Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-29 00:00:00

04.03.2025 року до суду звернувся представник Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК КЕШ ТУ ГОУ» з позовом до [PERSON] та просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором №104713 від 11.01.2020 року в сумі 9640 грн., вирішити питання судових витрат. В позовній заяві посилався на те, що 11.01.2020 відповідач уклав кредитний договір №104713 з ТОВ «Займер», відповідно до умов якого товариство надало відповідачу фінансовий кредит на умовах строковості, зворотності, платності, а відповідач зобов`язався повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені Договором на наступних умовах: сума виданого кредиту: 2000 грн 00 коп.; дата надання кредиту: 11.01.2020; строк кредиту: 30 днів; валюта: UAН; стандартна процентна ставка 2 % в день або 730 % річних. Позивачем зазначено, що факт отримання коштів позичальником підтверджується інформаційною довідкою ТОВ «Платежі онлайн» від 10.01.2025, відповідно до якої 11.01.2020 на картковий рахунок відповідача було перераховано кредитні кошти в сумі 2000 грн 00 коп. за реквізитами платіжної картки № [NUMBER] , що є доказом видачі кредитних коштів. 28 жовтня 2021 між ТОВ «Займер» та ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» було укладено договір факторингу №01-28/10/2021, відповідно до умов якого ТОВ «Замер» відступає ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» права вимоги до відповідача за вказаним кредитним договором. Станом на 04.12.2024 загальний розмір заборгованості за кредитним договором становить 9640 грн., з яких 2000 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 7640 грн. - заборгованість за відсотками, яку позивач просить стягнути з відповідача. 02 червня 2025 року від представника позивача до суду надійшла заява про розподіл судових витрат, за змістом якої він просив стягнути з\~відповідача на користь позивача витрати на професійну правову допомогу у розмірі 10500 грн 00 коп. (а.с. 58-60). Ухвалою Новосанжарського районного суду Полтавської області від 07 травня 2025 року відкрито провадження у справі, призначено судове засідання в порядку спрощеного позовного провадження (а.с.52). Представник позивача в судове засідання не з`явився, повідомлявся про дату, час та місце судового засідання належним чином (а.с.57, 71), проти винесення заочного рішення не заперечував (а.с. 60 ). Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце судового засідання відповідно до вимог п.4 ч.8 ст.128 ЦПК України (а.с.55-56, 72-73) і не повідомив суд про причини неявки, заяви про розгляд справи без його участі чи відзиву на позов не надавав. Ухвалою суду від 30.07.2025 року встановлено заочний розгляд справи. За вказаних обставин, відповідно до положень ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши письмові докази, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що 11 січня 2020 року між\~ТОВ «Займер» та [PERSON] укладено договір про надання фінансового кредиту №104713, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 2000 грн. строком на 30 днів. За користування кредитом Клієнт сплачує Товариству 730 % (процентів) річних від суми кредиту в розрахунку 2 % (процентів) на добу. Тип процентної ставки фіксована (п.1.3) (а.с.18-19). Згідно з пунктом 1.4. Договору, кредит надається Клієнту в безготівковій формі у національній валюті на реквізити платіжної банківської картки, вказаної Клієнтом. Відповідно до пункту 1.5. Договору, датою укладення цього Договору вважається дата перерахування грошових коштів на банківський рахунок Клієнта. Відповідно до пункту 1.6. Договору, невід`ємною частиною цього Договору є Публічна пропозиція (оферта) Товариства на укладення договору про надання фінансового кредиту за допомогою електронних засобів, яка розміщена на сайті Товариства https//www.cly.com.ua/. Графік розрахунків та орієнтовна сукупна вартість кредиту за Договором про надання фінансового кредиту №104713 від 11.01.2020 визначені в додатку № 1 до Договору (а.с. 20). Вказаний кредитний договір підписаний електронним підписом з одноразовим ідентифікатором КL7492 (а.с. 19 на звороті). Згідно з довідкою про ідентифікацію, відповідач під час укладення кредитного договору використовував електронний підпис у формі одноразового ідентифікатора, який був відправлений йому на номер мобільного телефону, зазначений у договорі (а.с. 14 на звороті). Позичальник вказав свої паспортні дані, реєстраційний номер облікової картки платника податків, номер мобільного телефону, адресу електронної пошти. Згідно інформаційної довідки «Платежі онлайн» №567/01 від 10.01.2025 року (а.с. 30) 11.01.2020 на картковий рахунок відповідача було перераховано кредитні кошти в сумі 2000 грн 00 коп. за реквізитами платіжної картки № [NUMBER] . Доказів на спростування факту укладення вказаного договору та отримання кредитних коштів відповідачем не надано. Так, відповідач у судове засідання не з`явився, не скористався своїми процесуальними правами сторони в процесі і не надав належних доказів, які спростовують доводи позивача щодо укладення кредитного договору та розміру заборгованості. У статті 3 Закону № 675-VIII «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до частини 3 статті 11 Закону № 675-VIII електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частина 4 статті 11 Закону № 675-VIII). Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. (частина 6 статті 11 Закону\~№ 675-VIII). Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному\~статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі частина 12\~статті 11 Закону № 675-VIII. Статтею 12 вказаного Закону визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Згідно зі статтею 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до статті 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, розмір яких встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Згідно статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Положеннями частини першої статті 610\~ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до частини першої статті 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно частини\~першої\~статті\~1048\~ЦК\~Українипозикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Частиною другою статті 1056-1 ЦК України встановлено, що розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Згідно частини першої статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. У зв`язку порушеннями зобов`язання за кредитним договором №104713 позивач просить стягнути з відповідача заборгованість в сумі 9640 грн., яка складається з наступного: 2000 грн. заборгованість за тілом кредиту; 7640 грн. заборгованість за відсотками (а.с.13 на звороті). Згідно частини першої статті 510 ЦК України, сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор. Законодавством також передбачені порядок та підстави заміни сторони (боржника чи кредитора) у зобов`язанні. Відповідно до пункту першого частини першої статті 512\~ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відступлення права вимоги по суті це договірна передача зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором. Частиною першою статті 1077\~ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Згідно статті 514\~ЦК до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Так, судом встановлено, що 28 жовтня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Займер» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «КЕШ ТУ ГОУ» укладено Договір факторингу №01-28/10/2021, за умовами якого фактор передає грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступає факторові права грошової вимоги (права вимоги) до боржників за кредитними договорами (портфель заборгованості) (а.с.21-24). Як вбачається із Витягу з реєстру боржників до договору факторингу №01-28/10/2021 від 28.10.2021 року, до ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» перейшло право вимоги до [PERSON] за кредитним договором №104713 від 11.01.2020 року в сумі 9640 грн., яка складається з: 2000 грн - заборгованість за тілом кредиту, 7640 грн - заборгованість за відсотками (а.с.14). 12.11.2021 року за вих. №б/н ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» складено досудову вимогу про погашення ним кредитної заборгованості за кредитним договором №104713 від 11.01.2020 року в розмірі 9640 грн з вказівкою про реквізити для сплати (а.с.13). Звертаючись до суду з вказаним позовом, позивач зазначав, що у зв`язку порушеннями зобов`язань відповідач має таку заборгованість, а саме: 9640 грн., яка складається з наступного: 2000 грн. прострочена заборгованість за сумою кредиту; 7640 грн. прострочена заборгованість за відсотками. Так в даному випадку відповідач за договором про надання фінансового кредиту №104713 від 11.01.2020 року\~з ТОВ «Займер» отримав кредитні кошти в сумі 2000 грн. Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів повернення [PERSON] отриманих в кредит коштів зі сплатою відсотків за користування кредитом, в межах визначеного сторонами строку кредитування. Таким чином, оскільки відповідач не виконав взяті на себе зобов`язання та в добровільному порядку у строки, передбачені кредитним договором, отримані в кредит кошти не повернув, позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за основною сумою боргу (тілом кредиту) по вищевказаному договору, підлягають задоволенню. При цьому, вирішуючи питання про стягнення сум заборгованості за відсотками суд враховує, що за змістом ст. 1048 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Такі висновки викладені, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, від 04 липня 2018 року в справі № 310/11534/13-ц, в постанові Верховного Суду від 15 березня 2023 р по справі № 300/438/18. Отже, при визначенні розміру процентів, які підлягають стягненню на користь позивача, суд враховує, що нарахування процентів може здійснюватися в межах строку кредитування. Так, за умовами договору №104713 від 11.01.2020 року,\~ укладеного між ТОВ «Займер» та [PERSON] , позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші зобов`язання в повному обсязі у строки і на умовах, передбачених договором (пункт 1.1. договору про надання фінансового кредиту). Пунктом 1.2 договору було передбачено надання кредиту в розмірі 2000 грн, строком на 30 днів, з процентною ставкою 2 % по 09.02.2020 року (а.с.18-19). Як встановлено з матеріалів справи, строк кредитування за договором про надання фінансового кредиту №104713 від 11.01.2020 року був погоджений сторонами та становив 30 днів, тобто до 09 лютого 2020 року. Пунктом 3.3.3 вказаного договору передбачено, що клієнт має право продовжити строк надання кредиту, оплативши не пізніше останнього дня терміну повернення кредиту, зазначеного в графіку розрахунків, в повному обсязі нараховані проценти по кредиту. Доказів того, що позичальник ініціював продовження строку користування кредитом та зміну дати повернення всієї суми кредиту, матеріали справи не містять. Тому, Товариство з обмеженою відповідальністю «ФК КЕШ ТУ ГОУ» має право на нарахування та стягнення процентів за період визначений кредитним договором користування кредитними коштами, а саме за 30 днів - з 11.01.2020 року по 09.02.2020 року, що, виходячи із установлених у договорі процентних ставок (2% на добу) становить 1200 (2000*2/100*30) грн. Нарахування та стягнення процентів за користування кредитом поза визначеним кредитним договором строком суперечить вимогам Цивільного кодексу України. Таким чином, оскільки відповідач не виконує умови кредитного договору, добровільно та в визначені строки не сплачує визначені договором платежі, а позивач набув право грошової вимоги до відповідача за вказаним кредитним договором, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню та з нього підлягає стягненню заборгованість за кредитом в розмірі 3200 грн, яка складається з: 2000 грн - заборгованість за тілом кредиту, 1200 грн - заборгованість за відсотками. Питання про розподіл судових витрат між сторонами суд вирішує відповідно до положень ст. 141 ЦПК України. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаютьсяу разі задоволення позову - на відповідача. Відповідно до ч.1, 3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких в числі інших належать і витрати на професійну правничу допомогу. За ч.1 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Відповідно до п.2 ч.2 ст.137 ЦПК України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Згідно з ч.3 ст.137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно ч.8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання правових послуг та інші), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки). Таким чином для визначення розміру компенсації витрат на правову допомогу стороною повинен бути наданий розрахунок із зазначенням часу, який був витрачений на виготовлення документів правового характеру, а також дані щодо фактично понесених і документально підтверджених витрат на правову допомогу. Позивачем на підтвердження понесених ним витрат на правничу допомогу було надано: договір про надання правової допомоги від 29.12.2023 року (а.с.15-16), додаткова угода №1 від 27.12.2024 року до Договору про надання правової допомоги від 29.12.2023 року (а.с.17), акт про отримання правової допомоги від 26.05.2025 року (а.с.62), згідно з якими вартість правової допомоги становить 10500 грн. (а.с.62), платіжна інструкція (а.с.66). Відповідно до п. 3.4 розліду 3 Договору про надання правової допомоги від 29.12.2023 року передбачено, що сторони погодили, що клієнтом буде сплачено адвокату гонорар за виконану роботу протягом 20 банківських днів з моменту підписання акту приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг). При цьому суд зазначає, що витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено. Така позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 29 жовтня 2020 року (справа № 686/5064/20). Крім того, в даному випадку слід врахувати правову позицію, викладену у додатковій постанові Верховного Суду від 18.08.2021 року, згідно якої: «Відповідно до правової позиції Об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено». Так, суд враховує, що представником позивача адвокатом Пархомчуком С.В., виходячи з наданого акту про отримання правової допомоги від 26.05.2025 року (а.с.62), вчинені такі дії: написання позовної заяви. Докази вчинення будь-яких інших процесуальний дій надані не були. При цьому розгляд справи відбувався без участі предстаника позивача. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Також, при вирішенні питання про розподіл судових витрат на правничу допомогу суд бере до уваги нескладність самої справи, оскільки вона не є великою за фабулою та предметом доказування; підготовка її до розгляду не потребує аналізу великої кількості норм чинного законодавства, значних затрат часу та зусиль; враховує, усталеність судової практики при вирішенні справ подібної категорії, а також тривалість затраченого представником позивача часу, пропорційність витрат до предмету спору та обсягу фактично наданих послуг і результатів розгляду справи. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо. Таким чином, з урахуванням вищенаведеного, положень ст. 11 ЦПК України, виходячи з вимог розумності та справедливості, виходячи з реальності наданих адвокатом послуг та враховуючи нескладність справи, усталеність судової практики при вирішенні справ подібної категорії, її розгляд в суді без участі представника позивача, суд доходить висновку про наявність достатність правових підстав для зменшення розміру відшкодування витрат на професійну правничу допомогу з 10500 грн. до 3000 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З відповідача на користь банку підлягає стягненню 3200\~грн. Відповідно до ст. 4 Закону України «Про судовий збір», із позовних заяв майнового характеру, поданих юридичною особою, справляється судовий збір в розмірі 1,5% ціни позову, але не менше одного розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. З матеріалів справи вбачається, що при зверненні до суду позивачем був сплачений судовий збір у сумі 2422,40 грн. З відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати по сплаті судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (позовні вимоги підлягають задоволенню на 33,20% з розрахунку: 3200\~грн. (сума задоволених позовних вимог) х 100% : 9640 грн. (сума заявлених позовних вимог) = 33,20% (відсоток задоволених позовних вимог). Сума судового збору, що підлягає стягненню з відповідача складає 804,24 грн. з розрахунку: 2422,40 грн. (сума сплаченого судового збору) х 33,20% (відсоток задоволених позовних вимог). На підставі викладеного,

Outcome: partial