Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-28 00:00:00

до Солом`янського районного суду м. Києва звернулася заявник [PERSON] , в особі представника - адвоката Удовиченка Д.Г., з заявою про встановлення факту належності заповіту, вказавши заінтересованих осіб: Виконавчий комітет Бориспільської міської ради Київської області, [PERSON] . Свої вимоги обґрунтовує наступним. [INFO] померла [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 21.12.2019 року, актовий запис №44. За життя [PERSON] , 22 квітня 2016 року склала заповіт, який посвідчений секретарем Любарецької сільської ради Бориспільського району Київської області Гопкало О.Г., зареєстрований в реєстрі за №50. Відповідно до вказаного заповіту [PERSON] на випадок її смерті, усе своє майно, де б воно не було і з чого б не складалось і взагалі все те, що належатиме їй на день смерті і на що вона згідно закону матиме право заповідає [PERSON] , [INFO] . 05 травня 2020 року [PERSON] звернулась до Другої Бориспільської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті [INFO] [PERSON] та надала заповіт від 22.04.2016 року, посвідчений секретарем Любарецької сільської ради Бориспільського району Київської області Гопкало О.Г., зареєстрований в реєстрі за №50. Однак, державний нотаріус Другої Бориспільської державної нотаріальної контори повідомила, що даний заповіт є недійсним, оскільки [PERSON] було складено новий заповіт від 18.12.2019 року, посвідчений секретарем Любарецької сільської ради Бориспільського району Київської області Гопкало О.Г., та їй необхідно звернутися до Люборецької сільської ради Бориспільського району Київської області з метою отримання даного заповіту. В подальшому встановлено, що дійсно 18 грудня 2019 року [PERSON] склала заповіт, який посвідчений секретарем Любарецької сільської ради Бориспільського району Київської області Гопкало О.Г., зареєстрований в реєстрі за №471. Відповідно до заповіту від 18.12.2019р. [PERSON] на випадок смерті усе своє майно, де б воно не було і з чого б не складалось і взагалі все те, що належатиме їй на день смерті і на що вона згідно закону матиме право заповідає [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . При цьому в тексті заповіту невірно вказано рік народження [PERSON] , а саме зазначено 1979 рік, а не 1981 рік. В подальшому від державного нотаріуса Другої Бориспільської державної нотаріальної контори отримано лист №963/02-14 від 29.06.2024 року, відповідно до якого, встановлено, що «05 травня 2020 року [PERSON] , [INFO] подала заяву про прийняття спадщини за заповітом після смерті [INFO] [PERSON] . В заповіті, посвідченому секретарем Любарецької сільської ради Бориспільського району Київської області Гопкало О.Г. 18 грудня 2019 року за реєстровим №471, дублікат якого виданий старостою Любарецького старостинського округу 04 січня 2024 року за реєстровим №5/1 спадкоємцями зазначені [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Звертаємо Вашу увагу, що рік народження [PERSON] зазначено 1979 рік.» Також в листі державний нотаріус вказав, що «за наявності у тексті заповіту помилки у році народження спадкоємця нотаріус не може видати свідоцтво про право на спадщину у зв`язку із необхідністю встановлення факту, що має юридичне значення. А ці відносини підпадають під юрисдикцію суду. Вам як спадкоємцю за заповітом треба надати докази що заповіт складено саме на Вас.» Таким чином, у зв`язку з помилкою у заповіті, а саме помилкою у даті народження (рік народження) [PERSON] державним нотаріусом не було видано свідоцтво про право на спадщину. Окрім того, за життя [PERSON] , яка є тіткою [PERSON] , відповідно до довіреності від 22.08.2017 року уповноважувала [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] , що мешкає за адресою: [ADDRESS] ) бути її представником в усіх державних органах та організаціях, щодо представництва її інтересів. Таким чином, за життя [PERSON] складала заповіт від 22.04.2016 року, заповіт від 18.12.2019 року та уповноважували представляти свої інтереси відповідно до довіреності від 22.08.2017 року, які були посвідчені секретарем Любарецької сільської ради на одну і ту ж особу, якою є [PERSON] , [INFO] . Допущену помилку в заповіті, щодо зазначення року народження [PERSON] (як одного із спадкоємців), неможливо вирішити в іншому порядку, а ніж судовому, оскільки заповідач - [PERSON] померла, в зв`язку з чим неможливо внести виправлення до заповіту. Встановлення факту належності заповіту є необхідним для забезпечення права заявника на спадкування за заповітом. Заявник - [PERSON] позбавлена можливості забезпечити своє право на спадкування за заповітом у інший спосіб, окрім як шляхом встановлення фактів, які мають юридичне значення. Відповідно до статті 293 Цивільного процесуального кодексу України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про становлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до вимог п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту: належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Відповідно до п. 12 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» за №5 від 31.03.95 року, при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Разом з тим, цей порядок не застосовується, якщо виправлення в таких документах належним чином не застережені або ж їх реквізити нечітко виражені внаслідок тривалого використання, неналежного зберігання, тощо. Це є підставою для вирішення питання про встановлення факту, про який йдеться в документі, відповідно до чинного законодавства. Відповідно листа ВСУ 01.01.2012 року "Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення" коли установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, відповідно до п.6 ч.1 ст.256 ЦПК України громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа. Проте сам по собі факт належності документа не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджується документом. Таким чином, для заявника важливо не так саме одержання документа, як оформлення особистих чи майнових прав, що випливають із цього факту. Це означає, що в судовому порядку можна встановити належність громадянину такого документа, який є правовстановлюючим. Відповідно до ч.1 ст.316 ЦПК України, заява фізичної особи про встановлення факту, що має юридичне значення, подається до суду за місцем її проживання. Заявник зареєстрований та проживає за адресою: [ADDRESS] . Враховуючи викладене, дана справа підсудна Солом`янському районному суду м. Києва. Заявник підтверджує, що ним не подано іншої заяви (позову) до цього суду з тим самим предметом та з тих самих підстав. На підставі викладеного, просив встановити факт, що має юридичне значення, що заповіт від імені [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] , народилася [INFO] , проживала за адресою: [ADDRESS] , померла [INFO] ), посвідчений секретарем Любарецької сільської ради Бориспільського району Київської області Гопкало О.Г. 18 грудня 2019 року за реєстровим №471, дублікат якого виданий старостою Любарецького старостинського округу 04 січня 2024 року за реєстровим №5/1 на ім`я [PERSON] , [INFO] , належить [PERSON] , [INFO] (РНОКПП: [NUMBER] , адреса реєстрації: [ADDRESS] ). Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23 січня 2025 року для розгляду зазначеної заяви визначено суддю Тесленко І. О. Фактично справа передана судді згідно реєстру передачі справ 27 січня 2025 року. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києві від 20 лютого 2025 року прийнято справу до розгляду та відкрито окреме провадження у справі; призначено судове засідання. 27 березня 2025 року від заінтересованої особи - Виконавчий комітет Бориспільської міської ради Київської області, до суду надійшла заява про розгляд справи без участі їх представника; при вирішенні справи просили прийняти законне та обґрунтоване рішення. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києві від 05 травня 2025 року клопотання (заяву) представника заявника - адвоката Удовиченко Дениса Григоровича, про витребування доказів у цивільній справі за заявою [PERSON] , заінтересовані особи: Виконавчий комітет Бориспільської міської ради Київської області, [PERSON] , про встановлення факту належності заповіту, - задоволено; витребувано у Другої Бориспільської державної нотаріальної контори (08300, Київська область, м. Бориспіль, вул. Київський шлях, 63) копії матеріалів спадкової справи, щодо майна померлої [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] , народилася [INFO] , проживала за адресою: [ADDRESS] , померла [INFO] ). 21 травня 2025 року від Другої Бориспільської державної нотаріальної контори на виконання ухали суду від 05 травня 2025 року надійшла копія випробовуваної спадкової справи. Інших процесуальний дій не вчинялось. В судове засідання представник заявника з`явився, заяву підтримав, просив її задовольнити. Інші учасники в судове засідання не з`явилсь, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлені належним чином. Вислухавши представника заявника, дослідивши матеріали справи судом встановлено наступне. 22 квітня 2016 року [PERSON] , секретарем Любарецької сільської ради Бориспільського району Київської області, посвідчено заповіт [PERSON] , яким все майно, де б воно не було і з чого воно б не складалось і взагалі все те, що їй буде належати на день смерті, і на те, що вона за законом матиме право, заповіла [PERSON] , [INFO] ; заповіт записаний [PERSON] зі слів [PERSON] (а.с. 15). Вказаний заповіт було скасовано за заявою 64633718 від 20.08.2019 року, що підтверджується Інформаційною довідковою зі Спадкового реєстру (заповіти / спадкові договори) №60107718 від 05.05.2020 року (а.с. 89). 18 грудня 2019 року [PERSON] , секретарем Любарецької сільської ради Бориспільського району Київської області, посвідчено заповіт [PERSON] , яким все майно, де б воно не було і з чого воно б не складалось і взагалі все те, що їй буде належати на день смерті, і на те, що вона за законом матиме право, заповіла [PERSON] [INFO] та [PERSON] , [INFO] ; зареєстровано в реєстрі за №471 (а.с. 16). Вказаний заповіт зареєстровано у Спадковому реєстрі 24.12.2019 року, номер у спадковому реєстрі 65297462, що підтверджується Витягом про реєстрацію у спадковому реєстрі №58884741 від 24.12.2019 року (а.с. 17). Зазначений заповіт є чинним, що підтверджується Інформаційною довідковою зі Спадкового реєстру (заповіти / спадкові договори) №60108670 від 05.05.2020 року (а.с. 92). Судом досліджено доданий до матеріалів справи дублікат вказаного заповіту, виданий старостою Любарецького Старостинського округу 04 січня 2024 року за реєстрованим №5/1 (а.с. 18). Також, судом досліджено Довіреність [PERSON] , якою уповноважено [PERSON] , ідентифікаційний номер [NUMBER] , мешкає за адресою: [ADDRESS] , бути її представником, яка посвідчена 22.08.2017 року Гопкало О.Г., секретарем Любарецької сільської ради Бориспільського району Київської області (а.с. 19). Як вбачається з Довідки про присвоєння ідентифікаційного номера, ідентифікаційний номер [NUMBER] належить [PERSON] (а.с. 11). Також, відповідно до паспорта [PERSON] , [INFO] , місцем її реєстрації є наступна адреса: [ADDRESS] (а.с. 9 - 10). [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] , що підтверджується Свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] (а.с. 14). [PERSON] звернулась до Бориспільської районної державної нотаріальної контори з заявою щодо прийняття спадщини після [PERSON] , яка померла [INFO] (а.с. 60). Листом Другої Бориспільської державної нотаріальної контори (Вих. №963/02-14 від 29.06.2024 року) [PERSON] було повідомлено, що у заповіті, посвідченому секретарем Любарецької сільської ради Бориспільського району Київської області Гопкало О.Г. 18 грудня 2019 року за реєстрованим №471, дублікат якого виданий старостою Любарецького Старостинського округу 04 січня 2024 року за реєстрованим №5/1 спадкоємцями зазначені [PERSON] [INFO] та [PERSON] 1979 року народження. Звертають увагу саме на рік народження та вказано, що за наявності помилки у році народження спадкоємця нотаріус не може видати свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з необхідністю встановлення фату, що має юридичне значення (а.с. 20). Суддею також досліджені копії матеріалів спадкової справи №127/2020 до майна померлої [INFO] [PERSON] , розпочато 05.05.2020 року. Як вбачається з наданої копії паспорта, [PERSON] народилась [INFO] (а.с. 9 - 10). Також, як вказано представником [PERSON] - [PERSON] , його довірительці відомо, що у заповіті допущена помилка, а саме існує розбіжність року народження одного зі спадкоємців - [PERSON] , який зазначено у паспорті та заповіті, а саме замість року народження за паспортом [INFO] , у вищевказаному заповіті невірно зазначено рік народження [INFO] (а.с. 63). Статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та статтею 8 Конституції України гарантовано кожному право звернення до суду за захистом конституційних прав і свобод людини і громадянина. Згідно статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частиною 7 ст.19 ЦПК України визначено, що окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. За правилами статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Факти, що мають юридичне значення - це факти, з якими закон пов`язує виникнення, зміну або припинення правовідносин. Справи про встановлення юридичних фактів можуть бути предметом розгляду суду у порядку окремого провадження, зокрема, за умови, що факти, які підлягають встановленню, повинні мати юридичний характер, тобто відповідно до закону викликати юридичні наслідки: виникнення, зміну або припинення особистих чи майнових прав фізичних та юридичних осіб. Згідно з пунктом 6 ч.1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. За положеннями ст. ст. 1233, 1234 ЦК України ,заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається. У відповідності до ст.1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Частиною 1 ст.1223 ЦК України визначено, що право на спадкування мають особи, які визначені в заповіті. Відповідно до частин 1, 2, 3 ст.1247 ЦК України заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу. За положеннями ст.1251 ЦК України якщо у населеному пункті немає нотаріуса, заповіт, крім секретного, може бути посвідчений уповноваженою на це посадовою особою відповідного органу місцевого самоврядування. Відповідності до п.1 ч.2 ст.37 Закону України "Про нотаріат" від 2 вересня 1993 року № 3425-XII, у населених пунктах, де немає нотаріусів, посадові особи виконавчих комітетів сільських, селищних, міських Рад народних депутатів, окрім дій, передбачених у частині першій цієї статті, вчиняють також такі нотаріальні дії: посвідчують заповіти. За положеннями п. 33 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій посадовими особами виконавчих комітетів сільських, селищних, міських Рад народних депутатів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 25 серпня 1994 р. №22/5 (в редакції наказу Міністерства юстиції №33/5 від 07.04.2005, яка була чинною на час посвідчення заповіту), посадова особа виконавчого комітету посвідчує заповіти дієздатних громадян, складені відповідно до вимог статей 541, 543 Цивільного кодексу і особисто подані ними посадовій особі виконавчого комітету. Посвідчення заповітів через представників, а також заповіту від імені кількох осіб не допускається. Заповіт має бути складений у письмовій формі, із зазначенням місця і часу складення заповіту, дати та місця народження заповідача та підписаний особисто заповідачем. У абзаці 2 пункту 2, пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування» судам роз`яснено, що якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Виникнення особистих і майнових прав громадян, їх зміну і припинення закон завжди пов`язує з настанням чи зміною певних обставин, тобто з юридичними фактами. У більшості випадків вони підтверджуються різними свідоцтвами, довідками та іншими документами, що видаються громадянам в адміністративному порядку. Проте не завжди заінтересована особа має можливість довести документально, що той чи інший факт мав місце (неможливість поновлення втраченого документа або виправлення наявних у ньому помилок тощо). Тому в певних випадках допускається судовий порядок встановлення фактів, що мають юридичне значення. Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, розглядаються у цивільному процесі в порядку окремого провадження (лист Верховного Суду України від 01.01.2012 р. «Судова практика розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення»). Як свідчить позиція Європейського суду з прав людини у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права. У п.71 рішення у справі "Рисовський проти України" ЄСПЛ зазначив, що принцип належного врядування, як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість. Будь-яка інша позиція була б рівнозначною, inter alia, санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам. Разом з тим, потреба виправити допущену в минулому помилку не повинна непропорційним чином утручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу. Ризик будь-якої помилки держоргану має покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються. Суд також враховує висновок щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, який викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 24.03.2021 року справа №692/1164/18 провадження №61-14767св20. Згідно вказаної постанови, розбіжності щодо прізвища, імені та батькові спадкодавця в свідоцтві про смерть та в заповіті на переконання суду, не можуть бути підставою для відмови у задоволенні заяви. Хоча заповіт містить технічні помилки, але вказаним правочином було оформлено дійсне волевиявлення спадкодавця на розпорядження належним йому майном на випадок його смерті у присутності уповноваженої на вчинення відповідних нотаріальних дій особи, яка засвідчила заповіт, та при посвідченні заповіту були дотримані вимоги щодо його форми - заповіт складено у письмовій формі із зазначенням місця і часу його складання, секретар сільської ради встановила особу заповідача, перевірила його дієздатність, роз`яснила заповідачу зміст статей 1241,1307ЦК України та посвідчила особистий підпис на заповіті. При складанні та посвідченні заповіту дотримано таємницю заповіту відповідно до статті 1255 ЦК України. Наявність технічних помилок не спростовує волевиявлення заповідача та не свідчать про порушення вимог щодо форми і порядку посвідчення заповіту. Окрім того, наявність формальних помилок при складанні заповіту не свідчить про нікчемність заповіту та не спростовує презумпцію правомірності правочину, якщо заповідач не був визнаний судом недієздатним чи обмежено дієздатним, мав право на складання заповіту, заповіт відповідав волі заповідача, власноруч підписаний заповідачем, має письмову форму, посвідчений та зареєстрований у встановленому законом порядку (постанова Верховного Суду від 23 жовтня 2018 року у справі № 522/904/16-ц та від 3 липня 2019 р. у справі № 725/2412/15-ц. Відповідно до п. 6 ч.1 ст. 256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Вказане дає можливість дійти висновку, що помилкове написання не вірного року народження спадкоємця [PERSON] зумовлено допущеними орфографічними помилками, що в сукупності з іншими доказами дозволяє встановити факт належності заповіту від імені [PERSON] , яка померла [INFO] , посвідченого 18 грудня 2019 року [PERSON] , секретарем Любарецької сільської ради Бориспільського району Київської області, яким все майно, де б воно не було і з чого воно б не складалось і взагалі все те, що їй буде належати на день смерті, і на те, що вона за законом матиме право, вона заповіла [PERSON] [INFO] та [PERSON] , [INFO] ; зареєстровано в реєстрі за №471, належить [PERSON] , [INFO] . Таким чином, оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що заява підлягає до задоволення. На підставі вищенаведеного,

Outcome: approved