Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-22 00:00:00

позивачі взернулися до суду з позовом про визнання права власності на житловий будинок. Позовні вимоги мотивували тим, що житловий будинок, який розташований в [ADDRESS] відносився до суспільної групи господарства - робітничий двір, в якому проживали та були зареєстровані: [PERSON] голова, [PERSON] його дружина. Будинок не зареєстрований, правовстановлюючі документи на нього відсутні, що унеможливлює позивачів у оформленні прийнятої спадщини після батька та матері в нотаріальному порядку. [INFO] померла [PERSON] , спадщину після її смерті за заповітом прийняла [PERSON] . [INFO] помер [PERSON] , після його смерті відкрилась спадщина на 1/2 частку житлового будинку, як колишнього члену робітничого двору. На випадок своєї смерті [PERSON] залишив заповіт, яким все своє майно заповів дочці [PERSON] . Вона прийняла спадщину шляхом подання заяви до нотаріуса. Інша дочка [PERSON] на день смерті батька [PERSON] була пенсіонером, тому їй передбачена обов`язкова частка на частину Постановою нотаріуса від 30.01.2025 було відмовлено [PERSON] та [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на вказаний житловий будинок, оскільки відсутні правовстановлюючі документи\~на житловий\~будинок по\~ [ADDRESS] . Від позивачів надійшло клопотання в якому, позов підтримали, просили його задовольнити та розглядати справу за їх відсутності. Від представника відповідача - Ніжинської об`єднаної територіальної громади Чернігівської області в особі Лях О. до суду надійшла заява 22.07.2025, в якій остання просить справу розглянути без участі їх представника, позовні вимоги визнає. Згідно з ч. 3-4 ст.200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи зазначені вище положення, а також те, що сторони скористались своїм правом, врегульованим ч.3 ст.211 ЦПК України, заявляти клопотання про розгляд справи за їх відсутності, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи та проводить його в даному підготовчому засіданні на підставі доказів наявних у справі. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, давши оцінку зібраним доказам, суд приходить до наступних висновків. Частиною 1 ст.15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що згідно копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 30.03.2016 [PERSON] померла [INFO] (а.с.73). [PERSON] \~та [PERSON] \~постійно проживали\~і були\~зареєстровані в\~ [ADDRESS] ,\~що підтверджується\~довідкою Кунашівсько-Переяслівського\~старостинського округу\~Ніжинського району\~Чернігівської області №36 від 24.01.2025 (а.с.25). Згідно копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 18.08.2020 вбачається, що [PERSON] помер [INFO] (а.с.19). Померлий [PERSON] \~на день\~смерті постійно\~проживав і\~був зареєстрований\~в [ADDRESS] .\~Разом з\~ним на\~день смерті\~за вищевказаною\~адресою ніхто\~не проживав\~та не\~був зареєстрований,\~що підтверджується\~довідкою Кунашівсько-Переяслівського\~старостинського округу\~Ніжинського району\~Чернігівської області №34 від 24.01.2025 (а.с.26). Відповідно до\~довідки,\~виданої виконавчим\~комітетом Кунашівсько-Переяслівського\~старостинського округу\~Ніжинського району\~Чернігівської області №148 від 22.07.2025, у домоволодінні, розташованому за адресою: [ADDRESS] , станом на 15.04.1991 проживали: [PERSON] голова, [PERSON] його дружина. Тип двору - робітничий. Згідно копії свідоцтва про одруження серії [NUMBER] від 14.10.1955 вбачається, що [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 14.10.1955 (а.с.74). [PERSON] та [PERSON] були батьками позивачів, що підтверджується копіями свідоцтв про народження серії [NUMBER] від 23.04.1960 та [NUMBER] від 14.11.1957. Зміна прізвища позивачів підтверджується копіями свідоцтв про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 21.06.1981, серії [NUMBER] від 23.09.1979. За правилами ст.5 ЦК України, акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. До правовідносин, що виникли до прийняття 15.04.1991 Закону України "Про власність", застосовується чинне на той час законодавство. Так, у відповідності до законодавства, діючого до прийняття 15.04.1991 Закону України "Про власність", права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. Згідно ст. 13 Закону Української РСР "Про сільську раду депутатів трудящих Української РСР" 1968 року зі змінами на вказані ради було покладено обов`язок здійснення обліку населення та ведення за встановленими формами погосподарських книг. Таким чином, записи у погосподарських книгах, визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності на житлові споруди. На час виникнення спірних правовідносин, порядок введення погосподарського обліку в сільських радах визначався Вказівками по введенню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР від 12.05.1985 № 5-24/26, а згодом - Вказівками, затвердженими постановою Держкомстату СРСР № 69 від 25.05.1990. Відповідно до п.20 Вказівок суспільна група господарства встановлюється в залежності від роду занять голови господарства (сім`ї). Оскільки спірний житловий будинок з господарськими спорудами відносився до суспільної групи робітничий двір, то положення статей 120,123 ЦК УРСР застосуванню не підлягають і підстав для застосування аналогії закону немає, оскільки майнові правовідносини господарства робітника були врегульовані загальними нормами цивільного, земельного та сімейного права. Відтак, слід керуватися вимогами Кодексу про шлюб та сім`ю УРСР 1969 року, за яким суб`єктами права спільної сумісної власності вважалося подружжя. Так, згідно з ч.1 ст.22 даного Кодексу майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Відповідно до ч.1 ст.28 Кодексу про шлюб та сім`ю УРСР в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. Таким чином, житловий будинок з господарськими спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS] , належав подружжю [PERSON] та [PERSON] в рівних частках по 1/2 частині кожному. Відповідно до ст.1216, 1217, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла, до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадщину після смерті [PERSON] прийняла дочка [PERSON] згідно заповіту, а після смерті [PERSON] : [PERSON] за заповітом, [PERSON] за законом, що підтверджується копією спадкової справи. Згідно довідки, виданої КП «Ніжинське МБТІ» № 915 від 07.12.2016, житловий будинок в [ADDRESS] не зареєстрований (а.с.34). Таким чином, [PERSON] набула право власності на 1/2 частину спірного будинку в порядку спадкування за заповітом після померлої матері [PERSON] та право власності на 1/4 частину вказаного будинку в порядку спадкування за заповітом після померлого батька [PERSON] , а [PERSON] баби [PERSON] набула право власності на 1/4 частину спірного будинку в порядку спадкування за законом після померлого батька [PERSON] . З постанови приватного нотаріуса Ніжинського районного нотаріального округу Голік Л.В. від 30.01.2025 вбачається, що позивачам було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом та заповітом в порядку спадкування після померлого [INFO] [PERSON] на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , з підстави відсутності правовстановлюючих документів. Відповідно до\~ч.1\~ст.1268\~ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Частиною 5 ст.1268 ЦК України визначено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Згідно ст.ст.41, 55 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Права людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Особа має право звернутися до суду з позовом про визнання права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншими особами (ч.1 ст.392 ЦК України). Тобто, передумовою для застосування ст.392 ЦК України є відсутність іншого, окрім судового, шляху для відновлення порушеного права. Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Тобто, визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадщини у нотаріальному порядку, у зв`язку з чим, виникає цивільно-правовій спір. З огляду на вищезазначене, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved