Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-24 00:00:00

І. Короткий зміст позовних вимог. 23 травня 2025 року представник позивача звернувся до Тисменицького районного суду з позовною\~заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позов мотивований тим, що між сторонами 26.11.2020 року укладено кредитний договір KK/43468, шляхом власноруч підписаної анкети-заявки №43468 на отримання ліміту по кредитній карті, у відповідності до умов якої відповідач отримав кредитну картку шляхом відкриття рахунку № [NUMBER] , з встановленим лімітом 40\~000 грн, зі сплатою процентів за користування кредитними коштами в розмірі 36%, сума щомісячного платежу 3240 грн на строк 36 місяців. Взяті на себе зобов`язання за кредитним договором відповідач належним чином не виконував, унаслідок чого станом на 05.05.2025 року утворилась заборгованість за кредитним договором в розмірі - 66 352, 39 грн, в т.ч.: тiло кредиту 38 834, 18 грн, відсотки 27 518, 21 грн. За указаних обставин позивач, звернувшись в суд із даним позовом, просив стягнути з позивача на його користь заборгованість за кредитним договором у сумі 66 352, 39 грн та судові витрати. ІІ. Стислий виклад позиції учасників справи. Представник позивача у позовній заяві просив проводити розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи. Відповідачу [PERSON] була надіслана ухвала про відкриття провадження у справі, днем вручення якої відповідно до п.4 ч.6 ст.272 ЦПК України є 09.07.2025 року. Правом на подання відзиву не скористався. ІІІ.\~ Відомості про рух справи. Процесуальні дії у справі. Ухвалою суду від 27.05.2025 року відкрито провадження у справі постановлено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Відповідно до ч. 5\~ст. 279 ЦПК України\~суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Заперечення проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження від сторін у справі не надходили. ІV. Фактичні обставини справи. Судом встановлено, що 26.11.2020 року, [PERSON] уклав з АТ «Кредобанк» кредитний договір № KK/43468. У відповідності до додатку про відкриття кредитної лінії № KK/43468 від 26.11.2020 року до Заяви-Договору №2625601813419/980/РК від 31.08.2020 року [PERSON] банк зобов`язується надати банківські послуги, а саме відкрити кредитну лінію в межах якої надати кредитні кошти клієнту, а клієнт зобов`язується повернути кошти, сплатити відсотки та інші платежі, передбачені договором.(а.с.7-8). У п.1.3.1.2. додатку сторони дійшли згоди, що взаємні права, обов`язки та умови відкриття кредитної лінії визначаються цим додатком, як безпосередньо , так і в текстах заяви-договору, правил ФО та тарифів. Цей додаток, заява-договір, правила ФО та тарифи спільно іменуються кредитний договір. За умовами даного кредитного договору максимальна сума кредитного ліміту 200\~000 грн, строк кредитної лінії до 25.11.2023 року включно, процентна ставка фіксована, 36% річних, орієнтовна реальна річна процентна ставка - 55,10%, комісія 0,00%. Згідно п.1.2.2.5 договору, якщо після закінчення строку кредитування кредит не буде повернуто (повністю або частково) банку, банк, відповідно до ст. 625 ЦК України має право вимагати, а клієнт зобов`язаний сплатити банку залишок заборгованості за кредитом з урахуванням встановленого індексу інфляції, а також суму процентів, визначену згідно п. 1.3.2.3.2.1. цього Додатку від простроченої суми за весь час прострочення. Анкета-заява №43468 на отримання ліміту по кредитній картці від 04.12.2020 року, додаток про відкриття кредитної лінії № KK/43468 від 26.11.2020 року до заяви-договору №2625601813419/980/РК від 31.08.2020 та паспорт споживчого кредиту підписані власноруч [PERSON] (а.с.5-6, 7-8,9). З виписок по особовим рахункам за період з 07.12.2020 по 05.05.2025, вбачається, що АТ «КРЕДОБАНК» відкрило на ім`я [PERSON] рахунок № [NUMBER] , на який банком були перераховані кредитні кошти, а [PERSON] використовував їх шляхом здійснення торгівельних операцій, переказів тощо (а.с.37). Згідно розрахунку заборгованості позивача за договором кредиту КК/43468 від 26.11.2020 року, станом на 01.05.2025 заборгованість [PERSON] становить 66352,39 грн та складається з тіла кредиту в розмірі 38834,18 грн та відсотків за користування кредитом в сумі 27518,21 грн (а.с.10). 27.02.2025 року АТ «КРЕДОБАНК» звертався до [PERSON] із досудовою вимогою про дострокове повне повернення кредиту за кредитним договором в сумі станом на 27.02.2025 року 64\~061,14 грн (а.с.24-25). V.\~Мотиви з яких виходить суд та норми права. Спірні правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються\~Цивільним кодексом України. Відповідно до\~статті 204 ЦК України\~правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Згідно положень\~статті 626 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 ЦК України). Статті\~6\~та\~627 ЦК України\~визначають, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно з частиною першою\~статті 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною першою\~статті 638 ЦК України\~встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Частинами 1-3\~ст. 1056-1 ЦК України\~передбачено, що процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено кредитодавцем в односторонньому порядку. Умова договору щодо права кредитодавця змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. Згідно з частиною першою\~статті 631 ЦК України\~строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Аналіз указаних норм права свідчить про те, що при укладенні договору сторони можуть визначити строк його дії, тобто час, протягом якого вони мають здійснити свої права та виконати свої обов`язки відповідно до цього договору. Щодо кредитного договору, то сторони вправі встановити строк кредитування, протягом якого боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок за договором із повернення кредиту та сплати процентів. У свою чергу, впродовж цього строку кредитодавець вправі реалізувати своє право на проценти за користування кредитними коштами. При цьому право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом і комісії припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою\~статті 1050 ЦК України. Саме таку правову позицію висловила Велика Палата Верховного Суду у постановах від 28.03.2018 року (справа №444/9519/12) та від 31.10.2018 року (№202/4494/16-ц), яка в силу частини четвертої статті 263ЦПК України має бути врахована судами при виборі і застосуванні норм права. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05.04.2023 року (справа №910/4518/16) не знайшла підстав для відступу від цього правового висновку. Одночасно Велика Палата Верховного Суду зазначила, що припис абзацу другого частини першої статті 1048ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою\~статті 1050 ЦК України. У цій же постанові Велика Палата Верховного Суду, уточняючи свій правовий висновок, який викладений у постанові від 18.01.2022 року (справа 910/17048/17), щодо нарахування процентів до дня фактичного повернення кредиту відповідно до умов кредитного договору, незалежно від закінчення строку дії кредитних договорів, вказала на те, що можливість нарахування процентів поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту та розмір таких процентів залежать від підстави їх нарахування згідно з частиною другою\~статті 625 ЦК України. У подібних спорах судам необхідно здійснити тлумачення умов відповідних договорів та дійти висновку, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування або після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, чи у відповідному розділі договору передбачили тільки проценти за правомірну поведінку позичальника (за «користування кредитом»). У разі сумніву слід застосовувати принцип contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem, тобто слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав). Відповідно до частини 2\~статті 639 ЦК України\~якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем він вважається укладеним в письмовій формі. З огляду на зазначені норми права Верховний Суд в своїх постановах дійшов висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі\~ЦК України\~може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі\~205,\~207 ЦК України). Такі висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року №127/33824/19, від 16 грудня 2020 року у справі №561/77/19. В п. 1\~ст. 629 ЦК України\~вказано, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до п. 1\~ст. 610 ЦК України\~порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). В п. 1\~ст. 612 ЦК України\~зазначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до\~ст. 526 ЦК України\~зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч.1\~ст. 527 ЦК України\~боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Щодо стягнення неустойки. Пунктом 18 розділу Прикінцевих та перехідних положень ЦК України передбачено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Тобто, в даному випадку законодавством звільнено позичальника від сплати неустойки(штрафу, пені) за прострочення своїх кредитних(боргових) зобов`язань У постанові Верховного Суду від 06 вересня 2023 року у справі № 910/8349/22 суд виснував щодо застосування пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України до зобов`язань, які виникли на підставі окремих договорів. Зокрема, вказувалося, що на договір про надання поворотної фінансової допомоги (позики) розповсюджується дія пункту 18 Прикінцеві та перехідні положення ЦК України. Тлумачення пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України свідчить, що законодавець передбачив особливості у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань. Така особливість проявляється: 1) в періоді існування особливих правових наслідків. Таким є період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування; 2) в договорах, на які поширюються специфічні правові наслідки. Такими є договір позики, кредитний договір, і в тому числі договір про споживчий кредит; 3) у встановленні спеціальних правових наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання). Такі наслідки полягають в тому, що позичальник звільняється від відповідальності, визначеної частиною 2 статті 625 ЦК України, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. У разі якщо неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 31.01.2024 у справі №183/7850/22. Указом Президента України №64/2022 від 24 лютого 2022 року на території України з 24 лютого 2022 року строком на 90 днів введено воєнний стан, який неодноразово продовжувався та діє на даний час. VІ. Висновки суду. Розглянувши матеріали цивільної справи, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного висновку. Матеріалами справи підтверджено, що 26.11.2020 року [PERSON] уклав з АТ «Кредобанк» кредитний договір № KK/43468 строком на 36 місяців з відсотковою ставкою 36% річних шляхом встановлення кредитного ліміту на відкритий для відповідача у банку рахунок. Відповідач користувався встановленим кредитним лімітом, частково здійснював погашення заборгованості за наданими у кредит коштами та відсотками за їх користування, що підтверджується виписками по рахунку. Відповідач суму кредиту банку не повернув, банком правомірно було нараховано відсотки на заборгованість по тілу кредиту. Як вбачається з розрахунку заборгованості за кредитом, після закінчення строку кредитування (25.11.2023 року) банком було нараховано відсотки на прострочену заборгованість по тілу кредиту в розмірі 20076,74 грн. Однак суд звертає увагу на те, що відсотки за користування кредитом можуть бути нараховані виключно в межах строку дії договору, а враховуючи те, що такий строк закінчився, то такі могли бути нараховані позикодавцем виключно в порядку ст. 625 ЦК України. В той же час, нарахування відсотків по ст.625 ЦК України суперечить п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, які передбачають особливості у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань, зокрема, списання сум неустойки в період дії на території України воєнного стану з 24.02.2022 року по даний час. А відтак, в задоволенні стягнення відсотків на прострочену заборгованість по тілу кредиту в розмірі 20076,74 грн. слід відмовити. Тому суд вважає, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором № KK/43468 від 26.11.2020 року в розмірі 46 275,65 грн, з яких: 38 834,18 грн - заборгованість за тілом кредиту та 7 441,47 грн - заборгованість за відсотками. Відтак позовні вимоги підлягають до часткового задоволення. VІІ. Судові витрати. Відповідно до\~ст. 141 ЦПК України\~з відповідача підлягають стягненню на користь позивача судові витрати по справі, які складаються зі сплаченого позивачем судового збору в розмірі 1 689,44 грн. На підставі ст.ст.549, 551, 625, 1049, 1050, 1054 Цивільного кодексу України,

Outcome: partial