Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-29 00:00:00

22 жовтня 2024 року [PERSON] через систему «Електронний суд» в особі представника, адвоката Бакуменко А.В., звернулася до Індустріального районного суду м.\~Дніпропетровська із позовною заявою до [PERSON] про витребування майна із чужого незаконного володіння. В обґрунтування своїх позовних вимог посилаючись на те, що їй [PERSON] на праві приватної власності належить право власності на транспортний засіб TOYOTA LAND CRUISER 200, державний номерний знак [NUMBER] , 2016 року випуску, коричневого кольору, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] . 30 травня 2024 року нею було видано довіреність , посвідчену приватним нотаріусом Краматорського районного нотаріального округу Донецької області Бігун В.В. за реєстром № 3903, строк дії довіреності до 30 серпня 2024 року. Відповідно до даної довіреності вона надала право [PERSON] розпоряджатись належним їй транспортним засобом, та передала останньому належний їй транспортний засіб TOYOTA LAND CRUISER 200, державний номерний знак [NUMBER] , 2016 року випуску, коричневого кольору. 04 червня 2024 року [PERSON] анулювала довіреність видану приватним нотаріусом Краматорського районного нотаріального округу Донецької області Бігун В.В. за реєстром № 3903, про що повідомила відповідача [PERSON] . На сьогоднішній час [PERSON] незаконно користується майном, що належить позивачці [PERSON] . В добровільному порядку, транспортний засіб TOYOTA LAND CRUISER 200, державний номерний знак [NUMBER] , 2016 року випуску, коричневого кольору, власнику [PERSON] не повернуто. Просила суд: витребувати з чужого незаконного володіння, а саме у [PERSON] належний на праві приватної власності [PERSON] транспортний засіб TOYOTA LAND CRUISER 200, державний номерний знак [NUMBER] , 2016 року випуску, коричневого кольору, свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] , повернувши його власнику. Стягнути з відповідача понесені позивачкою судові витрати. У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX зі змінами, з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року в Україні введено воєнний стан. Розпорядженням голови Верховного Суду від 14.03.2022 року № 7/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану (окремі суди Донецької, Запорізької та Харківської областей» територіальна підсудність справ Краснолиманського міського суду Донецької області визначена Індустріальному районному суду м.\~Дніпропетровська. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23 жовтня 2024 року, головуючим суддею у розгляду вказаної справи визначено суддю Слюсар Л.П., ухвалою якої від 28 жовтня 2024 року позовну заяву було залишено без руху у зв`язку із наявністю недоліків та позивачу було надано строк для їх усунення. В порядку ч.ч. 6, 8 ст. 187 ЦПК України, 28 жовтня 2024 року суддею сформовано запит до Єдиного державного демографічного реєстру щодо надання інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) відповідача [PERSON] , на який надано відповідь № 868713 від 28.10.2024. 06 листопада 2024 року на виконання ухвали судді від 28 жовтня 2024 року представником позивача через систему «Електронний суд» були усунуті недоліки позовної заяви. Ухвалою судді від 07 листопада 2024 року було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі з призначенням до розгляду в порядку загального позовного провадження. 13.01.2025 року до суду від представника відповідача [PERSON] - адвоката Сиротюк Р.В. надійшов відзив на позовну заяву, який прийнятий судом. Відповідно до якого вказали, що відповідач не погоджується з позовною заявою, вважає її надуманою, нічим не обґрунтованою, безпідставною та такою, що не підлягає задоволенню. Зазначили, що позивач на обґрунтування своєї позовної заяви долучила лише заяву про скасування довіреності, в матеріалах справи відсутня копія довіреності, копія документів, що підтверджує підстави для набуття права власності на ТЗ тощо, що викликає обґрунтовані сумніви щодо добросовісності та послідовності дій позивача. Вказали, що позивач не підтверджує належними та допустимими доказами підставу набуття нею права власності на ТЗ, факт передачі ТЗ за довіреністю, зміст довіреності, факт повідомлення відповідача про скасування довіреності, а тому позовна заява є необґрунтованою, надуманою, а її зміст є таким, що не відповідає дійсності. Просили суд у задоволенні позовної заяви позивача відмовити. Ухвалою Індустріального\~районного суду\~м.\~Дніпропетровська від\~25\~лютого 2025\~року задоволено\~клопотання представника\~відповідача про\~витребування доказів\~та витребувано\~у Територіального\~сервісного центру МВС України № 3242, копію матеріалів проведення державної перереєстрації транспортного засобу TOYOTA LAND CRUISER 200 (VIN [NUMBER] ), за наслідком чого видано свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] від 15.06.2024 року; інформацію чи подавалась [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ) заява про перереєстрацію у зв`язку із втратою, викраденням свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу та/або номерного знаку стосовно транспортного засобу TOYOTA LAND CRUISER 200 (VIN [NUMBER] ), за наслідком чого видано свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] від 15.06.2024 року та в разі подання надати їх копії. Копії витребуваних матеріалів надійшли до суду 02.04.2025 року. 08.04.2025 року від представника відповідача [PERSON] - адвоката Гулої М.С. до суду надійшла заява про залишення позовної заяви без розгляду та визнання дій [PERSON] зловживанням процесуальними правами. Ухвалою Індустріального районного суду міста Дніпра від 03 червня 2025 року в задоволенні заяви представника відповідача [PERSON] - адвоката Гули Марії Сергіївни про залишення без розгляду позовної заяви [PERSON] до [PERSON] про витребування майна із чужого незаконного володіння - відмовлено. Ухвалою Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 03 червня 2025 року закрито підготовче провадження у справі. Представник позивача в судовому засіданні, яке проводилося 01.07.2025 року, позовні вимоги підтримала з наведених в позові підстав та просила суд позов задовольнити. Вказала, що позивачка передала відповідачу автомобіль для продажу, оскільки він займається продажею автомобілів. Між позивачем та відповідачем виник конфлікт та відповідач безпідставно утримує транспортний засіб. Позивачка в телефонному режимі повідомила відповідача про анулювання довіреності. Крім того, довіреність видана на три місяці і строк її дії сплив. За клопотанням представника позивача по справі була оголошена перерва на дебати. В судові засідання призначені на 08 липня 2025 року та 21 липня 2025 року представник позивача не з`явилася. Відповідно до заяви, яка надійшла до суду, документ сформований в системі «Електронний суд» 20.07.2025 року, просила суд відкласти розгляд справи у зв`язку з перебуванням у відпустці з 18.05.2025 року по 25.07.2025 року. Оскільки цивільна справа розглянута по суті, представник позивача повторно не з`явився в судове засідання, яке було відкладено за його клопотанням для підготовки до дебатів, при розгляді справи з`ясовані всі обставини, тому суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи. Представник відповідача\~в судовому\~засіданні позовні\~вимоги не\~визнала з\~наведених у\~відзиві підстав\~та просила\~суд відмовити\~в задоволенні\~позовних вимог.\~Вказала,\~що позивачем\~не надано\~копію довіреності,\~не підтверджено\~факт передачі\~автомобіля та\~долучені документи\~суперечать позовній\~заяві.\~Позивачка намагається\~витребувати транспортний\~засіб,\~який перебував\~у її\~чоловіка та\~яким було\~втрачено номери\~автомобіля та\~свідоцтва про\~реєстрацію транспортного\~засобу.\~Просила суд\~покласти судові\~витрати на\~позивача. Вказала, що відповідачем понесені витрати на професійну правничу допомогу, докази щодо розміру яких додатково буде подано протягом п`яти днів після ухвалення рішення по справі. Суд, заслухавши представника позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до копії Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу Серія [NUMBER] власником автомобіля TOYOTA LAND CRUISER 200, 2016 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] , VIN [NUMBER] , є [PERSON] . Дата реєстрації 15.06.2024 року. Відповідно до копії заяви [PERSON] від 04.06.2024 року поданої приватному нотаріусу Краматорського міського нотаріального округу Донецької області Бігун В.В., скасовано дію довіреності на продаж транспортного засобу, посвідчену приватним нотаріусом Краматорського районного нотаріального округу Донецької області Бігун В.В. 30 травня 2024 року за реєстровим номером №3903. Заяву про припинення дії довіреності зареєстровано в реєстрі 04.06.2024 року за №4025. Згідно з копією Довіреності від 11.06.2024 року посвідченої приватним нотаріусом Краматорського міського нотаріального округу Донецької області Бігун В.В., зареєстрованої в реєстрі за №4324, [PERSON] уповноважила [PERSON] продати за ціну та на умовах за його власним розсудом, належний їй на підставі Свідоцтва про реєстрацію ТЗ серії [NUMBER] , виданого 1443 29.09.2023, автомобіль марки TOYOTA LAND CRUISER 200, 2016 року випуску, об`єм двигуна 4461, ідентифікаційний номер VIN [NUMBER] , тип ТЗ - загальний легковий універсал, державний реєстраційний номер [NUMBER] , який перебуває на обліку у ТСЦ 1443 з 29.09.2023 року. 15.06.2024 року [PERSON] подано до ТСЦ 3242 заяву №24608012140 про перереєстрацію при втраті свідоцтва про реєстрацію, транспортного засобу TOYOTA LAND CRUISER 200, 2016 року випуску, об`єм двигуна 4461, ідентифікаційний номер VIN [NUMBER] , тип ТЗ - загальний легковий універсал, державний реєстраційний номер [NUMBER] . Згідно з поясненнями [PERSON] поданими 15.06.2024 року до Територіального сервісного центру 3242, він загубив технічний паспорт та номерні знаки на автомобіль. Згідно зі статтею 55\~Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Відповідно до ч.1 ст.4\~ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (стаття 5 ЦПК України). За змістом статті 15\~ЦК України право кожної особи на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу визначено статтею 16 цього Кодексу. Статтею 16\~ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Вказаними нормами матеріального права визначено способи захисту прав та інтересів, і цей перелік не є вичерпним. Отже, суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний спосіб. Наведена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 22.01.2019 зі справи №912/1856/16, від 14.05.2019 зі справи № 910/11511/18. Надаючи правову оцінку належності обраного зацікавленою особою способу захисту, судам належить зважати і на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції. Так, у рішенні від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі засоби правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави-учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, Європейський суд указав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом. За змістом статей 317, 319\~ЦК України саме власнику належить право розпоряджатися своїм майном за власною волею. У частинах другій та третій статті 386\~ЦК України передбачено, що власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. При цьому, у главі 29\~ЦК України «Захист права власності», визначені наступні способи захисту порушених, оспорених чи не визнаних прав: 1) витребування майна із чужого незаконного володіння (віндикаційний позов, ст.ст.387-390 ЦК України); 2) усунення перешкод у здійсненні права користування та розпоряджання своїм майном (негаторний позов,\~ст.391 ЦК України); 3) визнання права власності (ст.392 ЦК України); 4) визнання незаконним акту, що порушує право власності (ст.393 ЦК України); 5) відшкодування шкоди (ст.394 ЦК України); Статтею 387 ЦК України\~встановлено, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 червня 2018 року у справі № 703/5364/15-ц (провадження № 61-4812св18) вказано, що «застосовуючи положення статті 387 ЦК України, суди повинні виходити з того, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним і в якої майно фактично знаходиться та є індивідуально визначеним. Позивач в межах поданого позову звернулась до суду із позовною заявою про витребування майна з чужого незаконного володіння. Однак копію самої довіреності, що була видана [PERSON] та доказів передачі транспортного засобу (акт приймання-передачі) позивачем до суду не надано, клопотань щодо витребування доказів по справі представником позивача не заявлялось, тому суд позбавлений можливості встановити дійсність обставин, що викладені у позові в частині передачі спірного автомобіля відповідачу. Крім того, суд приймає до уваги, що Довіреністю від 11.06.2024 року, відповідно до якої [PERSON] уповноважила [PERSON] продати за ціну та на умовах за його власним розсудом належний на підставі свідоцтва про реєстрацію ТЗ серії [NUMBER] , виданого 1443, 29.09.2023 року, автомобіль марки TOYOTA, комерційний опис LAND CRUISER 200, 2016 року випуску, об`єм двигуна 441, ідентифікаційний номер [NUMBER] , тип ТЗ загальний легковий універсал, державний реєстраційний номер [NUMBER] , який перебуває на обліку у ТСЦ 1443 з 29.09.2023 року. Відтак, після анулювання 04.06.2024 року довіреності, 11.06.2024 року [PERSON] надала довіреність чоловікові [PERSON] на продаж автомобіля, яким були загублені номерні знаки цього ж транспортного засобу та свідоцтво про його реєстрацію. Отже позивачем не дано достатніх доказів, що спірний автомобіль перебуває у відповідача . Згідно зі статтею 13\~ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.\~\~ Відповідно до статті 12\~ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1 ст.81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обгрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Виходячи із вищевикладеного, приймаючи до уваги, що викладені докази не викликають у суду жодних сумнівів щодо їх належності, допустимості, об`єктивності та достатності для вирішення справи по суті, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги позивача не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, тому не вбачає законних підстав для задоволення позовних вимог у зв`язку з недоведеністю. Щодо розподілу судових витрат у цій справі. За змістом частин першої, другої статті 141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача, а в разі відмови в позові - на позивача. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, оскільки позивачу відмовлено в позові, то судові витрати не відшкодовуються.

Outcome: dismissed