Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-24 00:00:00

В березні 2025 року позивач звернувся з даним позовом до Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області. Позов мотивований тим, що громадяни [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , є батьками неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Діти проживають разом з позивачем за адресою: [ADDRESS] . Позивач та відповідачка не проживають разом більше двох років. Шлюб між позивачем та відповідачкою припинений згідно рішення Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 07 березня 2023 року в справі № 739/139/23. Згідно рішення суду діти залишені проживати разом з позивачем. Позивач вважає, що відповідачка самоусунулись від виконання своїх батьківських обов`язків щодо дітей, немає до них жодного інтересу, життя дітей її не цікавить. Вона свідомо не бере участь у вихованні дітей та не планує змінити своє відношення до батьківських обов`язків. В зв`язку з даними обставинами позивач просить суд позбавити батьківських прав [PERSON] , відносно неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] та стягнути на їх утримання аліменти. 19.03.2025 ухвалою судді Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області Іващенка А.І. відкрито провадження у справі. При повторному автоматизованому розподілі судової справи між суддями головуючим по справі № 739/427/25 визначено суддю Іващенко І.К. Ухвалою судді Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області Іващенка І.К. від 09 травня 2025 року цивільна справа прийнята до провадження за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 22 липня 2025 року відмовлено у прийнятті заяви відповідача про визнання позовних вимог. Ухвалою суду від 22 липня 2025 року закрите підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та наполягали на задоволенні позову. Позивач додатково пояснив, що відповідачка майже три роки тому виїхала з місця проживання з іншим чоловіком. З дітьми за весь час не спілкується, фінансово не допомагає та не приймає участі у вихованні неповнолітніх дітей. Представник третьої особи в судовому засіданні підтвердив факт невиконання відповідачем своїх батьківських зобов`язань, не заперечував проти задоволення позовних вимог. Відповідач в судове засідання на виклики суду неодноразово не з`являлася. Про розгляд справи повідомлялась належним чином. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила що відповідачка є її матір`ю. Більше двох років відповідачка не спілкується з нею та неповнолітніми [PERSON] та [PERSON] . Фінансово не допомагає та не бажає приймати участь у вихованні неповнолітніх [PERSON] та [PERSON] . Вказала, що вона змушена була знайти телефон та поспілкуватися з відповідачкою щодо позбавлення її батьківських прав. [PERSON] не була проти цього, про що через електронну пошту написала лист на адресу суду. Неповнолітній [PERSON] в судовому засіданні підтвердив що відповідачка 3 роки не спілкується з ним. Фінансово не допомагає. Його вихованням займається батько [PERSON] . Вважає мати самоусунулася від його виховання. Неповнолітній, на день розгляду справи в суді, [PERSON] в судовому засіданні підтвердив що відповідачка 3 роки не спілкується з ним. Фінансово не допомагає. Його вихованням займається батько [PERSON] . Вказав, що мати бачив коли вона приїжджала до своєї сестри в село, але вона не виявила бажання по спілкуватися з ним. Де зараз знаходиться мати не знає. Суд, вислухавши вступне слово позивача та його представника, третьої особи ознайомившись із позовною заявою, розглянувши матеріали справи, ознайомившись з висновком про доцільність позбавлення батьківських прав, дослідивши письмові докази, допитавши свідка, заслухавши думку дітей вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи із наступного. По справі встановлено, що сторони по справі [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , є батьками неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Діти зареєстровані за адресою: [ADDRESS] та фактично проживають разом з позивачем за адресою: [ADDRESS] (довідка Новгород-Сіверської міської ради Чернігівської області № 24-17/153 від 05.02.2025) (а.с. 17). Згідно акту обстеження житлово-побутових умов проживання сім`ї від 05.02.2025 № 24-17/150, батько [PERSON] проживає разом з синами у власному будинку загальною площею 144 м. кв., який має 4 кімнати. Будинок знаходиться в задовільному стані, санітарно-гігієнічні норми дотримаються. В будинку чисто, затишно. Є місце для виконання завдань дітям шкільного віку. Наявна побутова техніка та меблі. Діти забезпеченні одягом, взуттям та іграшками. Батько [PERSON] шкідливих звичок немає, утримує господарство та обробляє город 0,40 га. (а.с. 21). Позивач та відповідачка не проживають разом більше двох років. Шлюб між позивачем та відповідачкою розірвано згідно рішення Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 07 березня 2023 року в справі № 739/139/23. Згідно рішення суду діти залишені проживати разом з позивачем. [PERSON] самоусунулась від виконання своїх батьківських обов`язків щодо дітей, у неї немає до них жодного інтересу, життя дітей її не цікавить. Вона свідомо не бере участь у вихованні дітей та не планує змінити своє відношення до батьківських обов`язків. Неповнолітній [PERSON] , [INFO] , на дату подачі позову, навчався в 9 класі Дігтярівського НВК Новгород-Сіверської ради Чернігівської області з вересня 2022 року. Згідно характеристики, наданої начальником закладу, всі батьківські обов`язки виконує батько дитини. Мати шкільним життя дитини не цікавиться, не приходить до школи, не телефонує класному керівнику та вчителям. Відповідно до характеристики, наданої Дігтярівського НВК Новгород-Сіверської ради Чернігівської області [PERSON] , [INFO] навчається у 8 класі. Вихованням дитини займається батько, відвідує батьківські збори, підтримує зв`язок з класним керівником. Як вбачається зі змісту висновку виконавчого комітету Новгород-Сіверської міської ради Чернігівської області від 28.02.2025, прийнято рішення про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] відносно дітей: неповнолітнього [PERSON] , [INFO] та малолітнього [PERSON] , [INFO] . Встановлені та зазначені вище обставини свідчать про ухиляння відповідача від виконання своїх обов`язків із виховання дітей. Задовольняючи позовні вимоги суд виходить з наступних міркувань. Так, Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до вимог ч. 4 ст. 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Згідно п.2 п.6 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо він, вона ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, щодо усіх своїх дітей або когось із них та/або засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Так, згідно ч. 8 ст.7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. В п.15 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» зазначено , що позбавлення батьківських прав, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Відповідно до ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані: виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний стан, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; поважати дитину; забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини; забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарання, які принижують людську гідність дитини. Відповідно до вимог ст. 12. Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. В судовому засіданні встановлено, що відповідачка ухиляється від виконання батьківських обов`язків у відношенні дітей, не піклується про їх фізичний та духовний розвиток, матеріальне забезпечення, не спілкується з дітьми, не надають дітям доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню ними загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до внутрішнього світу дітей зловживають спиртними напоями. За наведених вище підстав суд прийшов до переконання, що відповідачка по справі, в порушення вимог чинного законодавства України з питань охорони дитинства ухиляються від виконання батьківських обов`язків щодо дітей, що є правовою підставою для позбавлення її батьківських прав. В судовому засіданні встановлено відсутність об`єктивних підстав, які б зумовлювали таку тривалу неналежну поведінку матері по відношенню до своїх дітей, тому суд приходить до переконання, що інші заходи впливу на відповідача, окрім позбавлення її батьківських прав, будуть недостатніми, а позбавлення відповідача батьківських прав буде відповідати в першу чергу саме інтересам дітей. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Крім того, стаття 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої Верховною Радою України 27.09.1991 року, та положення Декларації прав дитини регламентують, що інтереси дитини необхідно забезпечувати найкращим чином, дитина повинна бути серед тих, хто першим одержує захист і допомогу. Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (ч.2 ст.51 Конституції України) і закріплюється в сімейному законодавстві. Зокрема, статтею 180 Сімейного кодексу України на батьків покладено обов`язок по утриманню дитини до досягнення нею повноліття. Відповідно до закону обов`язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним і не залежить від того, чи є батьки працездатними й чи є в них кошти, достатні для надання утримання, а лише враховується судом при визначенні розміру стягуваних аліментів. Відповідно, невиконання зазначеного обов`язку тягне за собою встановлену законом відповідальність. Відповідно до вимог ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Статтею 181 Сімейного кодексу України визначено способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до ч. 1 ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. При цьому, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, а мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Статтею 183 Сімейного кодексу України визначено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Статтею 191 Сімейного кодексу України визначено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Виплачуються аліменти до повноліття дитини. Стаття 193 Сімейного кодексу України передбачає, що якщо батьки не беруть участі в утриманні дитини, влаштованої до державного або комунального закладу охорони здоров`я, навчального або іншого закладу, аліменти на дитину можуть бути стягнуті з них на загальних підставах. Оскільки позивач звернувся до суду із позовом 04 березня 2025 року, то аліменти слід стягувати з цієї дати. Суд, оцінюючи допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Крім того, за нормами статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір у розмірі 968,96 грн. та на користь держави судовий збір у розмірі 1211,20 грн.

Outcome: approved