Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-22 00:00:00

01\~травня 2025\~року представник\~позивача звернувся\~до Соснівського\~районного суду\~м.\~Черкаси з\~позовом про стягнення\~заборгованості за кредитним договором, сформованим в системі «Електронний суд». Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 02 травня 2025 року матеріали позовної заяви передано за територіальною підсудністю до Глобинського районного суду Полтавської області. 06 червня 2025 року від Соснівського районного суду м. Черкаси до Глобинського районного суду Полтавської області надійшла зазначена позовна заява, 06 червня 2025 року відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями було визначено головуючого суддю Олефір А.О. В обґрунтування позову представник зазначив, що 27.02.2024 року, будучи клієнтом банку, позичальник уклав з Банком кредитний договір ABH0CT155101709051330270, щодо надання кредиту в розмірі 30000,00 грн строком на 36 місяців (тобто до 26.02.2027 року) зі сплатою процентів у розмірі 85,00 щорічно. Станом на 26.04.2025 року заборгованість Відповідача за даним кредитним Договором складала суму в розмірі 54344,07 грн, яка складається з: 29538,57 грн. - загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту); 22379,93 грн. - загальний залишок заборгованості за процентами, 2425,57 грн - загальний залишок заборгованості за пенею. Відповідно до п. 11 Заяви про надання послуги «Швидка готівка» та/або Паспорту споживчого кредиту «Швидка готівка» У випадку порушення клієнтом зобов`язань із погашення заборгованості клієнт сплачує банку пеню у розмірі 0,07% (не менше 1 грн ) від суми простроченої заборгованості по кредиту за кожен день прострочки, при цьому пеня за невиконання зобов`язання щодо повернення кредиту та процентів за ним не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, та не може бути більшою за 15 (п`ятнадцять) відсотків суми простроченого платежу. Також варто зазначити, що при стягненні неустойки (пені, штрафів) за даним договором слід використовувати не загальне, а спеціальне законодавство, що регулює безпосередньо відносини щодо споживчого кредитування, тобто Закону України «Про споживче кредитування». У відповідності до п. 6 Розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» даного закону, У разі прострочення споживачем у період з 1 березня 2020 року до припинення зобов`язань за договором про споживчий кредит, укладеним до тридцятого дня включно з дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг" (набирав чинності 24.12.2023 р., +30 днів = 23.01.2024 р.), у тому числі того, строк дії якого продовжено після набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг", споживач звільняється від відповідальності перед кредитодавцем за таке прострочення. У тому числі, але не виключно, споживач у разі допущення такого прострочення звільняється від обов`язку сплати кредитодавцю неустойки (штрафу, пені) та інших платежів, передбачених договором про споживчий кредит за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) споживачем зобов`язань за таким договором. Забороняється збільшення процентної ставки за користування кредитом з інших причин, ніж передбачені частиною четвертою статті 1056-1 Цивільного кодексу України, у разі невиконання зобов`язань за договором про споживчий кредит у період, зазначений у цьому пункті. Дія положень цього пункту поширюється, у тому числі, на кредити, визначені частиною другою статті 3 цього Закону. Слід зазначити, що на договори споживчого кредиту, які будуть укладатися після спливу тридцятого дня включно з дня набрання чинності Законом №3498- IX (набрав чинності 24.12.2023 р., +30 днів = 23.01.2024 р.) вимога пункту 6 Розділу IV Прикінцеві та перехідні положення Закону не поширюється, та нарахування пені не забороняється. Посилаючись на викладене, представник позивача, просив суд, стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором № ABH0CT155101709051330270 від 27.02.2024 року у розмірі 54344, 07 грн станом на 26.04.2025 року, яка складається з: 29538, 57 грн - загального залишку заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту); 22379,93 грн - загального залишку заборгованості за процентами, 2425,57 грн - загальний залишок заборгованості за пенею, а також 2442,40 грн судового збору. Представник позивача у судове засідання не з`явився, до позовної заяви додав клопотання, в якому просив проводити розгляд справи у відсутність представника банку та не заперечував проти ухвалення заочного рішення у справі. Згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, судова повістка про виклик до суду направлялася за зареєстрованим місцем проживання відповідача. Відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Як вбачається з Рекомендованих повідомлень про вручення поштових відправлень, судові повістки про виклик [PERSON] до суду на 14:00 год 07.07.2025 та на 11:30 год 23.07.2025 повернулися до суду не вручені з відмітками «адресат відсутній за вказаною адресою». Приймаючи до уваги викладене, суд вважає, що відповідно до положень п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, повістка вважається такою, що вручена відповідачу. Відзиву відповідач не подав. Враховуючи наявність умов проведення заочного розгляду справи встановлених ст. 280 ЦПК України, судом постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, всебічно, повно, об`єктивно оцінивши надані докази та давши їм належну оцінку, суд встановив наступне. 27.02.2024 року [PERSON] підписав Заяву про надання послуги «Швидка готівка» № ABH0CT155101709051330270 (далі по тексту Заява). Згідно п. 4 Заяви сума кредиту 30000,00 грн, строк кредиту 36 місяців з 27.02.2024 по 26.02.2027 включно (п. 5), процентна ставка (фіксована) 85 % на рік (п.6). Відповідно до п. 11 Заяви у випадку порушення Клієнтом зобов`язань із погашення Заборгованості Клієнт сплачує Банку пеню у розмірі 0,07% (не менше 1 грн ) від суми простроченої заборгованості по кредиту за кожен день прострочки, при цьому пеня за невиконання зобов`язання щодо повернення кредиту та процентів за ним не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, та не може бути більшою за 15 (п`ятнадцять) відсотків суми простроченого платежу, підписано електронним підписом за допомогою відкритого ключа (а.с.11-12). Згідно з ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України,\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Як зазначено в ч. 1 ст. 628\~Цивільного кодексу України,\~зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до\~ч.1\~ст.\~638\~Цивільного кодексу\~України,\~договір є\~укладеним,\~якщо сторони\~в належній\~формі досягли\~згоди з\~усіх істотних\~умов договору.\~Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Так, статтею 627 Цивільного кодексу\~Українипередбачено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України). Зокрема, відповідно до ч. 2 ст. 1054 Цивільного кодексу\~Україниза кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмір та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 2 ст. 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст. 205, 207 ЦК України). Таким чином, судом встановлено, що між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір у якому сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Згідно Меморіального ордеру № TR.35542736.44434.65455 від 27.02.2024, [PERSON] видано кредит згідно договору № ABH0CT155101709051330270 від 27.02.2024 (а.с.14). Отже, із досліджених доказів судом встановлено, що АТ «Акцент-Банк»\~ виконало зобов`язання за кредитним договором та надало відповідачу кредитні кошти у розмірі встановленому договором. Вирішуючи позовну вимогу в частині стягнення з відповідача на користь позивача 29538, 57 грн - загального залишку заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту); 22379,93 грн - загального залишку заборгованості за процентами, суд зазначає наступне. Відповідно до ч.1 ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно зі ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 1049 Цивільного кодексу України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.\~Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч.\~1\~ст.\~1048\~Цивільного\~кодексу\~України,\~позикодавець має\~право на\~одержання від\~позичальника процентів\~від суми\~позики,\~якщо інше\~не встановлено\~договором або\~законом.\~Розмір і\~порядок одержання\~процентів встановлюються\~договором.\~Якщо договором\~не встановлений\~розмір процентів,\~їх розмір\~визначається на\~рівні облікової\~ставки Національного\~банку України.\~У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Судом встановлено, що розмір відсотків встановлений умовами договору відповідає ЗУ «Про споживче кредитування». З розрахунку заборгованості за договором № ABH0CT155101709051330270 від 27.02.2024 року, станом на 26.04.2025, вбачається, що заборгованість [PERSON] за наданим кредитом (тілом кредиту) становить 29538, 57 грн, заборгованість за процентами становить 22379,93 грн (а.с.13). Також, як встановлено судом, відповідачем було частково сплачено кошти на користь позивача в загальному розмірі 6390,46 грн. Приймаючи до те, що відповідач отримавши кредитні кошти в сумі 30000,00 грн зобов`язання з їх повернення та сплати відсотків у розмірі встановленому договором виконав частково, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача 29538,\~57\~грн -\~загального залишку\~заборгованості за\~наданим кредитом\~(тілом\~кредиту);\~22379,93\~грн -\~загального залишку\~заборгованості за\~процентами є законними, обгрунтованими та підлягають задоволенню. Вирішуючи позовну вимогу в частині стягнення з відповідача на користь позивача 2425,57 грн - загального залишку заборгованості за пенею, суд зазначає наступне. Відповідно до п. 11 Заяви у випадку порушення клієнтом зобов`язань із погашення заборгованості клієнт сплачує банку пеню у розмірі 0,07% (не менше 1 грн ) від суми простроченої заборгованості по кредиту за кожен день прострочки, при цьому пеня за невиконання зобов`язання щодо повернення кредиту та процентів за ним не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, та не може бути більшою за 15 (п`ятнадцять) відсотків суми простроченого платежу. З розрахунку заборгованості за договором № ABH0CT155101709051330270 від 27.02.2024 року, станом на 26.04.2025, заборгованість [PERSON] за пенею становить 2425,57 грн. Представник позивача зазначив, що при стягненні неустойки (пені, штрафів) за даним договором слід використовувати не загальне, а спеціальне законодавство, що регулює безпосередньо відносини щодо споживчого кредитування, тобто Закону України «Про споживче кредитування». Також зазначив, що на договори споживчого кредиту, які будуть укладатися після спливу тридцятого дня включно з дня набрання чинності Законом №3498- IX (набрав чинності 24.12.2023 р., +30 днів = 23.01.2024 р.) вимога пункту 6 Розділу IV Прикінцеві та перехідні положення Закону не поширюється, та нарахування пені не забороняється. Вирішуючи питання який саме закон підлягає застосуванню, суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЗУ «Про правотворчу діяльність» юридична сила - це властивість нормативно-правових актів та встановлених ними норм права, що є основою для визначення співвідношення їх взаємної ієрархічної підпорядкованості у системі нормативно-правових актів, зумовленого сукупністю ознак, що випливають із: 1)\~засад конституційного\~ладу в\~Україні; 2) компетенції та територіальної юрисдикції суб`єкта правотворчої діяльності, визначених\~Конституцією України\~та (або) законом; 3) інших особливостей, визначених\~Конституцією України\~та (або) законом. Суд констатує, що частиною 2 ст. 19 ЗУ «Про правотворчу діяльність» встановлено ієрархію нормативно-правових актів, відповідно до якої кодекс і закони є актами однієї юридичної сили. Разом з тим, згідно ч.ч.1,2 ст. 11 ЗУ «Про правотворчу діяльність» кодекс - це закон, який створений шляхом систематизації норм права, містить загальні засади, на підставі яких комплексно регулює однорідну сферу суспільних відносин, забезпечуючи стабільність правового регулювання. При прийнятті законів, що розвивають положення кодексу у відповідній сфері, повинні дотримуватися основні принципи правового регулювання суспільних відносин, встановлені кодексом. Отже аналізуючи вказану норму закону, суд зауважує, що оскільки при прийнятті законів, що розвивають положення кодексу у відповідній сфері, повинні дотримуватися основні принципи правового регулювання суспільних відносин, встановлені кодексом, суд дійшов висновку, що у даному випадку підлягають застосуванню норми Цивільного кодексу України. Відповідно до п. 18. Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної\~статтею 625\~цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (не виконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Приймаючи до уваги те, що сума заборгованості за пенею нарахована відповідачу у період дії в Україні воєнного стану, у зв`язку з чим позичальник звільняється від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення, суд дійшов висновку, що позов в частині стягнення з відповідача на користь позивача загального залишку заборгованості за пенею в сумі 2425,57 грн до задоволення не підлягають. Згідно з п. 3 ч. 2\~ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно до задоволених позовних вимог. Позивачем при\~подачі позову\~до суду\~було сплачено\~судовий збір\~в розмірі\~2422,40грн та заявлено позовні вимоги в загальному розмірі про стягнення 54344,07 грн. Судом задоволено позовні вимоги на суму 51918,50 грн що становить\~95,53\~%\~від ціни\~позову,\~отже з\~відповідача на\~користь позивача\~підлягає стягненню\~судовий збір\~в розмірі\~2314,11 грн,\~що складає\~ 95,53\~ %\~від 2422,40грн. \~\~\~\~ \~ \~На підставі викладеного,

Outcome: partial