Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-16 00:00:00

Позивачка звернулась до суду із позовною заявою до [PERSON] , третя особа: Приватний нотаріус Кам`янського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Прожуган Марія Анатоліївна про визнання факту спільного проживання та визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування, в якій просить визнати факт постійного проживання [PERSON] , 1968 року народження, з померлою [INFO] [PERSON] за адресою: [ADDRESS] ; визнати за [PERSON] , 1968 року народження, право власності на житловий будинок розташований за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачка зазначила, що її чоловік - [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) народився [INFO] . В свідоцтві про народження вказано « [PERSON] » на російській мові, мати « [PERSON] ». Пізніше вона уклала шлюб та змінила прізвище на « [PERSON] ». [INFO] [PERSON] померла. На момент смерті вона була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Фактично проживала разом зі своїм сином [PERSON] за адресою: [ADDRESS] та там же і померла. Вищевказаний будинок є єдиним житлом [PERSON] .. Після смерті матері, [PERSON] звернувся до спеціаліста в області права, де йому було пояснено що відповідно до ст. ЦК України 1268 спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом 6 місяців після смерті матері він не заявив про відмову від неї. Таким чином [PERSON] вважав що прийняв спадщину. На теперішній час [PERSON] проходить службу в ЗС України. У нього виникло питання про можливу необхідність реалізації спадкового майна. З цього приводу він звернувся до приватного нотаріуса Прожуган М.А.. При зверненні до нотаріуса він повідомив, що може надати документи, які підтверджують факт його спільного проживання з померлою на момент її смерті. Однак нотаріусом було відмовлено в прийнятті цих документів. 07 березня 2025 року нотаріусом Прожуган М.А. було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій. Постанова була мотивована тим, що на момент смерті спадкодавця [PERSON] не проживав з нею та не був зареєстрований за однією адресою. Так, як з заявою про прийняття спадщини він до нотаріальної контори не звертався, то пропустив шестимісячний строк для прийняття спадщини та спадщину не прийняв. Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнала в повному обсязі, не заперечувала проти їх задоволення. Приватний нотаріус Кам`янського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Прожуган Марія Анатоліївна в судове засідання не з`явилась, надала суду заяву, в якій просила справу розглянути за її відсутністю. Вислухавши пояснення позивача, відповідача, допитавши свідків [PERSON] та [PERSON] , які кожний окремо підтвердили факт того, що [PERSON] проживав разом зі своєю матір`ю - [PERSON] , до моменту її смерті, турбувався про неї, допомагав фінансово, суд приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно вимог ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Згідно ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. Судом було встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , про що 15 січня 2018 року Заводським районним у місті Кам`янське відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, видано свідоцтво про смерть серії [NUMBER] . Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, яка складається з 1/4 частки квартири [ADDRESS] , що належить їй на праві Свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 13.08.2008 року Серії [NUMBER] Фонду комунальної власності м. Дніпродзержинська міської ради, та 1/1 частки житловий будинок [ADDRESS] , який належить на праві Договору дарування від 11.06.1994 року, посвідченого 2-ю Дніпродзержинською ДНК, №2/2199. Відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за законом від 08.11.2018 року посвідченого приватним нотаріусом Кам`янського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Прожуган М.А., на 1/4 частку квартини [ADDRESS] набула право власності [PERSON] , [INFO] , яка є донькою померлої [PERSON] , померлої [INFO] , що також підтверджується копією спадкової справи №77/2018, заведеної після померлої [PERSON] . Згідно до свідоцтва про народження [NUMBER] [INFO] народився [PERSON] , в графі батьків якого зазначено: батько - [PERSON] , мати - [PERSON] . Відповідно до Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу із зазначеним відомостей про другого з подружжя №00050335690 від 28.03.2025 року [PERSON] , [INFO] , 10 січня 1986 року зареєструвала шлюб із [PERSON] , про що Дніпровським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпродзержинського міського управління юстиції Дніпропетровської області зроблено відповідний актовий запис №11, після реєстрації шлюбу змінено прізвище на " [PERSON] ". Згідно Довідки №7/1 від 05.03.2025 року наданої [PERSON] за підписом голови квартального комітету №7 в якій зазначено, що [PERSON] мешкає за адресою: [ADDRESS] на день смерті, [INFO] разом із померлою [PERSON] , вів спільне господарство, що підтверджують свідки: [PERSON] та [PERSON] .. Відповідно до Довідки про склад сім`ї №318/7 наданої головою квартального комітета №7 [PERSON] за адресою: [ADDRESS] зареєстровано та проживають без реєстрації наступні особи: [PERSON] - [INFO] (без реєстрації), [PERSON] - [INFO] , [PERSON] - [INFO] , [PERSON] - [INFO] , [PERSON] - [INFO] (без реєстрації). Згідно постанови приватного нотаріуса Кам`янського нотаріального округу Дніпропетровської області про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 07.03.2025 року [PERSON] відмовлено у видачі Свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок, що знаходиться: [ADDRESS] , що належить померлій [INFO] [PERSON] , оскільки на час відкриття спадщини [PERSON] , згідно відмітки в паспорті серії [NUMBER] , виданого на його ім`я Баглійським РВ Дніпродзержинського МУ УМВС України в Дніпропетровській області 22.02.2000 року, був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , з 14.07.1997 року по теперішній час. [PERSON] не проживав постійно та не був зареєстрований із спадкодавцем, до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини не звертався, вважається, що він пропустив шестимісячний строк, встановлений законом для прийняття спадщини, та спадщину не прийняв, єдиним спадкоємцем, який прийняв спадщину після померлої [INFO] [PERSON] є її донька [PERSON] . Статтею 3 Сімейного Кодексу України визначено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Таким чином, суд приходить до висновку, що доказами дослідженими в судовому засіданні фактично підтверджується факт спільного проживання померлої [PERSON] та [PERSON] однією сім`єю, з 2013 року по [INFO] , вони були пов`язані спільним побутом і мали взаємні права та обов`язки. Згідно з вимогами ст. 328 ЦК України громадянин набуває права власності на майно на підставах, що не заборонені законом. У відповідності до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ч. 2 ст. 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Відповідно до ч. 1 ст. 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Згідно ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Таким чином, для одержання права на спадкування у зазначених осіб необхідне встановлення двох юридичних фактів: 1) проживання однією сім`єю; 2) на час відкриття спадщини має пройти принаймні п`ять років, протягом яких спадкоємець проживав зі спадкодавцем однією сім`єю. Ознакою проживання спадкоємця однією сім`єю зі спадкодавцем є систематичне ведення з ним спільного господарства, тобто прийняття участі у спільних витратах, спрямованих на забезпечення життєдіяльності сім`ї. При цьому важливою, проте не основною ознакою, є проживання в одному приміщенні зі спадкодавцем. Згідно з позицією Верховного Суду України, викладеною в абз. 2 п. 2 Постанови Пленуму «Про судову практику у справах про спадкування» за № 7 від 30.05.2008 року, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Відповідно до п.21 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справа про спадкування» - при вирішення спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК (2947-14) про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім`ї, тощо. Пунктом 6 Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 встановлено, що до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п.. У судовому засіданні встановлено та доведено позивачем, що спадщину за померлою [PERSON] , [PERSON] прийняв фактично, так як проживав з нею останні п`ять років до дня її смерті. Таким чином, вбачається, що [PERSON] є сином померлої [PERSON] , встановлення факту його постійного проживання разом з нею на момент її смерть дозволить [PERSON] отримати свідоцтво про право на спадщину, а тому суд вважає що право позивача підлягає захисту, а позовні вимоги задоволенню. Частиною 1 ст. 1268 Цивільного кодексу України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або неприйняття її. Відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України, право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч. 5 ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права можуть виникати з рішення суду лише у випадках, встановлених актами цивільного законодавства. ЦК України передбачає можливість виникнення права власності на підставі рішення суду у випадках, прямо передбачених ст. ст. 335, 376, 392 цього Кодексу. Статтею 392 Цивільного кодексу України передбачено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Крім того, як роз`яснено у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», якщо документи, що засвідчують право власності на нерухоме майно, існували, проте були втрачені власником та не можуть бути відновлені в передбаченому законом порядку, застосуванню підлягає ст. 392 ЦК, відповідно до якої позов про визнання права власності може бути пред`явлений, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати власником документа, який засвідчує його право власності. Як визначено в статті 76 Цивільного процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. (ч.1 ст.95 Цивільного процесуального кодексу України) Відповідно до вимог ст. 12 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до частини третьої ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України, жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Згідно ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Таким чином, суд приходить до висновку, що в матеріалах справи наявні належні та допустимі докази, які підтверджують обставини наведені у позовній заяві та дають підстави для задоволення позовних вимог.

Outcome: approved