Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-22 00:00:00

У квітні 2025 року [PERSON] , від імені якої на підставі договору про надання правової допомоги діє адвокат Віхерко Н.О., звернулась до суду з позовом до Старокостянтинівської міської ради Хмельницького району Хмельницької області про визнання права власності в порядку спадкування за законом на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] . Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що являється єдиним спадкоємцем свого чоловіка [PERSON] , який помер [INFO] , який в свою чергу являється спадкоємцем своїх батьків: [PERSON] , який помер [INFO] та матері [PERSON] , котра померла [INFO] . За життя [PERSON] склав заповіт на [PERSON] та [PERSON] . Однак спадщину прийняли лише [PERSON] та [PERSON] , так як вони проживали разом з померлим на день смерті та вступили в управління та розпорядження спадковим майном. Після смерті [PERSON] єдиним спадкоємцем був [PERSON] , який фактично прийняв дану спадщину, однак не встиг оформити свої спадкові права, так як помер. В позасудовому порядку вона неспроможна оформити право власності на заявлене домоволодіння в порядку спадкування, оскільки нотаріус їй відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину через відсутність відомостей про намір іншого спадкоємця за заповітом [PERSON] щодо спадкування, про те, чи знає вона зміст заповіту, чи вона приймала спадщину та чи бажає оформляти спадщину. Представник позивачки подала до суду заяву, якою підтримала позовні вимоги за обставин на їх обґрунтування та просила розглянути справу за відсутності сторони позивачки в підготовчому засіданні. Представник відповідача також направила до суду заяву, якою не заперечила проти задоволення позову та просила розглянути справу без її участі. Ухвалою Старокостянинівського районного суду Хмельницької області від 10 квітня 2025 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Оскільки сторони в судове засідання не з`явились, у відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи суд прийшов до висновку про наступне. У разі відкриття спадщини до 01 січня 2004 року застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР 1963 року. Відповідно до ч.2 ст. 548 ЦК УРСР (в редакції від 18 липня 1963 року, що діяв на час відкриття спадщини), прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Згідно ст.549 ЦК УРСР від 18 липня 1963 року визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР від 18 липня 1963 року при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (в тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. У відповідності до ч. 1 ст. 534 ЦК УРСР від 18 липня 1963 року кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. Згідно положень ст. ст. 1216 - 1218 ЦК України спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Статтею 1261 ЦК України визначено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народженні після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Частиною 1 статті 1222 ЦК України передбачено, що спадкоємцями за заповітом можуть бути, зокрема, фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини. Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті (ст.1233 ЦК України). Відповідно до положень ч.1 та ч.2 ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] в м. Старокостянтинів Хмельницької області, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , повторно виданим Старокостянтинівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області 22 грудня 2018 року. У відповідності до даних відділу з питань реєстрації місця проживання виконавчого комітету Старокостянтинівської міської ради Хмельницької області від 26 травня 2023 року за №1306/03-28/2023 за адресою: [ADDRESS] станом на 29 вересня 1990 року були зареєстровані: [PERSON] , [INFO] , знятий з реєстрації у зв`язку із смертю [INFO] ; [PERSON] , [INFO] - дружина; [PERSON] , [INFO] - син. Факт перебування в шлюбі [PERSON] та [PERSON] вбачається з витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу із зазначенням відомостей про другого з подружжя, наданого Старокостянтинівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Хмельницькому районі Хмельницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) за №00043728824 від 22 лютого 2024 року. Факт родинних відносин між [PERSON] та [PERSON] , як відповідно між батьком та сином підтверджується: свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 19 вересня 1959 року Старокостянтинівським бюро ЗАГС Хмельницької області. За життя [PERSON] склав на ім`я [PERSON] та [PERSON] заповіт, посвідчений в Старокостянтинівській державній нотаріальній конторі Хмельницької області 30 травня 1985 року за р.№1656, яким в рівних частках заповів усе своє майно. До складу спадкового майна після смерті [PERSON] увійшов житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] : частка якого належала померлому відповідно до свідоцтва про право особистої власності, виданого Старокостянтинівським відділом комунального господарства, 14 січня 1959 року на підставі рішення виконавчого комітету Старокостянтинівської міської ради Хмельницької області за №1 від 12 січня 1959 року. Право власності зареєстровано 14 січня 1959 року в бюро технічної інвентаризації в реєстрову книгу №64/5; інша частка - у відповідності до договору купівлі-продажу, посвідченого Старокостянтинівською державною нотаріальною конторою Хмельницької області 08 травня 1968 року за р.№1366. Право власності зареєстровано 28 січня 1980 року в Старокостянтинівському бюро технічної інвентаризації в реєстровій книзі під реєстровим номером 2583. Згідно інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину), наданого Старокостянтинівською державною нотаріальною конторою Хмельницької області 30 квітня 2025 року за №80992104 спадкова справа до майна померлого [INFO] [PERSON] не заводилась. Таким чином, в силу ст.549 ЦК УРСР від 18 липня 1963 року спадкоємцями, які прийняли спадщину після смерті [PERSON] являються син [PERSON] , як спадкоємець за заповітом, та дружина [PERSON] , як спадкоємець за законом на обов`язкову частку. [PERSON] померла [INFO] в м. Старокостянтинів Хмельницької області, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] , виданим повторно 02 січня 2002 року відділом реєстрації актів громадянського стану Старокостянтинівського районного управління юстиції Хмельницької області. Згідно записів у спадковій справі місце відкриття спадщини перевірено по домовій книзі, де є запис про прописку спадкодавиці [PERSON] за адресою: [ADDRESS] з 09 вересня 1978 року по 01 листопада 2001 року. Факт прийняття спадщини спадкоємцем [PERSON] перевірено по домовій книзі, де є запис про прописку спадкоємця по вищевказаній адресі з 27 квітня 2000 року і відсутні відомості про його виписку. Факт родинних відносин між [PERSON] та [PERSON] , як відповідно між матір`ю та сином підтверджується: свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 19 вересня 1959 року Старокостянтинівським бюро ЗАГС Хмельницької області. За життя [PERSON] склала на ім`я [PERSON] заповіт на все майно, який посвідчений Старокостянтинівською державною нотаріальною конторою Хмельницької області 25 листопада 1999 року за р.№1-1933, дійсність заповіту перевірена по даним ЄРЗСС, номер витягу 42879944. З копій матеріалів спадкової справи №482/2004, заведеної Старокостянтинівською державною нотаріальною конторою Хмельницької області 19 серпня 2004 року вбачається, що єдиним спадкоємцем [PERSON] являється син [PERSON] , який частково оформив свої спадкові права за заповітом на інше спадкове майно. [PERSON] помер [INFO] в м. Старокостянтинів Хмельницької області, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Старокостянтинівського районного управління юстиції у Хмельницькій області 14 листопада 2012 року. Згідно довідки (Ф-7) «Про сумісну реєстрацію до дня смерті», виданої виконавчим комітетом Старокостянтинівської міської ради Хмельницької області за №3820 від 07 травня 2013 року [PERSON] на день смерті був зареєстрований та проживав за адресою: [ADDRESS] спільно з: дружиною [PERSON] , сином [PERSON] , сином [PERSON] , дочкою [PERSON] . Факт перебування в шлюбі [PERSON] та [PERSON] підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] , виданим Старокостянтинівським райвідділом ЗАГС Хмельницької області 16 серпня 1980 року. З копій матеріалів спадкової справи №301/2013, заведеної Старокостянтинівською державною нотаріальною конторою Хмельницької області 07 травня 2013 року року вбачається, що єдиним спадкоємцем [PERSON] являється його дружина [PERSON] , діти [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] відмовились від спадщини. Листом завідувача Старокостянтинівської державної нотаріальної контори Хмельницької області Заворотної Т.В. за №1768/02-14 від 19 грудня 2024 року позивачці відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на заявлену нерухомість в зв`язку із наявністю заповіту [PERSON] на двох спадкоємців та відсутністю відомостей про намір одного з спадкоємців, а саме [PERSON] щодо спадкування, про те, чи їй відомий зміст заповіту, чи приймала вона спадщину та чи планує прийняти спадщину. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (стаття 392 ЦК України ). Відповідно до роз`яснень, викладених в абзаці другому пункту 23 постанови Пленумом Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», судам роз`яснено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до статті 67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання права. Положеннями ст. ст. 316, 321 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Приймаючи до уваги те, що позивачка є єдиним спадкоємцем за законом після смерті чоловіка [PERSON] , який в порядку трансмісії прийняв спадщину після смерті своїх батьків, навіть частково оформив спадкові права на інше майно, проте не встиг оформити спадщину на заявлену нерухомість, відсутній спадковий спір, відсутні відомості про прийняття спадщини спадкоємцем [PERSON] , наявна відмова нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину, яка не оскаржена, тому задля захисту спадкових прав позивачки, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог, оскільки вони законні, обґрунтовані та підтверджені матеріалами справи. Оскільки позивачка не наполягала на стягненні судових витрат, тому їх слід залишити за нею.

Outcome: approved