Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-17 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] , [PERSON] про стягнення аліментів у розмірі по 5 000 грн. з кожного щомісячно. Позивачка посилається, що вона є матір`ю відповідачів, непрацездатною особою, пенсіонером за віком. Оскільки їй 65 років, має ряд хронічних захворювань і потребує кожен місяць коштів на лікування, розмір її пенсії незначний, та є недостатнім для життя, тому вона потребує матеріальної допомоги,в зв`язку з чим змушена звернутись до суду з позовом. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та зіслався на обставини викладені в позові. [PERSON] , його представник згідно поданого відзиву, який підтримали в судовому засіданні, вважають позовні вимоги безпідставними. Зокрема у відзиві зазначено, що [PERSON] отримує пенсію в розмірі 3811 грн., що перевищує прожитковий мінімум для непрацездатних осіб, який становить 2361 грн. У власності позивачки перебувають три земельні ділянки сільськогосподарського призначення, які здано в оренду ТОВ «Зборівські Лани» за що отримує додатковий дохід. Також не відповідають дійсності викладені в позовній заяві обставини, що стосується аварійного стану житлового будинку. З поданих фотоматеріалів можна зробити висновок, що ззовні будинок перебуває в належному стані та наявна необхідна побутова техніка. Що стосується матеріального стану [PERSON] то його чистий місячний дохід становить 10 000-12 000 грн. Притому він є єдиним годувальником сім`ї, оскільки дружина перебуває у відпустці без збереження заробітної плати по догляду за дитиною до 4 років оскільки дитина постійно хворіє, що вимагає також витрат. Згідно поданого відзиву на позов, [PERSON] навела аналогічні підстави бездоказовості позовних вимог. Також додає, що перебуваючи в Республіці Італія, не має постійного доходу та не володіє матеріальними активами, які можна використати для отримання постійного доходу. Суд заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає що позовні вимоги задоволенню не підлягають з таких підстав. Судом встановлено, що згідно копій свідоцтва про народження [PERSON] є матір`ю [PERSON] , [PERSON] (а.с. 9,10). Позивачка є пенсіонеркою, що підтверджено довідкою про доходи та отримує пенсію за віком згідно довідки про доходи №1792 4270 3272 2745 в розмірі 3811 грн. (а.с.12). Статтею 51 Конституції України передбачено, що повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Відповідно до ст. 202 СК України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Аналіз даної норми свідчить про те, що необхідною умовою для виникнення обов`язку повнолітніх дітей утримувати своїх батьків є наявність двох обов`язкових підстав - непрацездатність батьків та потреба в матеріальній допомозі. Пункт 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" містить роз`яснення, що обов`язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (ст. 202), не є абсолютним. У зв`язку з цим суд на вимогу дочки, сина, до яких пред`явлено позов про стягнення аліментів, зобов`язаний перевірити їхні доводи про ухилення батьків від виконання своїх обов`язків щодо них. Сам факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов`язку надання їм утримання стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу. Свідченням такої потреби є отримання матір`ю чи батьком доходів, які є меншими за прожитковий мінімум. Необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку в залежності від матеріального становища батьків. До уваги приймається отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід тощо. Сам факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов`язку надання їм утримання - стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу. Обов`язок повнолітніх дітей по утриманню своїх батьків виникає на підставі складу юридичних фактів: походження дитини від матері, батька (кровне споріднення) або наявність між ними інших юридично значущих зв`язків (усиновлення); непрацездатність матері, батька; потреба батька, матері в матеріальній допомозі. Зобов`язання повнолітніх дітей по утриманню батьків не виникає у разі відсутності хоча б однієї з вказаних обставин. Постановою Верховного Суду від 28.02.2018 року у справі №130/2233/15-ц зазначено, що тягар доказування можливості платника надавати матеріальну допомогу покладається на позивача. Право на утримання (аліменти) має непрацездатна особа, яка не забезпечена прожитковим мінімумом. Такий правовий висновок викладено Верховним Судом України у постанові від 13.04.2016 року у справі № 6-3066цс15. Позивач обґрунтовує позовні вимоги посиланням на те, що вона є пенсіонером, непрацездатною особою. Жодних доказів того, що позивачу не достатньо коштів для забезпечення нормального функціонування організму, збереження здоров`я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості - позивач не подала. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивачем суду не надано належних та достовірних доказів, в розумінні Цивільного процесуального кодексу України, в підтвердження необхідності в отриманні матеріальної допомоги з боку відповідачів. Факт непрацездатності позивача та отримання нею пенсії, у незначній на її думку сумі, не є підставою для стягнення аліментів на її утримання. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З огляду на вищевикладені доводи, враховуючи надані позивачем суду докази з позиції їх належності та допустимості, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову. Відповідно до п. 6 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати. Враховуючи, що позивачі в справах про стягнення аліментів підставі п.3 ч.1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» звільнені від спати судового збору, а задоволенні позову відмовлено, відтак судові витрати слід віднести за рахунок держави.

Outcome: dismissed