Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-20 00:00:00

У березні 2025 року до Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області звернувся [PERSON] з вказаним позовом в якому зазначив, що 04 грудня 2021 року, він надав у позику [PERSON] 50\~000,00 гривень, які останній зобов`язався повернути до 04 березня 2022 року. Факт передачі відповідачу у позику вказаної суми грошових коштів підтверджується власноручно складеною борговою розпискою [PERSON] . Взяті на себе зобов`язання за вказаним договором [PERSON] не виконав, борг не повернув. Оскільки умовами договору позики відсотки за користування грошовими коштами не були встановлені, відповідно до положень ст.1048 ЦК України відповідач повинен повернути борг та сплатити відсотки за користування цими коштами у розмірі облікової ставки Національного банку України. Розмір таких відсотків за період з 04.12.2021 по 04.03.2025 рік становить 30\~384,24 гривень. Крім того, у зв`язку із простроченням відповідачем виконання грошового зобов`язання, останній повинен сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, розмір яких становить: 16\~482,26 гривень розмір інфляції, нарахованої на суму боргу за період з березня 2022 року по січень 2025 року та 4\~878,08 гривень 3% річних за період прострочення повернення боргу з 04.03.2022 по 04.03.2025 рік. За таких обставин, просив стягнути з відповідача на його користь 101\~744,58 гривень загальну суму заборгованості за договором позики, нарахованих відсотків за його користування, суми інфляції та 3% річних за час прострочення повернення боргу. В судове засідання позивач не з`явився. Про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Просив справу розглядати за його відсутності на підставі поданих доказів, проти ухвалення заочного рішення не заперечував, про що зазначив у самій позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився. Про час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку. Відзив на позов не подав. За таких обставин, зважаючи на повторну неявку відповідача в судове засідання без поважних причин та неподання останнім відзиву на позов, вважаю за можливе розглянути справу за відсутності сторін на підставі наявних матеріалів та постановити заочне рішення. Фактичні обставини справи, встановлені судом. 04 грудня 2021 року [PERSON] видав [PERSON] боргову розписку, згідно якої він підтвердив факт отримання від [PERSON] у позику 50\~000,00 гривень та зобов`язався повернути борг до 04.03.2022 року. У вказаній розписці сторонами не було визначено розмір відсотків за користування позикою та не визначено, що така позика є безпроцентною. Станом на даний час у позивача наявний оригінал вказаної боргової розписки. Застосовані норми права та позиція суду. Щодо факту укладення договору позики та стягнення суми боргу. Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні ( позичальникові ) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів ( суму позики ) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно з ч. 2 ст. 1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до приписів ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менше як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. З огляду на викладене, суд виходить з того, що між сторонами була дотримана форма договору позики та представленою борговою розпискою від 04.12.2021 року, яка видана [PERSON] , посвідчено факт передання позивачем відповідачеві 04.12.2021 року у борг 50\~000,00 гривень на строк до 04.03.2022 року. За змістом ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику в строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Згідно положень ст.545 ЦК України, прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора. Як встановлено в судовому засіданні у позивача [PERSON] на теперішній час знаходиться оригінал виданої [PERSON] боргової розписки від 04.12.2021 року, що свідчить про те, що останній не виконав свої зобов`язання та не повернув позичальнику свій борг. Доказів, які б підтверджували факт повернення боргу [PERSON] відповідачем суду не представлено. За таких обставин, вимоги позивача з приводу повернення суми позики у розмірі 50\~000,00 гривень є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Стосовно вимог позивача про стягнення з відповідача відсотків за користування позикою суд зазначає наступне. Відповідно до приписів частини 1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Як вбачається із змісту позовних вимог позивач просить стягнути відсотки за користування наданими ним у борг грошовими коштами за весь час користування відповідачем такими коштами, за період з 04.12.2021 по 04.03.2025 рік. При цьому суд звертає свою увагу на те, що правовідносини стосовно здійснення позикодавцем права на визначену договором плату за користування позикою за час, на який він її надав, та правовідносини щодо здійснення позикодавцем права на проценти внаслідок невиконання позичальником обов`язку повернути кошти до визначеного терміну є різними за змістом. Термін «користування чужими грошовими коштами» (стаття 536 ЦК) використовується у двох ситуаціях: 1) одержання боржником (як правило, за плату) можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу; 2) прострочення виконання грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх. Законодавство встановило наслідки як надання можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу (стаття 1048 ЦК), так і наслідки прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх (стаття 625 ЦК). Припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами договору строку надання позики (тобто за період правомірного користування нею). Після спливу такого строку чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК право позикодавця нараховувати проценти за позикою припиняється. Права та інтереси позикодавця в охоронних правовідносинах (тобто за період прострочення виконання грошового зобов`язання) забезпечує частина друга статті 625 ЦК, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Згідно змісту виданої [PERSON] боргової розписки сторонами розмір відсотків за користування позикою не був визначений. Оскільки сума позики перевищує 50-кртаний розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян (850 гривень) та сторонами не був погоджений розмір відсотків за користування сумою позики, позивач має право на отримання процентів від суми позики на рівні облікової ставки Національного банку України. Оскільки позика надавалася на період до 04.03.2022 року, відповідно позивач має право на отримання таких відсотків, за весь період правомірного користування відповідачем такими коштами, тобто за період з 04.12.2021 року по 04.03.2022 рік включно. Згідно даних Національного банку України облікова ставка в період з 04.12.2021 по 09.12.2021 року становила 8,5%, з 10.12.2021 по 20.01.2022 рік 9,0%, а з 21.01.2022 по 04.03.2022 рік 10,0% Отже сума відсотків за користування позикою, яку повинен сплатити відповідач позивачу буде становити: 1201,36 грн. із розрахунку: (50000,00 грн. * 8,5% * 6 днів (з 04.12.2021 по 09.12.2021 року)/100*365) + (50000,00 грн. *9,0% * 44 дня (з 10.12.2021 по 20.01.2022 рік)/ 365днів *100%) + 50\~000,00 грн. * 10,0% * 43 дня (з 21.01.2022 по 04.03.2022 рік)/ 365днів *100%). Щодо вимог про сплату суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. За змістом положень статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (стаття 530 ЦК України). Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватись визначених у договорі строків, зокрема щодо сплати коштів, визначених кредитним договором, а тому прострочення виконання зобов`язання є його порушенням. Положеннями статті 611 цього Кодексу передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Зокрема, статтею 625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Формулювання статті 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3 % річних не є неустойкою у розумінні положень статті 549 цього Кодексу. Отже, за змістом наведеної норми закону нараховані на суму боргу інфляційні втрати та 3 % річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові . При цьому в статті 625 ЦК України визначено загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Норми цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Зазначений висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.05.2018 у справі №686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18). З 17.03.2022 набрав чинності пункт 18 «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України, яким передбачено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Вимоги позивача про стягнення з відповідача згідно приписів ст.625 ЦК України 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання заявлені за період з 04.03.2022 року по 04.03.2025 рік, а нарахування інфляційних втрат за період з березня 2022 року по січень 2025 рік, тобто за період дії в країні воєнного стану. Отже в силу приписів п.18 «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України вимоги позивача про стягнення з відповідача 3% річних та суми боргу із урахуванням індексу інфляції задоволенню не піддягають. На підставі викладеного суд приходить до висновку що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню та з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість за договором позики від 04.12.2022 року у загальній сумі 51201,36 гривень, яка складається з: 50\~000,00 гривень сума позики та 1201,36 гривень відсотки за користування сумою позики. В решті у задоволенні позовних вимог слід відмовити. Відповідно до частини 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені останнім судові витрати по сплаті судового збору за подання позову пропорційно до задоволеної частини позовних вимог у сумі 609,51 гривень (51201,36 грн * 1211,20 грн. /101744,58 грн). На підставі викладеного,

Outcome: partial