Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-22 00:00:00

адвокат Кудлюк Олександр Іванович від імені та в інтересах позивача [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] та просить суд стягнути з відповідача на свою користь загальну суму заборгованості в розмірі 1\~283\~712,36 грн. за договором позики №01 від 08.11.2021, яка складається з: суми заборгованості за позикою - 750\~000,00 грн.; інфляційних нарахувань на суму боргу, згідно зі ст. 625 ЦК України 100\~500,00 грн.; процентів за користування коштами, процентна ставка 3% річних, згідно зі ст. 625 ЦК України -43\~533,51 грн.; пені: ставка пені складає 0,2% на день, але не перевищує подвійну облікову ставку НБУ, строк в межах якого нараховується пеня: 6 місяців 389\~678,85 грн. Стягнути з відповідача на користь позивача загальну суму заборгованості в розмірі 75\~057,02 грн. за договором позики від 07.10.2022, яка складається з: суми заборгованості за позикою - 42\~000,00 грн.; інфляційних нарахувань на суму боргу, згідно зі ст. 625 ЦК України 6\~846,00 грн.; процентів за користування коштами, процентна ставка 3% річних, згідно зі ст. 625 ЦК України 2\~548,34 грн.; пені: ставка пені складає 0.2% на день, але не перевищує подвійну облікову ставку НБУ, строк в межах якого нараховується пеня: 6 місяців 23\~662,68 грн. Також просить стягнути з відповідача судові витрати у справі. В обґрунтування вимог представник зазначив, що 08.11.2021 позивач [PERSON] уклав з відповідачем [PERSON] договір позики, згідно з яким передав йому грошові кошти у сумі 750\~000,00 грн., з умовою їх повернення через рік 08.11.2022. Договір №01 від 08.11.2021 укладено у письмовій формі у м.Кривому Розі у двох примірниках, по одному примірнику у позикодавця та позичальника. На підтвердження укладання договору позики є розписка позичальника про прийняття грошової суми в розмірі 750\~000,00 грн. від позикодавця, ксерокопія його паспорту та фото, на якому зображено позичальника [PERSON] , який тримає вище зазначені документи. По закінченню зазначеного строку виконання зобов`язання, відповідач борг не повернув. Крім того, на виконання своїх зобов`язань відповідач також пообіцяв позивачу продати металевий гараж, який знаходиться у дворі по [ADDRESS] , за що взяв 07.10.2022 передоплату в сумі 42\~000,00 грн. Для підтвердження права володіння вищезазначеного гаражу, надавши розписку про продаж власником [PERSON] , проживаючим за адресою: село Єлизаветпілля Дніпропетровської області, відповідачу [PERSON] за 20\~000,00 грн. Але в подальшому угоду по продажу позивачу [PERSON] металевого гаражу, який знаходиться у дворі по [ADDRESS] , не було проведено, передоплати не було повернуто, тобто відповідач взяв у позивача ще 42\~000,00 грн. Відповідно до пункту 4 договору позики №01 від 08.11.2021 у випадку несвоєчасного повернення позичальником грошової суми позики, зазначеної в договорі, позичальник зобов`язується виплатити пеню в розмірі 0,2% за кожен день прострочки від суми позики 750\~000,00 грн. Відповідно до пункту 3 договору позики №01 від 08.11.2021 у випадку несвоєчасного повернення позичальником грошової суми позики, зазначеної в договорі, позичальник зобов`язується виплатити неустойку в розмірі 0.2% за кожен день прострочки від суми позики 750\~000,00 грн. Відповідно до пункту 4 договору позики №01 від 08.11.2021 у випадку несвоєчасного повернення позичальником грошової суми позики, зазначеної в договорі, позичальник зобов`язується виплатити пеню в розмірі 0,2% за кожен день прострочки від суми позики 750\~000,00 грн. Оскільки вказаною розпискою було встановлено строк виконання боргового зобов`язання становить до 08.11.2022, то після настання вказаного строку, позикодавець [PERSON] почав вимагати від позичальника виконання грошового зобов`язання, але відповідач [PERSON] від свого обов`язку щодо повернення коштів відмовився, свої зобов`язання за договором позики не виконує, через що [PERSON] вимушений звернутись до суду. Ухвалою суду від 12.11.2024 прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 11.12.2024 підготовче судове засідання закрите та справу призначено до судового розгляду. Ухвалою суду від 05.02.2025 за клопотанням відповідача витребувано докази у справі. У судовому засіданні позивач [PERSON] на позовних вимогах наполягав та просив їх задовольнити в повному обсязі. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні на позовних вимогах наполягав з підстав, викладених у відзиві. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні заперечував та суду пояснив, що у відповідача відсутні боргові зобов`язання перед позивачем, так як в рахунок сплати боргу на [PERSON] були перереєстровані гаражі за [ADDRESS] в ряду № [NUMBER] , гаражі №, [NUMBER] в ряду металевих гаражів в ОК «Автогаражний кооператив - Горняк». Допитаний в якості свідка [PERSON] суду пояснив, що він знає [PERSON] та [PERSON] . Він продавав гараж [PERSON] та той попросив, щоб він свій гараж переоформив на [PERSON] . Перед купівлею гаражу вони забрали позивача з дому та поїхали до голови гаражного кооперативу, переоформили гараж. [PERSON] гроші йому віддав. Ця подія відбулася у жовтні-листопаді 2022 року. Гараж розташований на Центральному ринку, продав його за 600 доларів США, написав розписку. Допитана в якості свідка [PERSON] суду пояснила, що вона працює бухгалтером у АГК «Горняк». [PERSON] та [PERSON] купували гаражі, землю під будівництво гаражів. Це було у 2022 році. [PERSON] переоформив свої гаражі на [PERSON] через написання заяв. Рішення про включення членів до кооперативу ними не приймалось. Лише заява про включення. Гаражі були недобудовані і зараз перебувають в тому ж стані. Відповідач [PERSON] про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином в порядку, встановленому статтею 128 ЦПК України, шляхом направлення судової повістки рекомендованим листом з повідомленням та шляхом публікації оголошення на сайті суду, не повідомив причини неявки, відзиву не подав. Вислухавши позивача та його представника, представника відповідача, свідків, дослідивши матеріали справи, суд дійшов таких висновків. Відповідно до вимог часини 1 статті 12\~ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. За положеннями частини 1 статті 13\~ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з частиною 1 статті 81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Статтею 89 ЦПК України встановлено, що виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно з вимогами пунктів 1, 2, 3 частини першої статті 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. У судовому засіданні встановлено, що 08.11.2021 між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] було укладено Договір позики №01, згідно якого позивач надав, а відповідач отримав кошти в сумі 750\~000 грн. у борг (п. 1. Договору). Відповідно до п. 2. Договору Позичальник зобов`язаний повернути всю позику протягом одного року з дня укладення договору. Вказані факти підтверджуються копією Договору позики №01 від 08.11.2021 (а.с. 12). Однак, відповідач не повернув отримані кошти та уникає вирішення спору. Договір підписаний особисто відповідачем, що ним не спростовано. На момент винесення рішення борг не повернуто. Згідно зі статтею 208\~ЦК України у письмовій формі належить вчиняти правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. Відповідно до положень статті 207\~ЦК України (у редакції, чинній на час укладення договору позики) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ст. 1047 ЦК України). Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Вказане підтверджується правовою позицією Верховного Суду України, викладеною в постановах від 08.06.2016 (справа № 1103цс16), від 12.04.2017 (справа № 442/8157/15-ц), тощо, яка згідно зі статтею 263 частиною 4 ЦПК України є обов`язковою для всіх судів України, З матеріалів справи вбачається, що сторони дотримались письмової форми договору та відповідачем була складена боргова розписка (а.с. 13). Відповідно до статті 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій саме сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Стаття 526\~ЦК України визначає, що зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов позики та Цивільного Кодексу, інших актів цивільного судочинства, а при відсутності таких умов та вимог, відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі статтею 610\~ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Відповідно до частин 2, 3 статті 545 ЦК України, якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. Виходячи з наведених норм матеріального права, визначальним фактором при визначенні правовідносин позики є визначення розписки як боргового документа. Борговим документом або документом, що підтверджує факт укладення договору позики, має бути документ в якому визначені основні характеристики договору позики згідно з положеннями статті 1046 ЦК України. Таким чином, наявність у розписках визначеного обов`язку позичальника повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) дає можливість визначення правовідносин, що виникли між сторонами як з договору позики. Правовий аналіз статті 545\~ЦК України дає підстави вважати, що держатель оригіналу боргового документа є належним кредитором у зобов`язанні, на підтвердження виникнення якого наданий такий документ. Тобто наявність оригіналів документів у позивача може свідчити про наявність певних зобов`язань саме перед ним. Позивачем надано оригінал Договору позики №01 від 08.11.2021 (а.с. 224), що свідчить про отримання відповідачем суми в розмірі 750\~000 грн., підпис відповідача у Договорі свідчить про те, що він взяв на себе зобов`язання повернути вказану суму до 08.11.2022. Тому встановивши, що між сторонами укладений Договір позики, підтверджується не лише факт укладення договору, а й факт передачі позикодавцем суми позичальнику, що дає підстави суду зробити висновок про виникнення між сторонами правовідносин з договору позики. При цьому, наявність оригіналу розписки (а.с. 225) у позивача (позикодавця) згідно з положеннями статті 545\~ЦК України свідчить, що зобов`язання з повернення позики позичальником не виконано (постанова Верховного Суду від 01.08.2018 у справі №654/2275/16-ц). З огляду на викладене, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги позивача в частині стягнення боргу за Договором позики №01 від 08.11.2021 та стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за Договором у сумі 750\~000,00 грн. При цьому суд повністю відхиляє доводи сторони відповідача та долучені ними докази, оскільки надані суду докази лише свідчать про те, що [PERSON] добровільно переоформив право користування гаражем за [ADDRESS] в ряду № [NUMBER] , гаражами №№ [NUMBER] в ряду металевих гаражів у ОК «Автогаражний кооператив - Горняк» з себе на [PERSON] (а.с. 59, 62, 64 копії довідок, а.с. 60, 61, 63, 65, 66). Суд не може це сприймати як беззаперечний доказ сплати боргу відповідачем за Договором позики №01 від 08.11.2021. По-перше, долучені докази не свідчать про здійснення між [PERSON] та [PERSON] фінансових операцій з приводу купівлі-продажу гаражів .Позивач також не визнає даний факт як сплату боргу за договором позики. По-друге, відповідно до заяви [PERSON] від 17.08.2020, він просив себе виключити з членів кооперативу у зв`язку зі зміною місця проживання та прийняти для реалізації гараж за [ADDRESS] . Тобто спірний гараж було відчужено відповідачем ще до укладання Договору позики №01 від 08.11.2021. По-третє, до показань свідка [PERSON] суд відноситься критично, оскільки свідком у судовому засіданні лише підтверджено факт переоформлення гаражів із [PERSON] на [PERSON] , який не оспорюється сторонами у справі. Однак, свідок не була присутня під час передання грошових коштів від відповідача позивачу в рахунок сплати боргу за Договором позики №01 від 08.11.2021. Щодо стягнення заборгованості за Договором позики від 07.10.2022. У цій частині позовних вимог суд вважає за необхідне відмовити в повному обсязі з огляду на те, що надана суду копія розписки від 07.10.2022 лише свідчить про те, що [PERSON] продав [PERSON] залізний гараж, який знаходиться у дворі [ADDRESS] , за 42\~000,00 грн. (а.с. 14). Тобто розписка свідчить про отримання відповідачем від позивача грошових коштів за продаж належного йому гаражу. Саме твердження позивача та його представника, що спірна розписка є беззаперечним доказом укладення договору позики, суд не може сприймати як аксіому та зауважує, що при ухваленні рішення суд не може покладатися на домисли та припущення. До показань свідка [PERSON] суд також відноситься критично, оскільки факт передання грошових коштів (600 доларів США) [PERSON] за гараж, який у подальшому було переоформлено на [PERSON] , не може бути беззаперечним фактом сплати боргу за договором позики. Щодо заявленої позовної вимоги про стягнення з відповідача 389\~678,85 грн. пені на підставі п. 4. Договору, 100\~500,00 грн. інфляційних нарахувань та 45\~533,51 грн. 3 % річних, нарахованих на підставі ст. 625 ЦК України. Частиною 3 ст. 549 ЦК України визначено, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Приписами ч. 2 ст.\~625\~ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Позивачем заявлена вимога про стягнення за Договором позики №01 від 08.11.2021 з відповідача пені (згідно ст. 549 ч. 3 ЦК України та п. 4. Договору) у сумі 389\~678,85 грн., розміру 3% річних (згідно ст. 625 ЦК України) на суму основного боргу, що становить 45\~533,51 грн., та суми інфляційних нарахувань (згідно ст. 625 ЦК України) за весь час прострочення у розмірі 100\~500,00 грн. Представником позивача проведено розрахунок пені, встановленого індексу інфляції та 3% річних від прострочених сум боргу (а.с. 4, 5). З вказаних розрахунку вбачається, що пеня, 3% річних та інфляційні нарахування нараховані за період з 09.11.2022 по 30.06.2023. Однак, слід зауважити, що Указом Президента\~України від\~24.02.2022\~№64/2022«Про\~введення воєнного\~стану в\~Україні» введено воєнний стан з 24.02.2022 у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України. Пунктами 18, 19 Прикінцевих та\~перехідних положень\~ЦК України передбачено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії. Таким чином, пеня, інфляційні нарахування та 3% річних за ч. 2 ст.625\~ЦК України з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за Договором позики №01 від 08.11.2021, не підлягають стягненню на період дії військового стану. Враховуючи викладене, суд доходить висновку про наявність підстав для відмови у задоволенні позовних вимог у цій частині. Згідно частини 1 статті 141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, з огляду на те, що позивач при пред`явленні позову до суду звільнений від сплати судового збору на підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір за вимогу майнового характеру пропорційно розміру задоволених вимог - 7\~500,00 грн. (1% ціни позову). На підставі викладеного та

Outcome: partial