Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-20 00:00:00

У березні 2021 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів на повнолітнього сина, який продовжує навчання. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що він народився [INFO] у Києві, на теперішній час навчається на 3 курсі коледжу Національного авіаційного університету, батько- [PERSON] добровільно не погоджується надавати допомогу, а тому він змушений звернутися до суду з позовом. У зв`язку із викладеним, позивач вважав, що відповідач, як батько, має змогу надавати йому матеріальну допомогу, яку він потребує у зв`язку з навчанням, а тому просив суд стягнути з [PERSON] на його користь аліменти у розмірі частки усіх доходів щомісячно, починаючи з дня подання заяви і до липня 2022 року. Ухвалою судді від 07.04.2021 у справі відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення (виклику) сторін та надано відповідачу 15-денний строк на подання відзиву на позов з дня вручення ухвали про відкриття провадження. Сторонам було направлено копію ухвали про відкриття провадження, відповідачу копію позовної заяви з додатками. Конверт, який направлявся відповідачу повернувся до суду без вручення за закінченням терміну зберігання. На день ухвалення рішення, відповідач своїм правом не скористався, відзив на позовну заяву не подав. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, особи, які беруть участь у справі, не викликались. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судом встановлено, що [PERSON] народився [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 25.04.2003 Відділом реєстрації актів цивільного стану Солом`янського районного управління юстиції у м. Києві (актовий запис від 25.04.2003 № 756), батьками останнього зазначені [PERSON] - відповідач у справі та [PERSON] . Відповідно до довідки Відокремленого структурного підрозділу «Фаховий коледж інженерії та управління Національного авіаційного університету» № 411 від 22.03.2021 вбачається, що [PERSON] навчається на ІІІ курсі в групі 313-П за спеціальністю правознавство з 01.09.2018 по 30.06.2022 на бюджетній основі за денною формою навчання. Згідно з ч. 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються главою 16 СК України, яка, зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (ст. 199, 200, 201 СК України). Так, ч. 1 ст. 198 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати. Відповідно до положень ст.199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Згідно з ч.1 ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до положень ч.2 ст.182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. При визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 серпня 2018 року у справі № 748/2340/17 зроблено висновок по застосуванню ст.199 СК України, який полягає в тому, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: походження дитини від батьків або наявність між ними іншого юридично значущого зв`язку (усиновлення); досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину). Водночас обов`язок утримувати дітей згідно положень ст.180 СК України лежить на обох батьках. Так, як вбачається із матеріалів справи, звертаючись до суду із позовом, [PERSON] вказував на те, що він не в змозі самостійно утримуватися, йому потрібні кошти на проїзд до місця навчання, проживання, одяг, харчування, підручники. У той же час, стороною позивача не було подано обґрунтованого розрахунку таких витрат, обґрунтувань необхідності понесення таких витрат та доказів понесення таких витрат на систематичній основі. Так, з матеріалів справи вбачається, що позивач навчається на третьому курсі на бюджетній основі за денною формою навчання. Матеріали справи не містять доказів, що підтверджують необхідність придбання підручників за власний кошт. Матеріали справи не містять будь - яких доказів матеріального стану сторін, так і доказів, щодо надання допомоги матір`ю позивача на яку закон покладає обов`язок утримання повнолітньої дитини, що продовжує навчання нарівні з батьком дитини. Судом не приймається до уваги зазначення у позові про регулярний заробіток відповідача у Академічному ансамблі пісні і танцю Державної прикордонної служби України, оскільки будь- якими доказами це не підтверджується та витребувати їх позивач не просив. Як вбачається з матеріалів справи позивач зареєстрований за тією ж адресою, що і відповідач. Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Тобто, при зверненні з позовом до суду на позивача покладений тягар доведення обставин заявлених вимог. Натомість відповідач повинен довести саме свої заперечення проти доводів позивача. Враховуючи наведене суд дійшов висновку про відсутність обґрунтованих правових підстав для задоволення позову.

Outcome: dismissed