Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-17 00:00:00

У грудні 2024 року, через підсистему «Електронний суд», представник позивача, адвокат Кузина Марія-Олена Сергіївна, яка діє в інтересах [PERSON] , звернулася до суду з позовною заявою у якій просить стягнути з [PERSON] 55356,25 грн., з яких: 48124,63 грн. - безпідставно набуті кошти, 4964,86 грн. інфляційні витрати, 2266,76 грн. - три відсотки річних, а також судові витрати. В обґрунтування позову представник позивача зазначила, що 12.05.2023, біля 12.00 год. [PERSON] вирішила замовити два лляних костюма на он-лайн платформі товарів для дому «SHAFA», у зв`язку з чим почала листування з продавцем «gmail25» щодо розмірів та умов доставки товару, ціни товару, яка складала 1360 грн. та підлягала перерахуванню на банківську картку № [NUMBER] відповідача. [PERSON] , за допомогою додатку «Revolut» зі своєї банківської платіжної картки № [NUMBER] здійснила перерахування вказаної суми, проте помилково, із власної необережності не конвертувала валюту на гривні і здійснила перерахунок коштів в сумі 1360 доларів США (1265,89 євро), на номер банківської картки, зазначеної продавцем «gmail25», що у гривневому еквіваленті становило 49 733, 30 грн., у тому числі 1360 грн. за замовлений товар. Разом з цим, після отримання вказаної суми коштів, продавець «gmail25» обіцяний товар не надіслала та перестала виходити на зв`язок, у зв`язку з чим, 17.07.2023, на підставі заяви позивача, до Єдиного реєстру досудових розслідувань було внесено відомості про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України. В ході досудового розслідування по даному кримінальному провадженню встановлено, що банківська карта, на яку позивачем було здійснено переказ коштів, належить [PERSON] , [INFO] , яка є матір`ю відповідача [PERSON] . Також встановлено факт зняття вказаної суми коштів 15.05.2023. Вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 01.03.2024 у справі № 183/1879/24 [PERSON] визнано винуватою у пред`явленому обвинуваченні за ч. 1 ст. 190 КК України та призначено їй покарання у виді громадських робіт строком на 200 годин. Відповідач, 26.02.2024 на банківську картку позивача повернула кошти у розмірі 1360 грн., проте залишок суми в розмірі 48124,63 грн. відповідачем досі не повернутий, у зв`язку з чим, представник позивача, з огляду на положення ст.ст. 1212, 1213 ЦК України просила стягнути з відповідача вказану суму, як безпідставно набуті кошти. Крім того,позивача просила стягнути відповідно до положень ч. 2 ст. 625 ЦК України вказану суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь період прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, а всього 55\~356,25 грн. Ухвалою суду від 17.01.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.\~ Протокольною ухвалою суду від 14.07.2025 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Представником позивача подано до суду заяву про розгляд справи за відсутності сторони позивача. Позовні вимоги підтримує повністю та просить їх задовольнити. Проти заочного розгляду справи не заперечує. У судове засідання відповідач [PERSON] та третя особа [PERSON] не з`явились, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, про причини неявки суд не повідомили. Будь-яких заяв та клопотань не подавали. Відповідач відзив на позов не подавала. У зв`язку з повторною неявкою в судове засідання належним чином повідомленого про дату, час та місце судового засідання відповідача, який не повідомив про причини неявки та не подав відзив, відповідно до статті 280 ЦПК України, суд за згодою позивача, вважає за можливе, проводити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Враховуючи, що у судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд прийшов до наступного. Судом встановлено, що 12.05.2023 біля 12.00 год. [PERSON] вирішила замовити два лляних костюма на он-лайн платформі товарів для дому «SHAFA», у зв`язку з чим почала листування з продавцем «gmail25» щодо розмірів та умов доставки товару, ціни товару, яка складала 1360 грн. та підлягала перерахуванню на банківську картку № [NUMBER] відповідача. [PERSON] , за допомогою додатку «Revolut», зі своєї банківської платіжної картки [NUMBER] , здійснила перерахування вказаної суми, проте помилково, із власної необережності не конвертувала валюту на гривні і здійснила перерахунок коштів в сумі 1360 доларів США (1265,89 євро), на номер банківської картки, зазначеної продавцем «gmail25», що у гривневому еквівалентів становить 49 733, 30 грн., у тому числі 1360 грн. за замовлений товар. Разом з цим, після отримання вказаної суми коштів, продавець «gmail25» обіцяний товар не надіслала та перестала виходити на зв`язок. 17.05.2023, на підставі заяви [PERSON] , до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості за № 12023243260000083 про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України стосовно того, що 12.05.2023, [PERSON] , під приводом продажу двох спортивних лляних костюмів, оголошення про продаж яких було розміщене на інтернет платформі для продажу речей, аксесуарів, а також товарів для дому «SHAFA», шахрайським способом заволоділа грошовими коштами в сумі близько 50\~000 грн., які позивач [PERSON] , 12.05.2023, о 14:04 год. перерахувала на номер банківської платіжної карти № [NUMBER] зазначеної у смс повідомленні продавця «gmail25», що підтверджується випискою з переводу коштів з мобільної фінансової платформи «Revolut» де отримувачем коштів в сумі 1,265 євро є [PERSON] . Також встановлено, що на підставі ухвали слідчого судді Волочиського районного суду Хмельницької області від 25.05.2023, надано тимчасовий доступ до документів, які містять інформацію охоронювану законом таємницю та перебувають у володінні АТ «ПриватБанк», зокрема до інформації про власника банківської картки № [NUMBER] , на яку 12.05.2023 було здійснено переказ коштів позивача. Як вбачається з протоколу огляду СD-R диска із інформацією, яка була вилучена у АТ «Приват Банк» із тимчасовим доступом від 26.06.2023, банківський картковий рахунок № [NUMBER] виданий на ім`я [PERSON] . Відповідно до виписки руху коштів із вказаного банківського рахунку, встановлено, що 12.05.2023 о 14:04 за допомогою транзакції р33 здійснено зарахування коштів у валютній сумі 1360 USD, яка конвертована в суму 49484,63 грн. Вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03.03.2024 у справі № 183/1879/24, ухваленому в порядку спрощеного провадження, [PERSON] визнано винуватою у пред`явленому обвинуваченні за ч. 1 ст. 190 КК України та призначено їй покарання у виді громадських робіт строком 200 годин. Зокрема, вироком суду встановлено,що у травні 2023 року, точні дата, час та місце в ході досудового розслідування не встановлені, у\~ [PERSON] раптово виник прямий умисел, направлений на заволодіння чужим майном, а саме грошовими коштами, шляхом обману. Реалізуючи свій прямий умисел, спрямований на заволодіння чужим майном, шляхом обману, [PERSON] приблизно у травні 2023 року, точні дата, час та місце в ході досудового розслідування не встановлені, маючи у користуванні свій мобільний телефон марки Samsung Galaxy M14 5G з IMEI 354065710249975/ [NUMBER] та доступ до мережі Інтернет, зайшла на сайт он-лайн оголошень «SHAFA», де, використовуючи обліковий запис « [NUMBER] », розмістила оголошення про продаж неіснуючого жіночого одягу, серед якого були лляні жіночі костюми. У подальшому, 12.05.2023 з [PERSON] на сайті он-лайн оголошень «SHAFA» за допомогою смс - повідомлень ресурсу зв`язалась покупець [PERSON] з приводу купівлі двох лляних спортивних костюмів. В ході листування з потерпілою, [PERSON] , реалізуючи свій прямий умисел, спрямований на заволодіння чужим майном, діючи умисно, із корисливих мотивів, передбачаючи та бажаючи настання суспільно небезпечних наслідків, шляхом обману, переконавши [PERSON] у щирості своїх намірів,\~та запевнивши її у готовності відправити вищевказаний товар одразу після його оплати в повному обсязі,\~попрохала останню надіслати оплату за товар у розмірі 1360,00 гривень та повідомила номер банківської картки АТ КБ «Приват Банк» [NUMBER] , яка належить матері [PERSON] - [PERSON] , та якою постійно користується [PERSON] , [PERSON] , будучі впевненою в сумлінності продавця та введеною в оману [PERSON] , [INFO] о 14 годині 04 хвилини, за допомогою свого мобільного додатку «Revolut», зі своєї банківської карти, відкритій в іноземній валюті, при переказі грошових коштів в сумі 1360,00 грн. [PERSON] за товар, помилково, із власної необережності, не конвертувавши валюту у гривні, здійснила переказ грошових коштів в сумі 1360,00 доларів США на банківську карту [NUMBER] , в якості повної оплати за замовлений товар, тим самим перевела на карту [PERSON] грошові кошти в сумі 1360,00 доларів США (станом на 12.05.2023 курс долару НБУ становив 36,5686 грн/ за 1 долар США), тобто 49733, 296 грн, у тому числі 1360,00 грн. за замовлений товар. Після чого, [PERSON] , заволодівши грошовими коштами [PERSON] , обіцяний товар не надіслала, перестала виходити на зв`язок, та в подальшому розпорядилась грошовими коштами на власний розсуд Під час розгляду зазначеного кримінального провадження, [PERSON] беззаперечно визнала свою винуватість у вчиненні зазначеного кримінального проступку та повністю була згодна з обставинами скоєного кримінального проступку. У позовній заяві представник позивача зазначила, що на час звернення до суду із позовом відповідачем, 26.02.2024, добровільно повернуто 1360 грн., що підтверджується випискою від 02.12.2024 по надходженням по картці, що належить [PERSON] . Решта коштів в сумі 48124,63 грн. повернуті не були. Вирішуючи даний спір, суд враховує наступні положення законодавства, що регулює спірні правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Вирок суду у кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадженні і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої увалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою (ч. 6 ст. 82 ЦПК України). Так, відповідно до ч. ч. 1, 2\~ст. 1212 ЦК України\~особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Згідно з ч. 3\~ст.\~1212\~ЦК України положення глави 83 цього Кодексу\~(збереження майна без достатньої правової підстави) застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є правовідносини, які виникають у зв`язку з безпідставним утриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок іншої особи, в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених\~статтею 11 ЦК України). Відсутність правової підстави - це такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Згідно із правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 08 вересня 2021 року у справі № 201/6498/20, набуття майна однією особою за рахунок іншої полягає у збільшенні обсягу майна в однієї особи з одночасним зменшенням його обсягу в іншої особи. Набуття передбачає кількісний приріст майна, збільшення його вартості без понесення відповідних витрат набувачем. Безпідставне збереження майна полягає у тому, що особа мала витратити власні кошти, але не витратила їх через понесені втрати іншою особою або в результаті невиплати винагороди, що належить іншій особі. Конструкція статті 1212 ЦК України, як і загалом норм\~глави 83 цього Кодексу, вимагає установлення абсолютної безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору. Ознаки, характерні для кондиції, свідчать про те, що пред`явлення кондиційної вимоги можна визнати належним самостійним способом захисту порушеного права власності, якщо: 1) річ є такою, що визначена родовими ознаками, в тому числі грошовими коштами; 2) потерпілий домагається повернення йому речі, визначеної родовими ознаками (грошових коштів) від тієї особи (набувача), з якою він не пов`язаний договірними правовідносинами щодо речі. Особа, яка внаслідок правомірних або неправомірних дій або подій безпідставно набула майно в результаті невигідних наслідків для іншої особи, зобов`язана повернути таке майно цій особі на підставі\~статті 1212 ЦК України. Будь-яке набуття (збереження) майна визнається безпідставним, якщо особа, що збагатилася, не мала права на отримання майна за рахунок потерпілого, або у разі, коли потерпілий не погоджувався на настання не вигідних для себе наслідків. Не має права на збагачення особа, що отримала його за недійсним актом, судовим рішенням або недіючою нормою права. Збагачення є безпідставним, якщо потерпілий сам надав його для мети, що не була досягнена, або з очікуванням, яке не справдилося. Враховуючи обставини встановлені вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 01.03.2024 у кримінальному провадженні № 183/1879/24 суду, які є обов`язковими для суду під час вирішення спору, щодо помилкового перерахування [PERSON] грошових коштів в сумі 1360 доларів США замість визначеної сторонами ціни за товар в розмірі 1360 грн., що свідчить про відсутність підстав для такого перерахування та підтверджується матеріалами справи, суд дійшов висновку про відсутність правової підстави для набуття відповідачем [PERSON] коштів, а тому кошти в розмірі 48124,63 грн. підлягають поверненню позивачу як безпідставно набуті. Таким чином, позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] в частині повернення безпідставно набутих коштів сумі 48124,63 грн. підлягають задоволенню. В частині позовних вимог щодо стягнення з відповідача 4\~964,86 грн. інфляційних витрат та трьох відсотків річних в сумі 2\~266,76 грн., у зв`язку з невиконанням відповідачем позадоговірного зобов`язання щодо повернення коштів, набутого без достатньої правової підстави, суд зазначає наступне. Як зазначалось вище, відповідно до статті 1212 ЦК особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно; особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Отже, зобов`язання повернути безпідставно набуте майно виникає в особи безпосередньо з норми ст. 1212 ЦК України на підставі факту набуття нею майна (коштів) без достатньої правової підстави або факту відпадіння підстави набуття цього майна (коштів) згодом. Виконати таке зобов`язання особа повинна відразу після того, як безпідставно отримала майно або як підстава такого отримання відпала. В порушення цієї норми відповідач станом на день подання позовної заяви не повернув сплачені позивачем гроші. Згідно з ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Так, у постанові Верховного Суду України від 01.06.2016 у справі № 910/22034/15 зроблений висновок, що стаття 625 ЦК поширює свою дію на всі види грошових зобов`язань. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10.04.2018 у справі №910/10156/17, Велика Палата Верховного Суду погодилась з цим висновком, зазначивши, що у разі прострочення виконання зобов`язання, зокрема щодо повернення безпідставно одержаних чи збережених грошей, нараховуються 3 % річних від простроченої суми відповідно до частини 2 статті 625 ЦКУ. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, враховуючи положення ст. 1212, 625 ЦК України, у відповідача, з моменту безпідставно отриманих 12.05.2023 коштів від позивача [PERSON] , виникло позадоговірне грошове зобов`язання щодо їх повернення, та, у зв`язку з простроченням відповідачем виконання грошового зобов`язання з повернення безпідставно набутих грошових коштів, позивач правомірно нарахував за період прострочення три проценти річних та інфляційні втрати на підставі статті 625 ЦК України. Позивачем здійснено нарахування трьох відсотків річних та інфляційних втрат за період з 12.05.2025 по 05.12.2024. Вказаний розрахунок судом перевірено, підстав не погоджуватися із цим розрахунком судом не установлено. Таким чином, з огляду на викладене, суд дійшов висновку про обґрунтованість та доведеність позовних вимог позивача [PERSON] , а отже позовні вимоги останньої щодо стягнення із [PERSON] коштів в сумі 55\~356,25 грн., з яких: 48\~124, 63 грн. - безпідставно набуті кошти, 4\~964,86 грн. інфляційні витрати, 2\~266,76 грн. - три відсотки річних, підлягають задоволенню повному обсязі. Крім того, у позовній заяві позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь судові витрати, які складаються, у тому числі, з витрат на правову допомогу, у розмірі 20000 грн. Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Вирішуючи питання про відшкодування позивачеві судових витрат на професійну правничу допомогу під час розгляду цієї справи, суд враховує вимоги статті 137 ЦПК України, котрими передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою. Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Отже, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування за рахунок опонента в судовому процесі сторонам необхідно надати суду такі докази: 1) договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо); 2) документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки тощо); 3) докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.); 4) інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги. Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16 зауважила на тому, які докази, є необхідними для компенсації витрат на правничу допомогу: «…На підтвердження цих обставин (складу та розміру витрат) суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат, є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування витрат». Верховним Судом в постанові від 06 березня 2019 року у справі № 922/1163/18 зроблено такий правовий висновок: «Згідно ст. 30 ЗУ «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару, підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначається в договорі про надання правової допомоги. Відсутність в договорі про надання правової допомоги розміру та/або порядку обчислення адвокатського гонорару не дає, як суду, так і іншій стороні спору, можливості пересвідчитись у дійсній домовленості сторін щодо розміру адвокатського гонорару. Визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність». Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу адвоката, позивачем надано: договір про надання правничої допомоги № АО-229 від 28 листопада 2024 року, Додаток до Договору від 28 листопада 2024 року до Договору про надання правничої допомоги № АО-229 від 18 листопада 2024 року. Однак, як установлено судом, позивачем до позовної заяви не надано детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, що складає суму у розмірі 20000,00 грн., як і не надано відповідної квитанції, або платіжного доручення чи будь-якого іншого розрахункового документу, що зареєстрований у встановленому порядку, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки та ін.), які б засвідчували факт того, що позивач дійсно поніс витрати на правничу допомогу. Таким чином, суд висновує про наявність підстав для відмови в стягненні з відповідача на користь позивача витрат на правову допомогу у зв`язку з їх недоведеністю. З урахуванням задоволення позову, на підставі\~ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений судовий збір у розмірі 968,96грн.

Outcome: partial