Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-30 00:00:00

У березні 2017р. позивач [PERSON] звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом (а.с. 68-73 т. 1), до відповідачів: Київської міської ради (далі по тексту - відповідач 1), ПП «Будівельна компанія «Сомпекс» (далі по тексту - відповідач 1), треті особи: Департамент земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), [PERSON] , в якому просив суд: - визнати недійсним договір оренди земельної ділянки (кадастровий номер 8000000000: 91:077:0047) № 91-6-00769, від 21 квітня 2008р., укладений між відповідачами 1, 2. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 27 березня 2017р. позов залишено без руху та надано стороні позивача строк для усунення недоліків. 20 квітня 2017р. на адресу суду надійшла виправлена редакція позовної заяви (а.с. 68-73 т. 1). Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 21 квітня 2017р. відкрито провадження по справі та призначено справу до розгляду по суті. 23 червня 2017р. на адресу суду надійшли письмові пояснення на позов від третьої особи Департаменту земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (а.с. 80-83 т.1). 09 серпня 2017р. на адресу суду надійшло клопотання сторони позивача про зупинення провадження по справі (а.с. 111-113 т. 1). 14 серпня 2017р. на адресу суду надійшло клопотання відповідача ПП «Будівельна компанія «Сомпекс» про зупинення провадження по справі (а.с. 125, 126 т.1). Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 14 серпня 2017р. провадження по справі було зупинено до набрання законної сили рішення Шевченківського районного суду м. Києва у цивільній справі № 761/36171/16-ц (провадження № 2/761/1937/2017) за позовом [PERSON] до Київської міської ради, треті особи: ПП «Будівельна компанія «Сомпекс», Департамент земельних ресурсів Київської міської державної адміністрації про скасування рішення та зобов`язання вчинити дії. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 18 березня 2019р. було відновлено провадження у цивільній справі № 761/10325/17, продовжено розгляд справи, в порядку загального позовного провадження, та призначено справу в підготовче засідання. 18 червня 2019р. на адресу суду надійшов відзив на позов від відповідача ПП «Будівельна компанія «Сомпекс» (а.с. 177-183 т. 1). Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 09 жовтня 2019р. закрито підготовче засідання та призначено справу до розгляду по суті. Розпорядженням від 16 січня 2020р. за № 01-08-439 здійснено повторний автоматичний розподіл справи. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Шевченківського районного суду м. Києва від 16 січня 2020р. визначено головуючого суддю Волошина В,О. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 23 січня 2020р. прийнято до розгляду цивільну справу № 761/10325/17, та призначено за правилами загального позовного провадження в підготовче засідання. 11 березня 2020р. на адресу суду надійшло клопотання сторони позивача про зупинення провадження по справі (а.с. 31-33 т. 2). 14 квітня 2020р. на адресу суду надійшло клопотання сторони відповідача ПП «Будівельна компанія «Сомпекс» про зупинення провадження по справі (а.с. 46, 47 т. 2). Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 22 червня 2020р. провадження по цивільній справі № 761/10325/17 - зупинено до набранням законної сили рішенням по цивільній справі № 761/36171/16-ц. 31 січня 2024р. на адресу суду надійшла заява позивача, в якій останній повідомив, що третя особа [PERSON] помер [INFO] (а.с. 76 т. 2). 19 лютого 2024р. на адресу суду надійшли додаткові пояснення представника відповідача Київської міської ради (а.с. 86-92 т. 2), в яких сторона відповідача просила суд відмовити в задоволенні позову, а також застосувати строки позовної давності до заявлених позовних вимог. 27 лютого 2024р. на адресу суду надійшла заява сторони позивача про зміну предмету позову (а.с. 124, 125 т. 2), а також оновлена редакція позовної заяви [PERSON] до Київської міської ради, Приватного підприємства «Будівельна компанія «Сомпекс», третя особа: Департамент земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), в якій сторона позивача просила суд (а.с. 126-130 т.2): - визнати недійсним договір оренди земельної ділянки (кадастровий № 8000000000:91:077:0047) № 091-6-00769 від 21 квітня 2008р., укладений між Київською міською радою та ПП «Будівельна компанія «Сомпекс» (далі по тексту - вимога № 1); - зобов`язати Київську міську раду за рахунок коштів місцевого бюджету відновити як в натурі, так і в земельно-кадастровій документації межі ділянки по [ADDRESS] , згідно з рішенням Виконавчого комітету Київської міської Ради депутатів трудящих від 13 березня 1956р. № 9410 (далі по тексту - вимога № 2). Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що він, як племінник померлого [PERSON] , прийняв спадщину та 22 січня 2015р. отримав свідоцтво про право на спадщину за законом. У зв`язку з прийняттям Київською міською радою рішення від 24 травня 2007р. № 670/1331, та укладенням між відповідачами, на виконання цього рішення оспорюваного договору оренди, було порушено право [PERSON] в користуванні ділянкою по [ADDRESS] . Право постійного користування зазначеною земельною ділянкою, площею 1820,0 кв.м, було зареєстроване за мешканцями домоволодіння по [ADDRESS] , на підставі рішення Виконавчого комітету Київської міської ради депутатів трудящих від 13 березня 1956р. № 410. Реєстрація права користування даною земельною ділянкою відбулася у відповідності до вимог чинного на той час законодавства 30 березня 1956р., про що був зроблений запис в реєстровій книзі виконкому Київради під № 18258. Межі зареєстрованої ділянки були зазначені в схематичному плані. На теперішній час, позивач, як співвласник домоволодіння по [ADDRESS] , фактично позбавлений права користування частиною земельної ділянки, на якій розташовано домоволодіння, оскільки ця частина земельної ділянки була включена до земельної ділянки з кадастровим № 8000000000:91:077:0047, та є предметом оренди, за оспорюваним договором, при цьому рішення Київської міської ради від 24 травня 2007р. № 670/1331 було визнано неправомірним та скасовано рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 09 лютого 2023р. по цивільній справі № 761/36171/16-ц. На думку сторони позивача, враховуючи ту обставину, що рішення Київської міської ради від 24 травня 2007р. № 670/1331 є протиправним, то наявні всі правові підстави для визнання недійсним оспорюваного договору оренди, укладеного між відповідачами 1 і 2, та відновлення порушених прав позивача, шляхом зобов`язання відповідача Київської міської ради відновити як в натурі, так і в земельно-кадастровій документації межі ділянки по [ADDRESS] , згідно з рішенням Виконавчого комітету Київської міської Ради депутатів трудящих від 13 березня 1956р. № 9410. Оскільки в досудовому порядку вирішити спір не можливо, позивач вимушений був звернутись до суду з вказаним позовом. 14 квітня 2024р. на адресу суду надійшов відзив на оновлену редакцію позову (а.с. 156-165 т. 2), в якому відповідач ПП «Будівельна компанія «Сомпекс» проти позову заперечив, зазначивши, що посилання позивача на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 09 лютого 2023р. по цивільній справі № 761/36171/16-ц є передчасним, оскільки вказане рішення не набрало законної сили. Крім того, на думку сторони відповідача, позивачем не доведено належними і допустимими доказами порушення його прав, оскільки за змістом позову, позивач зазначає, що мало місце порушення прав саме [PERSON] , як і відсутні докази, які б підтверджували право користування позивачем - оренди (суборенди) спірною земельною ділянкою, по [ADDRESS] . Також, за змістом відзиву на позов, сторона відповідача клопотала перед судом про застосування строків позовної давності, які були пропущені позивачем без поважної причини. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 19 вересня 2024р. було поновлено зупинене провадження по цивільній справі № 761/10325/17. 26 грудня 2024р. на адресу суду надійшла відповідь на відзив (а.с. 208-212 т. 2), в якій сторона позивача заявлені позовні вимоги підтримала в повному обсязі, зазначивши, що доводи та аргументи, наведені у відзиві стороною відповідача ПП «Будівельна компанія «Сомпекс» є безпідставними, оскільки стороною відповідача не були враховані положення ст. 120 ЗК України, а також те, що рішення Виконавчого комітету Київської міської ради депутатів трудящих від 13 березня 1956р. за № 410 у встановленому законом порядку або судом не було скасоване, та є чинним, при цьому сторона відповідача не зазначила правові (законні) підстави вилучення 680,1 кв.м. земельно ділянки по [ADDRESS] , та передання її в оренду ПП «Будівельна компанія «Сомпекс», в складі земельної ділянки з кадастровим № 8000000000:91:077:0047, за оспорюваним договором оренди. Твердження сторони відповідача, про відсутність порушених прав саме позивача є також помилковим, оскільки порушення прав щодо користування земельною ділянкою відбулося ще за життя [PERSON] , так і триває по теперішній час, відносно спадкоємця [PERSON] . Крім того, позивач вважає, що ним не пропущені строки позовної давності при зверненні до суду з вказаним позовом, враховуючи час звернення до суду, набуття ним у власність, в порядку спадкування частини домоволодіння, та роз`яснення, наведені в п. 59 постанови Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018р. по справі № 907/50/16. Заперечення на відповідь на відзив стороною відповідача ПП «Будівельна компанія «Сомпекс» до суду не подавались. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 29 січня 2025р. закрито підготовче засідання та призначено справу до розгляду по суті. В судовому засіданні 04 березня 2025р. позивач та його представник заявлені позовні вимоги підтримали в повному обсязі, з підстав, наведених у позові, з урахуванням поданої заяви про зміну предмету позову, просили суд позов задовольнити. В судовому засіданні 06 травня 2025р. представник відповідача ПП «Будівельна компанія «Сомпекс» проти позову заперечила, з підстав, наведених у відзиві на позов, просила суд застосувати строки позовної давності до заявлених позовних вимог. В судове засідання 21 липня 2025р. представники відповідачів 1, 2, представник третьої особи не з`явилися, про час та місце розгляду справи сторона відповідачів 1, 2, третя особа були повідомлені в установленому законом порядку, поважності причин неявки своїх представників до суду не повідомили. В силу положень ст. ст. 211, 223 ЦПК України, суд вважає, за можливе продовжити розгляд справи у відсутність сторони відповідачів, 1, 2, третьої особи. Суд заслухавши пояснення сторони позивача, сторони відповідача ПП «будівельна компанія «Сомпекс», розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (ч. 4 т. 82 ЦПК України). Постановою Верховного Суду від 29 січня 2020р. по цивільній справі № 761/36171/16-ц, провадження № 61-6574св19, за позовом [PERSON] до Київської міської ради, треті особи: ПП «Будівельна компанія «Сомпекс», Департамент земельних ресурсів Київської міської державної адміністрації, [PERSON] , про скасування рішення, було встановлено, що відповідно до рішення Виконавчого комітету Київської міської ради депутатів трудящих від 13 березня 1956 № 410 «Про висновки обміру земель в забудованих кварталах Сталінського, Залізничного, Ленінського, Молотовського, Подільського, Жовтневого, Печерського, Кагановичського районів» та Виконавчим комітетом Київської міської ради депутатів трудящих було затверджено представлені Київським міським бюро технічної інвентаризації матеріали по обміру земель забудованих кварталів і пропозиції комісії про реєстрацію документів на право користування земельними ділянками, виконаних згідно з постановою Ради Міністрів Української РСР від 28 червня 1952р. № 2007 та постановлено затвердити представлені матеріали по обліку земель забудованих кварталів, [PERSON] було надано в користування земельну ділянку у кварталі [ADDRESS] за адресою: [ADDRESS] , складала площу 2918,0 кв.м, з яких 1820,0 кв. м підлягали реєстрації за землекористувачем, а 1098 кв. м - вилученню. Відповідно до листа від 22 липня 2016р. Київського міського бюро технічної інвентаризації, земельна ділянка [ADDRESS] , нині [ADDRESS] , складала 2918,0 кв. м. Рішенням виконкому Київської міської ради депутатів трудящих № 410 від 13 березня 1956р. на основі проведених обмірів і відповідно до діючого на той час законодавства, була зареєстрована за реєстром № 18258 земельна ділянка площею 1820,0 кв. [ADDRESS] площею 1820,0 кв. м перебувала у користуванні [PERSON] 14 лютого 1958р. [PERSON] подарувала будинку [ADDRESS] своїй доньці [PERSON] (мати позивача [PERSON] ). [INFO] [PERSON] померла. Після смерті належна їй частина будинку на підставі договору купівлі-продажу домоволодіння, посвідченого Київською державною нотаріальною конторою 22 грудня 1937р., що розташований на земельній ділянці за адресою: [ADDRESS] , була успадкована її онуками: [PERSON] (позивачем) та [PERSON] - по частині кожний. Також після смерті [PERSON] спадщину після неї прийняв [PERSON] . [PERSON] - мати позивача померла [INFO] . Після її смерті належне їй майно у рівних частках успадкували її сини: [PERSON] та [PERSON] . Установлено, що згідно відповіді Головного управління земельних ресурсів від 02 березня 2010р., за даними автоматизованої системи «Кадастр» земельна ділянка на [ADDRESS] в період з 01 червня 2005р. до 14 січня 2008р. обліковувалась за [PERSON] . Київською міською радою було прийнято рішення від 24 травня 2007р. № 670/1331 «Про передачу приватному підприємству «Будівельна компанія «Сомпекс» земельних ділянок для будівництва, експлуатації та обслуговування житлово-офісного комплексу з об`єктами соціальної сфери та підземно-наземними паркінгами на [ADDRESS] », на підставі якого ПП «Будівельна компанія «Сомпекс» було передано в довгострокову оренду на 15 років для будівництва житлового-офісного комплексу земельну ділянку загальною площею 4,2 га, яка складається з: - ділянки № [NUMBER] площею 2,69 га (кадастровий №8000000000:91:107:0022) - за рахунок земель запасу житлової та громадської забудови; - ділянки № [NUMBER] площею 0,31 га (кадастровий № 8000000000:91:077:0038) - за рахунок міських земель, не наданих у власність чи користування; - ділянки № [NUMBER] площею 0,21 га (кадастровий № 8000000000:91:077:0047) - за рахунок міських земель, не наданих у власність чи користування; - ділянки № [NUMBER] площею 0,99 га (кадастровий № 8000000000:91:077:0037) - за рахунок земель запасу житлової та громадської забудови. На підставі вказаного рішення Київської міської ради від 24 травня 2007р. № 670/1331, 21 квітня 2008р. між Київською міською радою та ПП «Будівельна компанія «Сомпекс» був укладений договір оренди земельної ділянки. Відповідно до п. 1.1., 2.1 цього договору оренди, орендодавець, на підставі рішень Київської міської ради від 24 травня 2007р. № 670/1331 та від 22 листопада 2007р. № 1300/4133, за Актом приймання-передачі передає, а орендар (відповідач 2) приймає в оренду (строкове платне користування) земельну ділянку, визначену цим договором; об`єктом оренди відповідно до цього договору є земельна ділянка з наступними характеристиками: - місце розташування - [ADDRESS] ; - розмір - 2100,0 кв.м.; - цільове призначення - для будівництва, експлуатації та обслуговування житлово-офісного комплексу з об`єктами соціальної сфери та підземно-наземним паркінгом; - кадастровий номер - 8000000000:91:077:0047. Строк дії договору оренди - 15 років (п. 3.1. договору оренди). Пунктом 11.7 договору оренди, визначено, що поновлення договору: після закінчення строку, на який було укладено цей договір, орендар за умови належного виконання своїх обов`язків, має за інших рівних умов переважне право на поновлення договору. У цьому разі орендар повинен не пізніше, ніж з три місяці до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію. У разі поновлення договору на новий строк його умови можуть бути змінені за згодою сторін. [INFO] [PERSON] помер. Спадкоємцем [PERSON] є його племінник [PERSON] , який успадкував належну померлому частину житлового будинку з відповідною частиною будівель та споруд, що знаходиться в [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 22 січня 2015р. (спадкова справа № 930/2014, зареєстровано в реєстрі за №9-49). 11 грудня 2017р. по цивільній справі № 761/36171/16-ц, було проведено судову земельно-технічну експертизу. Згідно висновку експерта від 11 грудня 2017р. № 45 виявлено факт передачі частини земельної ділянки на [ADDRESS] (кадастровий № 91:077:007) площею 680,1 кв.м ПП «Будівельна компанія «Сомпекс», в складі земельної ділянки з кадастровим номером № 8000000000:91:077:0047, що відбулась у зв`язку із виконанням рішення Київської міської ради від 24 травня 2007р. за № 670/1331. Експерт зазначив, що зазначена частина земельної ділянки, яка була зареєстрована за землекористувачами домоволодіння по [ADDRESS] в 1956р. рішенням № 410 від 13 лютого 1956р. Виконавчого комітету Київської міської ради депутатів трудящих, увійшла до складу земельної ділянки з кадастровим номером № 8000000000:91:077:0047, яка передана у строкове платне користування - оренду строком на 15 років, згідно рішення Київської міської ради від 24 травня 2007р. за № 670/1331 ПП «Будівельна компанія «Сомпекс». Протягом всього часу розгляду справи в суді стороною відповідачів 1, 2 зазначені вище обставини не були спростовані належними і допустимими доказами. Як і не було повідомлено суд сторонами відповідачів, 1, 2, чи були ними, як сторонами договору оренди виконані положення п. 11.7 цього договору. Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 09 лютого 2023р. по цивільній справі № 761/36171/16-ц (провадження № 2/761/1132/2023) позов [PERSON] до Київської міської ради, ПП «Будівельна компанія «Сомпекс», треті особи: Департамент земельних ресурсів Київської міської державної адміністрації, [PERSON] про визнання неправомірним та скасування рішення - задоволено у повному обсязі. Визнано неправомірним та скасовано рішення Київської міської ради від 24 травня 2007р. №670/1331 в частині передачі ПП «Будівельна компанія «Сомпекс» в довгострокову оренду земельної ділянки площею 680,1 кв.м. Здійснено розподіл судових витрат. Постановою Київського апеляційного суду від 21 травня 2024р. по цивільній справі № 761/36171/16-ц, апеляційну скаргу ПП «Будівельна компанія «Сомпекс» - залишено без задоволення; рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 09 лютого 2023р. - залишено без змін. У відповідності з ст. 10 Закону України «Про оренду землі», в редакції, яка діяла на час спірних правовідносин, передача в оренду земельної ділянки не є підставою для припинення або зміни обмежень (обтяжень) та інших прав третіх осіб на цю земельну ділянку. В свою чергу положення ч. 3 ст. 7 цього Закону передбачала (аналогічна норма містилась в ст. 377 ЦК України), що до особи, якій перейшло право власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що розташовані на орендованій земельній ділянці, також переходить право оренди на цю земельну ділянку. Договором, який передбачає набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, припиняється договір оренди земельної ділянки в частині оренди попереднім орендарем земельної ділянки, на якій розташований такий житловий будинок, будівля або споруда. У розумінні наведених положень законодавства при виникненні в іншої особи права власності на жилий будинок, будівлю або споруду право попереднього користувача земельною ділянкою припиняється в силу прямої вказівки закону без припинення у цілому договору оренди земельної ділянки. Відповідно, новий власник об?єкта нерухомості, до якого переходить право оренди, набуває право оренди за чинним договором оренди, а не у порядку повторного надання земельної ділянки, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. Частиною 5 ст. 116 ЗК України, в редакції, яка діяла на час спірних правовідносин, було визначено, що земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом. Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (ч. 2 ст. 15 ЦК України). Частиною 1 ст. 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Рішенням Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням 50 народних депутатів України щодо офіційного тлумачення окремих положень ч. 1 ст. 4 ЦПК України від 01 грудня 2004р. № 18-рп/2004 (справа про охоронюваний законом інтерес) визначено, що поняття «охоронюваний законом інтерес», що вживається в ч. 1 ст. 4 ЦПК України та інших законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям «права», треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам. Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частиною першою - третьою, п`ятою та шостою ст. 203 ЦК України. Згідно із вимогами частин 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Частини 2 та 3 ст. 13 ЦК України визначають, що при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині, не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. Звертаючись до суду з вимогою № 1 позивач просив суд визнати недійсним в цілому договір оренди земельної ділянки (кадастровий № 8000000000:91:077:0047) № 091-6-00769 від 21 квітня 2008р., укладений між Київською міською радою та ПП «Будівельна компанія «Сомпекс». Разом з тим, як вставнолено судом, згідно висновку експерта від 11 грудня 2017р. № 45 по цивільній справі № 761/36171/16-ц, було виявлено факт передачі частини земельної ділянки на [ADDRESS] (кадастровий № 91:077:007) площею 680,1 кв.м ПП «Будівельна компанія «Сомпекс», в складі земельної ділянки з кадастровим номером № 8000000000:91:077:0047, що відбулась у зв`язку із виконанням рішення Київської міської ради від 24 травня 2007р. за № 670/1331. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що заявлена стороною позивача вимога № 1 підлягає частковому задоволенню, а саме слід визнати недійсним договір оренди земельної ділянки (кадастровий № 8000000000:91:077:0047) № 091-6-00769 від 21 квітня 2008р., укладений між Київською міською радою та ПП «Будівельна компанія «Сомпекс», в частині передачі частини земельної ділянки на [ADDRESS] (кадастровий № 91:077:007), площею 680,1 кв.м в оренду ПП «Будівельна компанія «Сомпекс», в складі земельної ділянки з кадастровим номером № 8000000000:91:077:0047. При цьому судом враховано, що відповідно до листа третьої особи за № 05716-17616 від 29 грудня 2023р. на запит позивача, третьою особою було повідомлено, що за інформацією з офіційного сайту Київської міської ради проект рішення Київської міської ради «Про відмову приватному підприємству «Будівельна компанія «Сомпекс» в поновленні договорів оренди земельних ділянок від 21 квітня 2008 року №№ 91-6-00767, 91-6-00768, 91-6-00769, 91-6-00770» від 02 березня 2023р. № 08/231-283/ПР, перебуває на розгляді постійних комісій Київської міської ради відповідно до Регламенту Київської міської ради, затвердженого її рішенням від 04 листопада 2021р. № 3135/3176 (зі змінами і доповненнями). Інформація про прийняття Київською міською радою вказаного рішення в Департаменті відсутня. Стосовно вимоги № 2, про зобов`язання Київську міську раду за рахунок коштів місцевого бюджету відновити як в натурі, так і в земельно-кадастровій документації межі ділянки по [ADDRESS] , згідно з рішенням Виконавчого комітету Київської міської Ради депутатів трудящих від 13 березня 1956р. № 9410, то зазначена вимога № 2 не підлягає задоволенню, з наступних підстав. Відповідно до ч 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (частина 1 ст. 4 ЦПК України). Здійснюючи право на судовий захист, звертаючись до суду, особа повинна вказати суб`єктивне бачення порушеного права чи охоронюваного інтересу та спосіб його захисту. Вирішуючи спір, суд зобов`язаний надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. Таким чином, суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний спосіб. Наведене узгоджується з правовими висновками, викладеними Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 05 червня 2018р. у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18), від 11 вересня 2018р. у справі № 905/1926/16 (провадження № 12-186гс18), від 30 січня 2019р. у справі № 569/17272/15-ц (провадження № 14-338цс18) та від 04 червня 2019р. у справі № 916/3156/17 (провадження № 12-304гс18). Іншими словами, ефективний спосіб захисту має бути таким, що відповідає змісту порушеного права, та таким, що забезпечує реальне поновлення прав особи, за захистом яких вона звернулась до суду, відповідно до вимог законодавства. Однією з засад судочинства, регламентованих п. 3) ч. 1 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. У відповідності до ч. 1, 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 2 ст. 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. За змістом ст. 77 цього Кодексу належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Звертаючись до суду з вимогою № 2, стороною позивача, протягом всього часу розгляду справи в суді не було надано до суду жодного належного і допустимого доказу, що сторона в позасудовому порядку зверталася до відповідача Київської міської ради з вимогою відновити як в натурі, так і в земельно-кадастровій документації межі ділянки по [ADDRESS] , згідно з рішенням Виконавчого комітету Київської міської Ради депутатів трудящих від 13 березня 1956р. № 9410, і таке звернення позивача не було розглянуто, або позивачу незаконно було відмовлено у його законній вимозі. Так, матеріали справи не містять відповідних доказів на підтвердження зазначених обставин. З урахуванням викладеного, суд не вбачає правових підстав для задоволення вимоги №2. Стосовно заяви сторони відповідачів 1, 2, в порядку ст. 267 ЦК України, то вказана заява не підлягає задоволенню, оскільки в силу положень ст. 261 ЦК України, враховуючи час набуття у власність позивачем, в порядку спадкування частини домоволодіння по [ADDRESS] , а також час звернення до суду з вказаним позовом, суд вважає, що позивачем не пропущено строки позовної давності до вимоги № 1. Враховуючи те, що суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні вимоги № 2 по суті, то суд не вбачає правових підстав для задоволення заяви відповідачів про застосування троків позовної давності до цієї вимоги № 2. Так, судом враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд. Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини, сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29). При прийнятті рішення суд також враховує, що відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя . Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994р., ст. 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідачів 1, 2 на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі по 320,0 грн. з кожного.

Outcome: partial