Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-03 00:00:00

Представник ТОВ «Коллект Центр» звернувся до суду з вищевказаною позовною заявою. В обґрунтування позову зазначив, що 25.07.2018 року між АТ «Райффайзен Банк» та [PERSON] було укладено заяву про надання кредиту № 010/42086/82/435055, яка має всі ознаки кредитного договору. Відповідно до кредитного договору, Банк надав позичальнику грошові кошти відповідно до умов передбачених цим договором, а позичальник зобов`язався повернути використану суму в строк до 25.07.2020 та сплатити проценти за користування кредитними коштами в розмірі 45%. Банк належним чином виконав свої зобов`язання перед Позичальником за Кредитним договором, надавши Позичальнику кредитні кошти, в порядку та розмірі передбаченому умовами Кредитного договору. Пунктом 10.1 кредитного договору встановлено, що до правовідносин пов`язаних з укладанням та виконанням умов цього Договору, застосовується строк позовної давності тривалістю 70 років. 20.09.2019 було укладено договір №114/2-19-F відповідно до якого АТ «Райффайзен Банк» відступило на користь ТОВ «Вердикт капітал» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №010/42086/82/435055. 10.03.2023 було укладено договір №10-03/2023/01 відповідно до якого ТОВ «Вердикт капітал» відступило на користь ТОВ «Коллект Центр» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №010/42086/82/435055. Таким чином, «Коллект Центр» наділено правом вимоги до Відповідача за договором №010/42086/82/435055. Cтаном на день подання позову заборгованість за договором відповідачем не погашається, проценти за користуванням кредитними коштами не сплачуються, у зв`язку з чим у відповідача обліковується прострочена заборгованість. Загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів та сплаті процентів за користуванням кредитом за Договором №010/42086/82/435055 від 25.07.2018, що підлягає стягненню з позичальника на день формування позовної заяви відповідно до розрахунку заборгованості становить 27019,05 грн., з яких заборгованість з основним зобов`язанням - 11407,94 грн., заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги 15611,11 грн., яку позивач просить стягнути на свою користь з відповідача. Також позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача сплаченого позивачем при зверненні до суду судового збору 2422,40 грн. та 9000,00 грн. витрат понесених на правову допомогу. Ухвалою Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 12.12.2024 року відкрито провадження по справі, справу за вищевказаним позовом постановлено розглядати в порядку спрощеного позовного провадження, з повідомлення (викликом) сторін. 10.06.2025 року представник відповідача, адвокат Сидоренко Ю.В., направив до суду письмові заперечення на позов, в яких зазначив, що відповідач позов не визнає з тих підстав, що позивач не надав доказів на підтвердження отримання відповідачем кредитних коштів відповідно до укладеного кредитного договору. Також відсутні відомості про належність відповідачу кредитної картки, з якої відбувалось списання кредитних коштів відповідно до виписки по рахунку від 11.09.2024. При цьому вказана виписка не є належним і допустимим доказом у справі, оскільки невідомо ким видана і підписана. Вважав, що банком завищена сума заборгованості за тілом кредиту шляхом включення до неї страхових платежів та штрафу за несвоєчасне погашення, оскільки згідно з даними цього ж розрахунку сума кредитних коштів, отриманих шляхом зняття готівки (разом з комісією) та безготівкових платежів становить 10340,86 грн. Отже, після відступлення права вимоги відсотки повинні були нараховуватись саме на цю суму, а не на суму 11407,94 грн., як зазначено в розрахунку ТОВ «Вердикт капітал». Крім того, проценти, нараховані після 25.07.2020, є такими, що нараховані за межами строку кредиту, який відповідно до п.1.4. Договору закінчується 25.07.2020. Таким чином, заборгованість за процентами, нарахованими за межами погодженого строку кредитування, стягненню не підлягає. Крім того, позивачем не надано доказів того, що відповідачу направлялися повідомлення про відступлення права вимоги та наявність заборгованості з вимогами про її погашення. Докази отримання відповідачем таких повідомлень у матеріалах справи відсутні. Відповідно до ч.2 ст. 517 ЦК України боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. На підставі викладеного просив суд відмовити у позові ТОВ «Коллект Центр». Також вважав, що вимоги про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу у розмірі 9000,00 грн. є завищеними, тому, у разі ухвалення судом рішення про можливість повного чи часткового задоволення позову, просив зменшити суму витрат позивача на оплату правничої допомоги, які підлягають розподілу між сторонами, до 2000,00 грн. В свою чергу, заявив, що відповідачем також понесені витрати на надання правової допомоги в розмірі 2000,00 грн., які просив врахувати при розподілі судових витрат (а.с.89-91). 08.07.2025 рок представник позивача ТОВ «Коллект Центр» Ткаченко М.М. направила до суду письмові пояснення, в яких просила заперечення відповідача залишити без розгляду, вважала їх необґрунтованими та такими, які не спростовують підстави, які зазначені в позовній заяві, з огляду на те, що заява про відкриття карткового рахунку та надання кредиту «Кредитна картка» № 010/42086/82/435055 від 25.07.2018, укладена між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та відповідачем, за своєю суттю є кредитним договором, оскільки містить всі істотні умови такого, була підписана особистим підписом позичальника. Матеріали справи містять докази користування кредитними коштами, а саме виписки по картковому рахунку відповідача, які є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, містять записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій, що підтверджується висновком КЦС ВС у постанові від 15.01.2025 у справі № 753/16762/15-ц. Відповідач, не погоджуючись з умовами нарахування процентів за вказаним кредитним договором, порушує принцип змагальності сторін, тому що він не надає свого контррозрахунку нібито надмірно нарахованих відсотків за користування кредитними коштами за вказаним у позові кредитним договором. Повідомлення боржника про відступлення права вимоги здійснювалось первісними кредиторами відповідно до умов укладених договорів відступлення прав вимоги. Неповідомлення боржника про заміну кредитора не тягне за собою визнання договору факторингу недійсним та не може бути підставою для відмови у задоволенні заяви про заміну стягувача за рішенням суду. Витрати позивача на правничу допомогу вважала обґрунтованими, а розмір витрат на правничу допомогу, заявлений відповідачем, завищеним. На підставі викладеного просила позовні вимоги задовольнити в повному обсязі (а.с.98-102). В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала повністю, просила їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві та письмових поясненнях. В судове засідання 04.08.2025 року надала заяву про розгляд справи за відсутності представника (а.с.111). Представник відповідача, адвокат Сидоренко Ю.В., в судовому засіданні позов не визнав, просив у його задоволенні відмовити з підстав, наведених у письмових запереченнях на позов. В судове засідання 04.08.2025 року надав заяву про розгляд справи без участі відповідача та його представника, позовні вимоги не визнав, в їх задоволені просив відмовити з підстав викладених у запереченнях (а.с.113). Вислухавши доводи учасників справи, дослідивши надані матеріали і оцінюючи їх в сукупності, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом установлено, що 25.07.2018 року між відповідачем та ПАТ «Райффайзен Банк » було укладено заяву-договір про відкриття поточного рахунку та надання кредиту «Кредитна картка» № 010/42086/82/435055, відповідно до п. 1.2 Договору максимальний ліміт Кредиту складає 300000,00 грн. Відповідно до п. 1.3 Договору розмір поточного кредитного ліміту становить 1000,00 грн. Позичальник зобов`язався повернути використану суму в термін 24 місяці з дати укладання, в строк до 25.07.2020 та сплатити проценти за користування кредитними коштами в розмірі 45% річних (а.с. 5-10). Банк належним чином виконав свої зобов`язання за кредитним договором, надав позичальнику кредитні кошти в порядку, передбаченому договором. Суд критично ставиться до доводів представника відповідача з приводу того, що позивач не надав доказів на підтвердження отримання відповідачем кредитних коштів відповідно до укладеного кредитного договору з огляду на наступне. Ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Такі дані встановлюються, зокрема, письмовими доказами, якими є документи, що містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (ч. 1 ст. 95 ЦПК України.) Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Належними доказами, які підтверджують наявність заборгованості за укладеним кредитним договором та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно із зазначеною нормою закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Пунктом 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контрою під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України №75 від 04 липня 2018 року, передбачено, що виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Вказаним положенням передбачено також, що форма особових рахунків затверджується банком самостійно залежно від можливостей програмного забезпечення. Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором. До вказаного висновку також прийшов Верховний Суд у своїй постанові від 25 травня 2021 року по справі №554/4300/16-ц (провадження 61-3689св21). Таким чином, надана позивачем виписка по рахунку відповідача, в сукупності з іншими доказами, підтверджує обставини видачі кредиту та його розміру. 20.09.2019 року між АТ «Райффайзен Банк» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено договір відступлення права вимоги № 114/2-19-F, за умовами якого АТ «Райффайзен Банк» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, зокрема, за кредитним договором № 010/42086/82/435055 від 25.07.2018 року (а.с. 27-32). Відповідно до п.п. 2.1, 2.2 укладеного договору на умовах та в порядку, встановленим цим Договором та відповідно до ст.512-519 ЦК України первісний кредитор передає (відступає) новому кредиторові за плату, а новий кредитор приймає належні первісному кредитору права вимоги до Боржників, вказаними у Реєстрах Боржників. За цим договором здійснюється відступлення Прав вимоги до портфелей заборгованості, сформованих Первісним кредитором за власним рішенням та визначено ним періодичність у відповідності до критеріїв, визначених у Додатку 1 до Договору в межах загальної суми (без урахування пені) за всіма Портфелями заборгованості 120000000 грн. 10.03.2023 року між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект Центр» було укладено договір № 10-03/2023/01 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги, в тому числі за кредитним договором № 010/42086/82/435055 від 25.07.2018 року Згідно з п. 2.1 вказаного договору первісний кредитор відступає шляхом продажу новому кредитору належні первісному кредитору, а новий кредитор набуває у обсязі та на умовах, визначених цим договором, права вимоги первісного кредитора до боржників, зазначених у Додатках № 1 та № 3 до цього договору, включаючи права вимоги до правонаступників боржників. На виконання умов договору було укладений Акт прийому-передачі Реєстру боржників за договором № 10-03/2023/01 про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги від 10.03.2023 року, що підтверджує факт переходу прав вимог боргу до ТОВ «Коллект Центр» . Відповідно до Реєстру боржників до договору відступлення права вимоги № 10-03/2023/01 від 10.03.2023 року ТОВ «Коллект Центр» отримав право грошової вимоги до відповідача за договором № 010/42086/82/435055 від 25.07.2018 року в розмірі 27019,05 грн. (а.с. 33-38). Згідно розрахунку, що наданий позивачем, заборгованість [PERSON] за договором № 010/42086/82/435055 від 25.07.2018 року станом на 16.01.2020 року становить 11689,66 грн., з яких 10000,00 грн. заборгованість за дозволеним овердрафтом (сума фактично використаного кредитного ліміту, але не більше дозволеного овердрафту згідно договору); 1407,94 грн заборгованість за недозволеним овердрафтом (різниця між фактично використаним кредитним лімітом та дозволеним овердрафтом згідно договору), 280,72 грн. заборгованість за відсотками. (а.с. 24). Згідно розрахунку, що наданий позивачем, заборгованість [PERSON] за договором № 010/42086/82/435055 від 25.07.2018 року станом на 10.03.2023 року становить 27019,05 грн., з яких 11407,94 грн. - заборгованість по основній сумі кредиту; 280,72 грн. заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги (16.01.2020); 15330,39 грн. заборгованість за відсотками, нарахованими згідно кредитного договору (а.с.25). Суд не погоджується з зазначеним позивачем розміром заборгованості за відсотками з таких підстав. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05 квітня 2023 року у справі № 910/4518/16 висловила правову позицію з виключної правової проблеми щодо визначення періоду нарахування кредиторських вимог, що виникли у зв`язку з невиконанням договору банківського кредиту, які за своєю сутністю є процентами за користування кредитом. Велика Палата Верховного Суду наголошує, що проценти відповідно до статті 1048 ЦК України сплачуються не за сам лише факт отримання позичальником кредиту, а за «користування кредитом» (тобто за можливість позичальника за плату правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу). Надання кредиту наділяє позичальника благом, яке полягає в тому, що позичальник, одержавши від кредитора грошові кошти, не повинен повертати їх негайно, а отримує можливість правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу (строку кредитування, у межах якого сторони можуть встановити періоди повернення частини суми кредиту), а кредитор, відповідно, за загальним правилом не вправі вимагати повернення боргу протягом відповідного строку (право кредитора достроково вимагати повернення всієї суми кредиту передбачає частина друга статті 1050 ЦК України). Саме за це благо - можливість правомірно не повертати кредитору борг протягом певного часу - позичальник сплачує кредитору плату, якою є проценти за договором кредиту відповідно до статті 1048 ЦК України. Уклавши кредитний договір, сторони мають легітимні очікування щодо належного його виконання. Зокрема, позичальник розраховує, що протягом певного часу він може правомірно «користуватися кредитом», натомість кредитор розраховує, що він отримає плату (проценти за «користування кредитом») за надану позичальнику можливість не повертати всю суму кредиту одразу. Разом з цим зі спливом строку кредитування чи пред`явленням кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту кредит позичальнику не надається, позичальник не може правомірно не повертати кошти, а тому кредитор вправі вимагати повернення кредиту разом із процентами, нарахованими відповідно до встановлених у договорі термінів погашення періодичних платежів на час спливу строку кредитування чи пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту у межах цього строку. Тобто позичальник у цьому разі не отримує від кредитора відповідне благо на період після закінчення строку кредитування чи після пред`явлення кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту, а тому й не повинен сплачувати за нього нові проценти відповідно до статті 1048 ЦК України. Очікування кредитодавця, що позичальник повинен сплачувати проценти за «користування кредитом» поза межами строку, на який надається такий кредит (тобто поза межами існування для позичальника можливості правомірно не сплачувати кредитору борг), виходять за межі взаємних прав та обов`язків сторін, що виникають на підставі кредитного договору, а отже, такі очікування не можуть вважатись легітимними. Велика Палата Верховного Суду зауважує, що зазначене благо виникає у позичальника саме внаслідок укладення кредитного договору. Невиконання зобов`язання з повернення кредиту не може бути підставою для отримання позичальником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу, а отже - і для виникнення зобов`язання зі сплати процентів відповідно до статті 1048 ЦК України. За таких обставин надання кредитодавцю можливості нарахування процентів відповідно до статті 1048 ЦК України поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту вочевидь порушить баланс інтересів сторін - на позичальника буде покладений обов`язок, який при цьому не кореспондує жодному праву кредитодавця. Отже, припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України. Вказаних вище висновків Велика Палата Верховного Суду також дійшла у постановах від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12 (пункти 53, 54) та від 04.02.2020 у справі № 912/1120/16 (пункт 6.19). Велика Палата Верховного Суду вважає, що підстав для відступу від таких висновків немає. Відповідно до п.1.4. кредитного договору від 25.07.2018 строк кредиту закінчився 25.07.2020. Доказів надання відповідачем згоди на подовження строку кредиту відповідно до умов п. 3.1. кредитного договору позивачем не надано, отже, заборгованість за процентами, нарахованими за межами погодженого строку кредитування, не підлягає стягненню з відповідача. Як вбачається з розрахунку, наданого позивачем (а.с.25) розмір відсотків, нарахованих у період з 16.01.2020 по 25.07.2020 становить 2700,37 грн. Згідно зі ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно зі ст.ст. 525, 526, 546 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов`язання. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) (п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України). Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Таким чином, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № 010/42086/82/435055 від 25.07.2018 яка становить 14389,03 грн, з яких: 11407,94 грн. заборгованість по основній сумі кредиту; 2981,09 грн заборгованість за відсотками. Розподіл судових витрат між сторонами Згідно зі\~статтею 133 ЦПК України\~судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. У відповідності до статті 137\~ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до ч. 1\~ст. 141 ЦПК, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову\~на відповідача; 2) у разі відмови в позові\~на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову\~на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина 2\~статті 141 ЦПК). За правилами ч. 8 ст.141\~ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Отже, суд може зменшити розмір понесених витрат на правничу допомогу, якщо обсяг робіт і час, витрачений на підготовку документів, є явно неспівмірним із складністю виконаних адвокатом робіт. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Такі самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі\~статті 41\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~1950 року. Зокрема, згідно з практикою ЄСПЛ заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір\~обґрунтованим (рішення ЄСПЛ від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України» (East/West Alliance Limited v.Ukraine), заява № 19336/04). Також у рішенні ЄСПЛ зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Зазначена позиція викладена в Постанові ВП ВС від 16.11.2022 у справі 922/1964/21. Крім того при вирішенні в цій справі питання про розподіл судових витрат між сторонами підлягають застосуванню норми частини 10\~статті 141 ЦПК України, якими встановлено, що при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат. Щодо розподілу витрат позивача суд зазначає наступне. Судом встановлено, що позивачем заявлено до стягнення з відповідача 9 000 грн. витрат на професійну правничу допомогу. До позовної заяви додано копію договору про надання правової допомоги № 01-07/2024 від 01.07.2024 року, укладеного між ТОВ «Коллект Центр» та Адвокатським об`єднанням «ЛІГАЛ АССІСТАНС», а також заявку на надання юридичної допомоги № 50 від 11.10.2024 року, згідно якої ТОВ «Коллект Центр» замовляє у АО «ЛІГАЛ АССІСТАНС» надання правових (юридичних) послуг по супроводу примусового стягнення заборгованості з [PERSON] , а саме: надання усної консультації (2 години по 1500 грн.), складання позовної заяви про стягнення боргу для подачі до суду (2 години по 3000 грн.) (а.с. 16-18). Також позивачем надано витяг з акту № 1 про надання юридичної допомоги від 08.11.2024 року про погодження надання вказаних правових послуг (а.с.20). Враховуючи викладене, а також вимоги розумності та справедливості, суд вважає за можливе зменшити суму витрат позивача на оплату правничої допомоги, які підлягають розподілу між сторонами, до 4000,00 грн. Також, позивачем при поданні позову до суду сплачено судовий збір у розмірі 2422,40 грн., що підтверджується платіжною інструкцією. Відповідно до ч 1, 2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі часткового задоволення позову покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відтак, в зв`язку з тим, що позовні вимоги задоволені частково, суд вважає за необхідне, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, стягнути з відповідача на користь позивача 1290,17 грн. судового збору та витрати на правничу допомогу у розмірі 2130,40 грн. Щодо розподілу витрат відповідача. Представник відповідача, адвокат Сидоренко Ю.В., просить стягнути з позивача на користь відповідача судові витрати, що полягають у витратах на професійну правову допомогу в сумі 2000,00 грн. На підтвердження понесення витрат на правничу допомогу представником відповідача подано детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом Сидоренком Ю.В. на виконання договору про надання правничої допомоги з [PERSON] , на суму 2000 грн. (а.с.92 ). При визначенні суми витрат на допомогу адвоката, що підлягає розподілу, суд доходить висновку, що заявлена представником відповідача сума витрат на правничу допомогу у розмірі 2 000,00 грн. відповідає принципу співмірності та критерію розумності. Отже розмір адвокатських витрат відповідача становлять 934,90 грн, виходячи з обрахунку: (12630,02 грн (розмір відмовлених позовних вимог) х 2 000,00 грн (розмір витрат на правову допомогу відповідача, визначений судом) : 27019,05 грн (сума пред`явленого позову)). Зважаючи на викладене з відповідача підлягають стягненню на користь позивача різниця між сумою судових витрат, покладених на сторони (2130,40 грн (сума судових витрат, покладених на відповідача)-934,90 грн (сума судових витрат, покладених на позивача), що становить 1195,50 грн.

Outcome: partial