Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-23 00:00:00

В квітні 2025 року [PERSON] звернулася до суду із позовом, в якому просила визнати за нею в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON] , померлого [INFO] , право власності на житловий будинок та земельну ділянку, площею 0,15 га, призначену для будівництва та обслуговування індивідуального житлового будинку, розташовані по [ADDRESS] . На обґрунтування вимог вказала, що нотаріальному оформленні цієї спадщини, на яку вона претендує як спадкоємець за законом після смерті батька, заважає відсутність оформлених належним чином правовстановлюючих документів, оскільки батько отримав вказане майно після спадкування свого батька, але не переоформив і не зареєстрував належним чином в державних органах. Посилаючись на те, що батько за свого життя законно мав у власності будинок та ділянку, які отримав після смерті батька, а той набув право власності на них відповідно до договору купівлі-продажу, зареєстрованого на товарній біржі, але за життя не встиг отримати правовстановлюючий документ на них, проте це не змінює права власності на майно, яка підлягає спадкуванню після смерті власника. Ухвалою судді від 18 квітня 2025 року провадження в справі було відкрито в загальному порядку. Під час підготовчого провадження були витребувані спадкові нотаріальні справи після смерті [PERSON] та [PERSON] і ухвалою суду від 16 липня 2025 року підготовче провадження закрито та справа призначена до розгляду. В судове засідання на розгляд справи сторони не з`явилися, про його час та місце були повідомлені належним чином. Позивачка надала заяву з проханням розглядати справу без її участі і задовольнити позов. Представник відповідача (селищної ради) також подав суду заяву про визнання позовних вимог, в якій зазначив і про можливість розгляду справи без його участі. Інший відповідач заяв не подав. Суд, вважаючи можливим здійснити розгляд справи без участі сторін, дослідивши матеріали та докази справи, в межах заявлених позовних вимог, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. [INFO] помер [PERSON] , який на час смерті проживав та був зареєстрований в [ADDRESS] . Після його смерті відкрилася спадщина, в тому числі й на нерухоме майно: ?житловий будинок з господарськими та побутовими спорудами, розташований в [ADDRESS] ; ?земельну ділянку, площею 0,15 га, призначену для будівництва та обслуговування житлового будинку, розташовану за цією ж адресою. Будинок із земельною ділянкою він набув у власність відповідно до договору купівлі-продажу від 11 лютого 2002 року, укладеного із [PERSON] на універсальній товарній біржі «РіКо-Альянс». Відповідно до спадкової справи № 44/2018, заведеної приватним нотаріусом Миколаївського районного нотаріального округу Реуковою Н.А. після смерті [PERSON] , із заявою про прийняття спадщини після його смерті звернувся син [PERSON] , який претендував на спадщину в порядку спадкування за заповітом, посвідченим 24 січня 2008 року секретарем виконавчого комітету Грейгівської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області, відповідно до якого померлий спадкодавець за свого життя заповів на випадок своєї смерті усе своє майно, де б воно не було і з чого б не складалося, у тому числі все те, що йому належатиме і на що він за законом матиме право, [PERSON] , 1962 року народження. Дружина померлого [PERSON] подала нотаріусу заяву про відмову від прийняття спадщини. Згідно з ч.ч.1-4 ст. 1268, ч.1 ст. 1269, ч. 1 ст. 1270 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину шляхом подання відповідної заяви до нотаріальної контори за місцем її відкриття або шляхом проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини. Цивільний кодекс України передбачає два види спадкування: за законом і за заповітом (ст. 1217 ЦК України). Згідно зі ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті; у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього кодексу; право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті (ст. 1233 ЦК України). В той же час [PERSON] за свого життя не переоформив вказане вище майно на своє ім`я і помер [INFO] . Відповідно до зазначених положень закону спадщину після його смерті прийняла дочка [PERSON] (позивачка), яка, окрім того що була зареєстрована та проживала з померлим на час відкриття спадщини, в передбачений законом строк подала приватному нотаріусу Миколаївського районного нотаріального округу Миколаївської області Сапезі О.П. заяву від 23 вересня 2024 року про прийняття спадщини. В зв`язку з цим приватним нотаріусом Сапегою О.П. була заведена спадкова справа № 133/2024 після смерті [PERSON] .. Відповідно до ст. 1261 ЦК України вона відноситься до спадкоємців першої черги за законом Інші спадкоємці цієї ж черги: мати померлого [PERSON] та інша дочка [PERSON] подали нотаріусу Сапезі О.П. заяви про відмову від прийняття спадщини на користь позивачки. Таким чином позивачка є єдиною спадкоємицею спадкування за законом після смерті свого батька. В той же час, оформити спадщини в нотаріальному порядку на житловий будинок та земельну ділянку вона не взмозі через відсутність належним чином оформлених правовстановлюючих документів на нерухоме майно. Про це приватним нотаріусом Сапегою О.П. їй було надано письмове роз`яснення від 17 січня 2025 року За пунктами 4.1, 4.15, 4.18, 4.20 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства Юстиції України № 296/5 від 22 лютого 2012 року при видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус перевіряє наявність спадкоємців, які прийняли спадщину, факт прийняття спадщини а також наявність правовстановлюючих документів, у разі їх відсутності, роз`яснює про вирішення такого питання в судовому порядку. З матеріалів справи вбачається, що у позивачки відсутня можливість отримати правовстановлюючі документи у позасудовому порядку. Слід відмітити, що постановою Верховної Ради України № 1377-VIII від 19 травня 2016 року «Про перейменування окремих населених пунктів та районів» Жовтневий район Миколаївської області був перейменований на Вітовський, а відповідно до постанови Верховної Ради України «Про утворення та ліквідацію районів» від 17 липня 2020 року №807-ІХ у Миколаївській області було утворено Миколаївський район (з адміністративним центром у місті Миколаїв) до складу якого увійшла також Воскресенська селищна територіальна громада, і с. Грейгове, а також ліквідовано у Миколаївській області старі районні територіальні утворення, зокрема й Вітовський район. Згідно технічного паспорту на будинок, складеного комунальним підприємством «Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації» в 2025 році, житловий будинок по [ADDRESS] має житлову площу 24,1 кв.м., загальну площу 41,1 кв.м., рік побудови 1950, прибудинкові, господарські та інші споруди біля нього 1975 та 2003 роки. Така ж інформація про будинок зазначена і в довідці цього ж підприємства від 04 лютого 2025 року, в якій крім того записано, що будинок зареєстрований на праві власності за [PERSON] відповідно до договору купівлі-продажу від 11 лютого 2002 року, укладеного на універсальній товарній біржі «РіКо-Альянс». Відповідно до ст. 224 ЦК Української РСР 1963 року, який діяв на час укладення договору, за договором купівлі-продажу житлового будинку продавець зобов`язаний передати майно у власність покупця, а останній зобов`язаний прийняти майно та сплатити за нього обумовлену грошову суму. Право власності на майно, придбане за таким договором настає відповідно до ст. 128 того ж кодексу з часу передачі майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 227 ЦК України 1963 року, який був чинним на час укладення вказаного договору, передбачено, що договір купівлі-продажу житлового будинку укладається в письмовій формі та підлягає обов`язковому нотаріальному посвідченню, якщо хоча б одна із сторін є громадянином. В той же час, нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу нерухомого майна не відбулося, що не дає можливості використати його як належно оформлений правовстановлючий документ при переоформленні будинку як спадщину. Частиною 2 цієї ж статті передбачено, що такий договір підлягає реєстрації у відповідному виконкомі органу місцевого самоврядування (або ж в МБТІ відносно міст та селищ міського типу). Однак сама по собі відсутність такої технічної реєстрації не впливала на момент виникнення права власності на дійсність договору за вимогами ЦК України 1963 року. Відповідно до матеріалів справи та змісту вказаного вище біржового договору вбачається, що його сторони узгодили всі суттєві умови угоди, в тому числі й ціну, а потім виконали зобов`язання за ним, зокрема й те, що покупець отримав будиинок у користування та зареєстрував своє право власності на нього, тому суд вбачає достатньо підстав вважати, що купівля-продажу будинку є дійсний. Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права (стаття 16 ЦК України). Відповідно до статті 41 Конституції України та статті 1 першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю та мирно володіти своїм майном; право приватної власності є непорушним; ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Згідно зі статтею 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до частини першої статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону (частини перша, друга статті 319 ЦК України). Згідно з частиною першою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (стаття 392 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 13 Закону України Про власність, який діяв на час укладення договору купівлі-продажу будинку, об`єктами права приватної власності є зокрема і жилі будинки та земельні ділянки. Згідно зі ст. 14 цього ж Закону громадяни мають право на одержання у власність земельних ділянок і для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка); громадяни набувають право власності на земельні ділянки у разі: одержання їх у спадщину, одержання частки землі у спільному майні подружжя, купівлі-продажу, дарування та обміну. Відповідно до ч. 1 ст. 51 Закону України Про власність громадянин не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку поза його волею інакше, як на підставі рішення суду, у випадках, передбачених законодавчими актами України. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 120 ЗК України (в редакції на час укладення договору) при переході права власності на будівлю і споруду право власності на земельну ділянку або її частину може переходити на підставі цивільно-правових угод. За нині діючої редакцією ст. 130 ЗК України 2000 року у разі набуття права власності на жилий будинок, розміщений на земельній ділянці, право власності на таку земельну ділянку одночасно переходить від відчужувача (попереднього власника) до набувача без зміни її цільового призначення. Виходячи із аналізу вказаних статей ЗК України та Закону України «Про власність» слід дійти висновку, що з переходом права власності на будинок до спадкодавця [PERSON] перейшло право власності і на земельну ділянку, площею 0,15 га, призначену для будівництва та обслуговування житлового будинку, яка належала продавцю будинку [PERSON] згідно державного акту серії МК № 00420, виданого 15 листопада 1994 року. В ст. 1218 ЦК України перебачено передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Положення ч. 1 ст. 15 та ст. 392 ЦК України вказують, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст. 131 ЗК України громадяни мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі спадкування. Згідно з ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельні ділянки переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Дослідженими під час розгляду справи доказами підтверджено, що будинок та ділянка належали за життя [PERSON] , а після його смерті перейшли в порядку спадкування до сина [PERSON] , а тому після смерті останнього входять до складу спадщини і в порядку спадкування повинні відійти спадкоємцям, тобто позивачці в справі як єдиній спадкоємиці за законом, яка прийняла спадщину. Враховуючи, що іншим способом, окрім судового порядку, позивачка не може захистити своє спадкове майнове право, тому відповідно до ст. 16 ЦК України воно підлягає захисту шляхом визнання за нею права власності на нерухомість в порядку спадкування. За викладеного,

Outcome: approved