Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-29 00:00:00

[PERSON] 26 лютого 2025 року через представника, адвоката Прокопенка Максима Сергійовича звернулася до суду з позовною заявою про позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно їхнього неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування позовних вимог зазначила, що з серпня 2010 року син [PERSON] постійно проживає з позивачем, відповідач самоусунувся від виховання сина. Участі у його вихованні та в утриманні жодним чином не приймає, не цікавиться його станом здоров`я, навчанням, а також не спілкується з ним. Аліменти за рішенням суду не сплачує. Дитина знаходяться на повному утриманні позивача та її чоловіка з яким перебуває у шлюбі з 2014 року. Шлюб між сторонами розірваний 01 лютого 2014 року. Суд ухвалою від 07 березня 2025 року прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі, зобов`язав Службу у справах дітей Макарівської селищної ради Бучанського району Київської області надати висновок про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача відносно неповнолітнього сина. Суд 12 травня 2025 року відклав підготовче засідання на 21 липня 2025 року. У підготовчому судовому засіданні позивач та її представник Прокопенко М.С. підтримали свої позовні вимоги та просили їх задовольнити. Від відповідача 12 травня 2025 року на електронну пошту суду надійшов лист, у якому останній повідомив, що з`явитися у судове засідання не зможе, оскільки перебуває за кордоном, проти позбавлення його батьківських прав відносно сина [PERSON] не заперечує. Представник Служби у справах дітей Макарівської селищної ради Бучанського району Київської області в судове засідання не з`явилася, подала клопотання про розгляд справи без участі представника та просила долучити до матеріалів справи висновок органу опіки та піклування для врахування під час прийняття рішення. Згідно з частиною четвертою статті 206 Цивільного процесуального кодексу України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, встановивши обставини справи, перевіривши їх доказами, яким надана оцінка в їх сукупності, дослідивши письмові докази, оцінивши їх у сукупності, дійшов до таких висновків. У сторін [INFO] народився син - [PERSON] (копія повторного свідоцтва про народження серія [NUMBER] , видане Макарівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) 22 вересня 2022 року, актовий запис № 120). Батьками дитини записані: батько - [PERSON] , мати - [PERSON] . Макарівський районний суд Київської області рішенням від 01 лютого 2011 року шлюб між позивачем та відповідачем розірвав та стягнув з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] аліменти. Після розлучення, протягом тривалого часу відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків щодо свого сина, не спілкується з ним, не цікавиться та не приймає участі у його житті. Зі змісту розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, виданого Макарівським відділом державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), вбачається, що станом на 01 січня 2025 року [PERSON] має заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 303 772, 06 грн. Позивач з 05 вересня 2014 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , [INFO] (копія свідоцтва про шлюб серія [NUMBER] , видане Виконавчим комітетом Кодрянської селищної ради Макарівського району Київської області від 05 вересня 2014 року, актовий запис № 6) Прізвище після реєстрації шлюбу чоловіка « [PERSON] », дружини « [PERSON] ». Відповідно до довідки старости Кодрянського старостинського округу Макарівської селищної ради від 18 лютого 2025 року № 17.1-32/100 встановлено, що [PERSON] , її чоловік [PERSON] та діти: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] мешкають разом за адресою: [ADDRESS] . Зазначене також підтверджується Актом обстеження матеріально-побутових умов проживання сім`ї від 18 лютого 2025 року. Як вбачається з характеристики Кодрянського ліцею Макарівської територіальної громади Бучанського району Київської області [PERSON] , [INFO] є учнем 11 класу, характеризується позитивно. Крім того, суд встановив, що позивач тимчасово не працює за місцем проживання характеризується позитивно, її чоловік [PERSON] працює у приватному підприємстві, за місцем проживання характеризується також позитивно, що підтверджується довідками характеристиками старости Кодрянського старостинського округу Макарівської селищної ради Бучанського району Київської області від 19 лютого 2025 року № 17.1-32/104 та № 17.1-32/102 відповідно. Згідно із висновком Служби у справах дітей Макарівської селищної ради, затвердженого рішенням виконавчого комітету Макарівської селищної ради від 01 липня 2025 року № 494 орган опіки і піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] відносно неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Зокрема, у висновку зазначено, що на засіданні комісії з питань захисту прав дитини неповнолітній [PERSON] повідомив, що проживає з мамою, яка піклується про нього, батько його життям не цікавиться, не телефонує, на свята не вітає, матеріально не допомагає, має іншу родину і дітей. Крім того, [PERSON] особисто на електронну пошту служби надіслав заяву, що проживає за межами України із новою сім`єю та не заперечує проти позбавлення його батьківських прав. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до частин п`ятої та шостої статті 19 Сімейного кодексу України, орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Статтею 150 Сімейного кодексу України встановлені обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, зокрема, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток , забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно із частиною четвертою статті 155 Сімейного кодексу України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Частиною першою статті 164 Сімейного кодексу України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Згідно зі статтею 166 Сімейного кодексу України позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування необхідно вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 Сімейного кодексу України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Отже, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише при наявності вини у діях батьків. Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції. Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно із пунктом 1 статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і потрібно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава до позбавлення батьківських прав можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Статтями 18, 27 Конвенції про права дитини встановлено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Пунктом 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» передбачено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Для позбавлення батьківських прав мало впевнитися в невиконанні обов`язків по вихованню. Належить також встановити, що батьки ухиляються від їх виконання свідомо. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини. Це означає, що позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Відповідно до частин п`ятої та шостої статті 19 Сімейного кодексу України, орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Відповідно до частини першої статті 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення останнього батьківських прав, покладено на позивача. З урахуванням наведеного та інтересів неповнолітньої дитини, суд визнає, що факт свідомого ухилення батька [PERSON] від виконання покладених на нього законом батьківських обов`язків щодо виховання сина [PERSON] , доведено. Частиною другою статті 166 Сімейного кодексу України визначено, що особа позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. З огляду на викладене, приймаючи рішення про позбавлення [PERSON] батьківських прав, з метою забезпечення належного захисту дитини, суд вважає, що під час розгляду справи знайшли підтвердження обставини, що відповідач за власною ініціативою самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків відносно неповнолітнього сина [PERSON] , без поважних причин залишивши його без уваги та піклування, свідомо нехтує батьківськими обов`язками, а тому суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та таким, що необхідно задовольнити. Відповідно до статті 141 Цивільного процесуального кодексу України судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1211,20 грн стягнути з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved