Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-03 00:00:00

У березні\~2025\~року через\~систему «Електронний\~суд» позивач\~звернувся до\~суду з\~позовною заявою\~до [PERSON] \~про стягнення\~заборгованості за\~кредитним договором,\~в якій\~просив ухвалити\~рішення,\~яким стягнути\~з відповідача\~заборгованість за\~кредитним договором\~№789739876\~від 07.07.2024\~року у\~розмірі 45\~934,71\~грн,\~з яких: заборгованість по кредиту 14 199,20 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом 31 735,51 грн., заборгованість по комісії за надання кредиту (в разі наявності) 0,00 грн., а також судові витрати, які складаються із судового збору в розмірі 2\~422,40 грн. та витрат на професійну правову допомогу в розмірі 5 000 грн. В обґрунтування\~позовних вимог\~зазначено,\~що 07.07.2024\~року між\~ТОВ «Манівео\~Швидка Фінансова\~Допомога» та\~ [PERSON] було\~укладено Договір\~кредитної лінії\~№789739876,\~у формі\~електронного документу,\~відповідно до\~якого Відповідач\~отримав від\~Товариства кредитні\~кошти (з\~урахуванням всіх\~траншів)\~у розмірі\~14\~200\~грн 00\~коп.\~Відповідно до\~умов Розділу\~2\~Договору Товариство\~зобов`язалося\~надати Відповідачу\~кредитні кошти\~на умовах\~строковості,\~зворотності,\~платності,\~а Відповідач\~зобов`язався\~повернути кредитні\~кошти та\~сплатити проценти\~за їх\~користування відповідно\~до умов,\~зазначених у\~Договорі. Так,\~на виконання\~умов Договору\~грошові кошти\~були перераховані\~Товариством на\~банківську карту\~Відповідача:\~№ 4731-21XX-XXXX-3546\~яка була\~вказана Відповідачем\~при укладанні\~Договору. В подальшому,\~08.10.2024\~року Товариство\~відступило право\~вимоги за\~Договором до\~Товариства з\~обмеженою відповідальністю\~«Таліон Плюс»\~за Договором\~Факторингу №\~МВ-ТП/3. Згідно з\~п.\~4.1.\~Договору Факторингу\~наявне право\~вимоги переходить\~від Товариства\~до Позивача\~з моменту\~підписання Реєстру\~прав вимоги. Так,\~зобов`язання зі\~сторони кредитора\~за Договором\~виконані в\~повному обсязі,\~в свою\~чергу Відповідач\~свої зобов`язання\~по поверненню\~кредиту належним\~чином не\~виконує,\~у зв`язку\~з чим\~станом на\~дату звернення\~до суду\~заборгованість Відповідача\~перед Позивачем\~становить:\~53034,31\~грн.,\~що підтверджується\~розрахунком заборгованості\~наданим Позивачу\~від Первісного\~кредитора. Проте,\~Позивач,\~діючи в\~межах своїх\~прав,\~самостійно визначає\~обсяг та\~склад позовних\~вимог,\~що підлягають\~до стягнення.\~Виключне право\~на визначення\~позовних вимог\~належить Позивачу.\~У зв`язку\~з цим,\~Позивач просить\~суд стягнути\~частину заборгованості\~за Договором.\~Загальна заборгованість\~за кредитним\~договором заявлена\~до стягнення\~Позивачем становить\~ 45\~934,71\~грн,\~з них: заборгованість по кредиту 14 199,20 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом 31 735,51 грн., заборгованість по комісії за надання кредиту (в разі наявності) 0,00 грн. Ухвалою суду від 23 квітня 2025 року справу прийнято до свого провадження; у справі відкрито спрощене позовне провадження, справа розглянута без повідомлення (виклику) сторін. З урахуванням вимог ст.ст.19,274,276,277 ЦПК України, розгляд справи здійснено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи; особи, які беруть участь у справі, не викликались. Відповідач своїм правом на подачу відзиву на позовну заяву не скористався, а тому суд розглядає справу за наявними матеріалами. Виклик сторін відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України у порядку спрощеного провадження не здійснювався, справа розглядалася за наявними у справі матеріалами. Суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши письмові матеріали справи та докази в їх сукупності, на підставі повного, об`єктивного та всебічного дослідження, суд встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини. Судом встановлено, що 07.07.2024 року [PERSON] заповнив Заявку на отримання грошових коштів в кредит від 07.07.2024 року та просив ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» надати йому кредитні кошти у розмірі 14\~200 грн. строком на 30 днів та зазначив свої персональні данні, адресу та картку на яку бажає отримати кредитні кошти № [NUMBER] (а.с.31). Окрім того, 07.07.2024 року [PERSON] ознайомився та погодився із умовами, які викладені у Паспорті споживчого кредиту продукту «Смарт» до Договору №789739876 від 07.07.2024 року (а.с.32-35). Відповідно до основних умов кредитування узгоджених сторонами: тип кредиту кредитна лінія, сума/ліміт кредиту 14\~200 грн., строк кредитування 1826 днів (дисконтний період 30 днів, з можливістю продовження та поновлення), процентна ставка 547,50% річних. Того ж дня 07.07.2024 між ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та [PERSON] укладено кредитний договір №789739876 у формі електронного документу з використанням електронного підпису, відповідно до умов якого ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» надало [PERSON] у тимчасове платне користування грошові кошти в сумі 14 200 грн. строком на 30 днів зі сплатою 1,50 % процентів від суми кредиту за кожний день користування кредитом, починаючи з першого дня надання суми кредиту позичальнику та до закінчення строку на який видавався кредит, на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути грошові кошти, надані у кредит, та сплатити проценти за користування кредитом на умовах договору (а.с.36-58). З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] підписав кредитний договір електронним підписом, створеним за допомогою одноразового персонального ідентифікатора RQVS (а.с.58). Відповідно до п. 5.4. кредитного договору сторони дійшли згоди, що у всіх відносинах між Позичальником та Товариством в якості підпису Позичальника буде використовуватись електронний підпис одноразовим ідентифікатором, відповідно до Правил та Закону України «Про електронну комерцію», що має таку саму юридичну силу як і власноручний підпис. Судом встановлено, що первісний кредитор свої зобов`язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, а саме - надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому кредитним договором, що підтверджується платіжним дорученням (заявою) (а.с.67) та довідкою ПАТ КБ «Приватбанк» (а.с.68) з яких вбачається, що 07.07.2024 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» перерахувала 14\~200 грн. на рахунок [PERSON] №4731-21ХХ-ХХХХ-3546. Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Згідно ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Відповідно до ст. 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Закон України «Про електронну комерцію» визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. У статті 3 цього Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч.ч. 7,12 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Положення ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Відповідно до ст. ст. 627-629, 638 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами і є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив зобов`язання, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Тобто належним виконанням зобов`язання з боку відповідача є повернення кредиту в строки, розмірі та у валюті, визначеними Кредитним договором. На підставі ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до змісту ст. ст.610, 612 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Матеріалами справи встановлено, що 08 жовтня 2024 року між ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено договір факторингу № МВ-ТП/3, відповідно до умов якого ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» передає (відступає)\~ТОВ «Таліон Плюс» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «Таліон Плюс» приймає належні\~ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» права вимоги до боржників, вказаними у Реєстрах прав вимоги (а.с.16-21). Відповідно до витягу з реєстру прав вимоги від 08 жовтня 2024 року до договору факторингу №МВ-ТП/3 від 08.10.2024 року, ТОВ «Таліон Плюс» набуло права грошової вимоги до відповідача [PERSON] (а.с.22-23). Згідно розрахунку заборгованості ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» [PERSON] має непогашену заборгованість за кредитним договором №789739876 від 07.07.2024 року розміром 14\~200 грн. за тілом кредиту, 19\~041,57 грн. за процентами, 7\~099,60 грн. неустойка (а.с.25-27). Згідно розрахунку заборгованості ТОВ «Таліон Плюс» відповідач має непогашену заборгованість за кредитним договором №789739876 від 07.07.2024 року розміром 14\~199,20 грн. за тілом кредиту, 31\~735,51 грн. за процентами, 7\~099,60 грн. неустойка, що разом складає 53\~034,31 грн. (а.с.28-30). Проте,\~позивач,\~діючи в\~межах своїх\~прав,\~самостійно визначає\~обсяг та\~склад позовних\~вимог,\~що підлягають\~до стягнення.\~Виключне право\~на визначення\~позовних вимог\~належить позивачу.\~У зв`язку\~з цим,\~позивач просив\~стягнути частину\~заборгованості за\~Договором.\~Загальна заборгованість\~за кредитним\~договором заявлена\~до стягнення\~позивачем становить\~ 45\~934,71\~грн,\~з яких: заборгованість по кредиту 14 199,20 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом 31 735,51 грн. заборгованість по комісії за надання кредиту (в разі наявності) 0,00 грн. Згідно з ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі ст. 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Частиною 1 статті 1078 ЦК України встановлено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Таким чином, суд приходить до висновку, що копія договору факторингу та реєстр прав вимоги є належними та допустимими доказами відступлення права вимоги у спірних правовідносинах. Крім того, судом встановлено, що позивачем не здійснювались нарахування за кредитним договором. Враховуючи норми закону та те, що відповідач свої зобов`язання за договором не виконав, наявну заборгованість у добровільному порядку не погасив, а тому вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за кредитом у розмірі 14\~199,20 грн та відсотками у розмірі 31\~735,51 грн, а разом на суму 45\~934,71 грн підлягають задоволенню. Що стосується понесених судових витрат, суд зазначає наступне. Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, і витрати на професійну правничу допомогу. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята\~статті 137 ЦПК України). Відповідно до частини п`ятої\~статті 137 ЦПК України\~зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 13 січня 2021 року по справі № 596/2305/18. Таким чином, у разі недотримання вимог частини п`ятої\~статті 137 ЦПК України\~суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (частини п`ята, шоста\~статті 137 ЦПК України). Вказана правова позиція щодо права суду зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони узгоджується із правовою позицією, викладеною: в постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19; у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: від 03 червня 2020 року у справі № 211/1674/19 (провадження № 61-2679св20), від 19 серпня 2020 року у справі № 195/31/16-ц (провадження № 61-15811св19); у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду: від 18 листопада 2020 року у справі № 922/3706/19, від 17 грудня 2020 року у справі № 922/3708/19. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи. Наведене правове обґрунтування надає можливість суду ефективно захистити порушені права заявника, забезпечити реалізацію принципу цивільного судочинства - відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення, але у порядку, передбаченому законом. Відповідно до статті 19 Закону України\~«Про адвокатуру та адвокатську діяльність»\~видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Як вбачається із матеріалів справи, попередній розрахунок витрат на правову допомогу у цій справі становить 5 000 грн. 00 коп. На підтвердження надання правничої допомоги у визначеному розмірі, до матеріалів справи долучено: свідоцтво про право заняття адвокатською діяльністю серії ЧН №000666 (а.с.71); ордер на надання правничої допомоги серії СВ №1116266 виданий 02.12.2024 року АО «Ліга юридичних технологій та інновацій» адвокату Колінько А.В. (а.с.72); договір про надання правової допомоги №5 укладений 02 грудня 2024 року між АО «Ліга юридичних технологій та інновацій» та ТОВ «Таліон Плюс» (а.с.73-81); додаткова угода №2 від 30.12.2024 року про надання правої допомоги до договору №5 від 02.12.2024 року відповідно до якої сторони погодили порядок оплати послуг виконавця за надання правової допомоги у справі Клієнта до [PERSON] про стягнення кредитної заборгованості за договором №789739876, вартість послуг становить всього 5\~000 грн. (а.с.82-83); акт приймання-передачі наданих послуг відповідно до договору №5 від 02.12.2024 року відповідно до якого сторони погодили, що АО виконало взяті на себе зобов`язання у межах договору та додаткової угоди до договору (а.с.84); платіжна інструкція кредитового переказу коштів №902 від 30.12.2024 року на суму 5\~000,00 грн (а.с.85). Договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (ст. 1 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність). При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи. Таким чином, суд приходить до висновку, що вказаними вище доказами підтверджено надання АО «Ліга юридичних технологій та інновацій» послуг з професійної правничої допомоги позивачу ТОВ «Таліон Плюс» на підставі договору про надання правової допомоги №№5 від 02.12.2024 року. Зважаючи на вищевикладене, враховуючи докази подані позивачем на підтвердження отримання правничої допомоги, також враховуючи, що відповідач не висловлював своїх заперечень, будь-яких заяв та клопотань про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу на адресу суду подано не було, суд вважає, що заявлений до стягнення розмір витрат на оплату послуг адвоката в розмірі 5 000,00 грн є доведеним та обґрунтованим, а також таким, що підтверджується поданими доказами. Велика Палата Верховного Суду вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19 та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, провадження № 12-171гс19). За змістом ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивач ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» звернувся до суду з позовом майнового характеру, за який ним було сплачено судовий збір в розмірі\~2\~422 грн. 40 коп. (а.с.86).\~З огляду на викладене, враховуючи, що судом задоволені позовні вимоги в повному обсязі, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 2\~422,40 грн., як такий, що був сплачений позивачем при подачі ним позову до суду та підтверджений належним письмовим доказом по справі. На підставі викладеного,

Outcome: approved