Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-27 00:00:00

Керівник Голованівської окружної прокуратури М. Горщак, в інтересах держави, 23.06.2023 звернувся до Ульяновського районного суду Кіровоградської області з позовною заявою до до Благовіщенської міської ради та [PERSON] про визнання недійсним рішення, скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку, в якій просить визнати недійсним рішення сьомої сесії восьмого скликання Благовіщенської міської ради №379 від 30.07.2021 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність [PERSON] » в частині затвердження проекту землеустрою та передачі у власність [PERSON] земельної ділянки площею 2 га, пасовища, кадастровий номер 3525588600:02:000:0963, із земель сільськогосподарського призначення комунальної власності, для ведення особистого селянського господарства, розташованої на території Благовіщенської міської ради, за межами с. Сабатинівка; скасувати у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державну реєстрацію права власності [PERSON] на земельну ділянку площею 2 га, кадастровий номер 3525588600:02:000:0963, здійснену 17.08.2021 державним реєстратором Благовіщенської міської ради, на підставі рішення Благовіщенської міської ради №379 від 3007.2021, номер відомостей про речове право43589439 і припинити речове право власності [PERSON] на вказану земельну ділянку; стягнути з відповідачів на користь Кіровоградської обласної прокуратури сплачений судовий збір в сумі 5368 грн. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що Пунктом 1 рішення Благовіщенської міської ради Кіровоградської області №379 від 30.07.2021 затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки громадянину [PERSON] з кадастровим номером 3525588600:02:000:0963 із категорії земель сільськогосподарського призначення, що перебувають у запасі, загальною площею 2 га для ведення особистого селянського господарства, що знаходиться за адресою: Кіровоградська область. Благовіщенський район, Сабатинівська сільська рада (за межами населеного пункту). Пунктом 2 вищевказаного рішення передано у власність [PERSON] земельну ділянку з кадастровим номером 3525588600:02:000:0963 із категорії земель сільськогосподарського призначення, що перебувають у запасі загальною площею 2 га для ведення особистого селянського господарства (код згідно КВЦПЗ: 01.03), по угіддях -пасовища (код згідно КВЗУ-002.02), що знаходиться за адресою:Кіровоградська область, Благовіщенський район, Сабатинівська сільська рада (за межами населеного пункту). На підставі вказаного рішення державним реєстратором Благовіщенської міської ради 17.08.2021 зареєстровано право приватної власності на земельну ділянку площею 2,0000 га з кадастровим номером 3525588600:02:000:0963 (номер запису про право власності 43589439). Водночас, вважаю, що рішення Благовіщенської міської ради №379 від 30.07.2021 прийнято з порушенням вимог чинного земельного законодавства, у зв`язку з чим підлягає визнанню недійсним з наступних підстав. Відповідно до статті 3 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) земельні відносини в Україні регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами. Згідно з частиною другою статті 4 Земельного кодексу України завданням земельного законодавства є регулювання земельних відносин з метою забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель. Частиною 1 статті 19 ЗК України визначено, що землі за основним цільовим призначенням поділяються на такі категорії: а) землі сільськогосподарського призначення; б) землі житлової та громадської забудови; в)\~землі природно-заповідного\~та іншого\~природоохоронного призначення;\~г) землі оздоровчого\~призначення;\~ґ)\~землі рекреаційного\~призначення;\~д) землі історико-культурного призначення; є) землі лісогосподарського призначення; є) землі водного фонду; ж) землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення. У частині першій статті 22 Земельного кодексу України передбачено, що землями сільськогосподарського призначення визнаються землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, у тому числі інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції, або призначені для цих цілей. Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, щ передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до приписів статті 12 ЗК України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб. Згідно із ч. 1 ст. 116 ЗК України (в редакції чинній на час прийняття спірного рішення), громадяни та юридичні особи набувають право власності та право користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішеннями органів виконавчої влади та органів місцевого ; самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Відповідно до ч. З ст. 116 ЗК України, безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян проводиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) \~ \~ \~ \~ одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 121 Земельного кодексу України, громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства -не більше 2 гектара. Особисте селянське господарство - це господарська діяльність, яка проводиться без створення юридичної особи фізичною особою індивідуально або особами, які перебувають у сімейних чи родинних відносинах і спільно проживають, з метою задоволення особистих потреб шляхом виробництва, переробки і споживання сільськогосподарської продукції, реалізаціїїї надлишків та надання послуг з використанням майна особистого селянського господарства, у тому числі й у сфері сільського зеленого туризму (ст. 1 ЗУ «Про особисте селянське господарство»). Для ведення особистого селянського господарства використовують земельні ділянки розміром не більше 2,0 гектара, передані фізичним особам у власність або оренду в порядку, встановленому законом (ст. 2 ЗУ «Про особисте селянське господарство»). Частиною 1 статті 122 Земельного кодексу України передбачено, що сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. Згідно з частиною 1 статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Таким чином, до повноважень Благовіщенської міської ради належить розпорядження землями комунальної власності, у тому числі передача таких земельних ділянок у власність або користування у порядку, передбаченому ст. 118, 123 Земельного кодексу України. Порядок надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування врегульований статтею 123 Земельного кодексу України. Згідно із частиною першою статті 123 Земельного кодексу України надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування. Рішення зазначених органів приймається на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у разі: надання земельної ділянки із зміною її цільового призначення; формування нової земельної ділянки (крім поділу та об`єднання). Відповідно до ч. 15 ст. 123 ЗК України підставою відмови у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише його невідповідність вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів. Спірна земельна ділянка сільськогосподарського призначення площею 2 га, щодо якої затверджено проект землеустрою та її передано у власність [PERSON] для цілей ведення особистого селянського господарства, до та після її відведення є земельним угіддям за Класифікатором видів земельних угідь (КВЗУ) 002.02 - пасовища. Цільове призначення земельної ділянки до відведення визначене, як землі запасу (Класифікатор видів цільового призначення земель (КВЦПЗ) 16.00), після відведення -для ведення особистого селянського господарства (КВЦПЗ 01.03). Відповідно до Переліку угідь згідно з Класифікацією видів земельних угідь (КВЗУ) - Додаток 4 до Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 №1051, підгрупа пасовища включає сільськогосподарські угіддя, які систематично використовуються для випасання худоби, рівномірно вкриті деревинною та чагарниковою рослинністю площею до 20 відсотків ділянки. Тобто вид угідь пасовище передбачає використання земельної ділянки для цілей сінокосіння та випасання худоби. Також Класифікація видів цільового призначення земель, затверджена наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 23.07.2010 № 548, визначає поділ земель на окремі види цільового призначення земель, які характеризуються власним правовим режимом, екосистемними функціями, типами забудови, типами особливо цінних об`єктів. В зазначеному Класифікаторі землі сільськогосподарського призначення поділяються, у тому числі, на землі для ведення особистого селянського господарства (код 01.03) та на землі для сінокосіння і випасання худоби (код 01.08), земельні ділянки запасу - земельні ділянки кожної категорії земель, які не надані у власність або користування громадянам чи юридичним особам (код 16.00). При цьому, згідно Класифікатора видів цільового призначення земель землі сільськогосподарського призначення мають підвиди в залежності від функціонального спрямування. Особливості правового статусу таких підвидів визначені у Главі 5 Земельного кодексу України. Нормами частини другої статті 22 Земельного кодексу України визначено, що до земель сільськогосподарського призначення належать, зокрема, сільськогосподарські угіддя (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги). Відповідно до статті 34 Земельного кодексу України громадяни можуть орендувати земельні ділянки для сінокосіння і випасання худоби. Органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування можуть створювати на землях, що перебувають у власності держави чи територіальної громади, громадські сіножаті і пасовища. Таким чином, відповідно до вимог Земельного кодексу України земельні ділянки, призначені для сінокосіння та випасання худоби - пасовища, можуть бути передані громадянам виключно на умовах оренди. Відповідно до Проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність земельна ділянка з кадастровим номером 3525588600:02:000:0963 відноситься до категорії земель сільськогосподарського призначення, вид угідь - пасовища, що унеможливлює її передачу у приватну власність. Зокрема, на підставі Закону України№ 1423-ІХ від 28.04.2021 виключено частину третю статті 22 ЗК України, за якою землі сільськогосподарського призначення передавалися у власність та надавалися у користування громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства. Тож з 27.05.2021 відсутня норма у Земельному кодексі України, яка принаймні створювала ілюзорну можливість надання у приватну власність земельних ділянок сільськогосподарського призначення з видом угідь -пасовища. Єдиною нормою Земельного кодексу, що встановлює правовий режим використання пасовищ, є стаття 34 Земельного кодексу України, відповідно до якої громадяни можуть лише орендувати земельні ділянки для сінокосіння і випасання худоби. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 09.02.2022 у справі № 120/611/19-а. Передача у власність для ведення особистого селянського господарства земельної ділянки, яка за видом угідь земель є пасовищем, свідчить про порушення вимоги раціонального землекористування та основного принципу державної політики у сфері охорони земель, а саме забезпечення охорони земель як основного національного багатства Українського народу. Додатково слід зазначити те, що ведення особистого селянського господарства має за мету виробництво, переробку, споживання і реалізацію сільськогосподарської продукції, що призводить до розорювання ґрунтів постанова Верховного Суду по справі 904/1054/19 від 12.12.2019). Такий вид угідь, як пасовища, має на меті сінокосіння та випасання худоби, а не ведення особистого селянського господарства. Пояснювальна записка до Проекту землеустрою передбачає, що земельна ділянка відводиться для ведення особистого селянського господарства, попри те, що за видом угідь дані землі відносяться до пасовищ. З наведених підстав проект землеустрою не відповідає вимогам чинного законодавства, оскільки передбачає передачу у власність земельної ділянки, яка за видом угідь відноситься до пасовищ, відтак рішення Благовіщенської міської ради, яким затверджено даний проект всупереч вимогам чинного законодавства, підлягає визнанню недійсним. Враховуючи викладене, для забезпечення реальної та безперешкодної можливості територіальній громаді реалізувати усі правомочності власника щодо спірної земельної ділянки із кадастровим номером -25588600:02:000:0963 необхідно визнання недійсним рішення Благовіщенської міської ради №379 від 30.07.2021, яким [PERSON] її передано у власність. Для забезпечення ефективного захисту Держави щодо земельної ділянки з кадастровим номером 5525588600:02:000:0963 необхідно скасувати державну реєстрацію права власності [PERSON] на цю ділянку, здійснену в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. \~ \~ \~ \~Ухвалою Ульяновського районного суду Кіровоградської області від 28.06.2023 провадження у справі відкрито та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без судового засідання. 08.11.2023 через систему «Електронний суд» представник позивача надіслав до суду відзив на позовну заяву, в якому просив продовжити до 08.11.2023 строк на подання відзиву. \~ \~ \~ \~Відзив на позовну заяву поданий до суду з порушенням строків встановленим в ухвалі суду про відкриття провадження та в порушення ч.4 ст.178 ЦПК України суду не надано доказів надсилання даного відзиву прокурору (позивачу), враховуючи вищевикладене суд не прийняв до уваги відзив на позовну заяву. Згідно розпорядження голови Ульяновського районного суду Кіровоградської області від 25 грудня 2023 року цивільна справа № 402/451/23 передана до Голованівського районного суду Кіровоградської області згідно п. 2 ч. 1, ч. 4 ст. 31 ЦПК України. 02 січня 2024 року цивільна справа № 402/451/23 надійшла до Голованівського районного суду Кіровоградської області та відповідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.01.2024 передана в провадження судді Гут Ю.О. Ухвалою суду від 03.01.2024 м позовну заяву залишено без руху. 16.01.2024 прокурор усунув недоліки зазначені в ухвалі суду від 03.01.2024. \~ \~ \~ \~16.01.2024 ухвалою суду прийнято позовну заяву до розгляду та визначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження та призначено до підготовчого засідання. Ухвалою суду від 24.10.2024 в даній справі закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. В судовому засідання прокурор позовні вимоги підтримала в повному обсязі з підстав , вказаних у позові та просила позов задовольнити в повному обсязі. Представники відповідача Охріменка В.В. в судовому засідання позовні вимоги не визнали, суду пояснити, що Наказом Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області від 17.02.2021 №104-УБД [PERSON] надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, розташованої на території Благовіщенської міської ради Благовіщенського (теперішній Голованівський) району Кіровоградської області. На підставі зазначеного наказу [PERSON] у 2021 році розроблено відповідний проект землеустрою. Згідно висновку про розгляд документації із землеустрою від 14.04.2021 №6390/82-21 Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області зауваження та пропозиції до розробленої документації відсутні. Пунктом 10 висновку розроблений [PERSON] проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність погоджено. Відділом Держгеокадастру у Середино-Будському районі Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області 23.04.2021 проведено державну реєстрацію земельної ділянки з присвоєнням кадастрового номеру 3525588600:02:000:0963, що підтверджується витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 23.04.2021 НВ-5917997572021. Згідно вказаного витягу цільове призначення земельної ділянки (КВЦПЗ) 01.03 Для ведення особистого селянського господарства. Категорія земель Землі сільськогосподарського призначення для ведення особистого селянського господарства. Розроблений проекту землеустрою щодо відведення Відповідачу земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства подано на затвердження до Благовіщенської міської ради Кіровоградської області. Рішенням Сьомої сесії восьмого скликання Благовіщенської міської ради Кіровоградської області від 30.07.2021 №379 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки гр. [PERSON] » затверджено [PERSON] . Крім цього, вказане рішення містить інформацію про те, що Класифікацією виду цільового призначення земель вказаної земельної ділянки є 01.03, тобто «Для ведення особистого селянського господарства». Після цього, державним реєстратором Благовіщенської міської ради 17.08.2021 проведено державну реєстрацію права власності [PERSON] на земельну ділянку із кадастровим номером 3525588600:02:000:0963. Номер запису про право власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 43589439. Факт проведення державним кадастровим реєстратором державної реєстрації земельної ділянки на підставі поданого проекту землеустрою ще раз підтверджує ту обставину, що даний проект землеустрою відповідає всім вимогам чинного законодавства, оскільки в протилежному випадку державним кадастровим реєстратором було б відмовлено в державній реєстрації земельних ділянок.Таким чином, зазначена земельна ділянка сформована як об`єкт цивільних прав, відносно якої Позивач набув права власності на дану земельну ділянку.Земельні ділянки сільськогосподарського призначення із видом угідь пасовища можуть бути передані у власність громадянам для ведення особистого селянського господарства. Чинним законодавством встановлено імперативні вимоги щодо заборони передачі у власність саме по конкретних видам цільового призначення земельних ділянок, а не по видам угідь. Види угідь можуть бути різними по кожному виду цільового призначення, однак ніякого юридичного значення під час прийняття рішення про передачу земельних ділянок у власність не мають. Враховуючи імперативні положення вказаної статті Земельного кодексу України міська рада при розгляді заяви та проекту землеустрою [PERSON] діяла виключно в межах чинного законодавства та прийняла обґрунтоване, законне рішення щодо його затвердження та передачі земельної ділянки у власність. Враховуючи вищевикладене, вважають, що твердження прокурора про те, що належна Відповідачу на праві приватної власності земельна ділянка із кадастровим номером 3525588600:02:000:0963 загальною площею 2,0000 га, що розташована на території Сабатинської сільської ради Голованівського району Кіровоградської області не могла бути передана йому в власність є незаконними, необгрунтованим та такими, що прямо суперечать нормам законодавства. В межах спірних правовідносин прокурором не надано суду належних доказів, що у достатній мірі свідчили б про створення на обраній Відповідачем земельній ділянці пасовища. Так, матеріали справи не містять доказів розроблення та затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з метою створення пасовища, формування земельної ділянки з відповідним цільовим призначенням та її реєстрації у Державному земельному кадастрі, реєстрації прав у державному реєстрі тощо. Прокурором не доведено те, що на момент передачі земельної ділянки у власність Відповідачу, а також на момент подання позовної заяви до суду, фактично змінено цільове призначення земельної ділянки та створення за рахунок цієї земельної ділянки з цільовим призначенням - пасовища, а тому позовні вимоги є необгрунтованим та надуманими. На підставі вищевикладеного просили у задоволенні позову відмовити . Представник відповідача Благовіщенської міської ради в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, заяви про розгляд справи у його відсутність або відкладення розгляду справи суду не надавав. Суд, заслухавши прокурора, представників відповідача [PERSON] , дослідивши письмові докази та матеріали позовної заяви, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення її по суті, приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що рішенням сьомої сесії восьмого скликання Благовіщенської міської ради Кіровоградської області №379 від 30.07.2021 затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність [PERSON] , яким вирішила затвердити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки [PERSON] кадастровий номер 3525588600:02:000:0963 із категорії земель сільськогосподарського призначення, що перебувають у запасі загальною площею 2,0000 га для ведення особистого селянського господарства (код згідно КВЦПЗ01.03), по угіддях - пасовища (код згідно КВЗУ-002.02), що знаходяться за адресою Кіровоградська область Благовіщенський район Саботинівська сільська рада (за межами населеного пункту). Передано вказану земельну ділянку у власність [PERSON] та зобов`язали його здійснити державну реєстрацію права власності на земельну ділянку у встановленому законодавством порядку. Відповідно до копії Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №335112993 від 09.06.2023, право власності на земельну ділянку кадастровий номер 3525588600:02:000:0963, площею 2 га, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 243818866352255, зареєстровано право власності 17.08.2021 , номер відомостей про речове право :43589439; державний реєстратор Благовіщенської міської ради Кіровоградської області Корсун Віталіна Станіславівна, підставі внесення запису: рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 59952089 від 20.08.2021, на підставі рішення органу місцевого самоврядування «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність [PERSON] , серія та номер:379, виданий 30.07.2021, видавник Благовіщенська міська рада, відомості з ДЗК, серія та номер:486885513, виданий 17.08.2021, видавник Державний земельний кадастр, власник [PERSON] . Як вбачається з копії проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність [PERSON] для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення, що перебувають у запасі на території Благовіщенської міської ради (Саботинівська сільська рада за межами населеного пункту), дата подання на погодження проекту -13.04.2021,проект розроблявся за наказом Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області від 17.02.2021 №104-УБД, загальна проща 2,0000 га. Цільове призначення земельної ділянки, код згідно КВЦ призначення земель на момент складення документації К16.00 землі запасу, запропоновано документацію із землеустрою-А.01.03. для ведення особистого сільськогосподарського господарства. Склад угідь: на момент складення документації із землеустрою 002.02 пасовища, запропоновано документацію із землеустрою 002.02. пасовища. Форма власності : на момент складення документації із землеустрою-державна, запропоновано документацію із землеустрою приватна. Наявність обмежень на земельній ділянці відсутні. Зауваження та пропозиції до документації з землеустрою відсутні. Підсумкова оцінка документації із землеустрою проект погоджується. Відповідно до ч.1\~ст.\~4\~ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. \~ \~ \~ \~Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ст.5 ЦПК України). \~ \~ \~ \~Відповідно до ч.1\~ст.11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до\~ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За змістом частин першої та третьої статті\~13\~ЦПК\~України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до частини першої статті 15, частини першої статті\~16\~ЦК\~України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Особа, якій належить порушене право, може скористатися не будь-яким на свій розсуд, а певним способом захисту такого свого права, який прямо визначається спеціальним законом, що регламентує конкретні цивільні правовідносини, або договором. Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі\~№ 338/180/17\~(провадження № 14-144цс18), від 11 вересня 2018 року у справі\~№ 905/1926/16\~(провадження № 12-187гс18), від 30 січня 2019 року у справі\~№ 569/17272/15-ц\~(провадження № 14-338цс18). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 02 лютого 2021 року у справі\~№ 925/642/19\~(провадження № 12-52гс20) зазначено, що позивач, тобто особа, яка подала позов, самостійно визначається з порушеним, невизнаним чи оспорюваним правом або охоронюваним законом інтересом, які потребують судового захисту. Обґрунтованість підстав звернення до суду оцінюються судом у кожній конкретній справі за результатами розгляду позову. \~ \~ \~ \~Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові (див. постанову Верховного Суду від 15 серпня 2019 року у справі\~№ 1340/4630/18\~(адміністративні провадження № К/9901/16194/19; К/9901/16864/19)). Способи захисту цивільного права чи інтересу - це визначені законом матеріально-правові заходи охоронного характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, інтересів і вплив на правопорушника (див. пункт 5.5 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі\~№ 925/1265/16\~(провадження № 12-158гс18)). Інакше кажучи, це дії, спрямовані на попередження порушення або на відновлення порушеного, невизнаного, оспорюваного цивільного права чи інтересу. Такі способи мають бути доступними й ефективними (пункт 14 постанови Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі\~№ 310/11024/15-ц\~(провадження № 14-112цс19)). Факт володіння нерухомим майном за загальним правилом можна підтвердити, зокрема державною реєстрацією права власності на це майно у встановленому законом порядку (принцип реєстраційного підтвердження володіння) (постанова Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі\~№ 653/1096/16-ц\~(провадження № 14-181цс18) (пункт 89)). Цей фактичний стан володіння слід відрізняти від права володіння, яке належить власникові (частина перша статті\~317\~ЦК\~України), незалежно від того, є він фактичним володільцем майна чи ні. Тому власник не втрачає право володіння нерухомим майном у зв`язку з державною реєстрацією права власності за іншою особою, якщо остання не набула права власності. Натомість ця особа внаслідок реєстрації за нею права власності на нерухоме майно стає фактичним володільцем останнього, але не набуває право володіння, допоки право власності зберігається за попереднім володільцем. Отже, володіння нерухомим майном, яке посвідчує державна реєстрація права власності, може бути правомірним або неправомірним (законним або незаконним) (пункти 65-67 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23 листопада 2021 року у справі\~№ 359/3373/16-ц\~(провадження № 14-2цс21)). Фізичне зайняття особою, за якою не зареєстроване право власності на нерухоме майно, не позбавляє власника фактичного володіння, але створює перешкоди у здійсненні ним права користування своїм майном. Інакше кажучи, зайняття земельної ділянки, зокрема фактичним користувачем, треба розглядати як таке, що не є пов`язаним із позбавленням власника його володіння цією ділянкою. У таких випадках її власник має право вимагати усунення цих перешкод (пункти 70-71 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23 листопада 2021 року у справі\~№ 359/3373/16-ц\~(провадження № 14-2цс21)). Заволодіння земельними ділянками є неможливим лише в разі, якщо на такі ділянки, за жодних умов не може виникнути право власності. Якщо ж закон допускає набуття права власності на земельні ділянки, але обмежує їх використання лише з певною метою, то передання ділянок з порушенням такого обмеження може свідчити про те, що право власності порушника на земельну ділянку не виникло, але не свідчить про неможливість заволодіння (зокрема неправомірного) земельною ділянкою. З урахуванням наведеного визначальним критерієм для розмежування віндикаційного та негаторного позовів є відсутність або наявність у позивача володіння майном. Крім того, варто зазначити, що віндикаційний позов дозволяє в більшій мірі вирішити питання втручання у право особи на мирне володіння майном, забезпечує дотримання пропорційності та балансу інтересів, дослідження добросовісності набувача майна. Відповідно до ст. 14 Конституції України, право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Згідно ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до ч. 1 ст. 12 Земельного кодексу України, до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить, зокрема: а) розпорядження землями територіальних громад; б) передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу; Згідно пп. 34 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються, зокрема, питання регулювання земельних відносин. Розроблений проекту землеустрою щодо відведення Відповідачу земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства подано на затвердження до Благовіщенської міської ради Кіровоградської області, який затверджений Рішенням Сьомої сесії восьмого скликання Благовіщенської міської ради Кіровоградської області від 30.07.2021 №379 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки гр. [PERSON] » Крім цього, вказане рішення містить інформацію про те, що Класифікацією виду цільового призначення земель вказаної земельної ділянки є 01.03, тобто «Для ведення особистого селянського господарства». Факт проведення державним кадастровим реєстратором державної реєстрації земельної ділянки на підставі поданого проекту землеустрою, підтверджує ту обставину, що даний проект землеустрою відповідає всім вимогам чинного законодавства. Таким чином, зазначена земельна ділянка сформована як об`єкт цивільних прав, відносно якої Позивач набув права власності на дану земельну ділянку. \~ \~ \~ \~Згідно з ч. 12 ст. 123 Земельного кодексу України, рішенням про надання земельної ділянки у користування за проектом землеустрою щодо її відведення здійснюються:затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки;вилучення земельних ділянок у землекористувачів із затвердженням умов вилучення земельних ділянок (у разі необхідності);надання земельної ділянки особі у користування з визначенням умов її використання і затвердженням умов надання, у тому числі (у разі необхідності) вимог щодо відшкодування втрат сільськогосподарського та лісогосподарського виробництва. \~ \~ \~ \~Проект землеустрою на спірну земельну ділянку , який надано на затвердження, повністю відповідає всім вимогам законів та прийнятим відповідно до них нормативно-правових актам, що підтверджується матеріалами проекту (в якому наявні висновки щодо відповідності проекту вимогам закону) і фактом державної реєстрації запроектованої для відведення земельної ділянки та присвоєнням їй відповідного кадастрового номеру, тобто формування земельної ділянки як об`єкту цивільних прав та послідуючої реєстрації речових прав на неї (права власності). Відповідно до пунктів «а» та «б» частини 1 статті 12 Земельного кодексу України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить розпорядження землями територіальних громад; передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу. \~ \~ \~ \~Згідно з частиною 1 статті 122 ЗК України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. \~ \~ \~ \~Відповідно до пункту 34 частини першої статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання регулювання земельних відносин. Згідно до вимог статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом. Земельні ділянки сільськогосподарського призначення використовуються їх власниками або користувачами виключно в межах вимог щодо користування землями певного виду використання, встановлених статтями 31, 33-37 Земельного кодексу України. Статтею 22 Земельного кодексу України встановлено, що землями сільськогосподарського призначення визнаються землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, у тому числі інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції, або призначені для цих цілей. До земель сільськогосподарського призначення , зокрема, належать: сільськогосподарські угіддя (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги). Отже, земельні ділянки сільськогосподарського призначення із видом угідь пасовища можуть бути передані у власність громадянам для ведення особистого селянського господарства. Вказане кореспондується із висновком Верховного Суду, який викладено у постанові від 08.05.2023 у справі № 160/4378/21. Спірна земельна ділянка за своїм цільовим призначенням відноситься до земель сільськогосподарського призначення (код КВЦПЗ 01.03). Класифікацією виду земельних угідь є пасовища (код згідно КВЗУ 002.02). \~ \~ \~ \~Чинним законодавством встановлено імперативні вимоги щодо заборони передачі у власність саме по конкретних видам цільового призначення земельних ділянок, а не по видам угідь. Види угідь можуть бути різними по кожному виду цільового призначення, однак ніякого юридичного значення під час прийняття рішення про передачу земельних ділянок у власність не мають. Отже, враховуючи імперативні положення вказаної статті Земельного кодексу України міська рада при розгляді заяви та проекту землеустрою [PERSON] діяла виключно в межах чинного законодавства та прийняла обґрунтоване, законне рішення щодо його затвердження та передачі земельної ділянки у власність. Враховуючи вищевикладене, судом встановлено, що твердження прокурора про те, що належна відповідачу на праві приватної власності земельна ділянка із кадастровим номером 3525588600:02:000:0963 загальною площею 2,0000 га, що розташована на території Сабатинської сільської ради Голованівського району Кіровоградської області не могла бути передана йому в власність є незаконними, необгрунтованим та такими, що прямо суперечать нормам законодавства не відповідає дійсності, оскільки проект землеустрою погоджений в межах чинного законодавства, міська рада при розгляді заяви та проекту землеустрою [PERSON] діяла виключно в межах чинного законодавства та прийняла обґрунтоване, законне рішення щодо його затвердження та передачі земельної ділянки у власність, право власності на вказану земельну ділянку зареєстровано державним реєстратором відповідно до чинного законодавства. Суд\~дійшов до\~висновку ,\~що прокурором\~не надано\~до суду\~належних доказів,\~що свідчили\~про те,\~що на момент передачі земельної ділянки у власність відповідачу [PERSON] , а також на момент подання позовної заяви до суду, фактично змінено цільове призначення земельної ділянки та створення за рахунок цієї земельної ділянки з цільовим призначенням громадські пасовища, а тому позовні вимоги є необгрунтованим та надуманими. Згідно з частиною 2 статті 34 Земельного кодексу України органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування можуть створювати на землях, що перебувають у власності держави чи територіальної громади, громадські сіножаті і пасовища. Так, матеріали справи не містять доказів розроблення (договір на розроблення землевпорядної документації) та затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з метою створення пасовища, формування земельної ділянки з відповідним цільовим призначенням та її реєстрації у Державному земельному кадастрі, реєстрації прав у державному реєстрі тощо. Твердження прокурора про те, що міська рада не мала повноважень передавати спірну земельну ділянку у власність [PERSON] на вид угідь, а саме пасовища. Не знайшли свого підтвердження. Порядок набуття громадянином України права власності на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства визначений Земельним кодексом України та Законом України «Про особисте селянське господарство». Зазначеними законами визначено порядок набуття громадянами земельних ділянок у власність для ведення особистого селянського господарства, у тому числі визначено порядок звернення за отримання дозволу на розробку документації із землеустрою, перелік документів який подається особою, так і вичерпні підстави для відмови у його наданні. Статтею 118 Земельного кодексу України передбачено перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, який є вичерпним. Земельна ділянка, яку відповідач отримав у власність, не була обтяжена жодним сервітутом, у власності чи користуванні третіх осіб не перебувала, будь-які інші обтяження чи обмеження на неї відсутні, а тому визначені Земельним кодексом України підстави, з яких вона не могла бути передана для ведення особистого селянського господарства [PERSON] , відсутні. Статтею 1 Першого протоколу Європейської конвенції з прав людини передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Концепція «майна» в розумінні статті 1 Першого протоколу має автономне тлумачення, тобто не обмежується власністю на матеріальні речі та не залежить від формальної класифікації у внутрішньому праві. Певні права та інтереси, що становлять активи, також можуть вважатися правом власності, а відтак і «майном». Предметом регулювання статті 1 Першого протоколу до Конвенції є втручання держави у право на мирне володіння майном. У практиці ЄСПЛ (серед багатьох інших, наприклад, рішення ЄСПЛ у справах «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» від 21 лютого 1986 року, «Щокін проти України» від 14 жовтня 2010 року, «Сєрков проти України» від 07 липня 2011 року, «Колишній король Греції та інші проти Греції» від 23 листопада 2000 року, «Булвес» АД проти Болгарії» від 22 січня 2009 року, «Трегубенко проти України» від 2 листопада 2004 року, «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року) напрацьовано три критерії, які слід оцінювати на предмет сумісності заходу втручання у право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції, а саме: чи є втручання законним; чи має воно на меті «суспільний», «публічний» інтерес; чи є такий захід (втручання у право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям. Втручання держави у право на мирне володіння майном є законним, якщо здійснюється на підставі закону нормативно-правового акта, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким і передбачуваним з питань застосування та наслідків дії його норм. Втручання є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення «суспільного», «публічного» інтересу втручання держави у право на мирне володіння майном може бути виправдано за наявності об`єктивної необхідності у формі суспільного, публічного, загального інтересу, який може включати інтерес держави, окремих регіонів, громад чи сфер людської діяльності. Саме національні органи влади мають здійснювати первісну оцінку наявності проблеми, що становить суспільний інтерес, вирішення якої б вимагало таких заходів. Поняття «суспільний інтерес» має широке значення (рішення від 23 листопада 2000 року в справі «Колишній король Греції та інші проти Греції»). Крім того, ЄСПЛ також визнає, що й саме по собі правильне застосування законодавства, безперечно, становить «суспільний інтерес» (рішення ЄСПЛ від 02 листопада 2004 року в справі «Трегубенко проти України»). Критерій «пропорційності» передбачає, що втручання у право власності розглядатиметься як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не було дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. «Справедлива рівновага» передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, визначеною для досягнення, та засобами, які використовуються. Необхідного балансу не буде дотримано, якщо особа несе «індивідуальний і надмірний тягар». При цьому з питань оцінки «пропорційності» ЄСПЛ, як і з питань наявності «суспільного», «публічного» інтересу, визнає за державою досить широку «сферу розсуду», за винятком випадків, коли такий «розсуд» не ґрунтується на розумних підставах. Таким чином, стаття 1 Першого протоколу до Конвенції гарантує захист права на мирне володіння майном особи, яка законним шляхом, добросовісно набула майно у власність, і для оцінки додержання «справедливого балансу» в питаннях позбавлення майна мають значення обставини, за якими майно було набуте у власність, поведінка особи, з власності якої майно витребовується. У пункті 71 рішення у справі «Рисовський проти України» ЄСПЛ зазначив, що принцип «належного урядування», як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість. Будь-яка інша позиція була б рівнозначною, inter alia, санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам. З іншого боку, потреба виправити допущену в минулому «помилку» не повинна непропорційним чином втручатися у нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу. Ризик будь-якої помилки державного органу має покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються. У контексті скасування помилково наданого права на майно принцип «належного урядування» може не лише покладати на державні органи обов`язок діяти невідкладно, виправляючи свою помилку, а й потребувати виплати відповідної компенсації чи іншого виду належного відшкодування колишньому добросовісному власникові. З огляду на викладене, принцип «належного урядування» передбачає критерії, які слід з`ясовувати та враховувати при вирішенні цього питання для того, щоб оцінити правомірність і допустимість втручання держави у право на мирне володіння майном. Дотримання принципу «належного урядування» оцінюється одночасно з додержанням принципу «пропорційності», при тому, що немає точного, вичерпного переліку обставин і фактів, установлення яких беззаперечно свідчитиме про додержання чи порушення «справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю додержання фундаментальних прав окремої людини». Цей критерій більшою мірою оціночний і стосується суб`єктивної складової кожної конкретної справи, а тому має бути з`ясований у кожній конкретній справі на підставі безпосередньо встановлених обставин і фактів. Знову звертаємо увагу, що ураховуючи усі наведені вище принципи, слід дійти висновку, що намагання виправити допущену в минулому органом виконавчої влади «помилку» не повинно непропорційним чином втручатися у нове право та перекладати на третіх осіб усі негативні наслідки такої «помилки», оскільки задоволення позову сausa formalis (із формальних підстав) покладатиме надмірний індивідуальний тягар на особу, яка за правомірно отримала спірну земельну ділянку та володіє нею, а отже порушить справедливий баланс інтересів сторін. Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 24.04.2019 у справі № 373/2991/14-ц (провадження № 61-30593св18). За загальними правилами доказування, визначеними статями12,81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша\~статті 81 ЦПК України). Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя\~статті 89 ЦПК України). Відповідно, з урахуванням визначених норм, правові підстави для задоволення цього позову відсутні. З огляду на вищевикладене, розглянувши справу\~в межах\~заявлених позовних\~вимог,\~дослідивши всебічно,\~повно,\~безпосередньо та\~об`єктивно\~наявні у\~справі докази, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд дійшов висновку про те, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що в задоволенні позову відмовлено, понесені ним судові витрати у справі, які складаються з судового збору покладаються судом на позивача. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed