Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-20 00:00:00

29.10.2021 року виконком Нікопольської міської ради звернувся до Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області із зазначеним вище позовом, посилаючись на наступні обставини. На обліку дітей, які опинилися в складних життєвих обставинах, в Службі у справах дітей Нікопольської міської ради перебувають неповнолітні діти [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Матір`ю дітей є [PERSON] , батьком [PERSON] є [PERSON] , батьком [PERSON] є [PERSON] . Підставою для взяття дітей на зазначений вище облік є ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків. На момент постановки на облік [PERSON] разом з дітьми фактично проживала за адресою: [ADDRESS] , але дане помешкання не є її постійним місцем проживання. Матір веде бродячій спосіб життя, зловживає алкоголем, постійно змінює своє місце проживання, не має постійної роботи та негативно характеризується сусідами. Працівники Служби в справах дітей змушені її розшукувати, але вона намагається контактувати з ними, в міру можливості виконувати рекомендації та поради. Житлово-побутові умови незадовільні, санітарні норми не дотримуються, діти брудні, одягом та їжею не забезпечені. Безвідповідально ставиться до здоров`я дітей, діти не задекларовані у сімейного лікаря, вакциновані частково, не зважаючи на численні запрошення, до лікаря не з`являється. [PERSON] раніше вже неодноразово позбавлялась батьківських прав відносно інших своїх дітей. [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] . За місцем проживання характеризується негативно, веде аморальний спосіб життя, неодноразово потрапляв до поля зору поліції. Притягувався до адміністративної відповідальності за скоєння адміністративних правопорушень. Вихованням своєї дитини не займається, з сином не спілкується, оскільки не дозволяють умови проживання, маленька квартира, не має можливості забрати сина до сімейного оточення. [PERSON] проживає окремо від доньки за адресою: [ADDRESS] . Неповнолітню [PERSON] своєю дитиною не вважає, не спілкується з нею, матеріально не забезпечує. Виконавчим комітетом Нікопольської міської ради 27 жовтня 2021 року було затверджено відповідний висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . На підставі викладеного, позивач просить суд позбавити відповідачів батьківських прав відносно їх неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , стягнути з [PERSON] аліменти на утримання дітей в розмірі 1/3 частини від всіх видів її доходів, а з [PERSON] та [PERSON] стягнути аліменти на утримання сина та доньки, відповідно, у розмірі 1/4 частини з усіх видів їх заробітку (доходу) щомісяця і до досягнення дітьми повноліття, передати малолітніх дітей органу опіки та піклування в особі виконавчого комітету Нікопольської міської ради Дніпропетровської області. Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02.12.2021 року позовну заяву прийнято до розгляду за правилами загального позовного провадження, відкрито провадження по даній справі (а.с.55-56). Ухвалою судді Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21.03.2023 року закрито підготовче засідання по даній справі, призначено справу до розгляду (а.с.96-97). Представник позивача [PERSON] у судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи по суті без його участі. На позовних вимогах наполягає в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує (а.с.76). Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, 30.06.2022 року надав суду письмові пояснення, в яких зазначає, що з [PERSON] має лише одну спільну дитину - [PERSON] , [INFO]. Шлюбні стосунки з нею він припинив в 1998 році, офіційно шлюб розірвано за рішенням суду в 2014 році. Останні 10-15 років він з [PERSON] не спілкується, відношення до її дітей, народжених після 1998 року не має, а його прізвище та по батькові дитині надавалось автоматично, оскільки шлюб між ними на момент народження дитини не був офіційно розірваний (а.с.87-88). Представник відповідача [PERSON] 28.08.2024 року надав суду клопотання про зупинення провадження по справі до розгляду Томаківським районним судом Дніпропетровської області позову [PERSON] до [PERSON] про оспорювання батьківства. Але, ще до розгляду даного клопотання, 29.01.2025 року надав суду заяву про долучення до матеріалів справи рішення Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 23.10.2024 року, яким виключено відомості про батьківство [PERSON] , [INFO] , з актового запису №534 від 03.06.2011 року про народження [PERSON] , оскільки він не є біологічним батьком дитини. Крім того, просить суд розглядати справу без його участі (а.с.148). Відповідачі [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялась належним чином за місцем реєстрації та проживання, про що свідчать відповідні конверти (а.с.154,155,156), які повернулись на адресу суду, як не вручені, за відсутністю адресата за вказаною адресою. Відзиву на позовну заяву на адресу суду у встановлений законом строк відповідачі не надіслали, заяву про відкладення розгляду справи або про слухання справи без їх участі до суду не направили. Згідно ч.1 ст.223 ЦПК України, неявка в судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Справу розглянуто заочно у відповідності до вимог ст. 280 ЦПК України. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється за відсутністю сторін, що відповідає положенням ч.2 ст.247 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до наступного. У судовому засіданні встановлено, що батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] , що вбачається з відповідного свідоцтва про його народження (а.с.7). Батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] , що вбачається з свідоцтва про народження дитини (а.с.5). Неповнолітні діти [PERSON] та [PERSON] перебувають на обліку в Службі у справах дітей Нікопольської міської ради як діти, які опинилися в складних життєвих обставинах, що підтверджується обліково-статистичними картками дитини №0348122 від 03.01.2019 року та №0348129 від 03.01.2019 року відповідно (а.с.14,15). Підставою для взяття дітей на зазначений вище облік є ухилення матері та батьків від виконання батьківських обов`язків. [PERSON] зареєстрована в с. Іллінка, Томаківського району, але постійного місця проживання не має, часто змінює адреси, офіційно не працевлаштована, має тимчасові підробітки. Згідно наданих Службою в справах дітей Нікопольської міської ради характеризуючих матеріалів, [PERSON] зловживає алкогольними напоями, веде аморальний бродячий спосіб життя, часто змінює місце проживання, ситуація в сім`ї є не стабільною та не спокійною. [PERSON] залишає дітей без батьківського піклування. Зі слів сусідів, діти брудні та недоглянуті, часто жебракують (а.с.23). Мати безвідповідально ставиться до здоров`я дітей. За інформацією лікаря-педіатра, діти не задекларовані у сімейного лікаря, вакциновані частково, на неодноразові виклики лікаря мати не з`являється (а.с.25 зворот). За повідомленням в.о. директора КЗ «Нікопольська середня загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів №24» О.Ю. Маслюк, діти одягнені неохайно, медична сестра часто виявляє воші, діти знаходяться на вулиці до пізнього вечора, голодні, часто не відвідують заняття без поважної причини. В знаннях слабкі, домашні завдання не виконують, мати ігнорує дзвінки класних керівників (а.с.24). Спеціалістами Служби у справах дітей Нікопольської міської ради неодноразово здійснені виходи за місцем проживання дітей за адресами: [ADDRESS] , та [ADDRESS] . В результаті обстеження з`ясовано, що у родині неналежні умови проживання, в квартирі безлад, санітарні норми не дотримуються, створені посередні умови для проживання дітей (а.с. 18,29) Внаслідок таких безвідповідальних дій матері, діти опинились у ситуації, коли їх життя та здоров`я знаходяться в небезпеці. Заочним рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17 березня 2006 року (справа № 2-3517/06) [PERSON] позбавлена батьківських прав відносно її малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] (а.с.23), а рішенням Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 25.06.2020 року (справа №182/7584/19) її позбавлено батьківських прав по відношенню до сина - [PERSON] , [INFO] . [PERSON] неодноразово попереджалась про відповідальність за неналежне виконання батьківських обов`язків по утриманню та вихованню дітей. Досліджені в судовому засіданні докази підтверджують, що позивачка свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, не піклується про фізичний і духовний розвиток своїх дітей, не бере участі у їх навчанні, вихованні, не забезпечує їх матеріально, не цікавиться їх здоров`ям, не забезпечує їм належні санітарно-гігієнічні умови проживання, не піклується про повноцінне харчування, що негативно впливає на їх фізичний та моральний розвиток. [PERSON] , також негативно характеризується за місцем проживання. За інформацією голови ОСББ «Дружба -18» [PERSON] , він зловживає алкогольними напоями, житлові умови жахливі та не відповідають санітарним нормам, діти неохайні та постійно голодні (а.с.25). [PERSON] неодноразово потрапляв в поле зору поліції та притягувався до адміністративної відповідальності за скоєння адміністративних правопорушень. Як він сам зазначив в поясненнях працівникам Служби в справах дітей Нікопольської міської ради, вихованням своєї дитини не займається, з сином не спілкується, оскільки не дозволяють умови проживання, маленька квартира, не має можливості забрати сина до сімейного оточення, але при можливості допомагає матеріально. Крім того, Службою в справах дітей Нікопольської міської ради також надано висновок про доцільність позбавлення [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] (а.с.39-41). У висновку зазначено, що відповідачі не виявляють зацікавленості долею своїх дітей, не створили для дітей належні умови проживання, самоусунулись від своїх батьківських обов`язків та злісно та систематично їх не виконують. Дослідивши письмові докази по справі суд зазначає, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, встановлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (ч.7 ст.7 СК України). Згідно ч.1 ст.8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Статтею 12 Закону України "Про охорону дитинства" передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Інтереси дитини захищаються передусім не лише національним законодавством, але й нормами міжнародного права. Так, згідно з положеннями ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року (ратифікована Україною 27.02.1991 року, дата набуття чинності для України 27.09.1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, а також на положення ч.8 ст.7 Сімейного Кодексу України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Частиною 2 ст. 27 Конвенції передбачено, що батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Відповідно до ч.2 ст. 150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно п.2 ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх зобов`язань по вихованню дитини. Відповідно до п.п.15,16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 Сімейного Кодексу. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Крім того, Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків («Хант проти України», № 31111/04 від 07 грудня 2006 року, п. 54). Разом з тим Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте основні інтереси дитини є надзвичайно важливими («Мамчур проти України», № 10383/09 від 16 липня 2015 року, п. 100). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 08 грудня 2021 року у справі № 311/563/20. Батьківські права засновані на спорідненості батьків з дітьми, водночас ухилення від виконання батьківських обов`язків є в силу закону підставою для позбавлення батьківських прав. Суд наголошує, що позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі дитини. Позбавлення батьківських прав допускається тоді, коли змінити ставлення батьків до виховання дитини неможливо (ухвала ВССУ від 01.11.2017 у справі № 211/559/16-ц). З огляду на викладене вище, суд вважає висновок Служби в справах дітей Нікопольської міської ради обґрунтованим, у ньому наведено достатньо підстав та аргументів, які вказують на доцільність позбавлення [PERSON] та [PERSON] батьківських прав, а також позитивного впливу такого рішення на інтереси дітей, а тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню. Разом з тим, враховуючи той факт, що [PERSON] не є батьком [PERSON] , і відомості про нього, як про батька, виключені з актового запису про народження дитини на підставі рішення Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 23.10.2024 року (справа №195/1506/24) (а.с.149-151), суд приходить до висновку, що в частині позовних вимог щодо позбавлення батьківських прав [PERSON] та стягнення з нього аліментів слід відмовити. Крім цього, відповідно до ст.180 Сімейного Кодексу України (далі - СК України) батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 2 ст.166 СК України передбачає, що особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів, серед іншого, суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини, 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Згідно із ч.2 ст.182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В даному випадку норми закону передбачають обов`язковість батьків утримувати своїх дітей. Таким чином, враховуючи спірні цивільно-правові відносини між учасниками справи, які вирішуються тільки в судовому порядку, оцінивши достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, вимоги норм матеріального та процесуального права, суд погоджується з обраним позивачем розміром аліментів та вважає, що позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню. Згідно із ч.1 ст.191 ЦПК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України, рішення суду в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню. Судом задоволено позовні вимоги позивача, який звільнений від сплати судового збору, а тому з [PERSON] та [PERSON] в дохід держави слід стягнути судовий збір у сумі 1211, 20 грн. з кожного, що відповідає нормам ч.1 ст. 141 ЦПК України.

Outcome: partial