Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-21 00:00:00

У березні 2025 року позивач [PERSON] звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з позовною заявою до [PERSON] , третя особа: Служба у справах дітей Білоцерківської міської ради Київської області, в якій просив позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно її малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . В обгрунтування позовних вимог зазначив, що 07.03.2003 року між ним та відповідачем було зареєстровано шлюб, який рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 05.07.2013 року було розірвано. Не зважаючи на розірвання шлюбу сторони продовжували проживати разом та [INFO] у них народилася донька [PERSON] . Також від спільного шлюбу вони мають повнолітнього сина [PERSON] , [INFO] [PERSON] на даний час проходить службу в Збройних силах України. Позивач зазначає, що відповідачка є матір`ю малолітньої [PERSON] , [INFO] , нажаль, на протязі багатьох років (після народження [PERSON]) зловживає спиртними напоями, неодноразово перебувала на стаціонарному лікуванні і психіатричних закладах різних форм власності. Останній раз проходила лікування від алкогольної залежності в Комунальному некомерційному підприємстві Білоцерківської міської ради «Білоцерківська міська лікарня № 4» у вересні 2024 року. Ініціатива направлення відповідача на лікування була виключно близьких людей, позивача та його матері [PERSON] . Джерелом для купівлі алкоголю [PERSON] є ювелірні вироби, які відповідач здає в ломбард. Під час знаходження [PERSON] на лікуванні, [PERSON] опікувався батько та його мами. З 27 грудня 2024 року по сьогодення дитина разом з батьком та бабусею проживає за адресою: [ADDRESS] , які займаються її вихованням та утриманням. Позивач зазначає, що він проходить військову службу в ЗСУ, в підрозділі, який не бере безпосередньої участі в бойових діях, тому весь вільний час від служби, приділяє виключно дитині. Про дану ситуацію обізнані, як класний керівник, так і інші вчителі в школі, де навчається [PERSON] . Вони неодноразово сигналізували про появу у нетверезому стані [PERSON] , яка приводила дитину до школи. З дитиною була проведена бесіда з психологом центру «Злагода», яка також підтвердила негативний вплив відповідача на психологічний стан дитини. Відповідач, не зважаючи на такі негативні прояви, не вживає самостійного бажання позбутися негативної звички та розпочати повноцінне лікування, що в свою чергу вкрай негативно відображається на психологічному та фізичному здоров`ї дитини. Автоматично відбулося самоусунення від виховання матір`ю дочки, дитина не має можливості повноцінно займатися навчанням в школі, відвідувати улюблені гуртки, тренувально-оздоровчі секції, готуватися у репетитора. Всі питання щодо виховання [PERSON] вирішуються ним в обсязі, які під силу його можливостях. Дитина матеріально знаходиться на повному його утриманні. Зазначені факти, як кожен окремо, так і в сукупності, є підтвердженнями неможливості матері виховувати та утримувати власну дитину, свідомого або несвідомого нехтування нею своїми обов`язками. Коли він і [PERSON] переїхали жити до іншого місця проживання, відповідач не заперечувала проти цього, розуміючи, що даний крок є вимушеною необхідністю. Метою звернення до суду, щодо позбавлення батьківських прав [PERSON] - є виключно турбота про захист інтересів, добробут, життя і здоров`я [PERSON]. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.03.2025 головуючим суддею визначено Кошеля Б.І. та матеріали передані для розгляду. Ухвалою судді від 20 березня 2025 року прийнято вищезазначену позовну заяву до розгляду та відкрито провадження. Постановлено провести розгляд справи за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання у справі. Ухвалою суду від 26 травня 2025 року було витребувано у Служби у справах дітей Білоцерківської міської ради висновок про доцільність/недоцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно її малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . Закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 22 липня 2025 року. Судом 16.06.2025 р. за вх..№33543 отримано рішення виконавчого комітету Білоцерківської міської ради від 10.06.2025 р. за №457 «Про вирішення судового спору щодо позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно її малолітньої дочки [PERSON] ». Позивач в судове засідання не з`явився, представника не направив, про часта місце розгляду справи повідомлений належним чином. Судом 22.07.2025 р. за вх..№ 40951 отримано заяву, в якій позивач просив розгляд справи проводити за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить задовольнити позов. Відповідачка в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. В матеріалах справи наявна заява, яка була зареєстрована канцелярією суду 28.04.2025р. за вх..№23196, в якій відповідачка просила розгляд справи проводити у її відсутності, не заперечує проти задоволення позовної заяви. Третя особа в судове засідання представника не направила, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Судом 22.07.2025 р. за вх..№40955 отримано заяву, в якій представник Служби у справах дітей Білоцерківської міської ради Кисельова В. М. просила розгляд справи проводити у її відсутності, позовні вимоги визнає у повному обсязі. Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України, учасник справи має право заявляти клопотання про розгляд справи за його відсутності. За правилами ч. 2 ст. 247 ЦПК України за умов неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно з ч.4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, дослідивши матеріали справи, повно та всебічно з`ясувавши всі обставини, що мають значення для правильного вирішення справи та надавши їм належну правову оцінку, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших Так, судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з 07.03.2003 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 05 липня 2013 року у справі №357/6455/13-ц було розірвано. Позивач та відповідач є батьками повнолітнього [PERSON] , [INFO] , та малолітньої [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копіями свідоцтв про народження серії [NUMBER] та [NUMBER] . Згідно до характеристики на ученицю 1-Б класу Білоцерківської гімназії слов`янських мов-початкової школи № 1 Білоцерківської міської ради Київської області [PERSON] , [PERSON] навчається у школі з початку навчального року. Зарекомендувала себе як старанна, дисциплінована, працелюбна учениця. Навчається в повну міру своїх сил. Гарно запам`ятовує шкільний матеріал. Зовнішній вигляд учениці завжди охайний, шкільне приладдя в порядку. Мати [PERSON] не була на перших батьківських зборах, не була й перше вересня, коли її донька [PERSON] вперше йшла до школи. В школу ученицю «вів тато [PERSON], та бабуся, по лінії тата, які приділяють належну увагу вихованню доньки та внучки. Вони систематично відвідують школу, цікавляться не лише успіхами дитини, але й справами класу, стосунками з однокласниками, психоемоційним станом дитини, її самопочуттям. Беруть активну участь в класних батьківських зборах, залучаються до вирішення організаційних питань класу. Користуються авторитетом серед інших батьків. Мати [PERSON] приводила до школи дитину вкінці вересня-місяця, так як і твого часу вона знаходилася в диспансері, де лікувалася від алкогольної залежності. У жовтні-місяці цього ж року знову на постійній основі приводив і забирав дівчинку тато. Одного разу мама прийшла до школи у нетверезому стані, це було видно по поведінці матері та її зовнішньому вигляді. [PERSON] була перелякана, мати смикала її за руку та голосно говорила. У вихованні дитини участі не бере. З класним керівником зв`язується пізно ввечері, коли знаходиться в нетверезому стані. Саме від батька дівчинки [PERSON] , отримує багато любові та уваги. Він турбуються про всебічний розвиток дитини. У вихованні та навчанні рідна мати не бере участі. Позивач, наразі Також судом встановлено, що позивач проходить військову службу в Збройних Силах України, що підтверджується копією військового квитка серії [NUMBER] . Як зазначено у позовній заяві, відповідач на протязі багатьох років зловживає спиртними напоями, неодноразово перебувала на стаціонарному лікуванні у відповідних медичних закладах різних форм власності. Саме залежність від алкоголю матері малолітньої дитини і стала підставою для звернення до суду з позовом про позбавлення її батьківських прав. Відповідно до рішення виконавчого комітету Білоцерківської міської ради від 10.06.2025 р. за №457 «Про вирішення судового спору щодо позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно її малолітньої дочки [PERSON] », орган опіки та піклування - виконавчий комітет міської ради вирішив: 1. [PERSON] в порушення вимог чинного законодавства України з питань охорони дитинства ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків із виховання дочки, що є правовою підставою для позбавлення її батьківських прав. 2. Позбавлення батьківських прав [PERSON] , стосовно її малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , є доцільним і таким, що відповідає інтересам дитини. З вказаного рішення вбачається, що у процесі розгляду позовної заяви й документів, доданих до неї, а також під час спілкування працівників служби у справах дітей Білоцерківської міської ради з позивачем встановлено, що позивач та його малолітня дочка зареєстровані за адресою: [ADDRESS] , а фактично проживають в приватному будинку, власником якого є мати позивача, за адресою: [ADDRESS] , де створені задовільні умови для проживання та належного догляду за дитиною (акт обстеження умов проживання від 30 квітня 2025 року, складений працівниками служби у справах дітей Білоцерківської міської ради). Відповідач [PERSON] зареєстрована і проживає за адресою: [ADDRESS] . Обстежити умови проживання матері дитини не вдалося у зв`язку з її відмовою. З метою аналізу проблем сім`ї, для надання її членам ефективної допомоги та підтримки, визначення батьківського потенціалу батьків службою у справах дітей Білоцерківської міської ради в грудні минулого року було ініційовано проведення оцінки потреб дитини [PERSON] та її сім`ї. Однак, за інформацією управління соціального захисту населення Білоцерківської міської ради від 31 грудня 2024 року № 1178 проведення оцінки потреб унеможливилось у зв`язку з ігноруванням матері [PERSON] спілкуватись із фахівцями відповідної служби. Як вбачається із матеріалів судової справи [PERSON] , неодноразово проходила лікування від алкогольної залежності та знаходилась на стаціонарному лікуванні у медичних закладах міста. Джерелом для купівлі відповідачем алкоголю стали ювелірні вироби, які остання здає в ломбард. Підтвердженням цього є наявні в матеріалах справи наявні копії договорів про продаж відповідачем ТОВ «ЛОМБАРД «КРЕДИТ ЮКРЕЙН» золотих ювелірних виробів на суму 9055,97 грн. Питання щодо доцільності підготовки та подання до суду висновку органу опіки та піклування про вирішення вищезазначеного судового спору щодо позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно її малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , двічі (14 травня 2025 року та 28 травня 2025 року) розглядалося на засіданні комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Білоцерківської міської ради, які відбувалися в присутності позивача та його малолітньої дочки. Позивач просив підтримати його позов. Відповідач на засідання комісій не з`явилась, хоча була повідомлена належним чином про дату та час їх проведення. Так, висновок органу опіки та піклування - виконавчого комітету міської ради щодо про позбавлення відповідача батьківських прав не є обов`язковим для суду (частини п`ята, шоста статті 19 СК України), такий висновок є доказом у справі, який підлягає дослідженню та оцінці судом у сукупності з іншими доказами у справі. Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 червня 2021 року у справі № 595/1638/19, провадження № 61-3503 св 21. Оскільки мати дитини, [PERSON] самоусунулася від виховання своєї дочки, не піклується про неї, не забезпечує її нормальний розвиток, позивач просив позбавити останню батьківських прав. Відповідно до ч. ч. 1-4 ст. 10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який, зокрема, вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дні, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин ( фактів ), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Частиною 2 статті 77 ЦПК України встановлено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухвалені судового рішення. Відповідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 5, 6 статті 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до ч. 4 ст. 155 Сімейного кодексу України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до п.2 ч.1 ст.164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по виханню дитини. Відповідно п. 16 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Таке рішення має бути прийнято з метою захисту інтересів неповнолітньої дитини, яка фактично позбавлена батьківського піклування. Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58). Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ передбачено, що, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 березня 2019 року ( справа № 631/2406/15-ц провадження № 61-36905св18 ). Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У справі «Мамчур проти України» від 16.07.2015 року Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (§ 100). Батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини (cт. 18 Конвенції про права дитини). Всі наведені вище факти, як кожен окремо так в сукупності, свідчать проте, що відповідач свідомо ухиляється від покладеного на неї обов`язку по вихованню своєї доньки, не піклується про фізичний і духовний її розвиток, не надає матеріальної допомоги на її утримання, не проживає разом з нею. Найкращі інтереси дитини залежно від їх характеру та серйозності можуть переважати інтереси батьків. Зазначена правова позиція міститься в постанові Верховного Суду від 29.05.2019 року у справі № 357/17852/15-ц. За наведених вище підстав суд прийшов до переконання, що відповідач по справі, в порушення вимог чинного законодавства України з питань охорони дитинства ухиляється від виконання батьківських обов`язків, що є правовою підставою для позбавлення її батьківських прав. Під час розгляду справи встановлено відсутність об`єктивних підстав, які б зумовлювали таку тривалу неналежну поведінку матері по відношенню до своєї дочки, тому суд приходить до переконання, що інші заходи впливу на відповідача, окрім позбавлення її батьківських прав, будуть недостатніми, а позбавлення відповідача батьківських прав буде відповідати в першу чергу саме інтересам дитини. Судом було вирішено не заслуховувати у судовому засіданні дитини, з метою не допущення порушення її емоційного, психологічного стану, а також у зв`язку із запровадженим на території України військового стану за для забезпечення життя та здоров`я. Суд зазначає, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, проте у цій справі з урахуванням якнайкращих інтересів дитини, оцінка яких включає в себе знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення, а також із встановлених обставин на підставі досліджених та оцінених доказів у справі, які вказують на нехтування матір`ю своїм батьківським обов`язком, є всі підстави щодо позбавлення [PERSON] батьківських прав. Питання щодо можливості позбавлення батьківських прав вирішувалось також Верховним Судом у постановах від 24 червня 2020 року у справі № 638/1496/17-ц (провадження № 61-35874св18), від 27 січня 2021 року у справі № 398/4299/17 (провадження № 61-2861св20), від 16 червня 2021 року у справі № 315/1279/19 (провадження № 61-3821св21). У постанові Верховного Суду від 26 грудня 2018 року у справі № 404/6391/16-ц (провадження № 61-40224св18) зазначено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. У постанові Верховного Суду від 25 квітня 2019 року у справі № 296/7848/16-ц (провадження № 61-43695св18) зазначено, що ухилення від виконання своїх обов`язків з виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. У постанові Верховного Суду від 13 березня 2019 року у справі № 631/2406/15-ц (провадження № 61-36905св18) зазначено про те, що позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Отже, враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що відповідач не намагається змінитися та зробити все від неї залежне для належного виконання батьківських обов`язків, остання свідомо ухиляється від цього. Як встановлено та зазначено вище, мати дитини [PERSON] не виконує свої обов`язки матері по відношенню до дитини, не піклується про неї, не забезпечує її нормальний розвиток. В свою чергу, позивач [PERSON] належним чином піклується про утримання та виховання доньки. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, враховуючи визнання позовних вимог відповідачем, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову в повному обсязі. Крім того, необхідно зазначити, що позбавлення батьківських прав не тягне невідворотних наслідків, оскільки не позбавляє особу, яка позбавлена батьківських прав, на спілкування з дитиною і побачення з нею, а також права на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Аналогічна правова позиція мститься в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 серпня 2021 року у справі № 331/8310/15, провадження № 61-4879св20. Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Outcome: approved