Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-24 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Придніпровського районного суду м. Черкаси з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову зазначено, що між ним (позивачем) та [PERSON] 03.09.2021 року був укладений шлюб. Від даного шлюбу сторони спільних дітей не мають. Також, в позові вказано, що спільне життя позивача та відповідачки не склалось через відсутність між ними взаєморозуміння, різні погляди на життя, а також через відсутність приязних стосунків. На даний час подружні відносини між сторонами припинені, вони проживають окремо та не ведуть спільного господарства. Тому, позивач просить суд їх шлюб розірвати, не надаючи термін на примирення. Ухвалою суду від 19.06.2025 року відкрито провадження по справі та визначено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явився. При цьому, 25.07.2025 року представником позивача адвокатом Нестеренком О.Ф. подано до суду заяву з проханням розглянути справу без участі сторони позивача, в якій він одночасно вказав, що позивач [PERSON] свої позовні вимоги про розірвання шлюбу підтримує та просить їх задовольнити. В судове засідання відповідачка [PERSON] також не з`явилась, однак, 26.06.2025 року подала до суду відзив від 25.06.2025 року на позовну заяву [PERSON] , в якому зазначила, що позов про розірвання шлюбу визнає, просить його задовольнити, не надаючи їм з позивачем терміну на примирення, а також просить розглянути справу без її участі. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до наступного висновку. Статтею 24 СК України визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. За приписами ч. 3 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Згідно зі ст. 110 СК, один з подружжя має право пред`явити до суду позов про розірвання шлюбу. Відповідно до ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в своїй постанові № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Частиною 4 ст. 206 ЦПК України передбачено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. В судовому засіданні встановлено, що 03.09.2021 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, який зареєстровано відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис №1699. Від даного шлюбу сторони спільних дітей не мають. На теперішній час подружні відносини між сторонами не підтримуються та їх шлюб носить формальний характер. Спільне господарство не ведеться. Враховуючи, що відповідачка [PERSON] позовні вимоги [PERSON] про розірвання шлюбу визнала та не заперечує проти їх задоволення, про що нею було вказано у відзиві на позовну заяву, суд приходить до висновку про задоволення позову [PERSON] , оскільки таке рішення відповідатиме інтересам сторін. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд виходить з того, що судові витрати по справі складаються із судового збору, сплаченого позивачем при зверненні з позовом до суду в сумі 1 211 грн. 20 коп. /а.с. 1/. Натомість, враховуючи що позивачем не заявлялось вимог про відшкодування йому сплаченого ним судового збору, то на підставі ст. 13 ЦПК України суд не розглядає питання про розподіл судових витрат.

Outcome: approved