Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-23 00:00:00

У жовтні 2024 року позивач в інтересах малолітньої дитини [PERSON] звернувся до [PERSON] , третя особа: Служба у справах дітей Білогородської сільської ради Бучанського району Київської області про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що [PERSON] , [INFO] , є матір`ю малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , яка проживає за адресою: [ADDRESS] . 11.09.2024 року о 10.00 годині працівниками служби у справах дітей Білогородської сільської ради було відвідано сім`ю [PERSON] . Проведено профілактичну бесіду та запропоновано направити її разом з дитиною до центру «Мати і дитина разом». [PERSON] сказала, що дасть відповідь наступного дня. 11.09.2024 року о 14.00 год. до служби у справах дітей Білогородської сільської ради надійшло повідомлення, що [PERSON] разом з дитиною перебуває за адресою: [ADDRESS] та разом з подругами вживає алкогольні напої. Працівники служби у справах дітей Білогородської сільської ради разом з поліцейським офіцером громади виїхали за вище зазначеною адресою та з`ясували, що [PERSON] разом з подругами були у алкогольному сп`янінні між ними також відбулася бійка. Дитина [PERSON] , [INFO] , лежав у візку у неохайному стані, плакав, підгузник потрібно було змінити та погодувати дитину. Комісією у складі працівників служби у справах дітей та поліцейського офіцера громади Білогородської сільської ради був складений Акт проведення оцінки рівня безпеки дитини від 11.09.2024 року та прийняте рішення за результатами оцінки рівня безпеки дитини щодо направлення [PERSON] , [INFO] , до закладу охорони здоров`я для обстеження стану його здоров`я. Малолітня дитина [PERSON] , [INFO] , народжений від другої вагітності, пологи передчасні патологічні на 32 тижні вагітності. Діагноз рання анемія недоношених, мікроцефалія, пневмонія. На підставі подання служби у справах дітей Білогородської сільської ради від 10.04.2024 року №442, відповідно до п. 4 ст. 34 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», ст. 170 Сімейного кодексу України, п. 8 порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24.09.2008 року № 866, у зв`язку з виникненням загрози життю та здоров`ю малолітньої дитини, було прийнято рішення виконавчого комітету Білогородської сільської ради Бучанського району Київської області від 12.09.2024 року № 199 «Про негайне відібрання дитини [PERSON] , [INFO] , у матері». Відповідно до оцінки потреб сім`ї [PERSON] від 25.07.2024 року наданим КЗ «Центр надання соціальних послуг» Білогородської сільської ради мати [PERSON] через фінансову неспроможність та низький батьківський потенціал не спроможна самостійно утримувати новонароджену дитину, відсутні будь-які джерела доходів. На момент проведення оцінки [PERSON] і дитина не мають коштів для проживання. 05.09.2024 року припинено соціальний супровід КЗ «Центр надання соціальних послуг» Білогородської сільської ради у зв`язку з тим, що не доcягнуто позитивного результату, в тому числі не мінімізовано. 18.07.2024 року через сильний та безперервний плач малолітньої дитини [PERSON] мати викликала швидку невідкладну допомогу та були госпіталізовані у відділення хірургії з сильними кольками. Зі слів матері через відсутність електропостачання годувала дитину дитячою сумішшю проготовленою на сирій воді, що і могло спричинити коліки. Відповідно службовій записці сімейного лікаря [PERSON] Білогородської АЗПСМ від 29.08.2024 року на прийом до якої звернулась мати [PERSON] з малолітнім [PERSON] , [INFO] , що дитина не спокійна, знесилена, відмовляється їсти протягом 18 годин, підгузок за півдня не наповнився, третю добу дефекація відсутня. З 29.08.2024 по 06.09.2024 року малолітній [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю перебував на стаціонарному лікуванні у відділення педіатрії №1 КНП КОР «КОДЛ» м. Боярка зі скаргами на неспокій, відмова від їжі, зригування, в`ялість. Повний діагноз: позагоспітальна лівобічна нижнєчасткова пневмонія, мікроцефалія, синдром рухомих порушень. На фоні проведеного лікування стан дитини нормалізувався. Мати [PERSON] та її співмешканець [PERSON] систематично зловживають алкогольними напоями, вчиняють сварки, дебоширять, проявляють неадекватну поведінку, чим створюють загрозу для фізичного і психологічного здоров`я дитини. Працівниками поліції не одноразово було складений протокол на матір [PERSON] за ст.184 СКУ. На підставі акту проведення оцінки рівня безпеки дитини від 10.04.2024 року та рішення виконавчого комітету Білогородської сільської ради Бучанського району Київської області від 11.04.2024 року №77 «Про негайне відібрання дитини [PERSON] , [INFO] , у матері», було вилучено старшу доньку [PERSON] , [INFO] , у зв`язку з виникненням загрози життю та здоров`ю малолітньої дитини. Малолітня дитина [PERSON] , [INFO] , на даний час перебуває в КЗ КОР «Спеціалізований обласний будинок дитини м. Біла Церква» за адресою: [ADDRESS] , на тимчасовому повному державному утриманні. Умови проживання дитини незадовільні: мати з дитиною проживають разом в будинку загальною площею 95 кв.м., що розділений на дві половини, власник будинку надав дозвіл на проживання на безоплатній основі. На першому поверсі є 1 житлова кімната, кухня, ванна кімната, коридор. Другий поверх знаходиться на стадії ремонту. В будинку брудно, не прибрано, розкидане побутове сміття, одяг, порушені санітарно-гігієнічні норми, пічне опалення знаходиться в аварійному стані. З матір`ю систематично проводилися необхідні соціальні та роз`яснювальні роботи та попереджали про можливість настання негативних юридичних наслідків у разі продовження ухиляння від виконання своїх батьківських обов`язків, однак позитивних результатів це не дало. На підставі викладеного, позивач просив позбавити батьківських прав гр. [PERSON] відносно малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , стягнути з гр. [PERSON] , [INFO] , яка проживає за адресою: [ADDRESS] на користь КЗ КОР «Спеціалізований обласний будинок дитини м. Біла Церква» на утримання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення нею повноліття. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 07.10.2024 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 26.02.2025 року закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до розгляду по суті. Ухвалою суду від 12.05.2025 року залучено до участі у цивільній справі № 369/16152/24 третю особу - Комунальний заклад Київської обласної ради «Спеціалізований обласний будинок дитини м. Біла Церква», код ЄДРПОУ: 03066940, юридична адреса: Київська область, м. Біла Церква, вул. Добровольчих Батальонів, 6. Представником позивача 24.07.2025 року через канцелярію суду подано заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала та просила їх задовільнити. Відповідач у судове засідання не з`явилися, причини неявки суд не повідомили, про дату та час судового розгляду повідомлялися належним чином. Відзив на позов не подали. Від третьої особи Служби у справах дітей Білогородської сільської ради Бучанського району Київської області надійшла заява про долучення доказів до справи, згідно якої додала до матеріалів справи лист Комунального Закладу Київської обласної ради «Спеціалізований обласний будинок дитини м. Біла Церква» № 120 від 25.02.2025 року, згідно якого повідомили, що малолітня дитина [PERSON] , [INFO] , перебуває на повному державному утриманні з 24 вересня 2024 року по теперішній час. Станом на 25.02.2025 року мати [PERSON] жодного разу не відвідала свого сина, не цікавилася його життям та станом здоров`я, не приймала участі у вихованні та утриманні дитини. Крім того, треті особи подали до суду заяви про розгляд справи без їх участі. Відповідно до частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України у зв`язку з неявкою учасників справи фіксація судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалась. Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. У разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення (ч.ч. 4, 5 ст. 268 ЦПК України). Суд, дослідивши матеріали справи та розглянувши подані докази, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини на яких ґрунтується позовна заява та, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" від 12.06.2009 № 2 передбачено, що відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК Україникожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. У п. 33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 у справі "Христов проти України" суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч. 1 ст. 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може, зокрема, бути припинення дії, яка порушує право. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У справі Bellet v. France Суд зазначив, що стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 11 Закону України №2402-III від 26.04.2001 року "Про охорону дитинства", сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. В частинах 1, 6 ст. 12 Закону України N 2402-III від 26.04.2001 року "Про охорону дитинства" вказано, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. При розгляді справи судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , є матір`ю малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , яка проживає за адресою: [ADDRESS] . 11.09.2024 року о 10.00 годині працівниками служби у справах дітей Білогородської сільської ради було відвідано сім`ю [PERSON] . Проведено профілактичну бесіду та запропоновано направити її разом з дитиною до центру «Мати і дитина разом». [PERSON] сказала, що дасть відповідь наступного дня. 11.09.2024 року о 14.00 год. до служби у справах дітей Білогородської сільської ради надійшло повідомлення, що [PERSON] разом з дитиною перебуває за адресою: [ADDRESS] та разом з подругами вживає алкогольні напої. Працівники служби у справах дітей Білогородської сільської ради разом з поліцейським офіцером громади виїхали за вище зазначеною адресою та з`ясували, що [PERSON] разом з подругами були у алкогольному сп`янінні між ними також відбулася бійка. Дитина [PERSON] , [INFO] , лежав у візку у неохайному стані, плакав, підгузник потрібно було змінити та погодувати дитину. Комісією у складі працівників служби у справах дітей та поліцейського офіцера громади Білогородської сільської ради був складений Акт проведення оцінки рівня безпеки дитини від 11.09.2024 року та прийняте рішення за результатами оцінки рівня безпеки дитини щодо направлення [PERSON] , [INFO] , до закладу охорони здоров`я для обстеження стану його здоров`я. Малолітня дитина [PERSON] , [INFO] , народжений від другої вагітності, пологи передчасні патологічні на 32 тижні вагітності. Діагноз рання анемія недоношених, мікроцефалія, пневмонія. На підставі подання служби у справах дітей Білогородської сільської ради від 10.04.2024 року №442, відповідно до п. 4 ст. 34 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», ст. 170 Сімейного кодексу України, п. 8 порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24.09.2008 року № 866, у зв`язку з виникненням загрози життю та здоров`ю малолітньої дитини, було прийнято рішення виконавчого комітету Білогородської сільської ради Бучанського району Київської області від 12.09.2024 року № 199 «Про негайне відібрання дитини [PERSON] , [INFO] , у матері». Відповідно до оцінки потреб сім`ї [PERSON] від 25.07.2024 року наданим КЗ «Центр надання соціальних послуг» Білогородської сільської ради мати [PERSON] через фінансову неспроможність та низький батьківський потенціал не спроможна самостійно утримувати новонароджену дитину, відсутні будь-які джерела доходів. На момент проведення оцінки [PERSON] і дитина не мають коштів для проживання. 05.09.2024 року припинено соціальний супровід КЗ «Центр надання соціальних послуг» Білогородської сільської ради у зв`язку з тим, що не доcягнуто позитивного результату, в тому числі не мінімізовано. 18.07.2024 року через сильний та безперервний плач малолітньої дитини [PERSON] мати викликала швидку невідкладну допомогу та були госпіталізовані у відділення хірургії з сильними коліками. Зі слів матері через відсутність електропостачання годувала дитину дитячою сумішшю проготовленою на сирій воді, що і могло спричинити коліки. Відповідно службової записки сімейного лікаря [PERSON] Білогородської АЗПСМ від 29.08.2024 року на прийом до якої звернулась мати [PERSON] з малолітнім [PERSON] , [INFO] , що дитина не спокійна, знесилена, відмовляється їсти протягом 18 годин, підгузок за півдня не наповнився, третю добу дефекація відсутня. З 29.08.2024 по 06.09.2024 року малолітній [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю перебував на стаціонарному лікуванні у відділення педіатрії №1 КНП КОР «КОДЛ» м. Боярка зі скаргами на неспокій, відмова від їжі, зригування, в`ялість. Повний діагноз: позагоспітальна лівобічна нижнєчасткова пневмонія, мікроцефалія, синдром рухомих порушень. На фоні проведеного лікування стан дитини нормалізувався. Мати [PERSON] та її співмешканець [PERSON] систематично зловживають алкогольними напоями, вчиняють сварки, дебоширять, проявляють неадекватну поведінку, чим створюють загрозу для фізичного і психологічного здоров`я дитини. Працівниками поліції не одноразово було складений протокол на матір [PERSON] за ст.184 СКУ. На підставі акту проведення оцінки рівня безпеки дитини від 10.04.2024 року та рішення виконавчого комітету Білогородської сільської ради Бучанського району Київської області від 11.04.2024 року №77 «Про негайне відібрання дитини [PERSON] , [INFO] , у матері», було вилучено старшу доньку [PERSON] , [INFO] , у зв`язку з виникненням загрози життю та здоров`ю малолітньої дитини. Малолітня дитина [PERSON] , [INFO] , на даний час перебуває в КЗ КОР «Спеціалізований обласний будинок дитини м. Біла Церква» за адресою: [ADDRESS] , на тимчасовому повному державному утриманні. Умови проживання дитини незадовільні: мати з дитиною проживають разом в будинку загальною площею 95 кв.м., що розділений на дві половини, власник будинку надав дозвіл на проживання на безоплатній основі. На першому поверсі є 1 житлова кімната, кухня, ванна кімната, коридор. Другий поверх знаходиться на стадії ремонту. В будинку брудно, не прибрано, розкидане побутове сміття, одяг, порушені санітарно-гігієнічні норми, пічне опалення знаходиться в аварійному стані. З матір`ю систематично проводилися необхідні соціальні та роз`яснювальні роботи та попереджали про можливість настання негативних юридичних наслідків у разі продовження ухиляння від виконання своїх батьківських обов`язків, однак позитивних результатів це не дало. Виконавчим комітет Білогородської сільської ради Бучанського району Київської області рекомендовано надати висновок про доцільність позбавлення батьківських прав гр. [PERSON] відносно малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Згідно листа Комунального закладу Київської обласної ради «Спеціалізований обласний будинок дитини м. Біла Церква» № 120 від 25.02.2025 року, малолітня дитина [PERSON] , [INFO] , перебуває на повному державному утриманні з 24 вересня 2024 року по теперішній час. Станом на 25.02.2025 року мати [PERSON] жодного разу не відвідала свого сина, не цікавилася його життям та станом здоров`я, не приймала участі у вихованні та утриманні дитини. Відповідно до пункту 6 Декларації прав дитини, затвердженої Генеральною асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, визначено, що дитина для повного і гармонійного розвитку його особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, зростати під опікою і під відповідальністю своїх батьків і в усякому разі в атмосфері любові і моральної і матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, окрім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлученою зі своєю матір`ю. Стаття 3 Конвенції про права дитини, яка набула чинності для України 27 лютого 1991 року, проголошує, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Постановою Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" передбачено, що ухилення батьків від виконання своїх батьківських обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовки до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідним харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших цінностей, не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умови для отримання нею освіти. Зазначені факти, як кожен окремо, так і в сукупності, слід розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки матері, свідомого нехтування нею своїми обов`язками. Оскільки [PERSON] ухиляється від виконання обов`язків матері, не піклується про духовний розвиток дитини, не забезпечує його матеріально тривалий час, дій, що свідчили б про усвідомлення нею своїх вчинків відповідач не вчинила, суд вважає за доцільне позбавити відповідача батьківських прав щодо її малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття визначено у ст. 180 СК України. Відповідно до ч. 2 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або з власної ініціативи вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. За рішенням суду кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу батьків або у твердій грошовій сумі (ст. 181 СК України). Згідно ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує:1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини, 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, 4) інші обставини, що мають істотне значення, і розмір аліментів на одну дитину за жодних обставин не може бути меншим ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. Згідно ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову а відтак, вимога позивача про стягнення аліментів підлягає задоволенню з дня подання позовної заяви до суду, тобто з 01 жовтня 2024 року, у розмірі 1/4 частини доходу, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд вважає необхідним допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги інтереси дитини, та те, що матеріали справи місять достатньо доказів на обґрунтування позову, які в свою чергу стороною відповідача не спростовані, суд прийшов до переконання, що позовні вимоги є обґрунтованими та законними, у зв`язку з чим підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі, зокрема, у справах про стягнення аліментів. Приймаючи до уваги вимоги ч. 1 та 6 ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави відповідно судовий збір у розмірі 2 422,40 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved