Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-22 00:00:00

У грудні 2024 року [PERSON] звернулася до суду з позовом про визнання протиправними дії та бездіяльність прокуратури Хмельницької області, які допущені при винесені та виконанні постанови від 28 листопада 2002 року в кримінальній справі № 29/2253 про накладення арешту на майно, в тому числі на цінні папери [PERSON] та членів її сім`ї, що призвело до їх втрати та неповернення після закриття кримінальної справи; Стягнення з Державної казначейської служби України за рахунок Державного бюджету України шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку на користь [PERSON] 5 805 661,19 грн. інфляційних втрат та 503 571,27 грн. 3% річних, як частини завданої шкоди за період з 07.12.2004 р. по 18.03.2019 р. від втрати вартості акцій внаслідок їх незаконного арешту прокуратурою Хмельницької області. В обґрунтування позову [PERSON] вказала, що рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 27.11.2018 р. у справі № 686/21941/15-ц, залишеним без змін постановою Хмельницького апеляційного суду від 18.03.2019 р. та постановою Верховного Суду від 26.02.2021 р., стягнуто з Державної казначейської служби України за рахунок Державного бюджету України шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку на користь позивача [PERSON] вартість неповернутих простих іменних акцій ВАТ «Хмельницький комбінат хлібопродуктів» в кількості 1342086 штук належних [PERSON] у розмірі 1 175 530,33 грн. (Один мільйон сто сімдесят п`ять тисяч п`ятсот тридцять гривень 33 коп.). Вказаними рішеннями судів встановлені наступні преюдиційні обставини. Державна комісія з цінних паперів та фондового ринку 20 жовтня 1998 року засвідчила випуск акцій, що здійснювався ВАТ «Хмельницький комбінат хлібопродуктів» номінальною вартістю по 0,25 грн. на загальну суму 3 051 600 грн., форма випуску документарна, простих іменних акцій - 12 206 400 штук, реєстраційний номер в Загальному реєстрі випуску цінних паперів №188/22/1/98. Станом на серпень 2002 року на особовому рахунку позивачки [PERSON] обліковувалось 1 342 086 штук простих іменних акцій номінальною вартістю 335 521,50 грн, що складає 10,99494 % статутного капіталу ВАТ «Хмельницький комбінат хлібопродуктів». 28 листопада 2002 року постановою начальника слідчого відділу прокуратури Хмельницької області в межах порушеної кримінальної справи №29/2253 накладено арешт на нерухоме і рухоме майно, в тому числі цінні папери, що належали [PERSON] та ч членам її сім`ї. На підставі вказаної постанови іменні цінні папери, були обмежені в обігу шляхом їх блокування реєстроутримувачем на особовому рахунку власника, що полягало в забороні їх відчуження. 22 травня 2004 року прийнято рішення загальних зборів акціонерів ВАТ «Хмельницький комбінат хлібопродуктів» про проведення реорганізації товариства шляхом перетворення у ТОВ «Хмельницький комбінат хлібопродуктів». У 2004 році [PERSON] надала згоду ВАТ «Хмельницький комбінат хлібопродуктів» на викуп її акцій, на що отримала проект договору про викуп акцій із зазначенням того, що дані договори може бути укладено за умови відсутності обмежень на відчуження цінних паперів. 07 грудня 2004 року Державна комісія з цінних паперів та фондового ринку своїм розпорядженням №236-С постановила: скасувати реєстрацію випуску акцій ВАТ «Хмельницький комбінат хлібопродуктів» та анулювати свідоцтво про. реєстрацію випуску акцій ВАТ «Хмельницький комбінат хлібопродуктів» від 20 жовтня 1998 року №188/22/1/98, видане Хмельницьким територіальним управлінням Державної комісії з цінних паперів та фондового ринку. 15 червня 2012 року відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадянських формувань припинено юридичну особу ТОВ «Хмельницький комбінат хлібопродуктів» за рішенням засновника (номер запису 16731110011000272). В 2012 році кримінальна справа, порушена відносно [PERSON] , закрита з реабілітуючих підстав (за відсутністю складу злочину) та 19 липня 2012 року постановою слідчого знято арешт з майна позивачки, проте акції не повернуті в зв`язку з їх незбереженням. 19 липня 2012 року постановою слідчого в особливо важливих справах прокуратури Хмельницької області знято арешт з майна позивачки [PERSON] , в тому числі з цінних паперів. У період обмеження позивачки в розпорядженні належними їй акціями скасовано реєстрацію випуску акцій ВАТ «Хмельницький комбінат хлібопродуктів» та припинено вказану юридичну особу. Листом прокуратури Хмельницької області від 10 березня 2015 року відмовлено [PERSON] у винесенні постанови про встановлення розміру відшкодування шкоди, завданої під час розслідування кримінальної справи № 29/2253. На підставі висновку судової економічної експертизи судами у справі №686/11154/13-ц встановлено, що виходячи із вартості чистих активів товариства станом на 01.05.2004 року в сумі 10 691 560,29 грн., документально підтверджується, що вартість акцій [PERSON] (1342086 шт., що складає 10,995% від загальної кількості акцій) - 1175530,33 грн. Вказана сума стягнута на користь позивачки 24.10.2019 року на виконання рішення Хмельницького міськрайонного суду від 27.11.2018 року у справі №686/21941/15ц. Постановою Великої Палати Верховного Суду від 03.10.2023 р. у справі №686/7081/21 (провадження № 14-91цс22) позов [PERSON] задоволено частково та стягнуто з Державного бюджету України на її користь 10 628,08 грн, що становлять 3 % річних від простроченої суми грошового зобов`язання за період з 06 липня до 23 жовтня 2019 року включно, та 5 808,07 грн інфляційних втрат, нарахованих на суму простроченого грошового зобов`язання за той самий період. При цьому, на думку позивачки, з урахуванням висновків Великої Палати Верховного Суду вона має право на відшкодування виплат згідно ч.2 ст.625 ЦК України у зв`язку з простроченням виконання органами ДКС України рішення Хмельницького міськрайонного суду від 27.11.2018 року у справі №686/21941/15ц та у зв`язку із заподіянням шкоди незаконними діями державного правоохоронного органу-прокуратурою Хмельницької області внаслідок арешту 28.11.202 року належних [PERSON] акцій. При цьому, вказані правовідносини на думку позивача можуть існувати парально, зокрема у період з 06 липня до 18.03.2019 року(набрання законної сили рішенням у справі 686/21941/15ц). Крім того, позивач клопоче про поновлення строку позовної давності, оскільки на протязі 2013-2024 років вона неодноразово зверталась про відновлення порушених прав до органів прокуратури та суду. Представник позивача в судовому засіданні наполягає на задоволенні позову з підстав зазначених у ньому. Представник відповідача-Державної казначейської служби України проти позову заперечила, у поданому до суду відзиві зазначила про те, що позовні вимоги [PERSON] у даній справі вже були предметом розгляду, в тому числі Великої Палати Верховного Суду по справі №686/7081/21, якою прийнято остаточне рішення; приписи ч.2 ст.625 ЦК України не поширюються на спірні відносини у даній справі, а строк позовної давності підлягає до застосування, оскільки причина для його поновлення, заявлена позивачем, не є поважною. Представник відповідача Хмельницької обласної прокуратури проти позову заперечив та відповідно подав до суду відзив на позов згідно якого також вважає, що аналогічний спір вирішено остаточно постановою Великої Палати Верховного Суду від 03.10.2023 року та заявляє про застосування строків позовної давності. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про відмову у позові з огляду на таке. Судом встановлено, що позивачка була акціонером Відкритого акціонерного товариства (далі - ВАТ) «Хмельницький комбінат хлібопродуктів». Із 2002 року через накладений на все її майно арешт у кримінальній справі вона не могла розпоряджатися належними їй акціями цього товариства. Тому, надавши у 2004 році згоду ВАТ «Хмельницький комбінат хлібопродуктів» на викуп її акцій під час перетворення акціонерного товариства у товариство з обмеженою відповідальністю, не змогла укласти відповідний договір. Зазначений арешт слідчий скасував аж у 2012 році у зв`язку із закриттям кримінальної справи через відсутність у діях позивачки складу злочину. Проте до того часу товариство вже було припинене. Позивачка ініціювала вирішення у суді спору з державою про стягнення за рахунок Державного бюджету України вартості неповернутих простих іменних акцій ВАТ «Хмельницький комбінат хлібопродуктів» у кількості 1 342 086 штук у розмірі 1 175 530,33 грн. 27 листопада 2018 року місцевий суд задовольнив позов у справі № 686/21941/15-ц (№ у ЄДРСР 78463401). 18 березня 2019 року апеляційний суд (№ у ЄДРСР 80714925), а 26 лютого 2021 року - суд касаційної інстанції (№ у ЄДРСР 95213201) залишили це рішення без змін. Однак судове рішення у вказаній справі держава виконала не відразу. Тому 18 березня 2021 року позивачка звернулася до суду з позовом до Хмельницької обласної прокуратури та ДКС України. Просила стягнути з ДКС України за рахунок Державного бюджету України шляхом списання на користь позивачки з Єдиного казначейського рахунку 3 % річних від простроченої суми грошового зобов`язання у розмірі 546 186,82 грн та інфляційних втрат, нарахованих на суму грошового зобов`язання, у розмірі 6 337 116,43 грн, а всього - 6 883 303,25 грн. Мотивувала позов так: Вартість належних позивачці 1 342 086 простих іменних акцій ВАТ «Хмельницький комбінат хлібопродуктів» станом на 1 травня 2004 року згідно з висновком експерта становила 1 175 530,33 грн. Цим майном позивачка не могла розпоряджатися через арешт усього її майна на підставі постанови Прокуратури Хмельницької області від 28 листопада 2002 року. 15 червня 2012 року згідно з витягом із Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань припинено Товариство з обмеженою відповідальністю «Хмельницький комбінат хлібопродуктів» (далі - ТОВ «Хмельницький КХП») - правонаступника ВАТ «Хмельницький комбінат хлібопродуктів» за рішенням засновника. 17 липня та 23 серпня 2012 року слідчий в особливо важливих справах Прокуратури Хмельницької області виніс постанови про закриття кримінальної справи щодо позивачки через відсутність у її діях складу злочину, а 19 липня 2012 року - про зняття арешту з майна позивачки, зокрема з цінних паперів. 27 листопада 2018 року Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області у справі № 686/21941/15-ц ухвалив рішення (№ у ЄДРСР 78463401) про стягнення з ДКС України на користь позивачки за рахунок Державного бюджету України шляхом списання з Єдиного казначейського рахунку 1 175 530,33 грн вартості неповернутих простих іменних акцій ВАТ «Хмельницький комбінат хлібопродуктів» у кількості 1 342 086 штук. 18 березня 2019 року Хмельницький апеляційний суд (№ у ЄДРСР 80714925), а 26 лютого 2021 року - Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду (№ у ЄДРСР 95213201) залишили рішення суду першої інстанції без змін. 30 вересня 2021 року Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області ухвалив рішення (№ у ЄДРСР 102190315) про часткове задоволення позову: стягнув з Державного бюджету України на користь позивачки інфляційні втрати у розмірі 19 984,01 грн і 3 % річних у розмірі 95 459,48 грн; в іншій частині позову відмовив. 30 вересня 2021 року Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області постановив ухвалу (№ у ЄДРСР 100333262), згідно з якою виправив арифметичну помилку в рішенні від 30 вересня 2021 року, а саме результат арифметичної дії 1 175 530,33 грн х 3 х 220:365:100. Зазначив, що таким результатом є не 95 459,48 грн, а 21 256,16 грн. 17 листопада 2021 року Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області ухвалив додаткове рішення (№ у ЄДРСР 101154570) про те, щоби судовий збір компенсувати за рахунок держави, оскільки позивачка є особою з інвалідністю ІІ групи. 22 грудня 2021 року Хмельницький апеляційний суд прийняв постанову (№ у ЄДРСР 102190315) за апеляційними скаргами позивачки, Хмельницької обласної прокуратури та ДКС України. Апеляційний суд скасував рішення суду першої інстанції й ухвалив нове - про відмову у задоволені позову. Компенсував Хмельницькій обласній прокуратурі та ДКС України по 1 362,00 грн судового збору за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Постановою Великої Палати Верховного Суду від 03.10.2023 року у справі №686/7081/21 (провадження № 14-91цс22) позов [PERSON] задоволено частково та стягнуто з Державного бюджету України на її користь 10 628,08 грн, що становлять 3 % річних від простроченої суми грошового зобов`язання за період з 06 липня до 23 жовтня 2019 року включно, та 5 808,07 грн інфляційних втрат, нарахованих на суму простроченого грошового зобов`язання за той самий період. Велика Палата Верховного Суду погодилася із судом першої інстанції у тому, що припис частини другої статті 625 ЦК України застосовний до спірних правовідносин. Але не з дати набрання законної сили рішенням суду у справі № 686/21941/15-ц, а з наступного дня після спливу трьох місяців від пред`явлення виконавчого документа до виконання органу ДКС України і до дня повного виконання судового рішення у вказаній справі. Зазначені обставини підтверджуються: Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 27.11.2018 року у справі №686/21941/15-ц; Постановою Хмельницького апеляційного суду від 18.03.2019 року та Постановою Верховного Суду від 26.02.2021 року в тій же справі; Постановою Великої Палати Верховного Суду від 03.10.2023 року у справі № 686/7081/21; копією позовної заяви [PERSON] від 18.03.2021 року. Верховний Суд у Постанові від 03.10.2023 року вказує: Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (частина перша статті 509 ЦК України). Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11цього Кодексу (частина друга статті 509 ЦК України). За змістом статей 524, 533 - 535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях, що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Судове рішення про стягнення таких коштів є рішенням про примусове виконання обов`язку в натурі, тобто підтверджує грошове зобов`язання, зокрема те, що виникло у боржника у зв`язку із завданням ним шкоди потерпілому (кредитору). Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (частина друга статті 625 ЦК України). У разі якщо центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, протягом трьох місяців не перерахував кошти за рішенням суду про стягнення коштів, крім випадку, зазначеного в частині четвертій статті 4 цього Закону, стягувачу виплачується компенсація в розмірі трьох відсотків річних від несплаченої суми за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду (частина перша статті 5 Закону № 4901-VI). Велика Палата Верховного Суду також зауважила, що стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Тому приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (зокрема деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України). Отже, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір, делікт тощо). Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачають договір або спеціальний закон, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 11 квітня 2018 року у справі № 758/1303/15-ц (пункти 17, 18, 26, 28; № у ЄДРСР 73469624), від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (пункти 21, 22, 25, 42, 45; № у ЄДРСР 74838873), від 19 червня 2019 року у справі № 646/14523/15-ц (№ у ЄДРСР 82997465)). Кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень (стаття 56 Конституції України). З огляду на цей припис шкоду, завдану органом державної влади чи його посадовими і службовими особами, відшкодовує саме держава. За змістом частини другої статті 2 ЦК України одним із учасників цивільних відносин є держава Україна. Держава діє у цивільних відносинах на рівних правах з іншими учасниками цих відносин (частина перша статті 167 ЦК України). Держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом (стаття 170 ЦК України). За змістом статті 173 ЦК України, яка має назву «Представники держави, Автономної Республіки Крим, територіальних громад», у випадках і в порядку, встановлених законом, іншими нормативно-правовими актами, від імені держави за спеціальними дорученнями можуть виступати органи державної влади. Вказані законодавчі положення застосовні і в даній справі, тому повторно не дублюються. Проаналізувавши діюче законодавство та судову практику в сфері застосування статті 625 ЦК України Велика Палата Верховного Суду підсумувала, що вона вважає правильним застосування судом першої інстанції припису частини другої статті 625 ЦК України до спірних правовідносин. Однак стягнути на користь позивачки 3% річних та інфляційні втрати за прострочення виконання рішення суду слід не з дати набрання чинності рішенням суду першої інстанції у справі № 686/21941/15-ц, а з наступного дня після спливу трьох місяців від пред`явлення до виконання органу ДКС України виконавчого документа (частина четверта статті 3 Закону № 4901-VI) і включно до дня, що передує дню повного виконання судового рішення. У справі № 686/21941/15-ц за позовом до Прокуратури Хмельницької області та ДКС України суд першої інстанції, з яким погодилися суди апеляційної і касаційної інстанцій, виснував, що накладення арешту на цінні папери порушило права позивачки на розпорядження належним їй на праві власності майном (акціями ВАТ «Хмельницький комбінат хлібопродуктів»). Тому стягнув на користь позивачки 1 175 530,33 грн відшкодування завданої їй шкоди у розмірі вартості цього майна. Велика Палата Верховного Суду зауважує, що у справі № 686/21941/15-ц суди підтвердили (визначили, конкретизували) загальний обсяг грошового зобов`язання держави з відшкодування завданої нею позивачці майнової шкоди. Тому саме у тій справі, а не у справі № 686/7081/21 позивачка, обґрунтовуючи загальний грошовий розмір завданої їй шкоди, могла ставити питання про стягнення з держави 3 % річних й інфляційних втрат як частини відшкодування завданої шкоди за період із 1 травня 2004 року (дати, станом на яку оцінена вартість акцій позивачки згідно з висновком судової економічної експертизи № 05-03/105 від 19 червня 2014 року у справі № 686/11154/13-ц) до дня ухвалення рішення у справі № 686/21941/15-ц. На думку суду, позивачем та її представником невірно трактується вище зазначений висновок, як такий що надає право на повторне звернення до суду начебто з інших підстав. Вказаний пункт(82) в рішенні Великої Палати лише констатує право позивачки на стягнення з держави 3 % річних й інфляційних втрат як частини відшкодування завданої шкоди за період із 1 травня 2004 року (дати, станом на яку оцінена вартість акцій позивачки згідно з висновком судової економічної експертизи № 05-03/105 від 19 червня 2014 року у справі № 686/11154/13-ц) до дня ухвалення рішення у справі № 686/21941/15-ц, яке однак вона не реалізувала в межах справи № 686/21941/15-ц. Крім того, судом звертається увага на те, що позовна заява [PERSON] від 18.03.2021 року, що була предметом розгляду Великої Палати Верховного Суду, подана з загальних підстав та охоплює як період за якого існували деліктні зобов`язання так зобов`язання за рішенням суду. Про вказане свідчить зміст позову, долученого до відзиву представником державної казначейської служби та процитований у постанові Великої Палати(п.18.1, 18.2). Отже, Верховний Суд у постанові від 03.10.2023 року констатував концептуальне право позивачки на відшкодування з 01.05.2004 року, однак стверджує, що воно не є юридично дієвим, оскільки не реалізоване належним чином. Період за який позивачем заявлено вимоги в даній справі, з 07.12.2004 року охоплюється попереднім позовом, у справі 686/7081/21 ( з 01.05.2004 року по 23.10.2019року). Таким чином, проаналізувавши спірні правовідносини, суд дійшов висновку про відсутність підстав для відшкодування за статтею 625 ЦК України, оскільки така вимога не може бути розглянута окремо, поза межами справи про відшкодування шкоди з основного зобов`язання. Аналогічно не підлягає до задоволення вимога про визнання протиправними дії та бездіяльності прокуратури Хмельницької області, які допущені при винесені та виконанні постанови від 28 листопада 2002 року в кримінальній справі № 29/2253 про накладення арешту на майно, в тому числі на цінні папери [PERSON] та членів її сім`ї, що призвело до їх втрати та неповернення після закриття кримінальної справи, оскільки така хоч і заявлена, як підстава для відшкодування за ст. 625ЦК України, однак не призведе до реального та ефективного поновлення порушеного права, що також констатовано рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 16.10.2024 року у справі №686/12659/24 за позовом [PERSON] , [PERSON] до Хмельницької обласної прокуратури про визнання дій та бездіяльності протиправними, яке набрало законної сили 29.11.2024 року та копія якого міститься в матеріалах справи. Позивачка звільнена від сплати судового збору, як особа з інвалідністю ІІ групи, тому витрати по справі слід компенсувати за рахунок держави.

Outcome: dismissed