Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-28 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість в сумі 21600,00 грн. Свої позовні\~вимоги обґрунтовує\~тим,\~що 16\~лютого 2022 року між ТОВ «Укр Кредит Фінанс» та відповідачем було укладено електронний Договір про відкриття кредитної лінії № 1052-3854 (Кредитний договір). На виконання вимог Договору, відповідачу було надано одноразовий ідентифікатор A496, для підписання кредитного договору № 1052-3854, підтвердження ознайомлення з Правилами та інших супутніх документів. Згідно з умовами кредитного договору, позивач взяв на себе зобов`язання надати відповідачу кредит для задоволення особистих потреб в сумі 3000,00 грн\~зі строком\~кредитування на\~300\~календарних днів;\~базовий період\~14\~днів;знижена % ставка - 2,00 % в день; пільгова % ставка - 2,50% в день, стандартна % ставка 3,00 % в день. Кредитодавець виконав взяті на себе зобов`язання в повному обсязі, надавши відповідачу кредит відповідно до умов укладеного кредитного договору. Відповідач підтвердив виникнення своїх зобов`язань, відповідно до умов укладеного кредитного договору, шляхом прийняття виконання зобов`язання кредитодавця, а саме отримавши кредитні кошти. В подальшому, відповідач порушив умови кредитного договору і в кінцевому підсумку не повернув в повному обсязі кредит, а також не виконав у повному обсязі всі інші свої грошові зобов`язання перед кредитодавцем за кредитним договором навіть після спливу строку кредитування встановленого умовами кредитного договору. Станом на 12 червня 2025 року, загальний розмір заборгованості відповідача становить 21600,00 грн, з яких: заборгованість по тілу кредиту становить 3000,00 грн та заборгованість за відсотками 18600,00 грн. 26\~грудня 2024\~року між\~ТОВ «Укр\~Кредит Фінанс»\~та позивачем\~укладено Договір\~факторингу №УКФ-261224-2, відповідно до умов якого, первісний кредитор відступив позивачу права вимоги до боржників, в тому числі за договором №1052-3854. Тому просив стягнути з відповідача вказану заборгованість та судові витрати по справі. Ухвалою судді від 03 липня 2025 року відкрито спрощене позовне провадження у справі за даним позовом без виклику сторін. Представник позивача зазначив у позовній заяві клопотання про слухання справи у його відсутності, позовні вимоги підтримав. Відповідач повідомлений про розгляд справи належним чином. 17 липня 2025 року відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, згідно із яким просив суд врахувати інвалідність, втрату годувальника та воєнний стан як обставини, що унеможливили належне виконання зобов`язань; зменшити розмір стягнення до суми тіла боргу без штрафів і пені, або повністю відмовити у задоволенні позовних вимог. Вказав, що у період з 16 лютого по 12 червня 2022 року ним було отримано позику в загальному розмірі 3000 грн. Через низку об`єктивних обставин: інвалідність з дитинства (наразі III група), втрату годувальника у 2023 році, а також неможливість працювати під час дії воєнного стану, він опинився у вкрай складному матеріальному становищі. Усі відсотки та штрафні санкції були нараховані вже після введення воєнного стану, і зараз позивач вимагає 21600 грн, з яких 18600 грн - це лише нараховані пеня, відсотки й штрафи, що в 7 разів перевищує тіло боргу. Вважає такі вимоги несправедливими, необґрунтованими та соціально неприйнятними, з огляду на його становище та обставини непереборної сили (форс-мажор), що склалися з 24 лютого 2022 року. Війна в Україні є форс-мажорною обставиною відповідно до статті 617 ЦК України. Торгово-промислова палата України офіційно підтвердила, що військовий стан є підставою для звільнення від відповідальності за невиконання зобов`язань. 22 липня 2025 року представник відповідача надіслав до суду відповідь на відзив на позовну заяву, згідно із яким просив суд відхилити доводи, викладені у відзиві відповідача щодо неможливості виконання зобов`язань у зв`язку з воєнним станом та інвалідністю та задовольнити позов. Суд, безпосередньо дослідивши та оцінивши докази у справі, встановив наступні фактичні обставини та відповідні спірні правовідносини. Так, 16\~лютого 2022 року між ТОВ «Укр Кредит Фінанс» та відповідачем було укладено договір про відкриття кредитної лінії №1052-3854 (а.с.9-20). Згідно з пунктом 2.3 договору, позичальникові було надано кредит у сумі 3000,00 грн, строк повернення якого становив 300 календарних днів (п. 4.8 договору). Сторони погодили процентні ставки: знижена % ставка - 2,00 % в день; пільгова % ставка -2,50% в день, стандартна % ставка 3,00 % в день (п. 4.6 договору). Орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладення договору складає: 30000,00 грн та включає в себе суму кредиту та проценти за користування кредитом 27000,00 (п. 4.10 договору). Договір був підписаний\~відповідачем шляхом введення одноразового ідентифікатора A496 в інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «Укр Кредит Фінанс», що підтверджено моніторингом дій користувача. Під час підписання договору відповідач вказав свої персональні дані: прізвище, ім`я, по батькові, паспортні дані, реєстраційний номер облікової картки платника податків (РНОКПП), номер телефону та адресу місця проживання/реєстрації. Одночасно з укладенням договору відповідачем було підписано паспорт споживчого кредиту та таблицю обчислення загальної вартості кредиту (а.с.21-23). На виконання умов договору відповідачу було надано кредитні кошти в розмірі 3000,00 грн шляхом перерахунку на його банківський рахунок за допомогою системи EASYPAY (а.с.24). Згідно з розрахунком заборгованості, наданим ТОВ «Укр Кредит Фінанс», станом на 12 червня 2025 року загальна сума заборгованості відповідача за кредитним договором становить 21600,00 грн, з яких: заборгованість по тілу кредиту становить 3000,00 грн та заборгованість за відсотками 18600,00 грн (а.с.25-37). 26 грудня 2024 року між ТОВ «Укр Кредит Фінанс» та позивачем укладено Договір факторингу №УКФ-261224-2, відповідно до умов якого, первісний кредитор відступає позивачу належні йому права вимоги до боржників за кредитними договорами в тому числі за кредитним договором №1052-3854 на суму 21600,00 грн, що підтверджується витягом з реєстру прав вимоги №1 (а.с.38-46). Згідно з наданою позивачем довідкою, розмір простроченої заборгованості становить 21600,00 грн, з яких: заборгованість по тілу кредиту становить 3000,00 грн та заборгованість за відсотками 18600,00 грн (а.с.47). 19 лютого 2024 року відповідач набув статусу особи з інвалідністю третьої групи та призначено державну соціальну допомогу. З 28 грудня 2016 року по 28 лютого 2024 року відповідач був одержувачем державної соціальної допомоги, як особа з інвалідністю другої групи. Окрім того, мав право на державну соціальну допомогу на дітей-інвалідів до 18 років. Суд зазначає, що позивачем доведено факт отримання кредиту та наявності заборгованості у відповідача. Розглядаючи даний спір, суд виходить із того, що між сторонами виникли правовідносини, які регулюються загальними положення ЦК України про зобов`язання та параграфом 2 Глави 71 ЦК України «Кредит». Відповідно до частини 1 статті 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із частиною 1 статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Частина 1 статті 599 ЦК України передбачає, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до частини 1 статті 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно із частиною 1 статті 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до частини 1 статті 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Частиною 1 статті 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якою: договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Отже, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України). Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року №127/33824/19. Відповідно до частин 1, 3, 4, 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Положення Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Електронний цифровий підпис як вид Електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. За змістом статті 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із статтею 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Кожна сторона повинна довести обставин, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, що врегульовано частиною 3 статтею 12 ЦПК України. Згідно із статтею 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Під час розгляду справи суд встановив, що відповідачем в електронній формі було укладено кредитний договір 1052-3854, які підписаний за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором (одноразовим паролем), що цілком відповідає положенням наведених вище норм закону. Отже, факт укладення кредитного договору та перерахування коштів, суд вважає доведеним. Дослідженими доказами підтверджується те, що відповідач був ознайомлений із умовами договору, яку суму необхідно повернути та у який строк, була відома відсоткова ставка та загальна вартість кредиту. Однак, відповідач не виконав належним чином свої кредитні зобов`язання, продовжив користуватися отриманими у борг коштами в порушення строків визначених договором. Посилання відповідача щодо розміру заборгованості за процентами, стягнення з нього пені та штрафів оцінює критично, оскільки із розрахунку заборгованості видно, що заборгованість складається із тіла неповернутого кредиту та процентів, які були нараховані за процентною ставкою та в межах строків, які відповідач сам обрав при укладенні договору. Інших додаткових видів стягнень у суму заборгованості не входить. Більше того, із згаданим розрахунком заборгованості підтверджується те, що відповідач не здійснив навіть часткового повернення заборгованості. Щодо твердження відповідача про наявність форс-мажорних обставин, що вплинуло на виконання зобов`язань суд зазначає таке. В постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 23 січня 2019 року у справі № 355/385/17 (провадження № 61-30435сво18) міститься висновок, що «у\~статті 629 ЦК України\~закріплено один із фундаментів, на якому базується цивільне право обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Не виконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: (1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; (2) розірванні договору в судовому порядку; (3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; (4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться в\~главі 50 ЦК України; (5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду)». Відповідно до відзиву відповідач просить врахувати, що позичальник звільняється від відповідальності за порушення умов Договору, якщо таке порушення стало наслідком обставин непереборної сили (форс-мажору) Статтею 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» визначено, що засвідчення дії непереборної сили шляхом видачі сертифікату про форс-мажорні обставини покладено на Торгово-промислову палату України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати. Відповідачем не надано\~сертифікат, виданий Торгово-промисловою палатою України чи уповноваженими регіональними торгово-промисловими палатами, що засвідчує наявність форс-мажорних обставин, які впливають на виконання укладеного з позивачем кредитного\~договору. Окрім того, в п.8.7 Договору, укладеного між сторонами йдеться про звільненні від відповідальності за порушення зобов`язання, а не від виконання договору взагалі. Як встановлено судом, позивачем не нараховано штраф чи пеню за невиконання відповідачем умов договору. Відповідачем не надано належних та достатніх доказів, у розумінні статей\~77, 80 ЦПК України, щодо неможливості своєчасного виконання зобов`язання внаслідок форс-мажорних обставин, а також доказів інформування позивача про характер обставин, що виникли, і причинного зв`язку між такими обставинами та невиконанням зобов`язань за договором. Самі по собі обставини, на які посилається відповідач, не можуть бути безумовною підставою для звільнення його від виконання обов`язків щодо сплати кредитних коштів. Відповідач надав до суду докази про те, що він є особою з інвалідністю третьої групи, проте доказів відсутності у відповідача джерел доходу та відсутності можливості належним чином виконати зобов`язання, матеріали справи не містять. Отже, дотримуючись загальних засад цивільного законодавства, таких як справедливість, добросовісність та розумність, та на забезпечення виконання завдань цивільного судочинства щодо ефективного захисту порушених, невизнаних прав та інтересів, з огляду на наведені положення закону, виходячи із меж заявлених позовних вимог, суд вважає, що наявні підстави для задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача, на користь позивача суму боргу за кредитним договором у розмірі 21600,00 гривень, тобто в межах заявлених позовних вимог. При розподілі судових витрат, суд виходить з наступного. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені судові витрати, а саме судовий збір в сумі 2422,40 грн пропорційно до задоволеної частини вимог (позов задоволено на 100 %).

Outcome: approved