Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-30 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, вказуючи, що 19 березня 2015 року [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] , який був зареєстрований Відділом реєстрації шлюбів, Східні гори Кхасі, Шиллонг, Мегхалая. Після укладення шлюбу сторони мали нормальні сімейні стосунки, проживали разом в одному будинку та мають зареєстроване місце проживання за адресою даного будинку: [ADDRESS] . Від шлюбу у сторін є діти, які народилися в Україні: донька [PERSON] [INFO] ; донька [PERSON] [INFO] . З липня 2019 року подружжя проживало в різних кімнатах, мали окремі банківські рахунки, а з початку повномасштабного вторгнення російських військ все тільки погіршилось: чоловік нічого не заробляв, постійно вв`язувався у сумнівні справи, а дружина повинна була працювати та утримувати чоловіка та двох дітей. На фоні цього у подружжя почалися різного роду конфлікти, в яких відповідач почав вести себе дуже агресивно і навіть дійшло до побиття дружини. В лютому 2023 року, дружина повідомила про намір розлучитися і жити окремо. Після чого почався психологічний тиск, постійні розмови, відповідач закривав дружину в кімнаті і по 2-3 години не випускав, будив зранку для розмови поки діти спали, і так кожного дня. Він взламував аккаунти дружини у всіх соціальних мережах. На даний момент позивач впевнена, що такий шлюб не повинен існувати і немає жодних підстав його зберегти. Шлюб повинен бути розірваним, оскільки несе пряму загрозу для позивача. На даний момент ведення між позивачем та відповідачем спільного господарства та сумісне проживання припинено, та, за глибоким переконанням позивача, подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини немає. На підставі зазначеного, позивач просить шлюб розірвати. Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 19 березня 2025 року було відкрито провадження по справі та відповідачу встановлено 15-ти денний строк для надання відзиву на позовну заяву. Представник відповідача\~ [PERSON] \~направила до\~суду відзив\~на позовну\~заяву,\~у якому\~вказала,\~що відповідач\~не заперечує\~проти позовних\~вимог,\~водночас не\~в повному\~обсязі погоджується\~з обставинами,\~викладеними у\~позовній заяві.\~Вказує,\~що наведені\~позивачем твердження\~про нібито\~агресивну поведінку,\~побиття,\~психологічний тиск,\~закривання в\~кімнаті,\~постійні розмови\~вранці,\~а також\~зламування аккаунтів\~у соціальних\~мережах,\~не відповідають\~дійсності та\~не підтверджені\~жодними доказами.\~Відповідач ніколи\~не застосовував\~фізичного насильства\~до позивача\~протягом шлюбу.\~Натомість,\~відповідач був\~сумлінним чоловіком\~і люблячим\~батьком,\~який важко\~працював задля\~забезпечення своєї\~родини.\~З початком\~повномасштабного вторгнення\~російських військ,\~сторони виїхали\~з України\~до Канади.\~Саме в\~Канаді сімейні\~відносини суттєво\~погіршилися з\~вини позивача.\~Позивач,\~на відміну\~від її\~тверджень,\~не тільки\~працювала,\~а й\~змінила стиль\~життя,\~почавши зловживати\~алкоголем,\~палити,\~повертатися додому\~пізно та\~мати інтимні\~стосунки з\~іншими чоловіками,\~що завдало\~відповідачу значного\~психологічного болю.\~Відповідач заперечує\~звинувачення у\~нібито вчиненому\~нападі.\~Єдиний випадок,\~на який\~посилається позивач,\~стався,\~коли відповідач\~попросив позивача\~залишити кімнату,\~оскільки вона\~прийшла додому\~у стані\~сильного алкогольного\~сп`яніння,\~тоді як\~діти вже\~спали.\~Метою відповідача\~було запобігти\~її контакту\~з дітьми\~у такому\~стані.\~Саме після\~цього інциденту\~позивач,\~викликала поліцію,\~що призвело\~до необґрунтованого\~арешту відповідача\~за звинуваченням\~у "насильстві".\~Через відсутність\~підтримки та\~коштів у\~Канаді,\~відповідач був\~змушений прийняти\~це,\~що призвело\~до втрати\~візи та\~роботи.\~Відповідач також\~спростовує твердження\~про зламування\~аккаунтів позивача.\~Відповідач побачив\~інтимні переписки\~позивача з\~іншими чоловіками\~виключно тому,\~що вона\~сама залишила\~свій інший\~телефон у\~будинку,\~де перебували\~діти.\~Це єдиний\~спосіб,\~яким відповідач\~отримав доступ\~до цієї\~інформації.Відповідач вважає, що справжньою причиною подання позивачем позову про розірвання шлюбу є її бажання почати нове життя з іншим чоловіком та уникнути відповідальності за власну невірність та руйнування сім`ї. Просив розірвати шлюб та врахувати зміст відзиву при постановленні судового рішення. Представник позивача [PERSON] направив до суду відповідь на відзив, у якому вказано, що позивач заперечує звинувачення відповідача щодо зловживання алкоголю, інтимні стосунки з іншими чоловіками. Дані слова не підтверджені жодними доказами і є голослівними та образливими. У судове засідання позивач та її представник не з`явились. До суду від представника позивача [PERSON] надходила заява про розгляд справи без участі сторони позивача, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити. У судове засідання відповідач та його представник не з`явились. До суду від представника відповідача [PERSON] надходила заява про розгляд справи без участі сторони відповідача, позовні вимоги визнають. Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. У разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення (ч. ч. 4, 5 ст. 268 Цивільного процесуального кодексу України). У зв`язку з неявкою сторін в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає заявлений позов таким, що підлягає до задоволення, виходячи із наступного. Судом встановлено, що сторони перебувають в юридичному шлюбі, зареєстрованому 19 березня 2015 року Відділом реєстрації шлюбів, Східні гори Кхасі, Шиллонг, Мегхалая. Від шлюбу у сторін є діти: донька [PERSON] [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 30 липня 2019 року; донька [PERSON] [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 24 грудня 2021 року. Відповідно до ст. 58 Закону України «Про міжнародне приватне право України» шлюб між громадянами України, шлюб між громадянином України та іноземцем, шлюб між громадянином України та особою без громадянства, що укладений за межами України відповідно до права іноземної держави, є дійсним в Україні за умови додержання щодо громадянина України вимог Сімейного кодексу України щодо підстав недійсності шлюбу. Шлюб між іноземцями, шлюб між іноземцем та особою без громадянства, шлюб між особами без громадянства, що укладені відповідно до права іноземної держави, є дійсними в Україні. Згідно з частиною першою статті 60 Закону України «Про міжнародне приватне право» правові наслідки шлюбу визначаються спільним особистим законом подружжя, а за його відсутності - правом держави, у якій подружжя мало останнє спільне місце проживання, за умови, що хоча б один з подружжя все ще має місце проживання у цій державі, а за відсутності такого - правом, з яким обидва з подружжя мають найбільш тісний зв`язок іншим чином. Згідно ст. 63 Закону України «Про міжнародне приватне право України» припинення шлюбу та правові наслідки припинення шлюбу визначаються правом, яке діє на цей час щодо правових наслідків шлюбу. Процедура легалізації в Україні свідоцтва про укладення шлюбу або розірвання шлюбу, або рішення суду про розірвання шлюбу, скоєних за кордоном, відбувається на підставі Інструкції про порядок консульської легалізації офіційних документів в Україні і за кордоном (затв. Наказом МЗС України №113 від 04.06.2002 р.). Відповідно до наказу Мін`юсту №52/5 від 18.10.2000 р. (в ред. від 18.11.2003 р. №140/5) "Про затвердження Правил реєстрації актів цивільного стану в Україні", документи, видані компетентними органами іноземних держав, що свідчать акти цивільного стану, вчинені за межами України за законами іноземних держав, визнаються дійсними в Україні за наявності легалізації, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана ВР України. Відповідно до міжнародного договору ст. 1 Гаазької Конвенції від 5 жовтня 1961 року передбачено, що її умови поширюються на офіційні документи, які були видані на території однієї з Договірних держав і мають бути представлені на території іншої Договірної держави. Такими документами визнаються: 1) документи, що походять від прокуратури, секретаря суду або судового виконавця; 2) адміністративні документи; 3) нотаріальні акти та інші. Єдиною формальною процедурою, яка може вимагатися для посвідчення автентичності підпису, якості, в якій виступала особа, що підписала документ, та, у відповідному випадку, автентичності відбитку печатки або штампа, якими скріплений документ, є проставлення апостиля компетентним органом держави, в якій документ був виданий (ст.3 Конвенції). При цьому апостиль повинен відповідати вимогам Доповнення до Конвенції. Відповідно до ст. ст. 2,3 Гаазької Конвенції (набрання чинності в Україні 22.10.2003 р.) кожна з Договірних держав звільняє від легалізації документи, на які поширюється ця Конвенція і які мають бути представлені на її території. Єдиною формальною процедурою, яка може вимагатися для посвідчення автентичності підпису якості, в якій виступала особа, що підписала документ, та у відповідному випадку, автентичності відбитку печатки або штампу, якими скріплений документ, є проставлення апостиля компетентним органом держави, в якій документ був складений. Згідно з положенням вказаної Конвенції документ, на якому проставлено апостиль, не потребує жодного додаткового оформлення чи засвідчення і може бути використаний в будь-якій іншій державі - учасниці цієї Конвенції. Враховуючи вищезазначене, підстав недійсності шлюбу укладеного 19.03.2015 року у Відділлі реєстрації шлюбів, Східні гори Кхасі, Шиллонг, Мегхалая, - відсутні. Частиною 4 статті 56 Сімейного кодексу України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Відповідно до ст.ст. 21, 24 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. За змістом ч.2 ст.104, ст.110 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до вимог ст. 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. З роз`яснень, даних у п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 року, вбачається, що проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, брати до уваги інші обставини життя подружжя. Суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має намір зберігати шлюб з відповідачем. Приймаючи до уваги доводи викладені в позовній заяві, суд вважає, що причини, які спонукають позивача наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, що має істотне значення. За змістом ч. 2 ст.114, ст.115 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Розірвання шлюбу, здійснене за рішенням суду, має бути зареєстроване в державному органі реєстрації актів цивільного стану, за заявою колишньої дружини або чоловіка. Таким чином, враховуючи те, що позивачка разом із відповідачем на сьогоднішній день спільного господарства не ведуть, подальше спільне проживання у шлюбі та його збереження стало неможливим, оскільки взаєморозуміння та почуття любові між ними втрачено, і строк для примирення за таких обставин не вплине на збереження та покращення сімейних стосунків, до того ж позивачка є громадянкою України, а відповідач є громадянином Республіки Індія та має зареєстроване місце проживання: [ADDRESS] , що на думку суду є достатніми підставами для розірвання шлюбу без обов`язкового виїзду закордон, а тому позовні вимоги є такими, що підлягають задоволенню, отже шлюб між [PERSON] та [PERSON] слід розірвати. В силу ст. 141 ЦПК України судові витрати, суд покладає на відповідача. Крім того, згідно ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Враховуючи, що позивачкою при зверненні до суду з позовною заявою не було сплачено судовий збір, а відповідач визнав позов, за таких обставин позивачу слід стягнути з відповідача до державного бюджету 50 відсотків судового збору, що становить 484,48 грн. (враховуючи коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору). На підставі викладеного та згідно із ст.ст. 58, 63 Закону України "Про Міжнародне приватне право України", ст.ст. 56, 104, 105, 110, 112 СК України,

Outcome: approved