Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-22 00:00:00

07.04.2025 року [PERSON] в особі представника адвоката Шалару О.І. звернувся до суду з наданим позовом до [PERSON] про зменшення розміру аліментів,\~мотивуючи тим,\~що він та [PERSON] є батьками неповнолітнього [PERSON] , [INFO] . Судовим наказом в 2015 році з нього стягнуто аліменти на користь відповідачки на утримання сина в розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 06.11.2024 року і до досягнення дитиною повноліття. Пізніше 31.12.2024 року судом змінено розмір аліментів та вирішено стягнути з нього аліменти в розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 06.11.2024 року і до повноліття дитини. Зазначив, що підставою для зменшення аліментів є та обставина, що він отримав захворювання, пов`язане з військовою службою, діагноз гострий передній інфаркт міокарду, сненозуючий короносклероз та інші, з 09.03.2025 року по 28.03.2025 року перебував на стаціонарному лікуванні у військовому медично-клінічному центрі Північного регіону, куди потрапив у важкому стані. За таких обставин просив зменшити розмір аліментів до розміру 1/6 частки частки всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до повноліття дитини. Ухвалою суду від 10.04.2025 року зазначений позов було залишено без руху; надано позивачу десять днів з дня отримання копії ухвали для усунення недоліків позову. 14.04.2025 року представник позивача Шалару О.І. надав суду уточнену позовну заяву, в якій зазначив, що у позивача погіршився стан здоров`я та як наслідок погіршився й майновий стан. Ухвалою суду від 16.04.2025 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у наданій справі та вирішено розглядати справу в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання. Сторонам роз`яснено право подачі відзиву, відповіді на відзив, заперечень, письмових пояснень, доказів і клопотань. 26.05.2025 року представник відповідача адвокат Цехотська Т.В. подала до суду відзив на позовну заяву, в якому просила відмовити в задоволенні позову, посилаючись на те, що відповідач й надалі є військовослужбовцем, проходить військову службу, має постійний дохід, відповідно до свідчення УБД має право на пільги. Позивачем не надано жодного доказу, який би підтвердив погіршення його матеріального стану, зміну сімейного стану, утримання ним інших осіб. Крім того, зазначила, що син проживає разом з нею, а отже вона має право на стягнення аліментів в розмірі 1/4 частини, також вона має інвалідність І-ої групи, отримує пенсію по інвалідності, якої в повній мірі не вистачає на утримання та навчання сина, який навчається на денній, платній формі навчання, вартість якого становить 18\~500 грн. Син не може працювати самостійно у зв`язку з недосягненням відповідного віку. Також зазначила по те, що судовим наказом в 2015 році з відповідача стягнуто аліменти на утримання сина в розмірі 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 25.03.2015 року і до досягнення дитиною повноліття, а не як зазначає позивач в розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 06.11.2024 року і до досягнення дитиною повноліття. На підтвердження своєї позиції надала відповідні документи. 29.05.2025 року представник позивача [PERSON] подав до суду відповідь на відзив, в якому позов підтримав, просив задовольнити, мотивуючи тим, що у позивача з часу ухвалення судом рішення про стягнення аліментів змінилося матеріальне становище у бік погіршення, оскільки він поніс та продовжує нести витрати на своє лікування та реабілітацію, на допомогу батькам, на утримання господарства, сплату комунальних послуг. Ухвалою суду від 03.06.2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду на 23.07.2025 року, 13:00 годину. Сторони, їх представники належним чином повідомлені про місце, дату та час розгляду справи. Від представника позивача Шалару О.І. надійшла заява про розгляд справи без участі позивача та його представника; зазначив, що позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити. Від представника відповідача Цехотської Т.В. надійшла заява, в якій вона просить розглянути справу в її та відповідача відсутність за наявними матеріалами справи з врахуванням позиції, викладеної у відзиві на позовну заяву, та відмовити в задоволенні позову. Сторонами, їх представниками не подано будь-яких інших заяв, клопотань тощо. Вирішуючи надану справу у порядку загального позовного провадження та дослідивши наявні у справі докази, суд приходить до висновку про те, що в задоволенні позову слід відмовити з таких підстав. Судом встановлено,\~що відповідно\~до судового\~наказу Кривоозерського\~районного суду\~Миколаївської області\~від 30.03.2015 року\~у провадженні\~№ 2-н/484/17/15 з позивача на користь відповідачки стягнуто аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 25.03.2015 року і до досягнення дитиною повноліття В подальшому рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 31.12.2024 року у справі № 484/6261/24, провадження № 2/484/1921/24 судом змінено розмір аліментів та вирішено стягнути з позивача на користь відповідача аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 06.11.2024 року і до повноліття дитини. Відповідно до ч.7 ст. 170 ЦПК України у разі видачі судового наказу відповідно до пункту 4 частини першої статті 161 цього Кодексу боржник має право звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів. Стаття 192 СК України\~визначає можливість зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду або домовленістю між батьками. Такий розмір може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Позивач, як на підставу зменшення розміру аліментів, посилається на погіршення стану здоров`я та як наслідок й погіршення матеріального стану. Дійсно, згідно наданих документів, а саме довідки військово-лікарської комісії від 28.03.2025 року № 2025-0328-0910 позивач хворів, діагноз гострий передній інфаркт міокарду з елевацією сегменту ST, сненозуючий короносклероз, КГ, балонної ангіопластики ПМШГ ЛКА у вигляді вираженого астенічного стану /а.с.4, 6-7/, з 09.03.2025 року по 28.03.2025 року перебував на стаціонарному лікуванні у військовому медично-клінічному центрі Північного регіону /а.с.5/, але суду не надано доказів того, що у зв`язку з цим погіршилось його матеріальне становище, адже з військової служби він не звільнений, продовжує отримувати грошове забезпечення від держави, лікування проходив у шпиталі за рахунок держави. Рішенням суду аліменти стягнуті з позивача у частці від його заробітку (доходу), тож в разі зменшення доходу платника аліментів, пропорційно зменшиться й їх розмір. Також позивач не надав жодного належного і допустимого доказу щодо розміру своїх доходів, їх збільшення або зменшення. Крім того, з попереднього рішення суду вбачається, що позивач мав не лише грошове забезпечення, а й отримував дохід від оренди майна. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до принципу диспозитивності, закріпленого у статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Стаття 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Аналіз наведених норм процесуального та матеріального права дає підстави вважати, що кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів (Постанова Верховного Суду від 08.08.2019 року у справі № 450/1686/17). Відповідно до ч.1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з положеннями статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Судове доказування - це діяльність учасників процесу при визначальній ролі суду по наданню, збиранню, дослідженню і оцінці доказів з метою встановлення з їх допомогою обставин цивільної справи. При цьому, збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених ЦПК України. Доказування є єдиним шляхом судового встановлення фактичних обставин справи і передує акту застосування в судовому рішенні норм матеріального права, висновку суду про наявність прав і обов`язків у сторін. Згідно зі статтею 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Частина 1 та 2 статті 80 ЦПК України передбачає, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достовірність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує до свого внутрішнього переконання. Відповідно до пункту 4 частини 2 статті 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази. Згідно зі ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Частинами 1, 2, 8 статті 83 ЦПК України передбачено, що сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач повинний подати докази разом з поданням позовної заяви. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї. Позивач не довів тих обставин, на які посилається в обґрунтуванні позовних вимог. Крім того, він не подав доказів про розмір своїх доходів, наявність майна тощо, що унеможливлює висновок про його здатність платити аліменти у визначеному судом розмірі. Враховуючи те, що першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини та встановлений законодавством обов`язок батьків утримувати дитину такою мірою, щоб їй було забезпечено належний рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку, суд дійшов висновку, що підстави для зменшення розміру аліментів на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 06.11.2024 року і до досягнення дитиною повноліття, відсутні, оскільки позивач не надав доказів на підтвердження обставин, на які посилається в обґрунтування позову, а тому в задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed