Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-23 00:00:00

У лютому\~2025\~року товариство\~з обмеженою\~відповідальністю «Фінансова\~компанія «Європейська\~агенція з\~повернення боргів» (далі\~за текстом\~ Європейська\~агенція)\~звернулося до\~суду з\~позовом до відповідача про стягнення заборгованості на загальну суму 48780 грн, яка складається: за договором позики №79475723 в розмірі 37287,50 грн, з яких 9500 грн сума заборгованості за основною сумою боргу та 27787,50 грн сума заборгованості за відсотками; за договором позики №2479612 в розмірі 9775 грн, з яких 3000 грн сума заборгованості за основною сумою боргу та 6775 грн сума заборгованості за відсотками; та за договором позики №7055807 в розмірі 1717,50 грн, з яких 500 грн сума заборгованості за основною сумою боргу, 647,50 грн сума заборгованості за процентами за користування позикою та 570 грн сума заборгованості за процентами на прострочену позику. В обґрунтовування позовних вимог позивач зазначає, що відповідачем у лютому та березні 2024 року було укладено зазначені вище договори в електронному вигляді з товариствами з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» (далі за текстом Безпечне агентство) та «Маніфою» (далі за текстом Маніфою), відповідно до умов яких позикодавці зобов`язались передати позичальнику у власність грошові кошти, шляхом їх перерахування на його банківську картку. На підставі договорів факторингу позивач набув статусу нового кредитора, отримавши право грошової вимоги по відношенню до осіб, які являлись боржниками зазначених вище товариств, включно і до відповідача. Представник позивача в заяві до суду просив розглянути справу за його відсутності. Представник відповідача до суду не прибув, повторно надіслав заяву про відкладення розгляду справи. У поясненнях просив відмовити у задоволенні позовних вимог, оскільки відсутні підписані належним чином відповідачем оригінали договорів, позивачем не доведено факту видачі грошових коштів за кредитами. Дослідивши матеріали справи та надані докази, суд приходить наступного висновку. Однією із засад цивільного судочинства є свобода договору (ст.3 ЦК), яким є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1 ст.626 ЦК). Згідно із ч.1 ст.627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч.1 ст.628 ЦК України). Статтями 1046, 1049 ЦК передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. За змістом ст.1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Пунктом 5 ч.1 ст.3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст.12 Закону України «Про електронну комерцію», вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. У цій\~справі встановлено,\~що 27.02.2024 між Безпечним агентством та відповідачем було укладено договір позики №2479612, який підписаний [PERSON] електронним підписом 05W0Sk /а.с.21-23/. Предметом договору є отримання грошових коштів у розмірі 3000 грн строком на 5 днів до 03.03.2024 з процентною (базовою) ставкою 2,5 % в день (фіксована). 01.03.2024 між Безпечним агентством та відповідачем було укладено ще один договір позики №79475723, який підписаний [PERSON] електронним підписом 41744 /а.с.9-11/. Предметом договору є отримання грошових коштів у розмірі 9500 грн строком на 27 днів по 27.03.2024 з процентною (базовою) ставкою 2,5 % в день (фіксована). 14.06.2021 між Безпечним агентством та Європейською агенцією укладено договір факторингу №14/06/21, відповідно до якого Безпечне агентство передало (відступило) позивачу грошові кошти в розпорядження клієнта за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому /а.с.13-18, 25-29/. 07.03.2024 між Маніфою та відповідачем було укладено договір позики №7055807, який підписаний [PERSON] електронним підписом одноразовим ідентифікатором /а.с.37-42/. Предметом договору є отримання грошових коштів у розмірі 500 грн строком на 55 днів до 01.05.2024, з базовою процентною ставкою, фіксованою 2.50000% на день. 11.01.2024 між Маніфою та Європейською агенцією укладено договір факторингу №11-01/2024, відповідно до якого [PERSON] передало (відступило) позивачу грошові кошти в розпорядження клієнта за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому /а.с.47-52/. Відповідно до витягів з Реєстру боржників №26 від 24.06.2024, №27 від 19.07.2024 до договору факторингу №14/06/21 та витягу з Реєстру боржників №5 від 17.07.2024 до договору факторингу №11-01/2024 Європейська агенція набула права грошової вимоги до відповідача: за договором позики №2479612 в сумі 9775 грн /а.с.30/; за договором позики №79475723 в сумі 37287,50 грн /а.с.19/; за договором позики №7055807 в сумі 1717,50 грн /а.с.52/. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) (ст.512 ЦК України). Відступлення права вимоги відбувається на підставі правочину, зокрема, внаслідок укладення договору факторингу. Останнім є операція з переуступки першим кредитором прав вимоги боргу третьої особи другому кредитору з попередньою або наступною компенсацією вартості такого боргу першому кредиторові. За змістом ст.ст.1077, 1078 ЦК України фактор вправі передати в розпорядження клієнта лише право дійсної грошової вимоги. При цьому відповідно до ст.517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредитору документи, які засвідчують права, що передаються. Зазначеними договорами факторингу №14/06/21 та №11-01/2024 передбачені умови, що клієнт гарантує і відповідає перед фактором за дійсність грошових вимог, які є дійсними, і клієнт зобов`язується передати фактору документи по боржниках протягом 30 днів з моменту підписання акту прийому-передачі відповідного реєстру боржників. Отже, за змістом наведених нормативних актів і договорів позивач як фактор мав право отримати від клієнтів, Безпечного агентства та Маніфою, докази існування заборгованості за укладеними договорами позики із відповідачем. Принцип диспозитивності цивільного судочинства (ст.13 ЦПК України) не звільняє сторону спору, у першу чергу позивача, від обов`язку доведення перед судом тих обставин, на які вона посилається у підтвердження своїх вимог або заперечень (ст.81 ЦПК України). Належними доказами, які підтверджують наявність заборгованості за укладеним договором та її розмір, є первинні документи, оформлені відповідно до ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно із зазначеною нормою закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Відповідно до п.62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України №75 від 04.07.2018, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. У підтвердження заявлених вимог позивач не подав суду будь-яких документів про перерахування коштів на користь відповідача за укладеними договорами позики у лютому та березні 2024 року, як і не надав доказів про рух коштів на рахунку відповідача, що унеможливлює перевірити наявність чи відсутність загальної заборгованості по основному боргу. Надані позивачем документи, які містять інформацію про розмір заборгованості [PERSON] /а.с.20, 31, 42, 53/, не є належними доказами фактичного отримання грошей відповідачем або здійснення розрахункових операції в його інтересах. Наявний у справі паспорт позики є способом підтвердження виконання переддоговірного обов`язку позикодавця [PERSON] , і ознайомлення з ним, його підписання споживачем не означає укладення договору позики та дотримання його форми, оскільки в такому паспорті не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту. Вказаний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, викладеної в постанові від 23.05.2022 у справі №393/126/20. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ст.12 ЦПК України), який забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним ніж протилежний. Згідно ч.2 ст.83 ЦПК України, позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи, а достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст.95 ЦПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії. Суд вважає, що неподання стороною позивача належних і допустимих доказів на підтвердження своїх позовних вимог, зокрема первинного документу, який підтверджує отримання відповідачем позичених коштів, є підставою для висновку про недоведеність та необґрунтованість позовних вимог, адже зазначені позивачем обставини ґрунтуються на припущеннях і клопотання про витребування судом відповідних доказів в банківських установах представник позивача не заявив, хоча не був позбавлений такого права як при подачі позову, так і під час розгляду справи по суті. Резюмуючи викладене, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено факт виникнення заборгованості за спірними договорами позики відповідача та її розмір, що є підставою для відмови в задоволенні позову. У зв`язку з відмовою у задоволенні позову підстави для стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат відсутні.

Outcome: dismissed