Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-21 00:00:00

У травні 2025 року АТ «КРЕДОБАНК», в інтересах якого діє представник адвокат Вус А. П., звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позов обґрунтовано тим, що 5 листопада 2018 року між АТ «КРЕДОБАНК» та [PERSON] був укладений кредитний договір № CL-143681, за умовами якого позичальнику [PERSON] надано строком до 03.11.2023, кредит у розмірі 200\~000 грн, зі сплатою 33,29% річних за його користування. Банк свої зобов`язання за цим кредитним договором виконав повністю, однак відповідач свої зобов`язання за даним договором належним чином не виконав унаслідок чого в нього перед АТ «КРЕДОБАНК» станом на 11.05.2025 наявна заборгованість у розмірі 93\~551,72 грн, яка складається із заборгованості за основним боргом /тіло кредиту/ 53\~120,47 грн та за відсотками 40\~431,25 гривень. Посилаючись на наведені вище обставини банк просив суд стягнути з відповідача [PERSON] на свою користь заборгованість за кредитним договором № CL-143681 у розмірі 93\~551,72 та вирішити питання розподілу судових витрат по сплаті судового збору між сторонами. Ухвалою судді Міжгірського районного суду Закарпатської області від 29 травня 2025\~року цю позовну заяву АТ «КРЕДОБАНК» було прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Своїм правом подати відзив на позов АТ «КРЕДОБАНК» відповідач [PERSON] не скористався. Представник позивача [PERSON] у судове засідання не з`явився повторно, хоча був належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, однак у поданій до суду 04.06.2025 заяві просив суд розглянути цю справу без його участі (а.с.63, 64). Відповідач [PERSON] у судове засідання також не з`явився повторно, хоча повідомлявся належним чином про дату, час і місце розгляду справи відповідно до положень ч. 11 ст. 128, ст. 131 ЦПК України (а.с.61,71, 75). З огляду на наведене вище суд уважає за можливим розглянути цю справу за відсутності сторін за наявними матеріалами, які є достатніми для ухвалення законного та обґрунтованого рішення суду. Відповідно до\~ч.\~2\~ст.\~247\~ЦПК України\~у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі обставини у справі та об`єктивно оцінивши у сукупності докази, які мають значення для справи, суд зазначає таке. Судом установлено, що 5 листопада 2018 року між АТ «КРЕДОБАНК» та [PERSON] був укладений кредитний договір № CL-143681, за умовами якого позичальнику [PERSON] надано строком до 03.11.2023, кредит у розмірі 200\~000 грн, зі сплатою 33,29% річних за його користування /пункти 2.1.-2.4., 4.1 кредитного договору/ (а.с.4-6). Позивач виконав узяті на себе зобов`язання в повному обсязі, надавши [PERSON] кредит відповідно до умов укладеного кредитного договору та перерахував йому грошові кошти в розмірі 200 000 грн на банківський рахунок відповідача, про що свідчить відповідний меморіальний ордер № 62283105 від 05.11.2018 (а.с.23). Відповідач [PERSON] своїх договірних зобов`язань у повній мірі не виконав, у зв`язку з чим у нього перед позивачем станом на 11.05.2025 утворилася заборгованість у загальному розмірі 93\~551,72 грн, яка складається із заборгованості за основним боргом /тіло кредиту/ 53\~120,47 грн та за відсотками 40\~431,25 грн, що стверджується розрахунком заборгованості та випискою по особовому рахунку за період з [NUMBER] (а.с.20-22,\~24-45). Згідно з ч. 1 ст. 205 ЦК України\~правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до\~ст. 207 ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до пункту 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України\~підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема є договори та інші правочини. Відповідно до\~ст. 6 ЦК України\~сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України). За змістом статей\~626,\~628 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою\~статті 638 ЦК України\~встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (ч. 2\~ст. 639 ЦК України). Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлюється законом. Відповідно до ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. За користування\~чужими грошовими\~коштами боржник\~зобов`язаний сплачувати\~проценти,\~якщо інше\~не встановлено\~договором між\~фізичними особами\~або законом\~про банки\~і банківську\~діяльність. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. (ст. 536 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За змістом ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання (ч. 1 ст. 625 ЦК України). Частиною першою\~ст. 15 ЦК України\~визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Як кореспондують частини перші\~ст. 16 ЦК України,\~ст. 4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, установленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Згідно з ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, установленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Гарантоване ст. 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджувальне порушення було обґрунтованим. Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства (ч. 1 ст. 13 ЦПК України) суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд установлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи Положеннями ч. 1 ст. 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення сторонами перед судом переконливості поданих доказів є конституційною гарантією (ст. 129 Конституції України). Відповідно до частини 3 ст. 12, частин 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, окрім випадків установлених Законом, а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Виходячи із висновків Європейського Суду з прав людини, викладених у рішенні у справі «Бочаров проти України» від 17.03.2011 (п. 45), «Суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland\~v.\~the\~United\~Kingdom). Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів (див. рішення у справі «Салман проти Туреччини» (Salman v. Turkey, заява № 21986/93, п. 100, ECHR 2000-VII). Зважаючи на те, що відповідачем не виконано в повному обсязі зобов`язання щодо повернення кредитних коштів (тіла кредиту), оскільки ним було сплачено основну суму боргу лише в розмірі 146\~879,53 грн (а.с.20 і на звороті) із 200\~000 грн, а відтак вимога в частині щодо стягнення з [PERSON] решти тіла кредиту у розмірі 53\~120,47 грн (200\~000 146\~979,53 = 53\~120,47) підлягає до задоволення. Будь-яких доказів, які б спростовували проведений позивачем розрахунок тіла заборгованості за вказаним кредитним договором відповідачем суду не надано. Із приводу заявленої позивачем вимоги щодо стягнення з відповідача відсотків за користування кредитом у розмірі 40\~431,25 грн, суд зазначає таке. Як убачається з розрахунку заборгованості за період з 05.11.2018 по 11.05.2025 (а.с.20 і на звороті), то така склала 40\~431,25 грн, а саме: 1) 211\~735,93 грн /нараховані відсотки на поточну суму заборгованості/ + 32\~008,00 грн /нараховані відсотки на прострочену суму заборгованості/ = 243\~743,93 грн; 2) 243\~743,93 грн /загалом нараховані відсотки/ - 203\~312,6 грн /сплачених відсотків/ = 40\~431,25 гривень. Однак суд зауважує, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою\~статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов?язання. Такі правові висновки узгоджуються з позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 14-10цс18, постанові Верховного Суду від 03 червня 2020 року у справі № 569/13606/17-ц тощо. Як уже зазначалося вище строк кредитування у даному випадку становив до 03 листопада 2023 року (пункт 2.3. кредитного договору), а тому вимоги АТ «КРЕДОДАНК» про стягнення процентів після 03.11.2023 і до 09.04.2025, згідно з розрахунком у загальному розмірі 25\~581,34 грн, тобто після закінчення строку дії кредитного договору не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства. При цьому після закінчення строку дії кредитного договору права та інтереси позивача щодо наслідків прострочення виконання грошового зобов`язання забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК України, однак із такими вимогами у порядку ч. 2 ст. 625 ЦК України позивач у цій справі до [PERSON] не звертався. За таких обставин вимога АТ «КРЕДОБАНК» щодо стягнення з відповідача відсотків за користування кредитом знайшла своє підтвердження на суму в розмірі 14\~849,91 грн (40\~431,25 25\~581,34 = 14\~849,91). Отже, з огляду на наведене вище суд доходить висновку, що позивач частково довів поза розумним сумнівом належними, допустимими, достовірними, а в їх сукупності та взаємозв`язку між собою достатніми доказами свою вимогу, а відтак позов підлягає до часткового задоволення. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення\~(SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Відповідно до ч. 1, пункту 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених вимог. За таких обставин з відповідача [PERSON] слід стягнути на користь позивача АТ «КРЕДОБАНК» понесені останнім у справі судові витрати зі сплати судового збору пропорційно до розміру задоволених вимог, що становить 2\~200 грн (3 028 грн х 72,65% задоволених вимог = 2\~200)

Outcome: partial