Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-03 00:00:00

[PERSON] звернувся до Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області з позовом до [PERSON] , [PERSON] , третя особа: Моторне (транспортне) страхове бюро України, про стягнення в солідарному порядку з відповідачів матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди . Провадження у справі відкрито ухвалою судді від 29.01.2024 року. Також ухвалою суду від 29.01.2024 року судом витребувані докази по справі. Згідно розпорядження заступника керівника апарату Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області Інни Подгородньої № 675/24 від 26.12.2024 року, у зв`язку з Рішенням Вищої ради правосуддя від 03.12.2024 року № 3509/0/15-24, яким суддю [PERSON] звільнено з посади судді Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області, канцелярії суду здійснити повторний автоматизований перерозподіл даної цивільної справи відповідно до вимог чинного законодавства України. Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.12.2024 року, справу передано для розгляду судді Гайтко Л.А., та ухвалою суду від 27.12.2024 року прийнято до свого провадження. У своїй позовній заяві позивач просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] витрати на правову допомогу у розмірі 8000 грн., стягнути з [PERSON] та [PERSON] на користь [PERSON] в солідарному порядку матеріальну шкоду у розмірі 113 930,75 грн., стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] сплачений судовий збір. Позивач [PERSON] та його представник адвокат Ліфшиць З.О. в судове засідання 04.08.2025 року не з`явилися, представник [PERSON] подала до суду заяву про розгляд справи без присутності сторони позивача, без застосування технічних засобів, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить задовольнити, не проти ухвалення судом заочного рішення. Відповідач 1 [PERSON] , який на час розгляду справи перебував під вартою у Державній установі «Криворізька установа виконання покарань (№3)», копію позовної заяви з додатками отримав 07.03.2025 року, про що судом отримано розписку з установи виконання покарань, але жодної заяви, клопотання або відзиву на позовну заяву, відповідач 1 [PERSON] суду не надав. Відповідач 2 [PERSON] в жодне призначене судове засідання не з`явився, судові повістки направлені йому за адресою зазначеною в позовній заяві не отримує, інформації щодо іншої адреси для листування в порушення вимог ст. 131 ЦПК України суду не надано, додатково повідомлявся за допомогою оголошення на офіційному веб-порталі «Судова влада України». За правилами ст.128-130 ЦПК України, відповідач про причини своєї неявки суд не повідомив, не надав суду жодної заяви або клопотання. На думку суду, така поведінка відповідача свідчить про недобросовісне користування правами сторони у цивільному процесі, у зв`язку з чим суд визнає неповажною неявку відповідача та вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки наявних у даній цивільній справі доказів достатньо для вирішення спору по суті, а представник позивача не проти винесення заочного рішення, що відповідає положенням ст. ст. 280-282 ЦПК України. Представник третьої особи: Моторного (транспортного) страхового бюро України Чепіков О.О. подав до суду заяву про розгляд справи без участі МТСБУ, просить суд відмовити позивачу в частині вимог до МТСБУ. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За приписами ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. 09 лютого 2022 року о 14:50 сталася дорожньо-транспортна пригода на нерегульованому перехресті вулиць Павла Глазового та провулку Бульварного у місті Кривий Ріг за участю автомобіля "ЗАЗ 110307-40" д.н.з. [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] та автомобіля "Skoda Octavia A5" д.н.з. [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] . В результаті даної події був пошкоджений автомобіль [PERSON] "Skoda Octavia A5" д.н.з. [NUMBER] , та позивачу, як власнику даного автомобіля на момент ДТП були завдані значні матеріальні збитки. Як встановлено Постановою Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05.05.2022р. (справа № 216/1341/22) ДТП сталася з вини водія автомобіля [PERSON] , який керував автомобілем ЗАЗ 110307-40 д.н.з. [NUMBER] , котрий належить [PERSON] . Згідно із Постановою суду, [PERSON] був визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП . Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою». Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. У ст. 1166 ЦК України визначається, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з ч.1, 2 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо-і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, є юридична або фізична особа, що експлуатує такий об`єкт в силу наявності права власності, користування (оренди), повного господарського відання, оперативного управління або іншого речового права. Згідно ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Відповідно до ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно до Постанови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29.03.2017 року у справі № 185/12399/2015-ц, зокрема суд зазначає «якщо позивачу недостатньо сплаченого страховиком відшкодування, він має право вимоги до винної у ДТП особи на різницю між фактичним розміром шкоди і страховим відшкодуванням. Зазначені висновки відповідають правовій позиції Верховного Суду України, викладений в постановах від 23.12.2015р. № 6-2587цс15 від 20.01.2016р. № 6-2808цс15, яка у силу ст. 360-7 ЦПК України є обов`язковою для усіх судів України. Власник пошкодженого внаслідок ДТП транспортного засобу має право на відшкодування в повному обсязі завданої йому майнової шкоди. При цьому, якщо цивільна відповідальність заподіювана шкоди була застрахована, але розміру страхового відшкодування не вистачає для повного відшкодування завданої майнової шкоди, у тому числі й у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком, то в такому разі майнова шкода повинна бути відшкодована винною особою в загальному порядку. Як вбачається з матеріалів справи власником автомобіля "ЗАЗ 110307-40" д.н.з. [NUMBER] є відповідач 2 - [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] . За кермом вказаного автомобіля під час скоєння ДТП 09.02.2022 року перебував відповідач 1 [PERSON] , що підтверджується доказами, доданими до позовної заяви, в т. ч. копією Протоколу огляду місця ДТП від 09.02.2022 року, Постановою Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05.05.2022р. (справа № 216/1341/22) . Відповідно до Висновку експертного транспортного-товарознавчого дослідження № 53/22 від 27.05.2022 року, вартість матеріального збитку, заподіяного з технічної точки зору власнику автомобіля "Skoda Octavia 1.6i", д.н.з. [NUMBER] складає 239 430, 75 грн. Оскільки на момент ДТП транспортний засіб ЗАЗ 110307-40 д.н.з [NUMBER] не був забезпечений договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів, а також відсутні відомості, що відповідач 1 (водій) [PERSON] мав статус, передбачений п. 13.1 ст. 13 Закону України ''Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів'', відтак позивач - [PERSON] звернувся до Моторного (транспортного) страхового бюро України з повідомленням про ДТП від 10.02.2022 року та із заявою про виплату страхового відшкодування. 16.08.2022 року Моторно (транспортним) страховим бюро України було прийнято Наказ № 3/7280 від 16.08.2022 р. про відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих про виплату страхового відшкодування [PERSON] у розмірі 118 368,25 грн., що підтверджується доданою до позовної заяви копією квитанції про перерахунок коштів. Відтак, позивач [PERSON] звернувся з позовом про солідарне стягнення з відповідачів завданої матеріальної шкоди у розмірі 113930, 75 грн. Відповідно до частини третьої статті 12, частин першої та шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно пункту 2.2 Правил дорожнього руху України власник транспортного засобу, а також особа, яка використовує такий транспортний засіб на законних підставах, можуть передавати керування транспортним засобом іншій особі, що має при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії. Власник транспортного засобу може передавати такий засіб у користування іншій особі, що має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, передавши їй реєстраційний документ на цей транспортний засіб. Як вбачається з матеріалів справи, відповідачу 1 [PERSON] відповідачем 2 [PERSON] (власником автомобіля) було передано реєстраційний документ на транспортний засіб ЗАЗ 110307-40 д.н.з [NUMBER] та право на користування та керування вказаним автомобілем. Аналіз змісту наведеного пункту Правил дорожнього руху і частини другої статті 1187 ЦК України у їх взаємозв`язку приводить до висновку, що оскільки відповідач 1 [PERSON] під час керування транспортним засобом 09.02.2022 року та скоєння ДТП мав посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, а також реєстраційний документ на транспортний засіб ЗАЗ 110307-40 д.н.з [NUMBER] , переданий йому власником даного автомобіля,, а також належало право користування та керування вказаним транспортним засобом, а відтак саме відповідач 1 [PERSON] є володільцем транспортного засобу і зобов`язаний нести відповідальність за завдання шкоди. З огляду на вищенаведене, суд вважає, що позовні вимоги слід задовольнити частково, стягнути відповідача 1 [PERSON] на користь позивача матеріальну шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 113 930,75 грн. В частині позовних вимог про стягнення з відповідача 2 [PERSON] матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 113 930,75 грн. відмовити за безпідставністю. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з наступного. Відповідно до ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Так, позивач просить стягнути з відповідача 1 [PERSON] на свою користь витрати на правову допомогу, розмір яких становить 8000,00 грн. Як вбачається із матеріалів справи, позивачем на підтвердження понесених ним витрат надано: договір про надання правової допомоги № ФО-28-11/23 від 28.11.2023 року, строк дії якого продовжувався за згодою сторін до 18.11.2025 року, акт про надання послуг за договором про надання правничої допомоги від 28.11.2023 року, квитанцію про сплату за послуги з надання правничої допомоги в сумі 8000 грн. Ознайомившись з наведеними документами, суд приходить до переконання, що розмір витрат на оплату послуг адвоката підлягає відшкодуванню позивачу за рахунок відповідача 1 [PERSON] у сумі 8000 грн., оскільки такі витрати є співмірними зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт, а також часом, витраченим адвокатом на виконання даних робіт та надання послуг, обсягом наданих адвокатом послуг та ціною позову. Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так як позовні вимоги суд задовольняє в частині стягнення з відповідача 1 [PERSON] суми матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, витрати по сплаті судового збору в розмірі 1073,60 грн. підлягають стягненню із відповідача 1 [PERSON] на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: partial