Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом зазначивши, що з 01 липня 2005 року по 11 червня 2024 року перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою. За час шлюбу у сторін народився син, [PERSON] , [INFO] . Водночас, ще до офіційного розірвання шлюбу, у 2020 році відповідачка виїхала за межі України та проживав за кордоном. З часу проживання відповідачки окремо від дитини, участі у її утриманні та вихованні не приймає, її життям та здоров`ям не цікавиться та матеріально сина не утримує. Рішенням Острицької сільської ради Герцаївського району № 76 від 06 червня 2024 року було затверджено висновок органу опіки та піклування про визначенням місця проживання неповнолітнього [PERSON] , [INFO] із батьком. При таких обставинах, позивач просив позбавити відповідачку батьківських прав відносно сина. Ухвалою Герцаївського районного суду Чернівецької області від 21 травня 2025 року було відкрито провадження та призначено розгляд справи у порядку загального позовного провадження. Позивач [PERSON] будучі належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, проте від представника останнього - адвоката Козачук С.А. до суду надійшла заява про розгляд справи у їх відсутності. Позовні вимоги підтримують в повному обсязі які просить задовольнити. Відповідачка [PERSON] будучі належним чином повідомлена про час і місце розгляду справи, в.ч. і через офіційний сайт Судової влади, в судове засідання не з`явилася. За таких обставин, в силу ч. 4 ст. 223 ЦПК України, суд вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній доказів та ухвалити заочне рішення. Представник органу опіки та піклування Острицької сільської ради Чернівецького району Чернівецької області в судове засідання свого представника не направила, втім надала суду письмову заяву про розгляд справи у їх відсутності, проти задоволення позовних вимог не заперечують. Частиною 1 ст. 4 ЦПК України гарантовано кожній особі право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ст.5 ЦПК України). Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відтак, з урахуванням предмету позову в контексті положень статей 12, 76-81 ЦПК України, позивач повинен довести, що відповідачка ухиляється від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини, а відповідачка зобов`язана довести протилежне, тобто належне виконання ним як батьком обов`язків щодо виховування дитини. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] (дівоче прізвище « [PERSON] »), уклали шлюб 01 липня 2005 року. Від шлюбу у них народився син : [PERSON] 24 липня 2010 року, що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] . Рішенням Герцаївського районного суду Чернівецької області від 11 червня 2024 року, ухваленого по справі № 2/714/179/244, шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Відповідно до відомостей Острицької сільської ради Чернівецького району Чернівецької області, позивач, [PERSON] разом із своїми дітьми : [PERSON] та [PERSON] зареєстровані в [ADDRESS] . Станом на 27 травня 2024 року за місцем проживанням позивача фактично проживали позивач із сином [PERSON] , про що свідчить акт Острицької сільської ради Чернівецького району. Мати дитини [PERSON] - відповідачка у справі, проживає окремо від позивача та сина, [PERSON] , а саме, в [ADDRESS] . Згідно характеристики виконавчого комітету Острицької сільської ради Чернівецького району Чернівецької області, відповідачка, тобто [PERSON] , [INFO] , більше 2-х років не проживає разом зі своєю родиною, не веде спільний побут та господарство. За наявної у матеріалах справи інформації-відповіді на запит адвоката Петрунько І.А. від 15 травня 2024 року, [PERSON] , [INFO] , є учнем 8-Б класу Чернівецької гімназії №5 «Інтеграл». За час його навчання всі батьківські збори та різні заходи, у яких брав участь [PERSON] відвідував тільки батько [PERSON] . Мати, тобто [PERSON] спілкувалася з класним керівником впродовж 2023-2024 років, лише у телефонному режимі, оскільки проживає за межами України. Статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. У статті 150 СК України міститься перелік обов`язків батьків по вихованню та розвитку своїх дітей, а саме: батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини. Судом встановлено, що неповнолітній [PERSON] 24 липня 2010 року, постійно проживає з батьком у с. Остриця Чернівецького (колишнього Герцаївського району), а відповідачка у 2020 році виїхала за кордоном до Держави Італія та, відповідно, з вказаного часу не брала та не бере участі у вихованні дитини, не піклується про неї, її фізичний, духовний та моральний розвиток, не забезпечує матеріально, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду і лікування дитини, як складову частину виховання. Зазначені обставини підтверджуються висновком служби у справах дітей Острицької сільської ради Чернівецького району від 05 червня 2024 року № 09-30/26, яка взяла до уваги інформацію з навчального закладу, повідомлення зі школи, сільської амбулаторії, пояснення сусідів та пояснення самої дитини - [PERSON] . За означеним висновком, місце проживання неповнолітнього [PERSON] було визначено з батьком, [PERSON] . Відповідно до статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Пленум Верховного Суду України у п.15 своєї постанови № 3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» зазначив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Верховний Суд у своєму правовому висновку викладеному у постанові від16 червня 2021 року у справі № 595/1638/19 (провадження № 61-3503 св 21) зазначив, що при вирішенні такої категорії спорів слід мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку. Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків. Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину вже несе в собі негативний вплив на свідомість дитини, та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини. Таким чином, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків. Аналогічний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду: від 08 травня 2019 року у справі № 409/1865/17-ц (провадження № 61-4022св19); від 02 жовтня 2019 року у справі № 461/7387/16-ц (провадження № 61-29266св18); від 11 березня 2020 року у справі № 638/16622/17(провадження № 61-13752св19); від 13 квітня 2020 року у справі № 760/468/18(провадження № 61-8883св19); від 29 квітня 2020 року у справі № 522/10703/18 (провадження № 61-4014св20). Також статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ передбачено, що, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Питання участі батька у вихованні дитини було предметом розгляду органу опіки та піклування. Висновком органу опіки та піклування Острицької сільської ради Чернівецького району Чернівецької області, затвердженого рішенням виконавчого комітету № 35 від 09 квітня 2025 року, було встановлена доцільність позбавлення батьківських прав відповідачки, стосовно свого неповнолітнього сина [PERSON] . За змістом самого висновку, неповнолітній [PERSON] підтвердив обставини не проживання матері разом із ним та позивачем за місцем їх проживання протягом тривалого часу, яка його не навідує, не цікавиться його життям, не дзвонить, не вітає на день народження. Сама відповідачка у телефонному режимі повідомила членам комісії що не заперечує проти позбавлення її батьківських прав відносно її сина. З метою окреслення моральної характеристики сторін у справі суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що перебування відповідачки - [PERSON] , в іншій країні Італії, не перешкоджає їй приїхати до місця проживання і взяти на себе батьківські обов`язки з виховання, догляду та піклування про сина. Відповідачка навіть після відкриття провадження по справі, з огляду на предмет позову, не приїхала до сина для налагодження стосунків, піклування і догляду. Вказане, на думку суду, свідчить про те, хто зі сторін у справі насправді приділяє увагу якнайкращому забезпеченню інтересів дитини та ставить його найважливіші інтереси над власними інтересами. ЄСПЛ у рішенні від 30 червня 2020 року у справі «Ілля Ляпін проти росії», заява № 70879/11, встановив відсутність порушень національними судами російської федерації статті 8 Конвенції (право на повагу до приватного та сімейного життя), а також зауважив, що, якщо батько значний проміжок часу не підтримує стосунки з дитиною, його можна позбавити батьківських прав. І в цьому немає порушення права на сімейне життя, гарантованого Конвенцією. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В силу ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Оцінюючи вищенаведені докази у свій сукупності, зважаючи на якнайкращі інтереси дитини, а також те, що відповідачка фактично не виконує свої батьківські обов`язки за відсутності будь-яких перешкод щодо спілкування із сином [PERSON] , та оскільки участі у його вихованні та утриманні не приймає, то приходить до висновку про застосування до відповідачки крайнього заходу впливу у вигляді позбавлення її батьківських прав. Відтак, вимоги позивача суд знаходить обґрунтованим, які підлягають задоволенню. У відповідності до ст. 141 ЦПК України з відповідачки підлягають стягненню на користь позивача судові витрати. На підставі ст.ст. 150, 164, 166, 182, 183 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved