Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-21 00:00:00

1. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача 1.1. У травні 2025 року [PERSON] звернулась до суду з указаним позовом, просить визнати недійним договір дарування квартири [ADDRESS] , посвідченого приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Корчемною Мариною Володимирівною 28 квітня 2017 року; скасувати реєстрацію права власності на квартиру [ADDRESS] за [PERSON] . 1.2. Позов обґрунтовано тим, що позивач є матір`ю відповідача [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження Серія [NUMBER] ). 1.3. 28 квітня 2017 року позивачка уклала нотаріально посвідчений договір дарування квартири, відповідно до якого передала у власність [PERSON] квартиру [ADDRESS] . 1.4. [PERSON] вважає, що договір дарування квартири необхідно визнати недійсним, оскільки він не відповідав її внутрішній волі через те, що вона хотіла укласти та вважала, що укладає саме спадковий договір. 1.5. Відповідач у справі є сином позивача, але фактично на даний час має проблеми із законом, систематично зникає з дому та веде невідповідний спосіб життя. 1.6. Позивач також просить врахувати, що вона не має у своїй власності іншого майна, фактично до підписання відповідного договору і по даний час проживає у подарованій квартирі, а тому вважає, що передача обдаровуваному квартири за договором дарування не відбулась. 1.7. Через нерозуміння суті правочину вона мала надію на передачу у власність свого сина квартири тільки після її смерті, та можливість вільного користування та володіння своїм майном, а на даний час реально виникли факти, що унеможливлюють це. \~ \~ \~ \~ 1.8. Відзиву на позов від відповідача до суду не надходило. 2. Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі 2.1. Ухвалою Соснівського районного суду міста Черкас від 12 травня 2025 року відкрито провадження у справі та постановлено розглядати її за правилами загального позовного провадження; витребувано,\~з метою\~захисту прав неповнолітнього відповідача,\~у Черкаському\~міському відділ\~державної реєстрації актів цивільного\~стану Центрального\~міжрегіонального управління\~Міністерства юстиції (м.\~Київ) відомості з Єдиного державного реєстру актів цивільного стану щодо батьків особи « [PERSON] , [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] », а також чи не реєструвались відомості про смерть батька вказаної неповнолітньої особи. 2.2.\~Ухвалою Соснівського\~районного\~суду\~м.\~Черкас\~від\~12\~червня\~2025\~року\~зобов`язано\~службу у\~справах\~дітей\~Черкаської міської\~ради надати\~суду копію рішення органу опіки та піклування про надання дозволу [PERSON] на дарування у березні-квітні 2017 року квартири [ADDRESS] на ім`я малолітнього [PERSON] , [INFO] ; доручено Північному міжрегіональному центру з надання безоплатної правничої допомоги призначити адвоката для надання безоплатної вторинної правової допомоги [PERSON] , [INFO] . 2.3. Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкас від 07 липня 2025 року закрито підготовче провадження у даній справі. 2.4. Представник позивача адвокат Давидюк А.Ю. у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. 2.5. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив; про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. 2.6. Представник органу опіки та піклування Черкаської міської ради Івангородська Л.А., яка діє в інтересах неповнолітнього відповідача, у судовому засіданні позовні вимоги не визнала. Зазначила, що договір дарування укладений відповідно до чинного законодавства і на підставі дозволу органу опіки та піклування. Крім того, мати особисто писала заяву до органу опіки та піклування, із змісту якої вбачається її волевиявлення саме на укладення договору дарування квартири малолітньому сину. Просила врахувати, що в органу опіки та піклування Черкаської міської ради відсутні відомості про схильність дитини до вчинення правопорушень. 2.7. Приватний нотаріус Корчемна М.В. у судове засідання не з`явилась, надала заяву про розгляд справи без її участі. 3. Положення законодавства, що регулюють спірні правовідносини 3.1. За змістом статей 15 і 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. 3.2. Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 ЦК України). 3.3. Оспорюваний правочин визнається недійсним судом, якщо одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом (частина третя статті 215 ЦК України). Правочин, недійсність якого не встановлена законом (оспорюваний правочин), породжує правові наслідки (набуття, зміну або припинення прав та обов`язків), на які він був направлений до моменту визнання його недійсним на підставі рішення суду. Оспорювання правочину відбувається тільки за ініціативою його сторони або іншої заінтересованої особи шляхом пред`явлення вимог про визнання правочину недійсним (позов про оспорювання правочину, ресцисорний позов). 3.4. Тлумачення частини першої статті 203 ЦК України свідчить, що під змістом правочину розуміється сукупність умов, викладених в ньому. 3.5. Зміст правочину, в першу чергу, має відповідати вимогам актів цивільного законодавства, перелічених в статті 4 ЦК України. Під вимогами, яким не повинен суперечити правочин, мають розумітися ті правила, що містяться в імперативних приватно-правових нормах. 3.6. Тлумачення статей 215, 216 ЦК України свідчить, що для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорення правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. 3.7. Згідно ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. 3.8. Згідно ст. 717 ЦК України, за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір, що встановлює обов`язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування. 3.9. Згідно ч. 2 ст. 719 ЦК України, договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. 3.10. Відповідно до ч. 1 ст. 722 ЦК України, право власності обдаровуваного на дарунок виникає з моменту його прийняття. 3.11. Згідно із ч. 3 ст. 203 ЦК України, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. 3.12. Якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом (ч. 1 ст. 229 ЦК України). 3.13. З роз`яснень, викладених у пункті 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду справ про визнання правочинів недійсними» вбачається, що відповідно до ст.ст. 229-233 ЦК України правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (ст. 229 ЦК України), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним. 3.14. Виходячи зі змісту ст.ст. 203, 717 ЦК України, договір дарування вважається укладеним, якщо сторони мають повне уявлення не лише про предмет договору, а й досягли згоди щодо всіх його істотних умов. Договір, що встановлює обов`язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування, правовою метою якого є передача власником свого майна у власність іншої особи без отримання взаємної винагороди. 3.15. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 81 ЦПК України). 3.16. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. 4.Фактичні обставини, встановлені судом 4.1. Судом встановлено, що позивач [PERSON] , [INFO] , 17 липня 2020 року зареєструвала шлюб (свідоцтво про шлюб серія [NUMBER] ) та змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] », а 17 червня 2021 року - з « [PERSON] » на [PERSON] (свідоцтво про зміну імені серія [NUMBER] ). 4.2. Позивачка є матір`ю відповідача [PERSON] [INFO] (свідоцтво про народження Серія [NUMBER] ). 4.3. 13 квітня 2017 року [PERSON] звернулася до управління надання адміністративних послуг департаменту управління справами та юридичного забезпечення Черкаської міської ради, органу опіки та піклування Черкаської міської ради, із заявою про надання дозволу громадянці [PERSON] , її уповноваженому представнику, на укладення\~договору дарування\~квартири неповнолітньому [PERSON] , [INFO] . 4.4. Рішенням служби у справах дітей Черкаської міської ради від 21 квітня 2017 року № 288 надано дозвіл громадянці [PERSON] , уповноваженому представнику громадянки [PERSON] на момент вчинення правочину, на дарування, а матері, [PERSON] - на прийняття в дар на ім`я малолітнього [PERSON] , який народився [INFO] , двокімнатної квартири за адресою: [ADDRESS] , з наступною реєстрацією в ній його місця проживання, за відсутності батька дитини. 4.5. Відповідно до договору дарування квартири від 28 квітня 2017 року [PERSON] , яка діє від імені [PERSON] , на підставі довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Корчемною М.В. 28 квітня 2017 року, за зареєстрованим № 782, (дарувальник) та [PERSON] , що діє від імені малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , (обдарований), діючи добровільно і перебуваючи при здоровому розумі та ясній пам`яті, розуміючи значення своїх дій, попередньо ознайомлені з вимогами цивільного законодавства щодо недійсності правочинів та володіючи українською мовою, склали цей договір про таке: дарувальник подарував, а обдарований прийняв в дар квартиру [ADDRESS] . 4.6. Зазначений договір посвідчено Корчемною М.В., приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу, та зареєстрований в реєстрі за № 483. 4.7. Право власності [PERSON] на вказану квартиру зареєстровано 28 квітня 2017 року, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно № 426531493 від 12 травня 2025 року. 5. Оцінка Суду 5.1. Суд зауважує, що особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести на підставі належних і допустимих доказів, у тому числі пояснень сторін і письмових доказів, наявність обставин, які вказують на помилку - неправильне сприйняття нею фактичних обставин правочину, що вплинуло на її волевиявлення, дійсно було і має істотне значення. Такими обставинами є: вік позивача, його стан здоров`я та потреба у зв`язку із цим у догляді й сторонній допомозі; наявність у позивача спірного житла як єдиного; відсутність фактичної передачі спірного нерухомого майна за оспорюваним договором дарування дарувальником обдаровуваному та продовження позивачем проживати в спірній квартирі після укладення договору дарування. 5.2. Проте, лише з`ясування таких обставин як вік позивача, його стан здоров`я, наявність у позивача спірного житла як єдиного, продовження дарувальником проживання у подарованому житлі після укладення договору дарування самі по собі - без доведення наявності такої вади волі у дарувальника як помилки під час укладення оспорюваного договору - не можуть бути самодостатніми підставами для визнання такого договору дарування недійсним. Наведені обставини можуть бути лише опосередкованими доказами наявності такої помилки. В іншому випадку усі правочини, укладені особами відповідного віку, стан здоров`я яких є поганим та які продовжили проживати у подарованому житлі, підлягали б визнанню недійсними, що призвело б до обмеження правочиноздатності такої категорії осіб, що, у свою чергу, порушувало б гарантії, проголошені в статті 21 Конституції України щодо рівності осіб у їх правах. 5.3. У постанові Верховного Суду від 26 жовтня 2022 року у справі № 947/32485/20 зазначено, що «під помилкою розуміється неправильне, помилкове, таке, що не відповідає дійсності уявлення особи про природу чи елементи вчинюваного нею правочину. Законодавець надає істотне значення помилці щодо: природи правочину; прав та обов`язків сторін; властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність; властивостей і якостей речі, які значно знижують можливість використання за цільовим призначенням. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним на підставі статті 229 ЦК України повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також те, що вона має істотне значення. Під природою правочину слід розуміти сутність правочину, яка дозволяє відмежувати його від інших правочинів. Причому природа правочину охоплюватиме собою його характеристику з позицій: а) оплатності або безоплатності (наприклад, особа вважала, що укладає договір довічного утримання, а насправді уклала договір дарування); б) правових наслідків його вчинення (наприклад, особа вважала, що укладає договір комісії, а насправді це був договір купівлі-продажу з відстроченням платежу)». 5.4. Наступна зміна свого рішення або ставлення до його наслідків в результаті переусвідомлення його значення для себе, що настали у майбутньому, тобто після укладення такого правочину, не повинні створювати уявлення про наявність такої помилки станом на момент укладення оспорюваного правочину. 5.5. Суд виходить з того, що підстави недійсності правочину повинні існувати саме на момент його укладення, усі сумніви та зміна намірів і ставлення до укладеного правочину, що виникли після моменту укладення, не впливають на його дійсність, а можуть слугувати виключно підставами для його розірвання, якщо це передбачено законом для такої правової ситуації. 5.6. У постанові Верховного Суду від 06 жовтня 2021 року в справі № 447/2297/19 зазначено, що «Верховний Суд погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій про відмову у задоволенні позову, оскільки позивач не довів, що на момент укладення оспорюваних договорів дарування він помилився стосовно правової природи укладених ним правочинів та існували обставини, які зумовлюють визнання договорів дарування недійсними, оскільки, укладаючи ці договори, він усвідомлював їх істотні умови і правові наслідки їх укладення. До укладення договорів нотаріусом позивача було попередньо ознайомлено з приписами цивільного законодавства, що регулюють укладені сторонами правочини, що підтверджується змістом оспорюваних договорів, підписаних позивачем. Сторони укладених договорі дарування ствердили, що ці договори не мають характеру фіктивних та удаваних угод». 5.7. Проаналізувавши встановлені обставини у справі, суд приходить до висновку, що позивачкою [PERSON] не доведено, що на момент укладення оспорюваного договору дарування вона помилялась стосовно правової природи укладеного правочину та існування обставин, які зумовлюють визнання договору дарування недійсним, оскільки, укладаючи цей договір, вона усвідомлювала що укладає саме договір дарування, його істотні умови і правові наслідки укладення договору дарування. 5.8. Судом встановлено, що під час укладення оспорюваного договору дарування волевиявлення позивача відповідало її внутрішній волі та було спрямоване на реальне настання правових наслідків, обумовлених договором дарування, адже правочин був вчинений на користь близького родича, а саме сина позивача. 5.9. Крім того, з часу укладення оспорюваного правочину та подання позовної заяви сплинув значний проміжок часу, більше 8 років. 5.10. За таких обставин суд приходить до висновку, що наведені позивачем доводи не дозволяють кваліфікувати спірний правочин як такий, що вчинений під впливом помилки, а саме помилки у правовій природі правочину, правах та обов`язках сторін за ним, а тому в задоволенні позову необхідно відмовити.

Outcome: dismissed