Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-27 00:00:00

І. Стислий виклад позицій сторін: Позивачка [PERSON] звернулася до Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області із позовною заявою до відповідача [PERSON] , про захист честі, гідності, ділової репутації та стягнення моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог позивачка зіслалася на те, що з відповідачем по справі проживає в одному населеному пункті, по сусідству і між ними інколи виникають спори з приводу суміжного землекористування. Так, у жовтні 2023 року відповідач звертався до суду із безпідставним позовом до неї про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом демонтажу заблокованої водостічної канави, проте рішенням Рожнятівського районного суду від 12.09.2024 року, яке залишено без змін постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 05.12.2024 р., в задоволенні позову [PERSON] до неї, відмовлено. Очевидно, через таке рішення суду, відповідач почав поширювати інформацію, яка не відповідає дійсності, є образливою для неї, принижує її честь і гідність, та впливає на зниження цінності її особи в очах оточуючих та суспільства. Так, 31. 03. 2025 р. відповідач звернувся зі скаргою до директора департаменту освіти і науки Івано-Франківської обласної адміністрації п.В.Кімаковича, де виклав інформацію наступного змісту : «… в тому ліцеї рахується на роботі вчитель початкових класів [PERSON] , яка вже декілька років вчить дітей німецької мови, не маючи на це відповідної спеціальності. І знаєте, як вона вчить дітей? Через гугл-перекладач. Бо ж сама не знає німецької мови…що може дати дітям ця так звана вчителька..» В цій же скарзі відповідач зазначає: « …виявляється, що чоловік цієї вчительки [PERSON] родом з того самого села, що і директор ліцею і той без проблем, за хабар влаштував його жінку на роботу у школу….В селі люди знають про минуле цієї жінки, коли вона ще вчилась у Спаській середній школі в старших класах. Ходять чутки, що вона надавала сексуальні послуги всім бажаючим хлопцям. Уявляєте, тепер ця хвойда вчить дітей, то що ж вона може дати підростаючому поколінню, особливо дівчатам? Наступне: за всі роки роботи в цій школі, це біля 20 років, цей неук-вчитель ні разу не була у школі на шкільних святах: 1 вересня та останнього дзвоника. Вона просто ігнорує ці свята, це ж не її свято, хіба ж вона вчитель?.. Вона нагло і тупо себе поводить, бо знає, що директор її не звільнить, так як він «свій» і у них на «гачку»…. Вчитель має гідно поводити себе у суспільстві, у громаді, чого не скажеш про цю істоту Білан Н…. Вона матюкається, плюється, харкає, робить збитки, бреше, а щоб брехня була трошки подібна на правду, роздає хабарі і поводить себе як неадекват…». Зазначила, що не скоювала жодних злочинів, має повну вищу педагогічну освіту, має кваліфікаційну категорію «спеціаліст першої категорії», сумлінно ставиться до роботи, дотримується педагогічної етики, належно поводиться в побуті, тому поширення вказаної неправдивої інформації щодо неї свідчить про принизливе ставлення відповідача, що в свою чергу впливає на зниження цінності її особи, а також створило негативну соціальну оцінку в очах оточуючих, зокрема в очах керівництва департаменту та управління освіти, керівництва та працівників школи, порушивши її честь та гідність, оскільки в них містяться відомості про події та факти, які не відповідають дійсності. Дані неправдиві наклепи на неї, як про вчителя-неука, хабародавця, хвойду, розповсюджені відповідачем, призводять до вимушених істотних змін в її життєвих стосунках та в значному ступені знижують її престиж та ділову репутацію, як добропорядної жінки, оскільки призводять до погіршення відносин в трудовому колективі, сім`ї та родині. Вказала, що поширення недостовірної інформації щодо неї призвело до погіршення стану її здоров`я, завдало істотної моральної шкоди, в неї погіршилось самопочуття, сталась гіпертонія з ускладненням, в зв`язку з чим вона змушена була звертатись до медичного закладу. Вона відчуває постійну слабкість та перепади артеріального тиску, зник сон та спокійне життя. Окрім цього моральна шкода виразилась в перенесенні моральних страждань та переживань, порушенні душевної рівноваги та сильних душевних хвилюваннях і страху, пониженні її працездатності, порушенні нормальних життєвих за`язків через її теперішній фізичний та психологічний стан. Вважає що сума у розмірі 100000 грн. є мінімальною для відшкодування її душевних страждань, відтак, розумною та справедливою. Враховуючи викладене, позивачка просить визнати недостовірною та такою, що порушує її право на повагу до її гідності та честі та недоторканість ділової репутації інформацію, розповсюджену відповідачем у скарзі від 31.03.2025 на ім`я директора департаменту освіти і науки Івапно-Франківської обласної адміністрації п. В.Кімаковича, стягнути з відповідача моральну шкоду в сумі 100000 гривень та судові витрати по справі. У відзиві\~на позовну\~заяву представник\~відповідача [PERSON] \~ адвокат\~Коваленко О.В.\~ заперечуючи\~проти повного\~задоволення позовних\~вимог,\~зазначила,\~що позивачка не є публічною особою, оскільки її безпосередні дії не становлять суспільний інтерес. Оспорювану інформацію відповідачем висловлено у формі, яка не принижує ділову репутацію позивачки, не носить характеру завідомо неправдивих відомостей, а є оціночними судженнями, оскільки не становлять суспільного інтересу, а тому вони не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Оціночні судження не можуть бути предметом судового захисту. В діях відповідача мало місце реалізація свого конституційного права на вираження своїх поглядів та суспільного інтересу, а не намір поширити недостовірну інформацію з метою завдання шкоди діловій репутації позивачки. Крім цього зазначила, що позивачкою не доведено, чи дійсно поширенням оспорюваної інформації завдано шкоди діловій репутації позивачки, яким чином відбувається перешкоджання повно та своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право, не доведено причинно-наслідкового зв`язку між діями відповідача та завданою позивачці шкодою у вигляді приниження ділової репутації. Оскільки позивачкою не доведено наявність чотирьох обставин, які б у своїй сукупності підтверджували її доводи та вимоги, тому відсутній юридичний склад правопорушення за даною категорією справи, відсутні і підстави для задоволення позовних вимог. Окрім цього позивачка не навела в позовній заяві фактичних даних та не надала доказів, котрі б свідчили про заподіяння їй моральної шкоди, не обґрунтовано її розмір, якими доказами це підтверджується та не зазначено, які саме моральні або фізичні страждання чи інші негативні явища заподіяні позивачці та чим це підтверджується. Допущені висловлювання відповідача є його правом у реалізації свого конституційного права на вираження своїх поглядів та суспільного інтересу, у тому числі вільно використовувати та обирати різні мовно-стилістичні звороти, вживати гіперболи, алегорію, сатиру тощо, що є оціночним судженням, які не можна вважати поширенням недостовірної інформації. Висловлювання відповідача, які викладені у скарзі до директора департаменту освіти і науки Івано-Франківської обласної адміністрації В. Кімаковича є нічим іншим, як вираженням суб`єктивної думки й поглядів щодо позивача, оціночними судженнями, які не можуть бути перевірені на предмет їх відповідності та дійсності. Враховуючи вищенаведене, просила у задоволенні позовних вимог відмовити. Позивачка [PERSON] та її представник адвокат Родіков І.С. у судовому засіданні позовні вимоги підтримали повністю з підстав викладених у позовній заяві, просили позов задоволити. При цьому позивачка пояснила, що між нею та відповідачем склалися неприязні стосунки та продовжують існувати протягом тривалого часу. [PERSON] поширив відносно неї недостовірну інформацію, яку виклав у скарзі та направив в департамент освіти та науки Івано-Франківської обласної адміністрації, яку було скеровано для розгляду в управління освіти Долинської міської ради, представники якої проводили відносно неї перевірку, а саме приходили без попередження на урок, перевіряли знання дітей. Після зазначеної перевірки їй стало відомо, що відповідач написав на неї скаргу в департамент освіти і науки Івано-Франківської ОДА. Після чого у неї виникли проблеми зі здоров`ям, вона перенесла нервове потрясіння, змушена була звертатись в лікувальний заклад, робити відповідні обстеження та лікуватися. Зазначила, що їй невідомо чи зміст цієї скарги був відомим іншим людям. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні заперечив проти позовних вимог, надав пояснення аналогічні викладеним у відзиві. Просив у\~задоволенні позову\~відмовити.\~Додатково пояснив,\~що все, що він виклав у скарзі є не що іншим як оціночне судження, а згідно ст.30 ЗУ про інформацію, предметом судового захисту не можуть бути оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які не можна перевірити щодо їх відповідності дійсності. Вказав, що позивачка не є публічною особою, оспорювана інформація не становить суспільний інтерес, інформація у скарзі написана у формі, яка не принижує ділової репутацію позивачки і є всього на всього оціночним судженням, а тому не підлягає спростуванню та доведенні її правдивості. В жодних ЗМІ дана інформація не була поширена тільки направлена в департамент освіти та науки Івано-Франківськоїобласної адміністрації. Крім цього вказав, що проживає з позивачкою по сусідству, перебуває з нею в неприязних відносинах, неодноразово був свідком неадекватної поведінки останньої, вона матюкається, плюється, харкає. Така поведінка позивачки стала підставою для написання скарги, оскільки на його думку, якщо вчитель дозволяє таку поведінку в громаді, то не виключається що вона може так поводитися і в школі у присутності дітей. Про те, що позивачка викладає німецьку мову в школі через гугл-перекладач, випадково почув, як вона розповідала про це своїй сусідці. Також із чуток позивачка в минулому надавала сексуальні послуги, а тому і зазначив про її аморальну поведінку у скарзі. Зазначив, що позивачка не надала жодних доказів які б вказували на те, що їй заподіяно моральну шкоду, та не зазначила у позовній заяві, які саме моральні або фізичні страждання чи інші негативні явища заподіяні їй та чим це підтверджується . Представник відповідача\~ адокат\~Коваленко О.В. у судовому засіданні підтримала позицію свого довірителя, просила у задоволенні позову відмовити. ІІ. Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії у справі: Ухвалою Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 30.04.2025 суд прийняв позовну заяву до розгляду в порядку загального позовного провадження, відкрив провадження у справі та призначив відкрите підготовче судове засідання з повідомленням учасників справи. 03.06.2025 до\~Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області\~від представника відповідача [PERSON] [PERSON] поступилаи заява про відкладення розгляду справи у зв`язку з зайнятістю в іншій справі яка розглядається в Калуському міськрайонному суді Івано-Франківської області (а.с. 19). 12.06.2025 до Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від представника відповідача [PERSON] адвоката Коваленко О.В. надійшов відзив на позовну заяву (а.с.23). 26.06.2025 до\~Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області\~від представника відповідача [PERSON] адвоката Коваленко О.В. поступило клопотання про проведення підготовчого судуового засідання, яке призначено на 09:00 год. 26.06.2025 у її відсутності (а.с. 28). Ухвалою Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 02.07.2025 суд закрив підготовчне провадження та призначив справу до судового розгляду на по суті на 13:30 год. 25.07.2025 року (а.с. 34). ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин: В судовому засіданні встановлено що позивачка [PERSON] працює вчителем в Лоп`янському ліцеї Долинської міської ради. Відповідач [PERSON] у березні 2025 року звернувся до директора департаменту освіти і науки Івано-Франківської обласної адміністрації Кімаковича В.Є. зі скаргою щодо діяльності вчителя початкових класів Лоп`янського ліцею [PERSON] та її неналежної поведінки в якій між іншим зазначив: «… в тому ліцеї рахується на роботі вчитель початкових класів [PERSON] , яка вже декілька років вчить дітей німецької мови, не маючи на це відповідної спеціальності. І знаєте, як вона вчить дітей? Через гугл-перекладач. Бо ж сама не знає німецької мови…що може дати дітям ця так звана вчителька.…виявляється, що чоловік цієї вчительки [PERSON] родом з того самого села, що і директор ліцею і той без проблем, за хабар влаштував його жінку на роботу у школу….В селі люди знають про минуле цієї жінки, коли вона ще вчилась у Спаській середній школі в старших класах. Ходять чутки, що вона надавала сексуальні послуги всім бажаючим хлопцям. Уявляєте, тепер ця хвойда вчить дітей, то що ж вона може дати підростаючому поколінню, особливо дівчатам? Наступне: за всі роки роботи в цій школі, це біля 20 років, цей неук-вчитель ні разу не була у школі на шкільних святах: 1 вересня та останнього дзвоника. Вона просто ігнорує ці свята, це ж не її свято, хіба ж вона вчитель?.. Вона нагло і тупо себе поводить, бо знає, що директор її не звільнить, так як він «свій» і них на «гачку»…. Вчитель має гідно поводити себе у суспільстві, у громаді, чого не скажеш про цю істоту Білан Н…. Вона матюкається, плюється, харкає, робить збитки, бреше, а щоб брехня була трошки подібна на правду, роздає хабарі і поводить себе як неадекват…» (а.с. 5). Листом директора департаменту освіти і науки Івано-Франківської обласної державної адміністрації В. Кімаковича за вих. №692 від 07.04.2025 вищевказану скаргу скеровано для розгляду до Управління освіти Долинської міської ради Івано-Франківської області (а.с. 6). У своєму листі Управління освіти Долинської міської ради Івано-Франківської області від 23.04.2025 року №513/01-08/01 за результатами перевірки яка була проведена щодо діяльності вчителя початкових класів Лоп`янського ліцею [PERSON] повідомлено [PERSON] про наступне. [PERSON] має вищу педагогічну освіту (закінчила Івано-Франківський державний педагогічний інститут імені В.Стефаника) та проходила курси підвищення кваліфікації, зокрема з питань методики викладання німецької мови у початкових класах, що підтверджується відповідними сертифікатами. Це відповідає вимогм ст. 22 Закону України «Про повуну загальну середню освіту», згідно з якою на посади педагогічних працівників приймаються особи, які мають педагогічну освіту, професійну кваліфікацію та відповідають моральним і фізичним вимогам професії. У 2023 році [PERSON] проходила чергову атестацію відповідно до статті 48 Закону України «Про повну загальну середню освіту» та «Положення про атестацію педагогічних працівників, затвердженого наказом МОН України. За результатами атестації було підтверджено кваліфікаційну категорію «спеціаліст І категорії». Факт викладання німецької мови у початкових класах [PERSON] дійсно має місце. Вона виконує це як частину навчального навантаження в межах своєї основної спеціальності. Водночас, з метою об`єктивного оцінювання якості освітнього процесу, провідними спеціалістами управління освіти було здійснено відвідування уроків німецької мови. За результатами перевірки рекомендовано адміністрації Лоп`янського ліцею, у зв`язку з наявністю відповідних фахівців, передбачити викладання іноземної мови (німецької) саме педагогом, які мають профільну спеціальність, що відповідає принципам якості та академічної доброчесності в освіті. Також в даному листі зазначено, що [PERSON] не була прийнята на роботу директором Лоп`янського ліцею. Наказ про її прийняття на посаду вчителя видано органом управління освіти відповідно до Порядку призначення педагогічних працівників та з урахуванням наявної педагогічної освіти. Вказана особа не перебуває в родинних та інших визначених законом близьких стосунках із керівником закладу. Використання терміну «свій» у зверненні не є юридично обґрунтованим, а перевіркою не встановлено наявності підстав для застосування норм ст. 7 Закону України «Про запобігання корупції», які забороняють безпосереднє підпорядкування між близькими особами. За інформацією, наданою адміністрацією ліцею та згідно з табелями обліку робочого часу, фактів систематичних прогулів чи відсутності [PERSON] на заходах протягом навчального року (таких як 1 вересня чи останній дзвоник) без поважних причин не встановлено. Педагог бере участь у навчально-виховному процесі згідно з графіком, затвердженим адміністрацією ліцею. Щодо тверджень про неналежну поведінку в громаді чи поза межами освітнього процесу вказали, що управління освіти не наділене повноваженнями контролювати поведінку громадян у приватному житті, якщо така поведінка не порушує трудової дисципліни чи не зафіксована у відповідних правових актах. В результаті викладеного вказали, що підтверджених фактів, які б стали підставою для притягнення [PERSON] до дисциплінарної відповідальності, не виявлено (а.с. 7-8). Згідно характеристики наданої дирекцією Лоп`янського ліцею Долинської міської ради на вчителя початкових класів [PERSON] (а.с.9), остання має повну вищу педагогічну освіту за спеціальністю вчитель початкових класів та працює за отриманим фахом у Лоп`янському ліцеї з 2004 року. Має кваліфікаційну категорію «спеціаліст першої категорії», підтверджену рішенням атестаційної комісії закладу освіти 28.03.2023 року. [PERSON] викладає предмети дизайн, образотворче мистецтво у 1 класі (2 год) та німецьку мову у 3,4 класах (9 год) із-за виробничої необхідності (відсутня можливість надати ці години вчителю відповідного профелю). Вчителька кожного року проходить курси підвищення кваліфікації при Івано-Франківському інституті післядипломної педагогічної освіти, отримуючи відповідні сертифікати. [PERSON] добре володіє методикою викладання всіх предметів у початкових класах. Сумлінне ставлення до роботи звбезпечує якість навчання школярів. [PERSON] поєднує навчання і виховання дітей, знає добре їх психологію та вікові особливості. Виховує в учнів повагу до батьків, вчителів, старших людей, шанобливе ставлення до звичаїв свого народу. [PERSON] дотримується педагогічної етики, поважає гідність учнів та їх батьків. Скромна, толерантна, доброзичлива. Користується повагою серед колег. [PERSON] 08.04.2025 зверталася за медичною допомогою в медичний заклад, їй встановлено діагноз: гіпертонія з ускладненням, що підтверджується протоколом звернення (візиту) до лікаря АЗПСМ сел.. Рожнятів (а.с. 10). ІV. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування : Суд, заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до наступного висновку. Згідно із ч. 1\~ст. 4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. На підставі\~ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є: здоров`я, життя; честь, гідність і ділова репутація; ім`я (найменування); авторство; свобода літературної, художньої, наукової і технічної творчості, а також інші блага, які охороняються цивільним законодавством (ч. 1\~ст. 201 ЦК України). Фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації (ч. 1\~ст. 277 ЦК України). Тлумачення\~ст. 277 ЦК України\~свідчить, що позов про спростування недостовірної інформації підлягає задоволенню за такої сукупності умов: поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; поширення інформації, що порушує особисті немайнові права; врахування положень\~статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~та практики Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) щодо її застосування. Кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для охорони порядку або запобігання злочинам, для охорони здоров`я або моралі, для захисту репутації або прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або підтримання авторитету і безсторонності суду і є необхідним в демократичному суспільстві (стаття 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Згідно з усталеною практикою ЄСПЛ свобода вираження поглядів є однією з важливих засад демократичного суспільства та однією з базових умов прогресу суспільства в цілому та самореалізації кожної окремої особи. Відповідно до пункту 2 статті 10 Конвенції вона стосується не тільки «інформації» чи «ідей», які сприймаються зі схваленням чи розглядаються як необразливі або нейтральні, але й тих, які можуть ображати, шокувати чи непокоїти. Саме такими є вимоги плюралізму, толерантності та широти поглядів, без яких немає «демократичного суспільства» (KARPYUK AND OTHERS v. UKRAINE, № 30582/04, 32152/04, § 188, ЄСПЛ, 06.10.2015). Слід уважно розрізняти факти та оціночні судження. Наявність фактів можна довести, а правдивість оціночних суджень не можна (LINGENS v. AUSTRIA, № 9815/82, § 46, ЄСПЛ, 08.07.1986). Для того, щоб розрізняти фактичне твердження і оціночне судження, необхідно брати до уваги обставини справи і загальний тон зауважень, оскільки твердження про питання, що становлять суспільний інтерес, є оціночними судженнями, а не констатацією фактів. Судження це те ж саме, що й думка, висловлення. Воно являє собою розумовий акт, що має оціночний характер та виражає ставлення того, хто говорить, до змісту висловленої думки і напряму, пов`язаними із такими психологічними станами, як віра, впевненість чи сумнів. Оцінити правдивість чи правильність судження будь-яким шляхом неможливо. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження також користуються захистом-це передумова плюралізму поглядів. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 4\~ст. 263 ЦПК України). У постанові Верховного Суду від 26.10.2022 у справі № 753/13197/18 (провадження № 61-7891св21) зазначено, що: «недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Відповідно до ч. 1\~ст. 30 Закону України «Про інформацію»\~ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Негативною потрібно вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. Частиною другою вказаної статті Закону визначено, що оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Отже, не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростування, що відповідає прецедентній судовій практиці ЄСПЛ при тлумаченні положень\~ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У постанові Верховного Суду від 26.10.2022 у справі № 753/13197/18 (провадження № 61-7891св21) вказано, що: «суду слід розрізняти факти та оціночні судження. Наявність фактів можна довести, а правдивість оціночних суджень не можна. Що стосується оціночних суджень, цю вимогу неможливо виконати і вона є порушенням самої свободи поглядів, яка є основною складовою права, гарантованогоста. 10\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~(рішення Європейського суду з прав людини у справі «Лінгенс проти Австрії» від 08.07.1986). Зазначений висновок щодо застосування норм права у подібних правовідносинах наведено у постанові Верховного Суду від 21.07.2022 у справі № 278/1638/19 (провадження № 61-3525св21). У постанові Верховного Суду від 22.05.2019 у справі № 757/22307/17-ц (провадження № 61-48302св18) зроблено висновок, що згідно зі\~ст. 277 ЦК України\~не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень\~ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, особливо якщо такі висловлювання стосуються публічної особи, або посадової особи рівня суспільного значення та його діяльність представляє суспільний інтерес. За змістом\~ст. 277 ЦК України\~не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності. Судження має оціночний характер та виражає ставлення того, хто говорить, до змісту висловленої ним думки, що пов`язано з такими психологічними станами, як віра, впевненість чи сумнів. Наявність фактів можна довести, а правдивість оціночних суджень не можна. Отже, будь-яке судження, яке має оціночний характер, будь-яка критика та оцінка вчинків, вираження власних думок щодо якості виконуваних публічних функцій, отриманих результатів тощо, не є підставою для захисту права на повагу честі, гідності та ділової репутації та, відповідно, не є предметом судового захисту. Вирішуючи справи про захист честі, гідності та ділової репутації, суди повинні перевіряти чи містить інформація, що стала підставою для звернення до суду, конкретні життєві обставини, фактичні твердження. Якщо зміст та характер досліджуваної інформації свідчить про наявність фактів, така інформація або її частина не може вважатись оціночним судженням, оскільки є не результатом суб`єктивної оцінки, а відображенням об`єктивної істини, що може бути встановлена у судовому порядку». У постанові Верховного Суду від 30.07.2020 у справі № 200/20351/18 (провадження № 61-21258св19) вказано, що: «вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням, чи критикою та чи є вона такою, що виходить за межі допустимої критики за встановлених судами фактичних обставин справи. Ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості (ч. ч. 1, 2\~ст. 30 Закону України «Про інформацію»). При зверненні до суду з позовом [PERSON] просить визнати недостовірною інформацію, розповсюджену відповідачем у скарзі від 31.03.2025 адресованій департаменту освіти і науки Івано-Франківської обласної адміністрації. Суд враховує правову позицію ЄСПЛ щодо різниці між поняттями «оціночне судження» та «фактів». Так, у п. 39 рішення ЄСПЛ від 28.03.2013 у справі «Нова Газета і Бородянський проти Росії» вказано, що правдивість оціночних суджень не піддається доведенню і їх потрібно відрізняти від фактів, існування яких може бути доведено. У п. 75 рішення ЄСПЛ від 12.07.2001 у справі «Фельдек проти Словаччини» суд зазначав, що на відміну від оціночних суджень, реальність фактів можна довести. Отже, при оцінці твердження про поведінку третьої особи, інколи може бути важко, як і в цій справі, віднайти різницю між оцінкою фактів та оціночними судженнями. Проте навіть оціночне судження може бути надмірним, якщо воно не має під собою фактичних підстав (справа Jerusalem v. Austria, no. 26958/95, n. 43, ECHR 2001-11)». Дослідивши докази надані сторонами суд вважає, що інформація зазначена у скарзі [PERSON] не є оціночними судженнями, містить пряму образу позивачки, тому вимога про визнання інформації недостовірною підлягає до задоволення. Щодо позовної вимоги про стягнення на її користь з відповідача моральної шкоди у сумі 100000 гривень, суд зазначає таке. Як на підставу своїх позовних вимог, щодо стягнення моральної шкоди, позивачка вказувала, що дії відповідача з розповсюдження недостовірної інформації, спричинили моральні страждання для неї. Відповідно до частини першої\~статті 23 ЦК України\~особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення їх прав. Частина друга вказаної статті передбачає, що моральна шкода, може полягати у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого, або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до\~статті 1167\~ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Зокрема моральна шкода відшкодовується незалежно від вини особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. У пункті 5\~постанови Пленуму Верховного суду України від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»\~роз`яснено, що обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Відповідно до п.9 вищезазначеної Постанови Пленуму Верховного Суду України, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, ураховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих відносинах, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Разом з тим, моральну шкоду, зважаючи на її сутність, не можна відшкодувати в повному обсязі, оскільки немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного та фізичного болю. Зважаючи на це, будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз (правова позиція Верховного Суду України № 6-28008св10 від 13.07.2011 року). З огляду на зазначене та обставини справи, суд вважає, що в даному конкретному випадку факт заподіяння відповідачем моральної шкоди позивачці є безсумнівним, а її наслідки у вигляді душевних страждань позивачки залежать від особливостей її емоційно-розумового сприйняття, внаслідок неправомірних дій відповідача та перенесених нею у зв`язку з цим страждань. Вирішуючи питання про розмір відшкодування моральної шкоди, суд враховує стан здоров`я позивачки, характер та обсяг моральних страждань, яких вона зазнали внаслідок заподіяної їй відповідачем шкоди. Суд також приймає до уваги практику Європейського суду з прав людини, яка склалась в цій сфері, а саме, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом і у практиці ЄСПЛ приймаються до уваги різні обставини як такі, що заподіюють моральну шкоду: незручності, викликані негативним впливом на здоров`я; стурбованість і тривога через те, що ситуація триває довго; глибоке відчуття несправедливості, викликане тривалим невиконанням судового рішення; розчарування тощо (Мілазі проти Республіки Італії від 25.06.1987 р., Лопес Остра проти Іспанії від 09.12.1994 р., Цимерман і Штайнерн проти Швейцарської Конфедерації від 13.07.1983 р., Жовнер проти України від 29.06.2004 р., Полтораченко проти України від 18.01.2005 р.). Зважаючи на вищенаведене, враховуючи те, що між діями відповідача та завданою позивачці моральною шкодою є прямий причинний зв`язок, враховуючи характер та обсяг завданих моральних страждань, тривалість цих негативних наслідків, не вжиття заходів до відшкодування моральної шкоди відповідачем, суд дійшов до переконання, що є усі підстави для стягнення на користь позивачки моральної шкоди. Визначаючи розмір моральної шкоди, зважаючи на те, що позивачкою не надано доказів щодо саме такого розміру моральної шкоди, як заявлено в позовних вимогах суд враховує характер та ступінь діяння особи, яка заподіяла шкоду, моральні страждання позивачки та інші наслідки даних обставин, та виходячи з засад розумності та справедливості, вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивачки моральну шкоду у розмірі 10000 гривень, оскільки такий розмір на думку суду є достатнім для відновлення порушених прав позивачки. V.Розподіл судових витрат: Питання судових витрат суд вирішує за правилами ст.141 ЦПК України, при цьому враховує, що до судових витрат, які позивачка понесла у зв`язку з розглядом справи, остання відносить сплату судового збору за подання позову в розмірі 3028 грн., та витрати за надання професійної правничої допомоги адвоката в розмірі 10000 грн., що підтверджено відповідними квитанціями (а.с.11-12).

Outcome: approved