Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-17 00:00:00

[PERSON] , від імені та в інтересах якого діє представник адвокат Швець С.В., звернувся в суд з позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача матеріальну шкоду в розмірі 46\~726,86 грн та моральну шкоду в розмірі 50\~000,00 грн, заподіяну внаслідок ДТП, а також понесені судові витрати в загальному розмірі 9\~190,70 грн, що складаються з виплат на професійну правничу допомогу, сплаченого судового збору та витрат за проведення транспортно-товарознавчої експертизи. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 25.04.2023 року, близько 10 год 30 хв, в м. Олександрія, по вул. Козацький шлях, 49, відбулося зіткнення автомобіля марки «CheryAmulet», реєстраційний номер [NUMBER] , під керування [PERSON] та мотоциклу марки «Forte 200», реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . За вказаним фактом 25.04.2023 року було зареєстроване кримінальне провадження №12023121060000700, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого за ч. 1 ст. 286 КК України, яке постановою слідчого від 30.06.2023 року закрито у зв`язку з відсутністю складу злочину, а матеріали направлені до Олександрійського РВП ГУНП в Кіровоградській області для притягнення відповідача до адміністративної відповідальності. 09.10.2023 року Олександрійським міськрайонним судом Кіровоградської області винесено постанову, яка залишена без змін постановою Кропивницького апеляційного суду від 20.11.2023 року, якою відповідача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП України та провадження у справі закрито на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП України у зв`язку з закінченням строку накладення адміністративного стягнення. В наслідок ДТП автомобіль позивача отримав механічні пошкодження відповідно до висновку експерта №145 від 23.09.2023 року вартість матеріального збитку складає 46\~726,86 грн. Крім того, в момент ДТП позивач пережив емоційний стрес, який супроводжувався почуттям розгубленості, тривоги, безпомічності, страху за своє здоров`я та життя, чим позивачу завдано моральної шкоди, яку він оцінює в розмірі 50\~000,00 грн. З урахуванням викладеного просив стягнути з відповідача матеріальну та моральну шкоду, завдану внаслідок ДТП, а також судові витрати. 01 травня 2025 року через систему «Електронний суд» представником відповідача подано відзив на позовну заяву, в якому вона просила відмовити в задоволенні позову. Зазначає, що під час досудового розслідування, в основу висновку автотехнічної експертизи покладено лише посилання на пояснення відповідача, в яких він повідомив про те, що на мотоциклі, яким він керував, не працювали задні гальма. Однак, не взято до уваги те, що пояснення у нього було взято в лікарні, у стані коли він знаходився під дією сильних знеболюючих та не міг надавати пояснення. При цьому, в межах кримінального провадження не було проведено дослідження технічного стану транспортного засобу «Forte FT 200» для підтвердження несправності гальмівної системи. Усі слідчі дії, які було проведено в межах кримінального провадження, були проведені без участі [PERSON] , але за участі [PERSON] , тобто відповідача позбавили можливості захистити свої права при встановленні дійсних обставин ДТП. За наслідками ДТП саме відповідач отримав значні тілесні ушкодження, тривалий час перебував на лікуванні, від отриманих травм оговтується і досі. Щодо стягнення моральної шкоди, то доказів на підтвердження її спричинення позивачем не надано, тому відсутні підстави для стягнення моральної шкоди. Вразі, якщо суд прийде до переконання про стягнення моральної шкоди, то просить врахувати положення ч. 4 ст. 1193 ЦК України та зменшити її розмір, врахувавши тяжке матеріальне становище відповідача, який не працює, хворіє на гепатит С та потребує постійного додаткового медичного обстеження та дороговартісного лікування. Також просить врахувати вимоги розумності та справедливості. Щодо витрат на правничу правову допомогу, то зазначає, що позивачем та його представником не надано доказів щодо фактичного понесення позивачем витрат на правничу допомогу у справі, а тому просить відмовити в задоволенні даної вимоги. В судовому засіданні представник позивача адвокат Швець С.В. позов підтримав в повному обсязі з підстав, викладених в ньому. Додатково пояснив, що 25.04.2023 року сталось ДТП за участю позивача та відповідача. За вище вказаним фактом 25.04.2023 року було зареєстроване кримінальне провадження за ознаками попередньої кваліфікації за ч. 1 ст. 286 КК України, яке 30.06.2023 року слідчим закрито у зв`язку з відсутністю складу злочину, а матеріали були направлені до Олександрійського РВП ГУНП в Кіровоградській області для притягнення відповідача до адміністративної відповідальності. В подальшому відповідача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Оскільки відповідач визнаний винним та відмовився в добровільному порядку компенсувати витрати на ремонт транспортного засобу позивача, то останній був вимушений звернутись в суд за захистом своїх прав. Відповідно до висновку експерта вартість матеріального збитку складає 46\~726,86 грн, яку позивач просить стягнути з відповідача, так як цивільно-правова відповідальність відповідача не застрахована і вибір звернення з вимогою про відшкодування матеріальної шкоди належить позивачу. Зазначив, що позивач свій транспортний засіб частково відремонтував власними силами, оскільки він є автослюсарем та ті роботи, які він міг виконати сам, то він їх зробив, але залишились роботи, які потребують спеціальних знань та значних коштів. Факт вини відповідача в ДТП підтверджений постановами суду та є безспірним. Крім того, просить стягнути моральну шкоду в розмірі 50\~000,00 грн, яка полягає у спричиненні позивачу моральних страждань самим фактом ДТП, під час якого позивач зазнав стресу. Також через пошкодження транспортного засобу сім`я позивача 2 роки не може користуватись транспортним засобом, в зв`язку з чим виникають труднощі у їх житті. В судовому засіданні відповідач позов не визнав повністю та пояснив, що вважає себе не винуватим в ДТП. 25.04.2023 року він рухався на мотоциклі з роботи та попереду нього їхав автомобіль позивача. Він завчасно ввімкнув покажчик лівого повороту та почав здійснювати маневр, а в цей час позивач різко повернув вліво та не вписавшись в прилеглу територію, врізався в бордюр, перекривши йому дорогу, внаслідок чого [PERSON] врізався в автомобіль позивача. Під час досудового розслідування він перебував в лікарні, оскільки лежав з поломаною ногою на витяжці, та коли до нього приходив слідчий відбирати пояснення, він перебував під сильнодіючими препаратами та не повністю міг розуміти свої дії. Він був присутній під час розгляду матеріалів про притягнення його до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП, однак ні суд першої інстанції, ні апеляційний суд не прийняли до уваги його доводи про те, що досудове розслідування проводилось поверхнево та не було досліджено докази в повному обсязі. В судовому засіданні представник відповідача адвокат Бугайченко Т.А. підтримала позицію відповідача та обставини викладені у відзиві на позов. Крім того зазначила, що [PERSON] впевнений, що під час проведення досудового розслідування були допущені порушення, однак в зв`язку з тим, що на той момент у нього не було захисника він не міг захистити свої права. Відповідач вину не визнає, зазначає, що він під час ДТП отримав тілесні ушкодження, він яких оговтується і досі, а позивач тілесних ушкоджень не отримав. В підтвердження завдання позивачу моральної шкоди суду не надано доказів звернення позивача до лікарні або психолога за допомогою, не надано доказів різниці нормального існування до та після ДТП. Разом з тим, враховуючи ч. 4 ст. 1193 ЦК України просить врахувати майновий стан відповідача, який не працює, хворіє на гепатит С та потребує постійного додаткового медичного обстеження та дороговартісного лікування. Щодо витрат на правничу правову допомогу зазначає, що позивачем та його представником не надано доказів щодо фактичного понесення позивачем витрат на правничу допомогу у справі, а тому просить відмовити в задоволенні даної вимоги. Заслухавши вступне слово представника позивача, відповідача та його представника, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення проти нього, оцінивши наявні у справі докази, суд приходить до наступних висновків. Суд в межах заявлених позовних вимог та наданих доказів по справі встановив наступні факти та правовідносини. Судом встановлено, що 25.04.2023 року, близько 10 год 30 хв, в м. Олександрія по вул. Козацький Шлях, 49, сталося зіткнення мотоциклу марки «Forte 200», реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням відповідача [PERSON] та автомобіля марки «Chery Amulet», реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням позивача [PERSON] , внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження, а відповідач тілесні ушкодження. Згідно з копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] право власності на автомобіль «Chery Amulet», реєстраційний номер [NUMBER] , 2008 року випуску, ідентифікаційний номер (VIN) [NUMBER] , зареєстроване за позивачем з 24.03.2023 року. За вказаним фактом 25.04.2023 року було зареєстроване кримінальне провадження №12023121060000700, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого за ч. 1 ст. 286 КК України, яке постановою слідчого від 30.06.2023 року закрито у зв`язку з відсутністю складу злочину, а матеріали направлені до Олександрійського РВП ГУНП в Кіровоградській області для притягнення відповідача до адміністративної відповідальності. Зазначена постанова обґрунтована відсутністю в діях [PERSON] об`єктивної сторони кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України в частині наявності причинного зв`язку між діями водія [PERSON] та суспільно-небезпечними наслідками, які настали в результаті його дій. В той же час, у причинному зв`язку з виникненням ДТП, з технічної точки зору, знаходилися невідповідність дій водія [PERSON] вимогам пунктів 2.3 (б), 10.1 та 31.6 (а) ПДР України. 09.10.2023 року Олександрійським міськрайонним судом Кіровоградської області винесено постанову, яка залишена без змін постановою Кропивницького апеляційного суду від 20.11.2023 року, якою відповідача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП України та провадження у справі закрито на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП України у зв`язку з закінченням строку накладення адміністративного стягнення. Згідно з постановою суду порушення відповідачем вимог п.п. «а» п. 31.6. ПДР України призвело до ДТП. Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 234/16272/15-ц зроблено висновок про те, що преюдиційні факти це факти, встановлені судовими рішеннями, що набрали законної сили і не підлягають доведенню в іншій справі. При розгляді справи про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду у справі про адміністративне правопорушення, ця постанова обов`язкова для суду з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Тому, розглядаючи цей позов, суд не вправі обговорювати вину такої особи, а може вирішувати питання лише про розмір відшкодування. Отже, розглядаючи спір щодо відшкодування шкоди, який випливає зі справи про адміністративне правопорушення, суд не вправі перевіряти обставини ДТП, обговорювати вину особи і робити висновки про відповідальність осіб, причетних до ДТП, а може лише вирішувати питання про розмір відшкодування. Подібні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі №234/16272/15-ц та Верховного Суду від 28 жовтня 2019 року у справі №722/1384/15-ц, від 21.07.2022 року у справі №752/13375/19; від 26.10.2022 року у справі №645/6088/18; від 26.01.2022 року у справі №465/674/19. При цьому, така обставина як закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків притягнення до адміністративної відповідальності, передбачених статтею 38 КУпАП, не є реабілітуючою обставиною, яка спростовує факт наявності вини особи в скоєнні ДТП. Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постановах від 07 лютого 2018 року в справі №910/18319/16; від 16 квітня 2019 року в справі №927/623/18, від 04 березня 2020 року у справі №641/2795/16-ц, від 07 лютого 2018 року у справі №910/18319/16; від 16 квітня 2019 року у справі №927/623/18, від 29 квітня 2020 року в справі №686/4557/18. У постанові Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 09.10.2023 року, яка набрала законної сили, встановлено, що порушення саме відповідачем вимог п.п. «а» п. 31.6. ПДР України призвело до ДТП, у зв`язку з чим відповідача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП України. Зазначене спростовує позицію відповідача щодо його невинуватості у ДТП, а відтак суд, на підставі ч. 6 ст. 82 ЦПК України, констатує, що саме винні дії відповідача призвели до ДТП, внаслідок якої транспортний засіб позивача отримав механічні пошкодження, у зв`язку з чим йому заподіяно збитки. Згідно з ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч. 1 ст.\~22\~ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки) (пункт 1 частини другої зазначеної статті). Згідно з ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. За приписами\~ст.\~1187\~ЦК України\~джерелом підвищеної\~небезпеки є\~діяльність,\~пов`язана\~з використанням,\~зберіганням або\~утриманням транспортних\~засобів.\~Шкода,\~завдана джерелом\~підвищеної небезпеки,\~відшкодовується особою,\~яка на\~відповідній правовій\~підставі (право\~власності,\~інше речове\~право,\~договір підряду,\~оренди тощо)\~володіє транспортним\~засобом. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3)\~за наявності\~вини всіх\~осіб,\~діяльністю яких\~було завдано\~шкоди,\~розмір відшкодування\~визначається у\~відповідній частці\~залежно від\~обставин,\~що мають\~істотне значення (ст. 1188 ЦК України). Відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Такі правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц та у постанові Верховного Суду від 27 березня 2019 року в справі № 754/1108/15-ц. В ході судового розгляду встановлено, цивільно-правова відповідальність власника мотоциклу марки «Forte 200», реєстраційний номер [NUMBER] , тобто відповідача [PERSON] , на момент ДТП не була застрахована, що підтверджується відповідним витягом та поясненнями відповідача в судовому засіданні. При цьому, позивач до Моторного (транспортного) страхового бюро України із відповідною заявою про відшкодування збитків, завданих ДТП, не звертався. У постанові\~Верховного Суду\~у справі №911/286/20 від 21 грудня 2020 року зазначено, що потерпілий вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194\~Цивільного кодексу\~України підстав. Статтями 12, 13, 81 та 83 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Сторони та інші учасники справи подають докази безпосередньо до суду. Звертаючись з позовом, позивач обґрунтовував розмір матеріального збитку, спираючись на висновок експерта №145 за результатами проведення транспортно-товарознавчого дослідження, відповідно до якого вартість матеріального збитку, завданого позивачу, як власнику транспортного засобу «Chery Amulet», реєстраційний номер [NUMBER] , внаслідок ДТП, яка сталася 25.04.2023 року становить 46\~726,86 грн. Суд вважає належним, допустимим, достовірним та достатнім доказом вартості матеріального збитку вищезазначений висновок експерта, який за формою та змістом відповідає вимогам ст. ст. 102, 106, 108 ЦПК України. Оскільки, позивачем доведено розмір матеріального збитку та в ході судового розгляду встановлено, що саме з вини відповідача відбулося ДТП, то вимоги позивача про стягнення з відповідача матеріальної шкоди, завданої пошкодженням транспортного засобу, внаслідок ДТП, є обґрунтованими. За приписами ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (ч. 3 ст. 23 ЦК України). Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Згідно з ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Суд враховує, що в результаті зазначеної дорожньо-транспортної пригоди з вини відповідача, транспортний засіб позивача отримав пошкодження, у зв`язку з чим він тривалий час не може користуватися автомобілем, що потребувало від нього додаткових зусиль. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права, порушення прав людини вже само по собі тягне за собою моральні страждання та виникнення моральної шкоди, а тому факт страждань доказування не потребує, для суду достатньою підставою для присудження компенсації моральної шкоди є сам факт порушення права (справи «Войтенко проти України», «Науменко проти України»). При цьому, Європейський суд з прав людини в пункті 37 рішення у справі «Недайборщ проти Російської Федерації» зокрема зазначив, що суд нагадує свою постійну позицію про те, що заявнику не може бути пред`явлено вимогу про надання будь-якого підтвердження моральної шкоди, яку він поніс. При наявності встановленого факту порушення прав заявника моральна шкода наявна та констатується судом. Виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, з урахуванням встановлених судом обставин справи та характеру спірних правовідносин, суми завданих збитків позивачу, суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди в розмірі 15\~000,00 гривень, що є достатнім та співмірним із тривалістю порушень прав позивача та характером завданої йому з боку відповідача немайнової шкоди, що буде відповідною, достатньою та справедливою грошовою компенсацією за отриману ним моральної шкоди. Отже, позовні вимоги підлягають задоволенню в частині стягнення з відповідача на користь позивача матеріальної шкоди в розмірі 46\~726,86 грн та моральної шкоди в розмірі 15\~000,00 грн. Щодо розподілу судових витрат суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать зокрема витрати на професійну\~правничу допомогу та витрати пов`язані із проведенням експертизи (п. п. 1, 2 ч. 3 ст. 133 ЦПК України). Частинами 6, 7 статті 139 ЦПК України передбачено, що розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів. Розмір витрат на оплату робіт залученого стороною експерта має бути співмірним зі складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Позивачем за подання позову сплачено судовий збір в розмірі 1\~211,20 грн та на підтвердження витрат на залучення експерта, проведення експертного дослідження та складання висновку надано квитанцію про оплату послуг експерта на загальну суму 2\~950,00 грн. Згідно з ч. 1, п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судом позов задоволено частково, а саме: 63,82% ((46\~726,86 грн + 15\~000,00 грн) х 100% : 96\~726,86 грн). Відповідно до ст.\~141\~ЦПК України та абз. 1 п. 36 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» суд стягує з відповідача на користь позивача сплачений судовий збір та витрати на залучення експерта, пропорційно до задоволених вимог, в розмірі 772,99 грн та 1\~882,69 грн відповідно. Крім того, звертаючись із позовом позивач в позовній заяві зазначив про стягнення витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 5\~000,00 грн. За приписами ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше двадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог. У випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 270 цього Кодексу (ст. 246 ЦПК України). Пунктом 5 частини 7 статті 265 ЦПК України передбачено, що у разі необхідності в резолютивній частині також вказується про призначення судового засідання для вирішення питання про судові витрати, дату, час і місце його проведення; строк для подання стороною, за клопотанням якої таке судове засідання проводиться, доказів щодо розміру понесених нею судових витрат. Оскільки в судовому засіданні представник позивача заявив, що детальний розрахунок судових витрат в частині витрат на професійну правничу допомогу, а також документи на підтвердження таких витрат, будуть надані суду після ухвалення рішення суду, то суд вважає за необхідне призначити судове засідання для вирішення питання про судові витрати, зазначивши дату, час і місце його проведення та встановивши строк для подання стороною, за клопотанням якої таке судове засідання проводиться, доказів щодо розміру понесених нею судових витрат. Відповідач щодо наявності понесених ним судових витрат суду не повідомляв.

Outcome: partial