Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», третя особа: приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар Ірина Михайлівна, Міськрайонний відділ державної виконавчої служби по Харківському району та місту Люботину Головного територіального управління юстиції у Харківській області, яким просить визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений 20 вересня 2016 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості в розмірі 76340,34 гривень, реєстр № 8097; зобов`язати Міськрайонний відділ державної виконавчої служби по Харківському району та місту Люботину Головного територіального управління юстиції у Харківській області повернути грошові кошти, які відраховані з позивача на користь відповідача. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що 22.01.2019 року з метою встановлення підстави стягнення (утримання) пенсії грошових коштів (пенсії) з пенсійного рахунку фізичної особи [PERSON] , остання звернулась з письмовою заявою до ХПО Управління пенсійного фонду України Харківської області. На дану заяву надійшла відповідь про стягнення грошових коштів на підставі виконавчого провадження з наданням інформації щодо утримання з пенсії боржника грошових коштів. Після того позивач ознайомилась з матеріалами виконавчого провадження ВП №54023835, де дізналась про те, що 09.01.2018 року постановою Міськрайонного відділу державної виконавчої служби по Харківському району та м.Люботину Головного територіального управління юстиції в Харківській області було винесено постанову про звернення стягнення на пенсію та інші доходи боржника за заявою стягувача в особі ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення з [PERSON] на користь стягувача у розмірі 20% від розміру пенсії суми боргу 84134,37 гривень, з яких 76340,34 гривень сума основного боргу, 7634,00 гривень сума виконавчого збору, 160,00 гривень витрати виконавчого провадження. Підставою для відкриття виконавчого провадження є заява стягувача на підставі виконавчого напису, вчиненого 20.09.2016 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. за №8097. Позивач вважає, що виконавчий напис №8097 вчинений 20.09.2016 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. є неправомірним та таким, що не підлягає виконанню з наступним підстав: виконавчий напис вчинено за заявою особи, яка не подала необхідних документів, зокрема підтвердження права грошової вимоги; даний виконавчий напис вчинено не на підставі документа, який підтверджує безспірність даної заборгованості і, відповідно, дає підстави для безспірного її стягнення; крім того, відсутня достатня та безспірна інформації щодо строку прострочення та періоду, за який виникла заборгованість. Від третьої особи приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. на адресу суду надійшли пояснення, в яких остання зазначила, що вчинення виконавчого напису є цілком правомірним, а доводи позивача є неспроможними, адже нотаріус діяла відповідно до норм ЗУ «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. Разом із позовною заявою позивачем було подано заяву про забезпечення позову, яку ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 29 листопада 2019 року було задоволено. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 30 жовтня 2019 року відкрито провадження у справі та призначено справу в порядку загального позовного провадження з повідомленням сторін. З витягу до акту приймання-передавання справ та речових доказів Харківського районного суду Харківської області від 01.04.2022 року вбачається, що на виконання розпорядження голови Верховного Суду від 08.03.2022 за № 2/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану» та Закону України «Про внесення змін до частини 7 статті 147 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» щодо визначення територіальної підсудності судових справ» від 03.03.2022 №2112-ІХ, якими змінено територіальну підсудність справ, зазначену справу 01.04.2022 року передано до Полтавського районного суду Полтавської області. Ухвалою Полтавського районного суду Полтавської області від 05.12.2023 року зазначену цивільну справу передано для розгляду за підсудністю до Харківського районного суду Харківської області. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями вищевказану цивільну справу передано в провадження суді [PERSON] . Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 31 липня 2024 року справу прийнято до провадження судді Лук`яненко С.А., призначено підготовче засідання. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 18 лютого 2025 року підготовче провадження у цивільній справі закрито, справу призначено до судового розгляду у відкритому судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Позивач - [PERSON] в судове засідання не з`явилась, на адресу суду надала клопотання про розгляд справи за її відсутності. Представники відповідача - АТ КБ «Приват Банк» та третьої особи - Міськрайонного відділу державної виконавчої служби по харківському району та м.Люботину Головного територіального управління юстиції у Харківській області не з`явились, про дату та час судового засідання повідомлялись своєчасно та належним чином, шляхом направлення судових повісток до особистого кабінету підсистеми «Електронний суд», причини неявки суду не повідомили, будь-яких пояснень щодо позову до суду не надали. Третя особа Приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. в судове засідання не з`явилась, в матеріалах справи міститься заява, в якій остання просить розглядати справи за її відсутності. Враховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. У зв`язку з неявкою в судове засідання належним чином повідомленого про дату, час та місце судового засідання відповідача, який не повідомив про причини неявки та не подав відзив відповідно до статті 280\~ЦПК України суд за згодою позивача вважає за можливе проводити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Суд, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини, що виникли між сторонами. 29.09.2016 року приватним нотаріусом Дніпропетровського нотаріального Бондар І.М. вчинено виконавчий напис №8097 про стягнення з боржника, якою є [PERSON] , на користь АТ КБ «Приват Банк» заборгованість в розмірі 74640,00 гривень, з яких: 26782,41 гривень залишок заборгованості за кредитом, 43070,27 гривень залишок заборгованості за відсотками, 1233,36 гривень пеня та комісія, 3554,30 гривень штраф, а також витрати, пов`язані із вчиненням виконавчого напису в розмірі 1700,00 гривень, що загалом складає 76340,00 гривень . Вищезазначений виконавчий напис був переданий на примусове виконання до Міськрайонного відділу державної виконавчої служби по Харківському району та м.Люботин Головного територіального управління юстиції у Харківській області, так 09.01.2018 року старшим державним виконавцем Воробйовою О.О. було відкрито виконавче провадження (ВП №54023835) та винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника. Суд, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин та досліджених в судовому засіданні наданих доказів, прийшов до висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступних підстав. За загальним правилом статей 15, 16\~Цивільного кодексу\~України (далі - ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один зі способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до статті 18\~ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Вчиняючи виконавчі написи, нотаріус відповідно до закону встановлює та офіційно визнає факт наявності певної безспірної заборгованості та викладає такий свій висновок у відповідному нотаріальному акті - документі (виконавчому написі), що одночасно є підставою для примусового виконання (пункт 3 частини першої статті 3 Закону України "Про виконавче провадження"). Нотаріус у межах реалізації наданих йому юрисдикційних повноважень не вирішує спорів про право, але в результаті розгляду нотаріальної справи та вчинення нотаріальної дії правова невизначеність все ж припиняється. Отже, здійснюючи повноваження у сфері безспірної юрисдикції, нотаріус має встановлювати наявність або відсутність певного юридичного складу, щоб покласти його у підставу нотаріального акта в межах вчинюваної ним відповідної нотаріальної дії. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України\~"Про\~нотаріат" та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 цього Закону). Таким актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства\~юстиції України\~від 22\~лютого 2012\~року №\~296/5 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій). Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України "Про нотаріат"). При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. При цьому безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на і підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету\~Міністрів України\~від 29\~червня 1999\~року N\~1172 (далі Перелік). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена глава 14\~Закону України\~"Про\~нотаріат" та Глава 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій. Згідно зі статтею 87\~Закону України\~"Про\~нотаріат" для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88\~Закону України\~"Про\~нотаріат" визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 глави 16 розділу II цього Порядку). У зв`язку з ненаданням відповідачем відзиву на позов та пояснень третіми особами з відповідними доказами судом не вбачається можливим встановити чи повний пакет документів, передбачений пунктом 2 Переліку, який діяв на час вчинення спірного виконавчого напису, був поданий відповідачем до заяви про вчинення виконавчого напису. Разом з тим, суд звертає увагу на наступне. Так, судом встановлено, що нотаріусом вчинений виконавчий напис 20.09.2016 року, яким запропоновано стягнути з [PERSON] грошові кошти в сумі 74640,00 гривень, які є його боргом перед АТ КБ «Приват Банк». При цьому за яким договором та за який період провадиться зазначене стягнення ані з постанови про відкриття виконавчого провадження, ані у виконавчому написі не встановлено. Згідно з підпунктом 1.1 пункту 1 глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Підпунктом 1.2 пункту 1 глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій вчинення нотаріальних дій перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України. Підпунктом 3.1 пункту 3 глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, зокрема якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Пунктом 2 Переліку передбачено, що для стягнення заборгованості з підстав, що випливають із кредитних правовідносин для одержання виконавчого напису за кредитним договором, за яким боржником допущено прострочення платежів за зобов`язаннями додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. На момент звернення заінтересованих осіб до нотаріуса з метою ініціювання вчинення нотаріальної дії відсутність спору про право цивільне є обов`язковою умовою, а наявність спору у свою чергу унеможливлює вчинення нотаріальної дії і є перешкодою, яка утворює підстави для відкладення і зупинення нотаріального провадження (стаття 42 Закону України "Про нотаріат"). Отже, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88\~Закону «Про\~нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88\~Закону «Про\~нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Саме така правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 02 липня 2019 року по справі №916/3006/19, Верховним Судом в постанові від 23 січня 2018 року по справі № 61-154 св 18, в постанові від 29 березня 2019 року у справі №137/1666/16-ц, в постанові від 14 серпня 2019 року по справі №569/8884/17 та в постанові від 15 січня 2020 року у справі №305/2082/14-ц. Позивач зазначає, що з нього на користь ПАТ КБ «Приват Банк» була стягнута заборгованість 76340,34 гривень. Про наявність факту заборгованості вона дізналась після винесення старшим державним виконавцем Міськрайонного відділу державної виконавчої служби по Харківському району та м.Люботин Головного територіального управління юстиції у Харківській області Воробйовою О.О., постанови про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника (ВП №54023835), будь-яких листів чи повідомлень від нотаріуса та/або АТ КБ «Приват Банк» вона не отримувала. За таких обставин суд не може дійти висновку, що на момент вчинення виконавчого напису приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. існувала безспірна заборгованість [PERSON] перед АТ КБ «Приват Банк». Представником відповідача не було надано жодних доказів протилежного. Отже, виконавчий напис, який був вчинений приватним нотаріусом на підставі кредитного договору, який не було нотаріально посвідчено, на підставі Постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса», якою передбачено, що до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів належить така форму договору, як кредитний договір. Вказаний пункт № 2 був включений до Переліку Постановою Кабінету Міністрів України №662 від 26.11.2014 року "Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів". Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 р., постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 р. про визнання незаконною та нечинною Постанови Кабінету Міністрів України\~№662\~від 26.11.2014\~року "Про\~внесення змін\~до переліку\~документів,\~за якими\~стягнення заборгованості\~провадиться у\~безспірному порядку\~на підставі\~виконавчих написів\~нотаріусів" було визнано незаконною та нечинною постанову № 662 в частині, доповнення переліку документів, на підставі яких вчинюється виконавчий напис, оригіналу кредитного договору. Оскільки виконавчий напис, який є предметом спору у даній справі вчинено 18.03.2021 року, тобто після визнання недійсною постанови Кабінету\~Міністрів України\~№ 662\~від 26.11.2014 в частині, що свідчить про його вчинення без дотримання діючого на той час нормативного акту. При цьому, на сайті Верховної ради\~України,\~Постанова Кабінету\~Міністрів України\~№ 662\~від 26.11.2014\~року «Про\~внесення змін\~до переліку\~документів,\~за якими\~стягнення заборгованості\~провадиться у\~безспірному порядку\~на підставі\~виконавчих написів\~нотаріусів» викладена із застереженням щодо необхідності додатково дивитись Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва № 826/20084/14 від 20.03.2015 та додатково дивитись Постанову Київського апеляційного адміністративного суду № 826/20084/14 від 22.02.2017. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Згідно зі ст.12\~ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 89\~ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Представник відповідача до суду не з`явився, відзиву на позов не надав, доводів позивача не спростував.С уд вважає за необхідне зазначити, що 21.05.2018 року назву "ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" змінено на "Акціонерне товариство комерційний банк "Приватбанк" " (скорочена назва АТ КБ "Приватбанк"). Відповідно до ч. 2 ст. 5 Закону України "Про Акціонерні товариства", зміна типу товариства з приватного на публічне або з публічного на приватне не є його перетворенням. Зміна назви юридичної особи не тягне за собою правонаступництва, а лише правовий наслідок проведення державної реєстрації змін до відомостей про юридичну особу, що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань, повязаних зі зміною назви. А, тому, суд вважає за можливе змінити назву ПАТ КБ «Приватбанк» на АТ КБ «ПриватБанк» при розгляді цієї справи. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог. Відповідно до ч. 1ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що позовні вимоги задоволені повністю, то з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір за позовні вимоги у загальному розмірі 768,40 грн. На підставі викладеного і

Outcome: approved