Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-28 00:00:00

Позивач ТОВ «Бізнес Позика» звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовна заява обґрунтована тим, що 02.11.2021 між ТОВ «Бізнес Позика» та [PERSON] укладено договір № 428702-КС-001 про надання кредиту, шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Законом України «Про електронну комерцію». ТОВ «Бізнес Позика» 02.11.2021 направлено [PERSON] пропозицію (оферту) укласти договір № 428702-КС-001 про надання кредиту, відповідач прийняв (акцепт) пропозицію (оферту) щодо укладення договору. Також з метою укладення договору ТОВ «Бізнес Позика» направлено [PERSON] через телекомунікаційну систему одноразовий ідентифікатор G-9793, на номер телефону [NUMBER] (що зазначено позичальником у своїй анкеті в особистому кабінеті), який відповідачем було введено/відправлено. Відповідачем договір № 428702-КС-001 про надання кредиту підписаний одноразовим ідентифікатором у порядку, визначеному статтею 12 Законом України «Про електронну комерцію». Відповідно до умов договору позивач надав відповідачу грошові кошти у розмірі 10000,00 грн, на засадах строковості, поворотності, платності. Позивач зазначав, що ТОВ «Бізнес Позика» свої зобов`язання за договором кредиту виконало, та надало позичальнику грошові кошти в розмірі 10000,00 грн шляхом перерахування на банківську картку позичальника № [NUMBER] . [PERSON] належним чином свої зобов`язання за договором не виконав, станом на 20.03.2025 утворилась заборгованість за договором № 428702-КС-001 про надання кредиту, в розмірі 25634,70 грн, що складається з: суми прострочених платежів по тілу кредиту - 10000,00 грн; суми прострочених платежів по процентах - 14134,70 грн., суми прострочених платежів за комісією - 1500,00 грн. Тому позивач просив суд стягнути з відповідача на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» заборгованість за договором № 428702-КС-001 про надання кредиту від 02.11.2021 в розмірі 25634,70 грн та понесені судові витрати зі сплати судового збору. Ухвалою судді Київського районного суду м.Полтави від 11 квітня 2025 року відкрито провадження у справі, яку вирішено розглядати у спрощеному позовному провадженні з повідомленням сторін. Заперечення від учасників справи проти розгляду справи в спрощеному позовному провадженні суду не подавалися. Відповідач відзив на позовну заяву не подав. Надав письмові пояснення по справі, у яких проти позовних вимог заперечив. Зазначив, що в обґрунтування позову позивач зазначає, що 02.11.2021 р. між ТОВ «Бізнес позика» і [PERSON] було укладено Договір №428702-КС-001 про надання кредиту, шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку визначеному ст. 12 ЗУ «Про електронну комерцію». ТОВ «Бізпозика» 02.11.2021 р. направлено [PERSON] пропозицію (оферту) укласти Договір № 428702-КС-001 про надання кредиту. 02.11.2021р. [PERSON] прийняв (акцепт) пропозицію (оферту) щодо укладання Договору № 428702-КС-001 про надання кредиту на умовах визначених офертою. В матеріалах цивільної справи Дійсно міститься письмовий доказ - «Пропозиція укласти Договір (оферта) № 428702-KC-001 (споживчий кредит. Електронна форма) від 02.11.2021р.» Однак вказаний письмовий доказ в розділі реквізити сторін не міститься ні механічного, ні цифрового підпису Позичальника [PERSON] підписано в порядку ст.12 ЗУ «Про електронну комерцію». Позивач зазначив, що [PERSON] здійснив часткову виплату по кредитному договору. Однак довідка про стан заборгованості станом19.03.2025 р. не містить інформації щодо будь-яких виплат боржником [PERSON] . Тому відповідач просив суд критично оцінити надані позивачем докази та відмовити в задоволенні позову за недоведеністю обставин, на які посилається позивач. Ухвалою суду від 11 квітня 2025 року задоволено клопотання позивача про витруювання доказу, витребувано у АТ «Універсал Банк» інформацію щодо зарахування коштів, отриманих в кредит, на банківську картку відповідача (а.с.50). Інші заяви та клопотання від сторін не надходили. В судове засідання представник позивача не з`явилась. Звернулась до суду з клопотанням про розгляд справи за відсутності представника відповідача. Відповідач, який належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, звернувшись до суд в тексті письмових пояснень з клопотанням про розгляд справи за його відсутності. Враховуючи відсутність підстав, передбачених ст. 223 ЦПК України для відкладення розгляду справи, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності осіб, що в судове засідання не з`явились. Дослідивши та оцінивши докази у справі в їх сукупності, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що 02.11.2021 між ТОВ «Бізнес Позика» та відповідачем [PERSON] укладено договір № 428702-КС-001 про надання кредиту, шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Законом України «Про електронну комерцію». При цьому ТОВ «Бізнес Позика» 02.11.2021 направлено [PERSON] пропозицію (оферту) укласти договір № 428702-КС-001 про надання кредиту, відповідач прийняв (акцепт) пропозицію (оферту) щодо укладення договору. Через телекомунікаційну систему ТОВ «Бізнес Позика» направлено [PERSON] одноразовий ідентифікатор G-9793, на номер телефону [NUMBER] , який відповідачем було введено/відправлено. Таким чином 02.11.2021 між ТОВ «Бізнес Позика» та [PERSON] було укладено договір № 428702-КС-001 про надання кредиту, підписаний одноразовим ідентифікатором у порядку, визначеному статтею 12 Законом України «Про електронну комерцію», відповідно до якого позивач надав відповідачу грошові кошти у розмірі 10000,00 грн. на засадах строковості, поворотності, платності. При цьому суд відхиляє посилання відповідача на відсутність доказів підписання ним зазначеного кредитного договору. Як передбачено п. 6 та п. 12 Закону України «Про електронну комерцію», електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. Як передбачено ч. 1 ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги", за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Порядок укладення електронного договору встановлено ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію». Так, вказаною нормою передбачено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Як підтверджується наданими до матеріалів справи доказами, Договір № 428702-КС-001 від 02 листопада 2021 року підписано [PERSON] електронним підписом одноразовим ідентифікатором G-9793. Тому суд відхиляє доводи відповідача про не доведення позивачем факту підписання ним, а відповідно і факту укладення сторонами договору. ТОВ «Бізнес Позика» свої зобов`язання за договором кредиту виконало, та надало відповідачу грошові кошти в розмірі 10000,00 грн шляхом перерахування на банківську картку позичальника № [NUMBER] . Зазначена обставина підтверджується випискою про рух коштів по рахунку [PERSON] , якому банком була емітована банківська картка [NUMBER] . Також судом встановлено, що відповідачем в порушення умов укладеного договору кредитні кошти не повернуті. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Як передбачено умовами договору № 4441-1144-1274-0985 від 02.11.2021 року, за час кредитування, відповідач зобов`язався сплатити кошти в загальному розмірі 21960,00 грн, з яких: проценти за користування кредитом - 10460,00 грн, основна сума боргу - 10000 грн, комісія - 1500 грн. Суд також критично оцінює посилання відповідача про те, що розрахунок заборгованості не містить інформації по здійснені ним платежі. Як вбачається з розрахунку заборгованості за кредитом, відповідач сплатив 450 грн в рахунок погашення заборгованості за договором 11 грудня 2021 року (а.с. 11 - 18). Згідно ч. 1 та 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідач доказів на спростування фактів укладення з позивачем кредитного договору та на спростування розміру заборгованості до матеріалів справи суду не надав. Позивач обраховує заборгованість відповідача станом на 20.03.2025 року в розмірі 25634,70 грн, що складається з: суми прострочених платежів по тілу кредиту - 10000,00 грн; суми прострочених платежів по процентах - 14134,70 грн., суми прострочених платежів за комісією - 1500,00 грн. Але вказаний розрахунок заборгованості по процентах не відповідає умовам кредитного договору,оскільки за договором відповідач зобов`язався сплатити проценти у розмірі 10460 грн, а всього за договором зобов`язався сплатити 21960 грн. Нарахування заборгованості за договором у більшому розмірі не відповідає його умовам. Тому, враховуючи, що відповідачем сплачено за договором 450 грн, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача суму заборгованості за договором у розмірі 21510 грн (21960 грн - 450 грн). Порядок розподілу судових витрат між сторонами визначено нормами ст. 141 ЦПК України. Частиною 1 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позовні вимоги судом задоволено частково, а саме на 84%, тому з відповідача на користь позивача відповідно до вимог ст.141 ЦПК України підлягає до стягнення 2034,82 грн. на відшкодування понесених позивачем судових витрат зі сплати судового збору.

Outcome: partial