстрі Боржників. Відступлення Права Вимоги за Договором здійснюється без згоди Боржників. В цей же день, 28 жовтня 2021 року між ТзОВ «ЗАЙМЕР» (Клієнтом) та ТзОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ»» (Фактором) підписано Акт приймання-передачі Реєстру Боржників від 28.10.2021р. до Договору Факторингу № 01-28/10/2021 від 28.10.2021р. (а.с. 34). Відповідно до витягу з Реєстру Боржників до Договору Факторингу № 01-28/10/2021 від 28.10.2021р. ТзОВ «ЗАЙМЕР» (Клієнт) відступило право вимоги заборгованості до [PERSON] за кредитним договором № 156312 від 05.10.2020р. ТзОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» (Фактору) на загальну суму заборгованості в розмірі 13000,00 грн., з яких 2500,00 грн. заборгованість за тілом кредиту, 10500,00 грн. заборгованість по відсотках (а.с. 8). 02 та 23 листопада 2025 року ТзОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» провело оплату за відступлення права грошової вимоги по договору факторингу № 01-28/10/2021 від 28.10.2021р. (а.с. 22-23). Згідно з п. 6.3. Договору Факторингу № 01-28/10/2021 від 28.10.2021р. з моменту переходу до Фактора Прав Вимоги, відповідно до умов п. 6.2.3. цього Договору, Фактор заміняє Клієнта у Кредитних Договорах, що входять до Портфеля Заборгованості та набуває всіх прав (в тому числі прав грошових вимог) Клієнта за цими Кредитними договорами. Разом з правами Вимоги до Фактора переходять всі інші пов`язані з ними права, в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, зокрема, пред`явлення претензій Боржникам щодо заборгованості, право на звернення до суду за місцем, визначеним законодавством, право на всі суми, які Фактор одержить від Боржників на виконання його вимог, та інші, включаючи права, які забезпечують зобов`язання Боржника. 16 січня 2025 року ТзОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» направило [PERSON] вимогу №б/н від 13.01.2021р. про виконання зобов`язань за Кредитним договором, що підтверджується списком поштових відправлень № 20343-11-41-56 від 16.01.2025р. (а.с.7, 24-25), однак така залишена останнім без реагування. Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені ст.203 ЦК України. Так, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, згідно ч. 3 ст. 215 ЦК України такий правочин може бути визнаний судом недійсним. У п. 5 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Згідно з ч.ч. 7, 12 ст. 11 Закону України «Про електрону комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Так, електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Відповідно до абз. 2 ч. 3, ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електрону комерцію» електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. У ч. 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. У ч. 1 ст. 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з абз. 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України договір, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір відповідно до ст. 629 ЦК України є обов`язковим для виконання сторонами. Враховуючи вищенаведене, приходжу до висновку, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму і є таким, що укладений у письмовому вигляді. Важливо, щоб електронний договір включав всі істотні умови для відповідного виду договору, інакше він може бути визнаний неукладеним або недійсним, у зв`язку з недодержанням письмової форми в силу прямої вказівки закону. Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі. Отже, якщо форма договору електронна, то і підписувати його потрібно електронним підписом. Згідно з ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення. Дана позиція висловлена в постанові Першої судової палати Касаційного цивільного суду ВС від 12.01.2021р. по справі № 524/5556/19 (провадження №61-16243 св 20). Як вбачається із Договору про надання фінансового кредиту № 156312 від 05.10.2020р. відповідач вказав своє ім`я, паспортні дані, ідентифікаційний номер, номер карткового рахунку, місце проживання, засоби зв`язку, а також смс з кодом, що свідчить про використання одноразового ідентифікатора при здійсненні підпису стороною Кредитного договору, зокрема, здійснення підпису [PERSON] . Враховуючи вищенаведене, провівши аналіз законодавства у сфері комерційної концесії, суд приходить до висновку, що [PERSON] уклав Договір про надання фінансового кредиту № 156312 від 05.10.2020р., за яким отримав кредит на суму 2500,00 грн. строком на 30 дні: з 05 жовтня 2020 року по 03 листопада 2020 року, із сплатою фіксованої процентної ставки 2% на добу. Отримання відповідачем [PERSON] 05 жовтня 2020 року коштів за Кредитним договором підтверджується інформаційною довідкою ТзОВ «Платежі онлайн» № 1807/02 від 25.02.2025р., за підписом директора [PERSON] , з якої вбачається, що кошти в сумі 2500,00 грн. перераховано на номер картки [NUMBER] , що відповідає номеру картки, який вказаний [PERSON] у договорі про надання фінансового кредиту №156312 від 05.10.2020р. Відповідач [PERSON] не надав суду заперечень щодо укладення Кредитного договору та отримання кредитних коштів. Таким чином, судом встановлено, що відповідач отримав кошти та сторони Кредитного договору узгодили істотні умови такого договору, зокрема, розмір кредиту, строк кредитування, строк дії договору, умову продовження строку надання кредиту, процентну ставку та порядок нарахування відсотків. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом; розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором; якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язання це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно з ст.ст. 526, 527, 530 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та цивільного законодавства. Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір відповідно до ст. 629 ЦК України є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ч. 1, 2 ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до ч. 2 ст. 1054 та ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. У разі порушення зобов`язання відповідно до ст. 611 ЦК України настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Порушенням зобов`язання згідно ст.610 ЦК України є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 2 ст. 1054 та ч.ч. 1, 2 ст. 1050 ЦК України наслідками порушення боржником зобов`язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право кредитора достроково вимагати повернення всієї суми кредиту та сплати процентів. Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Згідно з виписки з особового рахунку за Кредитним договором № 156312 [PERSON] станом на 13 січня 2025 року та розрахунку заборгованості за Договором № 156312 від 05.10.2020р. про надання коштів на умовах споживчого кредиту станом на 28 жовтня 2021 року (надалі - розрахунок заборгованості) (а.с. 7, 35-40) [PERSON] не вносив кошти на погашення кредиту, внаслідок чого його заборгованість за період з 05.10.2020р. по 03.05.2021р. становить 13000, 00 грн., з яких 2500,00 грн. основної суми боргу та 10500,00 грн. за відсотками (за 210 днів користування кредитом). Відповідач [PERSON] не надав суду доказів повного чи часткового погашення заборгованості. Разом з тим, з врахуванням п. 3.3.3. Кредитного договору можливість продовжити строк надання кредиту обумовлена виконанням Клієнтом оплати в повному обсязі нарахованих процентів по кредиту не пізніше останнього терміну повернення Кредиту. А п. 1.2. Кредитного договору визначено, що Кредит надається строком на 30 днів, тобто до 03.11.2020р. Строк дії договору 30 днів. Отже, оскільки [PERSON] не провів до 03 листопада 2020 року оплати нарахованих процентів на суму кредиту в повному обсязі, то строк кредитування та строк дії договору закінчилися 03 листопада 2020 року. Позивач не довів, що сторони Кредитного договору узгодили строк кредитування, строк дії договору та умови продовження строку надання кредиту будь-яким іншим чином. При цьому, слід розмежовувати поняття строк дії договору/строк кредитування, визначений п. 1.2. Кредитного договору, та обов`язок повернути Кредит і сплатити нараховані проценти за користування Кредитом за фактичний термін користування Кредитом, який встановлено п. 5.4. Кредитного договору. Так, поняття «користування кредитом» є окремим випадком «користування чужими коштами». Термін «користування чужими коштами» Велика Палата Верховного Суду розтлумачила в постанові від 10.04.2018р. у справі № 910/10156/17. Термін «користування чужими коштами» може використовуватися у двох значеннях. Перше - це одержання боржником (як правило, за плату) можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу. Друге значення - прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх. Відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані законодавством. Зокрема, відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом; розмір і порядок одержання процентів установлюються договором; якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Такі ж правила щодо сплати процентів застосовуються до кредитних відносин у силу частини другої статті 1054 ЦК України та до відносин із комерційного кредиту - в силу частини другої статті 1057 цього Кодексу. Наслідки прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх, також врегульовані законодавством. У цьому разі відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже, «користування кредитом» - це можливість позичальника за плату правомірно не повертати кредитору борг (кредит) протягом певного періоду часу, погодженого сторонами кредитного договору. Велика Палата Верховного Суду наголошує, що проценти відповідно до статті 1048 ЦК України сплачуються не за сам лише факт отримання позичальником кредиту, а за «користування кредитом» (тобто за можливість позичальника за плату правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу). Надання кредиту наділяє позичальника благом, яке полягає в тому, що позичальник, одержавши від кредитора грошові кошти, не повинен повертати їх негайно, а отримує можливість правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу (строку кредитування, у межах якого сторони можуть встановити періоди повернення частини суми кредиту), а кредитор, відповідно, за загальним правилом не вправі вимагати повернення боргу протягом відповідного строку (право кредитора достроково вимагати повернення всієї суми кредиту передбачає частина друга статті 1050 ЦК України). Саме за це благо - можливість правомірно не повертати кредитору борг протягом певного часу - позичальник сплачує кредитору плату, якою є проценти за договором кредиту відповідно до статті 1048 ЦК України. Уклавши кредитний договір, сторони мають легітимні очікування щодо належного його виконання. Зокрема, позичальник розраховує, що протягом певного часу він може правомірно «користуватися кредитом», натомість кредитор розраховує, що він отримає плату (проценти за «користування кредитом») за надану позичальнику можливість не повертати всю суму кредиту одразу. Разом з цим зі спливом строку кредитування чи пред`явленням кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту кредит позичальнику не надається, позичальник не може правомірно не повертати кошти, а тому кредитор вправі вимагати повернення кредиту разом із процентами, нарахованими відповідно до встановлених у договорі термінів погашення періодичних платежів на час спливу строку кредитування чи пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту у межах цього строку. Тобто позичальник у цьому разі не отримує від кредитора відповідне благо на період після закінчення строку кредитування чи після пред`явлення кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту, а тому й не повинен сплачувати за нього нові проценти відповідно до статті 1048 ЦК України. Очікування кредитодавця, що позичальник повинен сплачувати проценти за «користування кредитом» поза межами строку, на який надається такий кредит (тобто поза межами існування для позичальника можливості правомірно не сплачувати кредитору борг), виходять за межі взаємних прав та обов`язків сторін, що виникають на підставі кредитного договору, а отже, такі очікування не можуть вважатись легітимними. Велика Палата Верховного Суду зауважує, що зазначене благо виникає у позичальника саме внаслідок укладення кредитного договору. Невиконання зобов`язання з повернення кредиту не може бути підставою для отримання позичальником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу, а отже - і для виникнення зобов`язання зі сплати процентів відповідно до статті 1048 ЦК України. За таких обставин надання кредитодавцю можливості нарахування процентів відповідно до статті 1048 ЦК України поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту вочевидь порушить баланс інтересів сторін - на позичальника буде покладений обов`язок, який при цьому не кореспондує жодному праву кредитодавця. Отже, припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України. Вказаних вище висновків Велика Палата Верховного Суду дійшла у постановах від 28.03.2018р. у справі № 444/9519/12, від 31.10.2018р. у справі № 202/4494/16-ц, від 04.02.2020р. у справі № 912/1120/16 та від 24.05.2023р. у справі № 408/8199/16-ц. Відтак, здійснивши перевірку розрахунку заборгованості, судом встановлено, що такий не відповідає вимогам чинного законодавства України, а заборгованість за процентами підлягає перерахунку з огляду на визначений Кредитним договором строк кредитування 30 днів. Таким чином, сума заборгованості за нарахованими процентами протягом усього строку кредитування (30 дні) з врахуванням ст. 1048, 1050 ЦК України становить 1500,00 грн., а не 10500,00 грн. Згідно з ч.ч. 3, 4 ст. 12, ч.ч. 1, 3 ст. 13, ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Здійснивши перевірку розрахунку заборгованості, судом встановлено, що за період з 05 жовтня 2020 року по 03 листопада 2020 року відповідач [PERSON] має заборгованість по Кредитному договору на загальну суму 4000,00 грн., з якої за основним боргом (тілом кредиту) в розмірі 2500,00 грн., за нарахованими процентами - 1500, 00 грн. Згідно з ч. 1 ст. 1077, ч. 1 ст. 1078 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). За приписами ч. 1 ст. 1080 ЦК України договір факторингу є дійсним незалежно від наявності домовленості між клієнтом та боржником про заборону відступлення права грошової вимоги або його обмеження. У цьому разі клієнт не звільняється від зобов`язань або відповідальності перед боржником у зв`язку із порушенням клієнтом умови про заборону або обмеження відступлення права грошової вимоги. У ч. 1 ст. 1082 ЦК України вказано, що боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Окрім того, згідно з ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). У ст. 514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Таким чином, суд прийшов до висновку, що до ТзОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» перейшло право грошової вимоги до відповідача [PERSON] за Договором про надання фінансового кредиту № 156312 від 05.10.2020р. на загальну суму 4000, 00 грн. Відповідач [PERSON] не надав суду жодних доказів на спростування вказаних обставин, а також доказів погашення заборгованості первинному чи новому кредитору. Щодо заяви відповідача про застосування строку позовної давності, то слід зазначити наступне. Відповідно до ч.1 ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно з ч. 1 ст. 257, ч. 1, 5 ст. 261 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, і її перебіг починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Відповідно до ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. При цьому, відповідно до п. 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. З врахуванням постанов Кабінету Міністрів України від 11.03.2020р. № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», зі змінами та доповненнями, та від 27.06.2023р. № 651 «Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширення на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиної коронавірусом SARS-CoV-2» на всій території України установлено карантин з 12 березня 2020 року по 30 червня 2023 року. Тобто, строк позовної давності за вимогою про стягнення з [PERSON] заборгованості за Кредитним договором, перебіг якого розпочався з 04 листопада 2020 року, було продовжено на строк дії карантину. А згідно з п. 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. Так, Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022р. «Про введення воєнного стану в Україні», який затверджено Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022р., в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який неодноразово продовжувався, зокрема, останній раз Указом Президента України №235/2025 від 15.04.2025р. «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», який затверджено Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 16.04.2025р., з 09 травня 2025 року на 90 діб. З врахуванням положень ст. 263 ЦК України перебіг позовної давності зупиняється на весь час існування обставин, які зумовили таке зупинення. Від дня припинення обставин, що були підставою для зупинення перебігу позовної давності, перебіг позовної давності продовжується з урахуванням часу, що минув до його зупинення. Тобто, з 24 лютого 2022 року строк позовної давності за вимогою про стягнення з [PERSON] заборгованості за Кредитним договором зупинено на весь строк дії воєнного стану в Україні. Таким чином, строк позовної давності за вимогою про стягнення з [PERSON] заборгованості за Договором про надання фінансового кредиту № 156312 від 05.10.2025р. не сплив. Враховуючи усе вищенаведене, суд приходить до висновку, що позов ТзОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ», за підписом представника Пархомчука С.В., до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за Кредитним договором підлягає частковому задоволенню та з відповідача слід стягнути на користь позивача заборгованість на загальну суму 4000,00 грн., з яких 2500, 00 грн. заборгованість за простроченим тілом кредиту та 1500, 00 грн. заборгованість за простроченими процентами. Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. 1, п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У ч.ч. 2, 3 ст. 137 ЦПК України вказано, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це заяву. При цьому, згідно з ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Окрім того, відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фінансовий розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумний та враховувати витрачений адвокатом час. У п. 48 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17.10.2014р. «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» зазначено, що витрати на правову допомогу стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а і у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. За звернення до суду із позовом до [PERSON] ТзОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» сплачено 2422, 40 грн. судового збору, що підтверджується платіжною інструкцією №36854 від 24.03.2025р. (а.с. 21). Отже, з відповідача [PERSON] підлягає стягненню судовий збір на користь позивача ТзОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» в пропорційному розмірі до задоволений позовних вимог, що становить 745,35 грн. (2422,40 грн.* 4000,00 грн./13000,00 грн.); в іншій частині сплачений судовий збір покладається на позивача та відшкодуванню не підлягає. Позивачем також надано суду на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу копії Договору про надання правової допомоги від 29.12.2023р., укладеного між адвокатом Пархомчуком С.В. та ТзОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ», додаткової угоди №1 від 27.12.2024р. до Договору про надання правової допомоги від 29.12.2023р., довіреності від 30.12.2024р., свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю серії КС №8096/10 від 18.07.2019р., акту про отримання правової допомоги від 16.09.2025р., платіжної інструкції №39418 від 16.06.2025р., рахунку №16.06.2025-26 від 16.06.2025р. (а.с. 6, 9-11, 24, 49-50, 55-56). Так, відповідно до п.п. 1.1, 1.2, 2.5. Договору про надання правової допомоги від 29.12.2023р. (надалі - Договір від 29.12.2023р.) Клієнт доручає, а Адвокат приймає доручення і бере на себе зобов`язання надавати правову допомогу Клієнту в обсязі та на умовах, передбачених Договором, надаючи Клієнту наступні види правової допомоги: представництво інтересів Клієнта у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного, кримінального та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичним особами; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності Клієнта. Повноваження Адвоката на надання правової допомоги Клієнту посвідчуються цим договором та довіреностями, виданими Адвокату Клієнтом, або ордером. Відповідно до п. 4.1. Договору від 29.12.2023р. цей Договір вступає в силу з моменту підписання його сторонами і діє до 31 грудня 2024 року. А згідно з п. 1.1. додаткової угоди №1 від 27.12.2024р. до Договору від 29.12.2023р. сторони погодили продовжити строк дії договору до 31 грудня 2025 року. 30 грудня 2024 року ТзОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» видало адвокату Пархомчуку С.В. довіреність, зокрема, на представництво інтересів в усіх державних органах, у тому числі в місцевих судах, без права передоручення третім особам, строк дії якої до 31 грудня 2025 року. У п.п. 3.1., 3.2., 3.3 Договору від 29.12.2023р. передбачено, що вартість правової допомоги адвоката (гонорар) обчислюється, виходячи із фактично затрачених годин роботи адвоката (погодинна оплата), та розраховується, виходячи з вартості роботи адвоката, яка встановлюється сторонами у розмірі 2000,00 гривень за одну годину фактично витраченого часу на надання правової допомоги. Фактичні витрати адвоката пов`язані з наданням правової допомоги за цим Договором (такі як, але не виключно: отримання документів, збирання доказів, надсилання документів, технічне забезпечення та інші) за умови надання документів, що підтверджують ці витрати, сплачуються Клієнтом Адвокату понад узгоджену суму гонорару додатково. Факт надання адвокатом правової допомоги клієнту підтверджується Актом приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг), який містить детальний опис виконаних адвокатом робіт (наданих послуг) та здійснених ним витрат. У Акті про отримання правової допомоги від 16.06.2025р., підписаному адвокатом Пархомчуком С.В. та директором ТзОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» Осипенко І.С., вказано вид наданих правових послуг під час підготовки та направлення позову про стягнення заборгованості з [PERSON] та їх вартість, а саме: зустріч та консультації щодо перспективи судового врегулювання кредитної заборгованості 1 год. - 2000,00 грн., складення та подання до суду позовної заяви (підготовка доказів/додатків до позовної заяви), моніторинг аналізу судової практики 2,5 год. - 5000,00 грн., інші клопотання, заяви до суду, складення процесуальних документів, моніторинг «Єдиного державного реєстру судових рішень» щодо процесуального статусу судової справи 1,5 год. - 3000,00 грн., канцелярські витрати на виготовлення копій документів, відправка поштової кореспонденції - 500,00 грн. Згідно з п. 3.4. Договору від 29.12.2023р. сторони погодили, що Клієнтом буде сплачено Адвокату гонорар за виконану роботу, протягом 20 банківських днів з моменту підписання акту приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг). На підтвердження сплати гонорару представником позивача надано платіжну інструкцію №39418 від 16.06.2025р. про оплату ТзОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» за правничу допомогу згідно рахунку №16.06.2025-26 від 16.06.2025р. за договором про надання правової допомоги від 29.12.2023р. на суму 10500, 00 грн. Дослідивши надані представником позивача докази понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу, суд приходить до висновку, що витрати на правову допомогу в розмірі 10500,00 грн. знайшли своє підтвердження. Таким чином, з відповідача [PERSON] підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу на користь позивача ТзОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» в пропорційному розмірі до задоволений позовних вимог, що становить 3230,77 грн. (10500,00 грн.* 4000,00 грн./13000,00 грн.); в іншій частині витрати на професійну правничу допомогу не відшкодовуються. На підставі ст. 8, 42 Конституції України, ст. 1, 3, 203-204, 207, 215, 256, 257, 261, 263, 267, 509, 512, 514, 516, 526, 527, 530, 610-612, 625, 626, 628, 629, 633, 634, 638, 639, 1048-1050, 1054-1055, 1056-1, 1077, 1078, 1080, 1082, п. 12, 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», Закону України «Про електронну комерцію», Закону України «Про споживче кредитування»,

Outcome: approved