Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-28 00:00:00

Представник позивача звернулась в суд з вищевказаним позовом до [PERSON] , посилаючись на те, що 14.11.2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Маніфою" та [PERSON] укладений Договір позики №3512536, відповідно до умов якого позикодавець передає позичальнику у власність грошові кошти (позику), а позичальник прийняв на себе обов`язок повернути таку ж суму грошових коштів та сплатити позикодавцю проценти від суми позики та всі інші платежі, пов`язані з виконанням цього Договору. Сума позики становить 10800,00 грн. Відповідач не виконала зобов`язання за договором, у зв`язку з чим утворилася заборгованість в розмірі 66781,88 грн., яка складається із 10800,00 грн. заборгованості за сумою позики, 55981,88 грн. заборгованості за процентами. 02.11.2022 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Маніфою" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова Компанія "Кредит-Капітал" укладено Договір факторингу №02-11/2022, на підставі якого позивач набув статусу нового кредитора та отримав право грошової вимоги до відповідача за Договором позики №3512536 від 14.11.2021 року. Просить стягнути вказану заборгованість у вказаній сумі та судові витрати. Від представника відповідача надійшов відзив, відповідно до якого відповідач позов визнала частково. Зазначає, що доданий позивачем розрахунок складено шрифтом, який неможливо прочитати, а відомості щодо розміру застосованої відсоткової ставки та умов договору на підставі яких цей розмір застосовано в розрахунку не визначено. Вказує, що встановити порядок утворення розміру заборгованості з відсотків за договором позики на час відступлення права вимоги не виявляється можливим, підстави нарахування відсотків поза визначеними умовами договору строком кредитування не визначені. Вважає, що розмір нарахованих відсотків на суму 55\~981,88 грн є необгрунтованим. Тому просить стягнути лише основну суму боргу у розмірі 10\~800,00 грн, в іншій частині позовних вимог просила відмовити. Представником позивача подано додаткові пояснення у справі, вказує, що аргументи у відзиві є безпідставними та такими, що спрямовані на уникнення відповідальності за невиконання зобов`язання за кредитним договором. Зазначає, що відповідно до п.3.1.1. Кредитного договору проценти за користування позикою нараховуються за фактичну кількість календарних днів користування позикою з дня позики до дня повного погашення заборгованості включно. Розрахунок заборгованості поданий у читабельному вигляді та містить усі необхідні відомості для того, аби ідентифікувати його як такого, що підтверджують суму боргу саме по цьому кредитному договору. Звертає увагу суду, що будь-яких власних контррозрахунків відповідачем на спростування наявності та розміру заборгованості не надано, заперечень щодо факту укладення договору не було висловлено. Представник позивача до суду не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності. Відповідач у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про причини неявки не повідомила. Відповідно до ст. 247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. 20 листопада 2024 року позовна заява прийнята до розгляду, провадження у справі відкрито. Розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. 20 січня 2025 року ухвалено заочне рішення. 04 червня 2025 року заочне рішення скасоване та справу призначено до розгляду. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає встановленими такі обставини. 14.11.2021 року між ТОВ "Маніфою" та [PERSON] укладений Договір позики №3512536, відповідно до умов якого відповідач отримав фінансовий кредит у розмірі 10800,00 грн.; строк позики до 14.12.21. Договір підписаний [PERSON] електронним підписом одноразовим ідентифікатором b89900. Також, між сторонами підписано Додаткову угоду №1, графік обов`язкових платежів. Волинець О.О. підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором q97801. Згідно довідки iPay сервіс онлайн платежів, вих 2782_240820160316 20-08-2024, на картку клієнта [NUMBER] 14.11.2021 22:04:42 зараховано 10800 грн. 02.11.2022 року між ТОВ "Маніфою" та ТОВ "Фінансова Компанія "Кредит-Капітал" укладено Договір факторингу №02-11/2022, на підставі якого позивач набув статусу нового кредитора та отримав право грошової вимоги до відповідача за Договором позики №3512536 від 14.11.2021 року. Згідно розрахунку заборгованості, заборгованість відповідача за договором становить 66781,88 грн., яка складається із 10800,00 грн. заборгованості за сумою позики; 55981,88 грн. заборгованості за процентами. 07.10.2024 року позивач направив боржнику досудову вимогу щодо сплати боргу за кредитним договором, вих. Г2742. Викладеним обставинам відповідають правовідносини, що витікають із зобов`язань за кредитним договором, а також щодо наслідків неналежного виконання зобов`язань. Відповідно до ч.1 ст.205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній ) формі. За змістом положень ч.ч.1,2 ст.207, п.2 ч.1 ст.208 ЦК України правочини між фізичною та юридичною особою належить вчиняти у письмовій формі. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо, крім іншого, воля сторін виражена за допомогою електронного засобу зв`язку, та якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до вимог ст.ст. 526, 615 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватись у встановлений термін, відповідно до вимог закону та умов договору. За змістом статей 626, 628\~ЦК\~України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638\~ЦК\~України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір- це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків, та оформлена у електронній формі. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст.12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Статтею 12 вказаного Закону передбачено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Суд дійшов висновку, що при укладенні та підписанні правочину сторонами було додержано усіх вимог, передбачених нормами чинного законодавства, за змістом правочину сторонами досягнуто всіх істотних умов, обов`язкових для даних видів договорів, при підписанні договору [PERSON] погодилась з його умовами. Положеннями ст.1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Оскільки належними та допустимими доказами підтверджено укладення правочину між кредитором ТОВ «Мініфою» та відповідачем, отже остання прийняла всі його умови. Відповідачем не надано доказів протилежного. Згідно зі\~ст.629 ЦК України\~договір є обов`язковим для виконання сторонами. Одностороння відмова від зобов`язання не допускається. Згідно зі ст.ст.\~525,\~526 ЦК України\~зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цивільного законодавства, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Статтею 610 ЦК України\~визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Частина 1\~ст. 611 ЦК України\~передбачає, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом. Відповідно до ст.ст.\~1049,\~1054 ЦК України,\~позичальник зобов`язаний повернути кредитору грошові кошти (кредит) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч.1\~ст.1048 ЦК України,\~позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Отже встановлено, що відповідач належним чином умови договору щодо повернення кредитних коштів та сплати відсотків не виконала, внаслідок чого виникла заборгованість. Згідно з п.1 ч.1 ст.512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.514 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст.516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч.1\~ст.1077 ЦК України\~за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до ч.1\~ст.1082 ЦК України,\~боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. 02.11.2022 року між ТОВ "Маніфою" та ТОВ "Фінансова Компанія "Кредит-Капітал" укладено Договір факторингу №02-11/2022, на підставі якого позивач набув права вимоги до відповідача. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч.1\~ст.2 ЦПК України). На підставі ст.ст.12,\~13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу,\~в межах\~заявлених нею\~вимог і\~на підставі\~доказів,\~поданих учасниками\~справи або\~витребуваних судом\~у передбачених\~цим Кодексом\~випадках,\~кожна сторона\~повинна довести\~обставини,\~які мають\~значення для\~справи і\~на які\~вона посилається\~як на\~підставу своїх\~вимог або\~заперечень,\~крім випадків,\~встановлених цим\~Кодексом,\~кожна сторона\~також несе\~ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), які міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (ч.1 ст. 263 ЦПК України). Враховуючи викладене, суд вважає доведеним факт укладення між первісним кредитором і [PERSON] договору позики №351236 від 14.11.2021. Відповідачем порушувались умови договору, кошти на повернення кредиту не сплачувались, що призвело до виникнення заборгованості. Водночас суд не погоджується із наведеним позивачем розрахунком заборгованості за процентами за вказаним договором позики. Як було зазначено, відповідно до ч.1 ст.1048 та ч.1 ст.1049 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюється договором. Отже, припис абзацу 2 ч.1 ст.1048 ЦК України про виплату процентів до дня повернення позики може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. З аналізу зазначених норм матеріального права слідує, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно ч.2 ст.1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Строк кредитування згідно укладеного між ТОВ «Маніфою» та [PERSON] договору позики становив 30 днів (до 14.12.2021). Разом з тим, 21 грудня 2021 року між ТОВ «Маніфою» та відповідачем було укладено Додаткову угоду №1 до договору позики №3512536 від 14.11.2021, відповідно до якої сторони погодили продовжити строк позики на 30 днів (до 20.01.2022). Отже, з урахуванням положень підписаного сторонами договору позики, строк кредитування закінчився\~20.01.2022, а тому зазначені відсотки нараховані поза межами строку кредитування та стягненню не підлягають. Доводи представника позивача про те, що умовами договору позики проценти за користування позикою нараховуються за фактичну кількість календарних днів користування Позикою з дня позики до дня повного погашення заборгованості включно, суд не приймає до уваги як безпідставні. Згідно з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним в постанові від 5 квітня 2023 року у справі №910/4518/16 (провадження №12-16гс22), право позикодавця нараховувати проценти припиняється після спливу обумовленого в договорі строку. Прострочення виконання позичальником зобов`язання з повернення позики є підставою лише для притягнення його до цивільно-правової відповідальності за порушення грошового зобов`язання, передбаченої ст.625 ЦК України. Адже регулятивні відносини між сторонами договору позики обмежені, зокрема, часовими межами, в яких позичальник отримує можливість правомірно не сплачувати борг. Однак якщо позичальник порушує зобов`язання з повернення позики, в цій частині між ним та позикодавцем регулятивні відносини трансформуються в охоронні. Інакше кажучи, оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною і неправомірною, то регулятивна норма ст.1048 ЦК України і охоронна норма ч.2 ст.625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Аналогічна правова позиція була викладена також в п.6.28 постанови Великої Палати Верховного Суду від 4 лютого 2020 року у справі №912/1120/16. Таким чином, після 20.01.2022 року кредитор не мав право нараховувати [PERSON] проценти за користування позикою. Достовірність приєднаного до позову письмового розрахунку спростовується графіком обов`язкових платежів за додатковою угодою №1 від 21.12.2021. Тому борг відповідача за процентами становить лише 6\~447,60 грн, а не 55\~981,88 грн. Такий розмір процентів за користування позикою значно перевищує розмір боргу по поверненню позики, суперечить принципам справедливості, добросовісності та, головне, розумності, які згідно з п.6 ч.1 ст.3 ЦК України відносяться до загальних засад цивільного законодавства. Отже, оцінив кожний доказ з точки зору їх належності та допустимості, а сукупності доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, а з відповідача на користь позивача слід стягнути 17\~247,60 грн, що складається з заборгованості за тілом кредиту 10\~800,00 грн, та заборгованості за відсотками 6\~447,60 грн. Відповідно до ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. Отже, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача сплачений судовий збір пропорційно до задоволених вимог у розмірі 630,79 грн.

Outcome: partial