Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-20 00:00:00

\~ \~ \~ \~25 березня 2025 року адвокат Віхерко Н.О. в інтересах [PERSON] звернулася до суду з позовом до держави Україна в особі Державної казначейської служби про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування та прокуратури, та просила стягнути на користь позивачки 500 000 грн моральної шкоди. \~ \~ \~ \~В обґрунтування позову вказувала, що у 2019 році [PERSON] , будучи молодшим сержантом військової служби за контрактом, займала посаду медичної сестри терапевтичного відділення 1445 Військового госпіталю Військового медичного клінічного центру Центрального регіону військової частини [NUMBER] , що розташована по [ADDRESS] . \~ \~ \~ \~25 червня 2021 року заступником начальника СВ ВП №1 Хмельницького РУП ГУ НП в Хмельницькій області в межах кримінального провадження №42021241310000015 їй було повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 366 КК України. \~ \~ \~ \~29 червня 2021 року процесуальним прокурором у кримінальному провадженні - прокурором Хмельницької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону затверджено обвинувальний акт про обвинувачення [PERSON] за ч.1 ст.366 КК України та скеровано до Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області. \~ \~ \~ \~Вироком Старокостянтинівського районного суду від 07 листопада 2022 року [PERSON] виправдано у зв?язку із недоведеністю вчинення нею кримінального правопорушення. \~ \~ \~ \~Ухвалою Хмельницького апеляційного суду від 01 квітня 2024 року виправдувальний вирок суду першої інстанції залишено без змін. \~ \~ \~ \~Постановою колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верхового суду від 5 грудня 2024 року вирок Старокостянтинівського районного суду від 07 листопада 2022 року та ухвалу Хмельницького апеляційного суду від 1 квітня 2024 року залишено без змін. \~ \~ \~ \~Вказує, що в ході здійснення кримінального провадження дії органів досудового розслідування, дії Хмельницької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону у цій справі є такими, що порушили особисті немайнові права та свободи позивачки. В результаті безпідставного здійснення щодо [PERSON] кримінального провадження за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, а також під час тривалого судового розгляду судом першої, апеляційної та касаційної інстанцій їй було завдано значну моральну шкоду. Протягом тривалого часу, починаючи із початку здійснення відповідних слідчих дій, обмежувались її конституційні права та відбувалось втручання в її особисте життя. Досудове слідство та розгляд справи в судах здійснювалось з 25 червня 2021 року (було повідомлено про підозру) до 05 грудня 2025 року ( розгляд справи касаційним судом). Вольська увесь час перебувала у пригніченому стані, відчувала тривогу, неспокій, а тому не могла вести звичного способу життя. Це спричинило втрату її авторитету поміж колегами на роботі та її знайомими. Окрім того, протягом часу вирішення кримінального провадження, [PERSON] витрачала значні зусилля на доведення своєї невинуватості, змушена була з`являтись на допити в органи досудового розслідування та суд. \~ \~ \~ \~Довгострокове перебування у стані стресу та психологічного перевантаження призвели до погіршення її здоров?я, внаслідок чого вона перебувала на лікуванні в Старокостянтинівській ЦРЛ в такі періоди: 20.09.2022-18.10.2022, 21.10.2022-17.11.2022, 23.11.2022-19.12.2022, 23.12.2022-20.01.2023, 24.01.2023-17.02.2023, 20.02.2023-28.02.2023, що підтверджується медичними епікризами. У період судового розгляду вона перебувала у стані вагітності, а кримінальне провадження негативно впливало на її перебіг, мали місце передчасні пологи та викидень. \~ \~ \~ \~Враховуючи викладене, вважає, що стягненню на користь позивачки в порядку відшкодування моральної шкоди підлягає сума в розмірі 500 000 грн, відповідає моральним стражданням, які були завдані їй протягом періоду перебування під слідством та судом. Ухвалою Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 31 березня 2025 року відкрито провадження у справі, розгляд якої вирішено проводити за правилами загального позовного провадження. У відзиві на позовну заяву представник Державної казначейської служби України просив у задоволенні позову відмовити за безпідставністю. Зазначав, що ДКСУ лише виконує рішення суду та не може бути відповідачем у справі, яким має бути орган, діями якого заподіяна шкода, тобто відповідний орган досудового розслідування. У відзиві на позовну заяву представник Хмельницької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону просив у задоволенні позову відмовити, оскільки позивачкою не доведено факту заподіяння їй моральної шкоди. Ухвалою Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 22 квітня 2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. У судовому засіданні представник позивачки\~адвокат Віхерко Н.О. позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Представник Хмельницької спеціалізованої\~прокуратури у\~сфері оборони\~Західного регіону проти позову заперечив з мотивів, наведених у відзиві. Представник Державної казначейської служби України, який належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи до суду не з`явився, будь-яких клопотань не подавав. Заслухавши учасників процесу, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дослідивши та перевіривши усі обставини справи, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про задоволення позову з наступних підстав. \~ \~ \~ \~25 червня 2021 року заступником начальника СВ ВП №1 Хмельницького РУП ГУ НП в Хмельницькій області в межах кримінального провадження №42021241310000015 [PERSON] було повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 366 КК України. \~ \~ \~ \~Вироком Старокостянтинівського районного суду від 07 листопада 2022 року [PERSON] виправдано у зв`язку із недоведеністю вчинення нею кримінального правопорушення. \~ \~ \~ \~Ухвалою Хмельницького апеляційного суду від 01 квітня 2024 року виправдувальний вирок суду першої інстанції залишено без змін. \~ \~ \~ \~Постановою колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верхового суду від 5 грудня 2024 року вирок Старокостянтинівського районного суду від 07 листопада 2022 року та ухвалу Хмельницького апеляційного суду від 1 квітня 2024 року залишено без змін. Таким чином [PERSON] незаконно перебувала під слідством і судом у період з 25 червня 2021 року (дня оголошення їй підозри) до 05 грудня 2024 року (дати ухвалення Верховним Судом постанови) 3 роки 5 місяців та 11 днів (41 місяць). У зв`язку із вагітністю та загрозою її переривання [PERSON] перебувала на лікуванні в Старокостянтинівській ЦРЛ в такі періоди: 20.09.2022-18.10.2022 з діагнозом: вагітність 9-10 тиж., загроза самовільного викидня, 21.10.2022-17.11.2022 з діагнозом: вагітність 14-15 тиж., загроза самовільного викидня, 23.11.2022-19.12.2022 з діагнозом: вагітність20 тиж., несправжні перейми, 23.12.2022-20.01.2023 з діагнозом: вагітність 25 тиж., загроза переривання вагітності, 24.01.2023-17.02.2023 з діагнозом: вагітність 25-26 т., загроза передчасних пологів, 20.02.2023-28.02.2023 з діагнозом: вагітність 28-29т., загроза передчасних пологів. Згідно епікризу після операції кесарівського розтину 20.04.2022 [PERSON] перенесла зазначену операцію. Зазначені обставини підтверджуються дослідженими в судовому засіданні доказами і сторонами не оспорюються. Право на відшкодування матеріальної та моральної шкоди за рахунок держави закріплено у ст. 56, 62 Конституції України, ст.ст. 1167, 1176 ЦК України. Згідно зі ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до ст.56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені\~статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких відокремлено посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу. Положеннями частин 1,2, 7 ст.1176 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом. Зокрема, вищезазначений порядок відшкодування шкоди встановлений Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового слідства, прокуратури і суду». Відповідно до п.1 ч.1 ст.1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового слідства, прокуратури і суду», підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду. Аналогічне положення містить і ст.1167 ЦК України . Відповідно до ст.2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового слідства, прокуратури і суду», право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає, зокрема, у разі постановлення виправдувального вироку суду. Відповідно до ч. 5 ст. 4 цього ж Закону України відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відшкодування шкоди проводиться за рахунок коштів державного бюджету (стаття 4 Закону). Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Судом встановлено, що відносно [PERSON] 7 листопада 2022 року постановлено виправдувальний вирок, який набрав законної сили 5 грудня 2024 року. Тобто,\~Законом\~передбачено, що розмір відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом повинен визначатися судом з урахуванням мінімального розміру заробітної плати. Наведене дає підстави для висновку, що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні до мінімального розміру заробітної плати, суд при вирішенні питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати, що є чинним на час розгляду справи, при цьому визначений\~законом\~розмір відшкодування є тим мінімальним розміром, що гарантований державою, а суд, враховуючи обставини конкретної справи, вправі застосувати й більший розмір відшкодування. Психологічне напруження, розчарування та незручності, що виникли внаслідок порушення органом держави прав людини, можуть свідчить про заподіяння моральної шкоди. Таким чином, психологічне напруження, розчарування та незручності, що виникли внаслідок порушення органом держави чи місцевого самоврядування прав людини, навіть якщо вони не потягли вагомих наслідків у вигляді погіршення здоров`я, можуть свідчить про заподіяння їй моральної шкоди. Такий висновок зробив Верховний Суд в постанові від 24 березня 2020 року №818/607/17. Для правильного встановлення найнижчої межі відшкодування шкоди, завданої позивачу, необхідно встановити строк перебування позивача під судом і слідством. У пунктах 1.1, 1.2 Рішення Конституційного Суду України від 27 жовтня 1999 року №9-рп/99 у справі №1-15/99 зазначено, що кримінальна відповідальність настає з моменту набрання законної сили обвинувальним вироком суду. Притягнення до кримінальної відповідальності як стадія кримінального переслідування починається з моменту пред`явлення особі обвинувачення у вчиненні злочину. Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 686/23731/15-ц (провадження № 14-298цс18), розмір моральної шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, необхідно визначати виходячи з мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством і судом, починаючи з часу пред`явлення обвинувачення до набрання законної сили виправдувальним вироком або ухвалою про закриття кримінального провадження. Згідно з п.14 ч.1 ст.3 КПК України притягнення до кримінальної відповідальності - стадія кримінального провадження, яка починається з моменту повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального правопорушення. Відповідно до ч.1 ст.43 КПК України виправданим у кримінальному провадженні є обвинувачений, виправдувальний вирок суду щодо якого набрав законної сили. Ураховуючи наведене, період перебування [PERSON] під слідством і судом правильно визначено позивачем - 41 місяць. Такий висновок узгоджується з правовою позицією, висловленою Верховним Судом в постанові від 13 серпня 2020 року у справі № 607/10144/18. Відповідно до\~статті 8 Закону України «Про державний бюджет України на 2024 рік» \~встановлено у 2024 році мінімальну заробітну плату у місячному розмірі: з 01 квітня - 8000 грн. З урахуванням викладеного розмір відшкодування слід розраховувати, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом. Таким чином розмір відшкодування не може бути меншим 328000 грн (мінімальна заробітна плата станом на ухвалення рішення) х 41 (кількість місяців перебування під слідством та судом). Статтею 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 20 вересня 2018 року у справі № 686/23731/15-ц (провадження № 14-298цс18) дійшла висновку про те, що моральною шкодою визначаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють під час розгляду справи. Законодавець визначив мінімальний розмір моральної шкоди, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом. Тобто, цей розмір у будь-якому випадку не може бути зменшено, оскільки він є гарантованим мінімумом. Але визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливість відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі. Тобто, суд повинен з`ясувати усі доводи позивача щодо обґрунтування ним як обставин спричинення, так і розміру моральної шкоди, дослідити надані докази, оцінити їх та визначити конкретний розмір моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості. Подібний висновок викладений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 22 квітня 2019 року у справі № 236/893/17 (провадження № 14-4цс19), Верховним Судом у постановах від 21 жовтня 2020 року у справі № 754/8730/19 (провадження № 61-9673св20), від 03 березня 2021 року у справі № 638/509/19 (провадження № 61-7643св20). Суд, враховуючи обставини конкретної справи, вправі застосувати й більший розмір відшкодування. З урахуванням засад виваженості, розумності та справедливості суд може збільшити розмір відшкодування, обмеження максимального розміру моральної шкоди\~Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»\~не передбачено (постанова від 12.02.2020 року у справі №295/692/17). Визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен приводити до її безпідставного збагачення. Так, при визначенні розміру відшкодування завданої позивачці моральної шкоди, суд бере до уваги, що у зв`язку з безпідставним обвинуваченням у вчиненні злочину вона втратив авторитет в колег, знайомих та друзів, їй довелося постійно виправдовуватися перед друзями, рідними, оточуючими людьми, колегами, що викликало у неї додаткові хвилювання і страждання, спричинило душевний біль та погіршення фізичного здоров`я. Відповідно до положень ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Ураховуючи фактичні обставини справи, тривалість моральних страждань позивачки та негативні наслідки, які для неї настали у зв`язку із порушенням її прав, суд, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, вважає за необхідне визначити розмір морального відшкодування в сумі 500000 грн. Доводи прокурора на те, що позивачка не довела факту спричинення їй моральної шкоди, не заслуговують на увагу, оскільки\~Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»\~передбачено безумовне право на відшкодування моральної шкоди у розмірах і порядку, встановленому в ньому, у випадку постановлення виправдувального вироку суду. З урахуванням вищенаведеного, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню і на користь позивачки слід стягнути 500000 грн. моральної шкоди. Доводи представника відповідача - Державної казначейської служби про те, що він не є відповідачем у справі частково заслуговують на увагу, оскільки залучення або ж незалучення до участі у таких категоріях спорів ДКСУ чи її територіального органу не впливає на правильність визначення належного відповідача у справі, оскільки відповідачем є держава, в особі органу, діями якого завдано шкоду, тобто орган досудового розслідування, а не Державна казначейська служба України чи її територіальний орган. ДКСУ та її територіальний орган можуть бути залучені до участі у справі з метою забезпечення завдань цивільного судочинства, однак їх незалучення не може бути підставою для відмови у позові. (Постанова Великої Палати Верховного Суду від 27.11.2019 року у справі № 242/4741/16-ц). При розподілі судових витрат суд виходить з наступного. Відповідно до положень ч.1\~ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до п.13 ч.2 ст.3 Закону України «Про судовий збір», судовий збір не справляється за подання позовної заяви про відшкодування шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, або органу місцевого самоврядування, їх посадовою або службовою особою, а так само незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури або суду. Таким чином, судовий збір за розгляд справи необхідно віднести за рахунок держави. Згідно з частинами першою, третьою\~статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з частинами першою-шостою\~статті 137 ЦПК України\~витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Outcome: approved