Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-23 00:00:00

Позивач звернулася до суду із вказаним позовом, в якому просила зняти арешт з усього нерухомого майна, належного померлому [PERSON] , [INFO] , реєстраційний номер обтяження 11846221, зареєстровано 15.11.2011 за №11846221 реєстратором Харківська філія ДП «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, підстава обтяження: постанова про арешт майна боржника, 18510750, 15.11.2011 Ленінським ВДВС ХМУЮ, ДВ-12, об`єкт обтяження: невизначене майно, все майно, власник [PERSON] , обтяжувач Ленінський ВДВС ХМУЮ. В обгрунтування позову зазначено, що у зв`язку із існуванням такого арешту позивач не може успадкувати 8/32 частин домоволодіння за адресою [ADDRESS] , належні померлому батьку [PERSON] , які він, згідно з позовом, прийняв у спадщину після смерті його матері [PERSON] шляхом постійного проживання з нею, але за життя не оформив право власності на спадщину. Для отримання свідоцтва на право на спадщину позивач звернулася до приватного нотаріусу Харківського міського нотаріального округу Харківської області Піддубної Ю.В., яка постановою від 23.03.2023 відмовила позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки згідно з відомостями з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна на все майно померлого [PERSON] було накладено арешт. Оскільки виконавче провадження є завершеним, позивач звернулась до суду із даним позовом. Також позивач просила стягнути з відповідача сплачений судовий збір. Ухвалою суду від 07.05.2025 провадження у справі відкрито в порядку загального позовного провадження. 23.06.2025 підготовче провадження закрито, справу призначено до судового розгляду. Представник відповідача в судове засідання повторно не з`явився, про дату і час розгляду справи повідомлявся своєчасно і належним чином, причини неявки суду невідомі, заяв та клопотань не надавав, правом на подання відзиву не скористався. Враховуючи положення ч.2 ст. 223 та ст. 280 ЦПК України, а також думку позивача, суд вважав можливим розглянути справу у відсутність представника відповідача, за наявними матеріалами, з проведенням заочного розгляду справи. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги повністю підтримала і просила задовольнити. Вислухавши позивача, вивчивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Судовим розглядом встановлено, що батьком [PERSON] був [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження [NUMBER] . [INFO] помер [PERSON] та після його смерті відкрилась спадщина на належне йому майно. З копії договору купівлі-продажу від 14.02.1959 вбачається, що [PERSON] придбала 8/32 частин домоволодіння за адресою [ADDRESS] (попередня назва [ADDRESS] , теперішня назва [ADDRESS] ). [PERSON] , в свою чергу, була матір`ю [PERSON] , що підтверджується копією витягом з Державного реєстру актів цивільного стану про народження [PERSON] та копією витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про реєстрацію шлюбу [PERSON] та зміну прізвища на « [PERSON] ». [INFO] померла [PERSON] . Відповідно до довідки КП «ХМ БТІ» №1126216 від 23.01.2023, право власності на житловий будинок [ADDRESS] зареєстровано: 7/32 за [PERSON] , 8/32 за [PERSON] , 1/8 за [PERSON] , 1/8 за [PERSON] , 1/8 за [PERSON] , 5/32 за [PERSON] . Також зазначено, що інвентаризаційна справа на житловий будинок у відділі не обліковується та відсутня. Постановою приватного нотаріуса ХМНО Поддубної Ю.В. від 23.03.2024 №67/02-31 [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на майно, що належало [PERSON] , у зв`язку з наявністю запису щодо суб`єкта (спадкодавця) [PERSON] про арешт всього належного йому майна. Листом державного виконавця Холодногірсько-Новобаварського ВДВС у м.Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) Халєєва Т. від 25.03.2024 [PERSON] повідомлено, що на підставі постанови про арешт майна боржника №18510750 від 15.11.2011, винесеної Ленінським ВДВС ХМУЮ, накладено арешт на невизначене майно за адресою [ADDRESS] . Виконавче провадження завершено на підставі п.6 ч.1 ст. 49 ЗУ «Про виконавче провадження» в редакції закону 606-XIV (закінчення строку, передбаченого законом для відповідного виду стягнення). Вказано, що строк зберігання виконавчого провадження закінчився, у зв`язку з чим його матеріали знищені. Також вкінці відповіді виконавцем зазначено, що боржником у даному виконавчому провадженні є гр. [PERSON] . Також зазначено, що особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. В усіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. Згідно ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою позову - факти, які обґрунтовують вимогу про захист права чи законного інтересу. При цьому особа, яка звертається до суду з позовом, самостійно визначає у позовній заяві, яке її право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. Відповідно до\~статті 1216 ЦК України,\~спадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за винятком тих прав і обов`язків, що зазначені у\~статті 1219 ЦК України\~(статті\~1218,\~1231 ЦК України). Згідно з частиною першою\~статті 1268 ЦК України\~спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до\~статті 41 Конституції України\~кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно із частиною першою\~статті 316 ЦК України\~правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів (частина перша\~статті 328 цього Кодексу). Відповідно до частин першої, другої\~статті 321 ЦК України\~право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з вимогами до форми та змісту позовної заяви вона повинна, зокрема, містити ім`я (найменування) відповідача, а також зміст позовних вимог (пункти 2 і 4 частини третьої статті 175 ЦПК України). Відповідно до\~ст. 48 ЦПК України\~сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава. Основною ознакою сторін цивільного процесу є їхня матеріальна і процесуальна заінтересованість у справі. Саме сторони є суб`єктами правовідношення, з приводу якого виник спір. Неналежний відповідач це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі належному відповідачеві. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 листопада 2019 року у справі №905/386/18 викладено висновок про те, що відповідачем у справах за позовами про звільнення з-під арешту майна є боржник або особа, в інтересах якої накладено арешт на майно у виконавчих провадженнях, оскільки задоволення такого позову може безпосередньо вплинути на права та законні інтереси сторін спірних відносин щодо такого майна. При цьому орган державної виконавчої служби у відповідних випадках може залучатися судом до участі у справах як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору. Вимоги інших осіб щодо належності саме їм, а не боржникові майна, на яке накладено арешт, реалізується шляхом подання ними з додержанням правил юрисдикційності позову до боржника та особи, в інтересах якої накладено арешт, про визнання права власності на майно і звільнення його з-під арешту. В такому ж порядку розглядаються вимоги осіб, які не є власниками майна, але володіють ним з підстав, передбачених законом. Орган державної виконавчої служби у відповідних випадках може залучатися судом до участі у справах як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору. Таким чином, позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідачами у справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби, а також відповідний орган доходів і зборів (орган фіскальної служби), банк та іншу фінансову установу, які у випадках, передбачених законом, виконують судові рішення. Визначення відповідачів, предмета і підстав спору є правом позивача, водночас встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи: суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред`явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача (висновки Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 17 квітня 2018 року у справі №523/9076/16-ц, Верховного Суду, викладений у постанові від 29.06.2023 у справі №208/9810/21). Згідно з висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 листопада 2019 року у справі №905/386/18, відповідачем у справах за позовами про звільнення з-під арешту майна є боржник або особа, в інтересах якої накладено арешт на майно у виконавчих провадженнях, оскільки задоволення такого позову може безпосередньо вплинути на права та законні інтереси сторін спірних відносин щодо такого майна. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 травня 2022 року у справі № 711/3591/21 зазначено, що: «У справі, що переглядається, [PERSON] пред`явив позовні вимоги до Центрального ВДВС у м. Черкаси, який не є ні боржником, ні особою, в інтересах якої накладено арешт на спірне нерухоме майно. При цьому ні боржник, ні стягувач, в інтересах якого був накладений арешт на квартиру, як відповідачі не залучені. Клопотань про заміну первісного відповідача належним відповідачем чи про залучення до участі у справі іншої особи як співвідповідача позивач не заявляв». В постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі №523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18) зроблено висновок, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному\~ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову\~обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження. Відповідно до частин другої та третьої\~статті 51 ЦПК України, якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження\~до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. З листа Холодногірсько-Новобаварського ВДВС у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 25.03.2024 №31509 вбачається, що арешт на буд. [ADDRESS] ) накладено на підставі постанови Ленінського ВДВС від 15.11.2011 у виконавчому провадженні №18510750. Виконавче провадження завершено на підставі п.6 ч.1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції Закону, що діяв на той час). Також вкінці листа зазначено, що боржником у даному виконавчому провадженні є [PERSON] . У даному випадку позивач звернулась з позовом про зняття всього належного [PERSON] майна до відповідача - Холодногірсько-Новобаварського ВДВС у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, який не є ані боржником, ані особою, в інтересах якої накладено арешт на майно. Позивач з клопотанням про заміну неналежного відповідача на належного до суду не зверталась. Відповідно до статей\~13\~і\~81 ЦПК України,\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. З урахуванням викладеного, суд зазначає, що в задоволенні позову необхідно відмовити, з підстав його пред`явлення до неналежного відповідача. Також суд вважає необхідним роз`яснити позивачу, що згідно зі ст. 59 ЗУ "Про виконавче провадження", особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. На підставі ст. 141 ЦПК України, у зв`язку з відмовою в задоволенні позову, витрати позивача зі сплати судового збору залишаються за нею.

Outcome: dismissed