Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-20 00:00:00

20.05.2025 адвокат Певна Олена Віталіївна, яка діє в інтересах позивача [PERSON] , через підсистему "Електронний суд", звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] , з наступними вимогами: розірвати шлюб, зареєстрований між [PERSON] та [PERSON] , 24 липня 1999 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Зміївського районного управління юстиції у Харківській області, актовий запис № 72; стягнути з відповідача аліменти на утримання дочки у розмірі 1/4 частки доходу відповідача. В обґрунтування позову зазначено, позивачка [PERSON] перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON] , який зареєстровано 24.07.1999 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Зміївського районного управління юстиції у Харківській області. В період шлюбу у сторін народилося четверо дітей. Спільне подружнє життя не склалося, між сторонами існують глибокі релігійні розбіжності, які неодноразово ставали причиною конфліктів, відповідач вчиняє щодо позивачки домашнє насильство - як у фізичній, так і в психологічній формі (регулярні приниження, ізоляція, погрози, контроль поведінки тощо). Подальше спільне життя позивачки з відповідачем по справі є неможливим, оскільки шлюб фактично припинився, сімейні стосунки не підтримуються. Крім того, представник позивачки просить стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітньої дочки - [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, і до повноліття дитини. Необхідність стягнення аліментів представник обґрунтовує тим, що [PERSON] є пенсіонером МВС України, також додатково продовжує діяльність на умовах найму, а тому вважає, що він може сплачувати розмір аліментів у визначеному розмірі 1/4 частки. Зазначені обставини стали підставою для звернення до суду з даним позовом. Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 28 травня 2025 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні на 13.06.2025. 13.06.2025 відповідачем [PERSON] до суду подано відзив на позовну заяву з викладом заперечень відповідно до якого відповідач не заперечує з приводу розірвання шлюбу та просить ухвалити рішення в цій частині про задоволення позову. Щодо заявлених позовних про стягнення аліментів відповідач [PERSON] зазначає, що позивачка є молодше відповідача на 5,5 років, не є пенсіонером або інвалідом, має задовільний стан здоров`я, має можливість працевлаштуватися та самостійно забезпечувати дитину. Дружина не працює тривалий час. Більше того, у вересні 2024 року, маючи 2 групу інвалідності та отримуючи виплати по інвалідності близько 3000 грн., щомісячно, дружина відмовилася від проходження МСЕК для підтвердження та призначення групи на все життя. За період сімейного життя матеріальним забезпеченням нашої раніше багатодітної родини з 4-ма дітьми здійснював саме відповідач. За зароблені кошти відповідач придбав будинок, автомобіль, оплачував дітям навчання, родині відпочинок тощо. Троє дорослих дітей за його матеріальної підтримки виїхали за кордон, за наявності можливості він надає їм матеріальну допомогу. Крім того, відповідач зазначає, що у 2020 році, родинний будинок куплений ним у шлюбі, він подарував спільним дітям, кожній дитині по 1/4 частині, в тому числі неповнолітній [PERSON] . Фактично він з дружиною мешкають у будинку, що належить дітям. Вказує на те, що він сплачує усі ці роки комунальні послуги, якими в тому числі користується позивач та неповнолітня дочка [PERSON] . Споживачем та платником комунальних послуг зазначений [PERSON] . Лише у 2025 році відповідачем сплачено 11 000 грн. за електроенергію, за вивіз сміття 459 грн., за газопостачання 14 095,62 грн., за поставку інтернету Укртелекому, в тому числі для забезпечення навчального процесу дитині, 1900 гривень. Загальна сума за 5,5 місяців склала 27 454, 62 грн. Разом із тим, відповідач зазначає, що він постійно дає дитині та дружині гроші на придбання речей, продуктів харчування, особисті потреби, особисто придбає необхідне для родини. Придбав за останній час для неповнолітньої дитини ноутбук вартістю 16 683 грн., графічний планшет вартістю 4 038 грн., навушники вартістю 1 711 грн. Щодо тверджень позивачки про вчинення домашнього насильства відповідач [PERSON] категорично заперечує, оскільки окрім посилання на ці обставини у позовній заяві, іншими доказами це не підтверджено. Враховуючи викладене, просить відмовити в задоволенні позовних вимог про стягнення аліментів на утримання дочки в розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) та задовольнити позов в частині розірвання шлюбу. 21.07.2025 належним чином повідомлені учасники судового процесу в судове засідання не з`явилися. 21.07.2025 представником позивачки до суду подано відзив на позовну заяву відповідно до якого представник позивачки просить суд задовольнити позов в повному обсязі. Відповідач [PERSON] до канцелярії суду надав заяву відповідно до якої просив проводити розгляд справи за його відсутності, з врахуванням відзиву на позовну заяву. Позовні вимоги просив задовольнити частково в частині позовних вимог про розірвання шлюбу. Відповідно до частини 3 статті 211 Цивільного процесуального кодексу України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Відповідно до частини 1 статті 223 Цивільного процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Неявка учасників справи не перешкоджає проведенню судового розгляду. Зважаючи на те, що всі особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з`явилися, відповідно до частини 2 статті 247 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши доводи позовної заяви, письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного: Частинами 1, 3 статті 13 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до статей 76 - 81 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Статтею 51 Конституції України передбачено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Відповідно до Протоколу №7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зі змінами, внесеними Протоколом №11, стаття 5, кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Згідно частини 1 статті 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. У відповідністю зі статтею 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Даними Свідоцтва про шлюб (повторне), серії [NUMBER] , виданого 06 травня 2025 року, підтверджується, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 24 липня 1999 року, актовий запис № 72 (а. с. 11). Сторони від шлюбу мають спільних дітей: дочку [PERSON] , [INFO] , дочку [PERSON] , [INFO] , дочку [PERSON] , [INFO] , дочку [PERSON] , [INFO] . Зазначене підтверджується наявними в матеріалах справи копіями свідоцтв про народження (а. с. 11 - зворот, 12 - 13). З позовної заяви слідує, що сторони фактично припинили шлюбні стосунки, подальше збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивача та відповідача. За змістом встановлених судом обставин, фактично сторони припинили шлюбні стосунки, подальше збереження шлюбу суперечитиме інтересам обох зі сторін. На підставі викладеного, суд вбачає підстави для задоволення позову в цій частині. Згідно з частиною 2 статті 114 Сімейного кодексу України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Частиною 3 статті 115 Сімейного кодексу України передбачено, що документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів на утримання дочки [PERSON] , [INFO] , суд зазначає наступне. Відповідно до статті 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 1 - 3 статті 181 Сімейного кодексу України передбачено, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Згідно зі статтею 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Згідно з частини 1 статті 183 Сімейного кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. У відповідності до частини 1 статті 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Судовим розглядом встановлено, що домовленості між сторонами щодо способу виконання обов`язку утримувати дитину - не досягнуто. Враховуючи положення частини 1 статті 3 Конвенції про права дитини, частин 7, 8 статті 7 Сімейного кодексу України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини. Відповідно до статті 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. Як зазначено у відзиві на позовну заяву з приводу вимоги про стягнення аліментів на утримання дочки, як на підставу звільнення від такого обов`язку відповідач [PERSON] посилається на те, що 27.04.2020 відповідно до договору дарування, подарував своїм дітям по 1/4 частки житлового будинку житловий будинок з надвірними будівлями, що розташований за адресою: [ADDRESS] (а. с. 39 - 40). Крім того, на підтвердження сплати комунальних послуг, відповідачем долучено до матеріалів справи копії відповідних платіжних документів (а. с. 31 - 36). Разом із тим, відповідачем надано докази на придбання цифрової техніки, яка передбачалась для дочки [PERSON] (а. с. 37 - 38-а). Зазначені вище обставини позивачкою та її представником не спростовувались. Так, Сімейним кодексом України чітко визначено, обов`язок батьків утримувати дитину, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину, визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини. Статтею 188 Сімейного кодексу України передбачено підстави для звільнення батьків від обов`язку утримувати дитину, серед яких: батьки можуть бути звільнені від обов`язку утримувати дитину, якщо дохід дитини набагато перевищує дохід кожного з них і забезпечує повністю її потреби. Батьки можуть бути звільнені від обов`язку утримувати дитину тільки за рішенням суду. Якщо дитина перестала отримувати дохід або її дохід зменшився, заінтересована особа має право звернутися до суду з позовом про стягнення аліментів. Підстав для звільнення відповідача від обов`язку утримувати дитину судовим розглядом не встановлено. Таким чином, твердження відповідача про наявність підстав для відмови в задоволенні позовних вимог в частині стягнення аліментів, у зв`язку з набуттям дитиною частки житлового будинку, утриманням відповідачем будику (сплаті комунальних послуг), так само здійсненням покупки відповідачем для дитини цифрової техніки, не є підставою для відмови у задоволенні позову в цій частині. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про обґрунтованість позову, його задоволення та ухвалення рішення про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, що відповідає інтересам сторін, визначивши частку яка підлягає стягненню у розмірі 1/4, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно з частиною 1 статті 191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Щодо розподілу по справі судових витрат. При зверненні до суду з позовом позивачка в силу пункту 3 частини 1 статті 5 Закону України "Про судовий збір" була звільнена від сплати судового збору за подання позову про стягнення аліментів, у зв`язку з чим з відповідача [PERSON] в дохід держави відповідно до статті 141 Цивільного процесуального кодексу України належить стягнути судовий збір в розмірі 1211 грн 20 коп. Разом із тим, оскільки позивачка не вимагала відшкодування судових витрат понесених нею по сплаті судового збору за вимогу про розірвання шлюбу, питання щодо розподілу судових витрат в цій частині судом не вирішувалося. Відповідно до другого речення частини 5 статті 268 Цивільного процесуального кодексу України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Outcome: approved