Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-29 00:00:00

До суду надійшла вказана позовна заява про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором №486631-КС-005 від 24.08.2024 в розмірі 83\~845.40 грн., що складається із суми прострочених платежів по тілу кредиту 34 430 грн., суми прострочених платежів по процентах 28\~921.20 грн., суми заборгованості по штрафам 17\~500 грн., суми прострочених платежів за комісією 2994.20 грн. В обгрунтування позовних вимог зазначено, що 24.08.2024 між Товариством з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА» та [PERSON] укладено Договір №486631-КС-005 про надання кредиту, шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Законом України «Про електронну комерцію». Відповідно до даного кредитного договору позивач надав відповідачу кредит в розмірі 35\~000 грн., зі сплатою процентів (1 процент за кожен день користування кредитом), та комісії за послугу - надання кредиту. Відповідач частково здійснював оплату згідно умов кредитного договору, а саме на загальну суму 14\~760 грн., що свідчить про визнання відповідачем чинності укладеного кредитного договору. Також в позові представником позивача звернуто увагу, що ТОВ «Бізнес Позика» не просить суд стягнути з відповідача жодну неустойку у формі пені чи штрафів. Позивач вказує, що [PERSON] належним чином не виконує свої зобов`язання за Кредитним договором в повному обсязі, а тому у відповідача утворилась заборгованість - сума прострочених платежів по тілу кредиту 34 430 грн., сума прострочених платежів по процентах 28\~921.20 грн., сума заборгованості по штрафам 17\~500 грн., сума прострочених платежів за комісією 2994.20 грн., яку позивач просить стягнути в судовому порядку. Ухвалою суду від 17.06.2025 провадження у справі відкрито в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, відповідачу надано строк на подання відзиву на позов. Ухвалою суду від 17.06.2025 задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів з АТ КБ «Приватбанк», а саме відповідне рішення структурного підрозділу або посадової особи банку, чи у вигляді іншого письмового доказу, який би підтверджував або спростував факт випуску картки № [NUMBER] (та відкриття на неї відповідного банківського рахунку) на ім`я [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] ; виписку про рух коштів по рахунку, який був відкритий для обслуговування банківської картки № [NUMBER] за період з 24.08.2024 (дата видачі кредиту) по 14.12.2024 (дата закінчення терміну кредитування). Копію позову з додатками направлено позивачем відповідачу на підставі аб. 2 ч.1 ст. 177 ЦПК України. Копію ухвали про відкриття провадження у справі направлено відповідачу за його зареєстрованим місцем проживання, але відправлення повернуто до суду. Відзиву на позов не надано. Клопотання сторін про розгляд справи в судовому засіданні з їх повідомленням, у відповідності до ч.5\~ст.279 ЦПК України,\~до суду не надходило. Відповідно до ч.8\~ст.178 ЦПК України\~у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Крім того, суд, у зв`язку з неподанням відповідачем відзиву, враховуючи згоду позивача на заочний розгляд справи, ухвалив вважати можливим провести заочний розгляд, згідно положень ст. 280 ЦПК України. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти і відповідні їм правовідносини. Так, судом встановлено, що 24.08.2024 [PERSON] підписав паспорт споживчого кредиту ТОВ "Бізнес Позика" за допомогою електронного одноразового ідентифікатору UA-2998 24.08.2024 о 12:06:46, в якому відображені істотні умови надання кредиту. Після чого, 24.08.2024 між Товариством з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА» та [PERSON] укладено електронний Договір №486631-КС-005 про надання кредиту, шляхом обміну електронними повідомленнями, а саме пропозиції (оферти) на укладання договору і згоди (акцепту) пропозиції на укладанні кредитного договору. Кредитний договір підписаний електронним одноразовим ідентифікатором у порядку, визначеному статтею 12 Законом України «Про електронну комерцію». Кредитний договір №486631-КС-005 від 24.08.2024 підписаний [PERSON] за допомогою електронного одноразового ідентифікатору UA-6021 24.08.2024 о 12:07:02. На підтвердження укладання договору в електронній формі представником позивача також надано витяг з інформаційно-телекомунікаційної системи, в якій відображена послідовність дій клієнта з укладання кредитного договору електронним шляхом на сайті позивача, шляхом обміну електронними повідомленнями. Відповідно до умов Кредитного договору №486631-КС-005 від 24.08.2024, позивач надав відповідачу кредит в розмірі 35 000 грн., на строк 16 тижнів, зі сплатою процентів 1% в день, комісія за видачу кредиту 7000 грн. Строк дії Договору до 14.12.2024. Дані банківської картки позичальника [NUMBER] . З документів, витребуваних судом за клопотанням представника позивача, з АТ КБ «Приватбанк», вбачається, що картка [NUMBER] належить [PERSON] , рнокпп [NUMBER] . 24.08.2024 на його карту було проведено зарахування кредитних коштів в розмірі 35\~000 грн. Відтак, матеріалами справи підтверджено надання відповідачу в користування кредитних коштів згідно умов вищезазначеного кредитного договору. Згідно розрахунку боргу в матеріалах справи за Договором №486631-КС-005 від 24.08.2024 про надання кредиту, заборгованість [PERSON] станом на 28.05.2025 становить 83\~845.40 грн., що складається із суми прострочених платежів по тілу кредиту 34 430 грн., суми прострочених платежів по процентах 28\~921.20 грн., суми заборгованості по штрафам 17\~500 грн., суми прострочених платежів за комісією 2994.20 грн. У відповідності до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України). Відповідно до ч.ч. 1, 2\~ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом.\~Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.\~Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей\~626,\~628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до\~ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга\~статті 639 ЦК України). Загальні правила щодо форми договору визначено\~статтею 639 ЦК України, згідно з якою договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Відповідно до висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року №127/33824/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України). Відповідно до частини першої\~статті 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша\~статті 1048 ЦК України). Згідно зі\~ст. 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені\~Законом України «Про електронну комерцію». Згідно з п. 6 ч. 1\~ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію», електронний підпис одноразовим ідентифікатором це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Відповідно до ч. 3\~ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта\~статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»). За правилом частини восьмої\~статті 11 Закону України «Про електронну комерцію», у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає, яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: -електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; -електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; -аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Таким чином, укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Наведене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду у постанові від 12.01.2021 у справі №524/5556/19, до аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах: від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18 (провадження № 61-8449св19); від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19 (провадження № 61-7203св20). За змістом\~статті 634 цього Кодексу\~договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Наданими до матеріалів справи доказами, дослідженими судом, підтверджено факт укладання в електронному вигляді кредитного договору №486631-КС-005 від 24.08.2024 між ТОВ «Бізнес позика» та [PERSON] . Оскільки [PERSON] , уклавши договір в електронній формі, погодився з умовами, які вважав зручними для себе, та підтвердив умови отримання кредиту, укладення кредитного договору та додаткової угоди у запропонованій формі відповідало внутрішній волі відповідача, цей правочин, відповідно до\~Закону України «Про електронну комерцію»,\~вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Статтею 525 ЦК України\~визначено, що одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається. Як передбачено ст.ст. 610-612 ЦК України,\~у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору. Відповідно до\~ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. За правилами статей\~12,\~81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Із наданих позивачем доказів вбачається, що відповідач порушив умови повернення кредиту та сплати процентів, внаслідок чого у нього виникла заборгованість. Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку ТОВ «Бізнес позика» не повернуті, на підставі частини другої\~статті 530 ЦК України\~\~ТОВ «Бізнес позика» вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконання боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Вказана позиція цілком узгоджується з позицією Великої палати Верховного Суду України, викладеної у постанові від 03.07.2019 р. (провадження 14-131цс19). Також суд враховує, що сторони в Договорі №486631-КС-005 від 24.08.2024 про надання кредиту узгодили такі умови як сплата процентів, їх розмір та порядок сплати, при цьому, а тому наявні підстави для стягнення суми процентів за користування кредитними коштами в судовому порядку. Розрахунок заборгованості з тіла кредиту та процентів (які нараховані позивачем в межах строку кредитування) сумніву у суду не викликає та не спростований відповідачем. А тому наявні підстави для стягнення суми прострочених платежів по тілу кредиту 34 430 грн. та суми прострочених платежів по процентах 28\~921.20 грн. В той час, що стосується позовної вимоги про стягнення суми заборгованості по штрафам 17\~500 грн. та суми прострочених платежів за комісією за послугу з надання кредиту 2994.20 грн., суд зазначає наступне. Відповідно до п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної\~статтею 625\~цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України\~Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року, затвердженим Законом України №2102-ХІ від 24 лютого 2022 року, в Україні було введено воєнний стан із 24 лютого 2022 року, який неодноразово продовжувався і досі триває. Нарахування штрафів здійснено позивачем за період з 24.09.2024 по 28.05.2025, тобто в період дії воєнного стану. Також суд враховує, що представником позивача в позовній заяві не наведено обгрунтування стягнення штрафів, при цьому, звернуто увагу, що позивач навпаки не просить суд стягнути з відповідача жодну неустойку у формі пені чи штрафів, хоча вимоги про стягнення штрафів в розмірі 17\~500 грн. заявлена в прохальній частині позову. Враховуючи викладене, суд не вбачає підстав для стягнення з відповідача суми штрафів в розмірі 17\~500 грн., на підставі п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України. Крім того, у постанові Верховного Суду від 20 липня 2022 року у справі за № 343/557/15-ц зроблено висновок: «Так, за змістом частини п`ятої статті 11, частин першої, другої, п`ятої, сьомої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, чинній станом на 08 травня 2007 року) до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту, і це є підставою для визнання таких положень недійсними. Крім того, відповідно до ч. 8 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів»\~нечіткі або двозначні положення договорів зі споживачами тлумачаться на користь споживача. Згідно зі ст.\~55\~Закону України\~«Про банки\~і банківську\~діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. Частиною третьою вищезазначеної статті передбачено, що банкам забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи пов`язаної особи банку як обов`язкову умову надання банківських послуг. Згідно із ч. 3 ст.\~13\~ЦК України не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. Отже, виходячи із принципів справедливості, добросовісності на позичальника не може бути покладено обов`язок сплачувати платежі за послуги, які ним фактично не замовлялись і які банком фактично не надавались, а встановлення платежів за такі послуги було заборонено нормативно-правовими актами. Відповідно до правового висновку, викладеного Верховним Судом України у постанові від 06 вересня 2017 року у справі № 6-2071цс16 послугою з надання споживчого кредиту є діяльність банку або іншої фінансової установи з передачі споживачу коштів на придбання продукції для його особистих потреб, а тому встановлення кредитором будь-яких зборів, відсотків, комісій, платежів за інші дії, ніж надання коштів на придбання продукції, є незаконним, а такі умови споживчого кредиту є нікчемними і не потребують визнання недійсними. Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у своєму правовому висновку у постанові від 09 грудня 2019 року в справі№ 524/5152/15 (провадження № 61-8862сво18) зазначив, що надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до частини першої статті 1054\~ЦК України є обов`язком банку, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту - це обов`язок банку за кредитним договором, то така дія як надання фінансового інструменту чи моніторинг заборгованості по кредиту не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає оплаті позичальником на користь банку. Надання фінансового інструменту є фактично наданням кредиту позичальнику, така операція, як і моніторинг заборгованості по кредиту, відповідає економічним потребам лише самого банку та здійснюється при виконанні прав та обов`язків за кредитним договором, а тому такі дії банку не є послугами, що об`єктивно надаються клієнту-позичальнику.» Відтак, суд приходить до висновку про відмову у задоволені вимоги про стягнення з відповідача комісії за послугу - надання кредиту в розмірі 2994.20 грн., оскільки надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до ч. 1ст.\~1054\~ЦК України є обов`язком банку. Подібні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 12 квітня 2022 року в справі № 640/14229/15 (провадження № 61-16739св20), від 21 квітня 2021 року в справі № 677/1535/15 (провадження № 61-19356св19), від 15 грудня 2021 року в справі № 209/789/15 (провадження № 61-16561св20), від 21 липня 2021 року в справі № 751/4015/15 (провадження № 61-8543св20). Таким чином, позов ТОВ «Бізнес Позика» підлягає частковому задоволенню, а саме в загальному розмірі 63\~351.20 грн., яка складається із: суми прострочених платежів по тілу кредиту 34 430 грн. та суми прострочених платежів по процентах 28\~921.20 грн. В іншій частині позовних вимог щодо стягнення суми заборгованості по штрафам 17\~500 грн. та суми прострочених платежів за комісією 2994.20 грн. позов задоволенню не підлягає з підстав, зазначених вище. Відповідно до\~статті 141 ЦПК України\~з відповідача підлягає стягненню на користь позивача понесений судовий збір, пропорційно задоволеним позовним вимогам. Оскільки позов задоволено на 75.56%, тому з відповідача підлягає сплаті на користь позивача понесені останнім витрати на сплату судового збору, пропорційно задоволеним позовним вимогам, в розмірі 1830.37 грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial