Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-27 00:00:00

Представниця позивачки [PERSON] адвокатка Дуденок О.О. звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення з нього аліментів на утримання дружини з інвалідністю у розмірі частини всіх видів заробітку відповідача, починаючи з 14.03.2025. А також просить стягнути з відповідача правничу допомогу у розмірі 3200,00 грн. Позовні вимоги мотивує тим, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 13.05.1989. На теперішній час позивачка не працюю, є інвалідом І «Б» групи з ураженням ЦНС, внаслідок загального захворювання і така інвалідність встановлена їй з 17.12.2010 р., безтерміново. Отримує пенсію за віком, інших джерел доходів не має, сама утримує будинок, оплачує комунальні платежі, значні кошти витрачає на постійне лікування та купівлю ліків, тому потребує матеріальної допомоги. Відповідач по справі [PERSON] матеріальної допомоги їй не надає, хоча відповідно до ст.ст. 75, 76 Сімейного кодексу України на нього покладено законом обов`язок по її утриманню, у зв`язку з чим і подано відповідний позов до суду. Позивач та її представниця у судове засідання не з`явилися, проте остання подала письмову заяву, про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги підтримують повністю. Відповідач у судове засідання також не з`явився, згідно письмової заяви просить розгляд справи проводити без його участі, заявлені позовні вимоги визнає, а також просить зменшити суму судового збору. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши всі матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У судовому засіданні встановлено, що згідно копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] між [PERSON] та [PERSON] 13 травня 1989 року було укладено шлюб. У зв`язку з чим остання змінила прізвище на « [PERSON] » (а.с.4). Згідно копії довідки Сер. МСЕ-ЧНВ №072237 від 17.12.2010 вбачається, що [PERSON] , [INFO] є інвалідом І Б групи з ураженням ЦНС внаслідок загального захворювання і така інвалідність встановлена безтерміново. Непрацездатна. Потребує постійного стороннього догляду (а.с.5). Що також підтверджується і посвідченням серії [NUMBER] , де зазначено що остання отримує пенсію (а.с.6). Згідно договору купівлі-продажу житлового будинку від 07 травня 2001 року сторони є власниками житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с.7). Плату за комунальні послуги здійснює позивачка, що підтверджується відповідними копіями квитанцій (а.с.14,17-20). Позивачка витрачає значні кошти на придбання ліків, що підтверджується відповідними квитанціями (а.с.11-13, 15-16). Згідно ч. 1 ст. 75 СК України, дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Відповідно до ч.3 ст.75 Сімейного кодексу України непрацездатним вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є особою з інвалідністю I, II чи III групи. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. У відповідності до вимог ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В обґрунтування позовних вимог, позивачка посилалась на те, що є інвалідом І «Б» групи з ураженням ЦНС, внаслідок загального захворювання і така інвалідність встановлена з 17.12.2010, безтерміново. Отримує пенсію за віком в сумі 3323 грн., інших джерел доходів не має, тому її матеріальне становище є вкрай нужденним і вона потребую матеріальної допомоги, оскільки самостійно сплачує комунальні послуги за будинок та значні кошти витрачає на лікування та ліки. Відповідач працює, має стабільний дохід, не має на утриманні інших осіб, тому має можливість надавати матеріальну допомогу. Дані обставини він не заперечує, визнає позов повністю, що підтверджується власноручно написаною ним заявою. Позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Відповідно до ст..206 ЦПК України вбачається, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Необхідні потреби непрацездатної людини, як правило, не обмежені тими звичайними потребами, які має здорова людина, тому вимагають додаткових витрат на лікування, оздоровлення, харчування, що зумовлено іншим, відмінним способом життя такої людини. Отже, за умови відсутності зловживань, визначених у частині першій статті 83 СК України, або передумов обмеження права одного із подружжя на утримання з боку іншого подружжя, які передбачені частиною 2 статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, непрацездатне подружжя має право на матеріальну допомогу відповідно до ст. 75 СК України. Призначення особі з інвалідністю відповідної пенсії по інвалідності або іншої соціальної виплати не може знаходитися у зв`язку із виплатами, які здійснює подружжя на утримання іншого подружжя, яке є особою із інвалідністю. Факт призначення державою пенсії по інвалідності не може впливати на факт призначення судом аліментів на утримання подружжя або ж виключати його. Разом з тим, при визначенні розміру аліментів на утримання непрацездатної дружини слід враховувати як потребу у матеріальній допомозі, так і здатність другого з подружжя надавати таку матеріальну допомогу. Згідно положень ст. 79 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви, якщо один із подружжя одержує аліменти у зв`язку з інвалідністю, сплата аліментів триває протягом строку інвалідності, у разі подання відповідного документа про продовження строку інвалідності стягнення аліментів продовжується на відповідний строк без додаткового рішення суду про це. Статтею 80 СК України передбачено, що аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Аналіз норм статей 75 і 76 СК України дає підстави для висновку про те, що аліментні зобов`язання на утримання одного з подружжя можуть бути призначені лише за наявності юридичних складових - сукупності певних умов, а саме: перебування в зареєстрованому шлюбі або у фактичних шлюбних відносинах після розірвання шлюбу; непрацездатність одного з подружжя; потреба в матеріальній допомозі; нижчий від прожиткового рівень матеріального забезпечення. Таким чином право на утримання (аліменти) має непрацездатна особа, яка не забезпечена прожитковим мінімумом (Вказаний висновок викладений у постановах Верховного Суду України від 13 квітня 2016 року у справі №6-3066цс15, від 16 серпня2017року у справі №6-1111цс17 та від 11 жовтня 2018 року у справі №161/16931/16-ц). Потреба матеріальної допомоги полягає в тому, що дружина є непрацездатною, наприклад, у зв`язку із відсутністю пенсій (або низького розміру) чи інших джерел існування. Потребою в матеріальній допомозі (нужденністю) є забезпеченість особі коштами в розмірі нижче прожиткового мінімуму. Визначення потреби матеріальної допомоги непрацездатного члена подружжя здійснюється судом у кожному конкретною випадку за допомогою зіставлення доходів такого члена і прожиткового рівня. Саме за таких обставин законодавець зобов`язує одного з подружжя утримувати іншого непрацездатного члена подружжя, тобто надавати йому необхідну матеріальну допомогу. Обидва ці фактори підлягають доведенню в судовому процесі. До уваги приймається отримання непрацездатним членом подружжя пенсії, державній пільг, субсидій, наявність у нього майна, що може приносити дохід тощо. Сам факт непрацездатності одного з подружжя не зумовлює виникнення у другого з подружжя обов`язку надання йому утримання - стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу. Відповідно до ч. 4 ст. 75 СК України один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом. Зважаючи на вищевикладене, а також враховуючи майновий стан відповідача, який, як встановлено судом, працюючим, має стабільний дохід, позовні вимоги визнає повністю та не заперечує проти їх задоволення, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача аліментів на утримання дружини в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку відповідача щомісячно, починаючи стягнення з дня подачі заяви до суду, тобто з 18.03.2025. Відповідно до ч.1,3 ст.82 Сімейного кодексу України право одного з подружжя на утримання, а також право на утримання, яке особа має після розірвання шлюбу, припиняється у разі поновлення його працездатності, а також реєстрації з ним повторного шлюбу. Право одного з подружжя на аліменти, які були присуджені за рішенням суду, може бути припинене за рішенням суду, якщо буде встановлено, що: 1) одержувач аліментів перестав потребувати матеріальної допомоги; 2) платник аліментів неспроможний надавати матеріальну допомогу. Право одного з подружжя на утримання припиняється у випадках, передбачених статтями 83, 85, 87 і 89 цього Кодексу. Відповідно до ч.2 ст. 133 ЦПК України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. У відповідності до ч.4 ст. 175, ч.4 ст. 177 ЦПК України, передбачено, що до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону. У відповідності до п.п.2 п.1 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою, ставка судового збору становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1 211 грн. 20 коп.). У відповідності до п.3 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів. При цьому суд враховує, що у відповідності до ч.6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Оскільки позивач звільнена від сплати судового збору за подання позову про стягнення аліментів, тому на підставі п.3 ч.1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір", судовий збір підлягає стягненню з відповідача в дохід держави. Відповідно до ч.1 ст.142 ЦПК України, з огляду на визнання позову відповідачем, суд вважає за необхідне 50 % судового збору, на підставі ч.1 ст.141 ЦПК України, підлягають стягненню з відповідача на користь держави. Крім того, вирішуючи питання про розподіл витрат, суд враховує, що згідно ст.59 Конституції України, кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Згідно ч.1,2 ст.15 ЦПК України, учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать в тому числі витрати на професійну правничу допомогу (ч.1,3 ст.133 ЦПК України). Відповідно до статті 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є: - надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; - складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; - представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Відповідно до ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Судом встановлено, що представником позивача [PERSON] у даній справі була адвоката Дуденок О.О., яка діяла на підставі договору про надання правничої допомоги від 26.02.2025 (а.с.23). На підтвердження понесених витрат на отримання професійної правничої допомоги надано також розрахунок витрат робочого часу, пов`язаного з наданням професійної правничої допомоги, сума яких становить 3200,00 грн (а.с.24). Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України, заява № 19336/04, п. 269). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Підсумовуючи, можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. З врахуванням викладеного вище, суд приходить до висновку про задоволення заяви про стягнення витрат за надання професійної правничої допомоги понесеної [PERSON] у зв`язку з розглядом справи про стягнення аліментів на утримання дружини та вважає, що такі витрати у розмірі 3200,00 грн підлягають задоволенню, оскільки є співмірними із складністю справи, а тому позов в цій частині підлягає задоволенню.

Outcome: approved