Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-27 00:00:00

В обґрунтування позову представник позивача Тараненко А.І. вказав, що 30 червня 2021 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідач [PERSON] уклали Кредитний договір № 494784768 у формі електронного документа з використанням електронного підпису. Зокрема, Відповідач, за допомогою мережі Інтернет, перейшов на офіційний сайт Товариства - www.moneyveo.ua, ознайомилася з Правилами надання грошових коштів у позику, які є невід`ємною частиною кредитного договору. Після чого добровільно без примусу чи тиску Відповідач заявив про бажання отримати кошти, подавши відповідну Заявку, в якій вказав свої персональні дані, а саме: прізвище, ім`я, по батькові, паспортні дані, номер телефону, ідентифікаційний номер, адресу електронної пошти, номер банківської картки для перерахування коштів та місце реєстрації/проживання. Правилами до кредитного договору передбачено, що Позичальник у заявці зобов`язаний вказати повні, точні та достовірні особисті дані, які необхідні товариству для прийняття рішення про надання чи ненадання кредиту. Позичальник також зобов`язаний оновлювати ці дані в Особистому кабінеті не пізніше 3-х календарних днів\~ з дня виникнення змін\~ в таких даних. Відповідач [PERSON] підписав кредитний договір електронним підписом, створеним за допомогою одноразового персонального ідентифікатора, що повністю відповідає вимогам ст. 12 ЗУ «Про електронну комерцію». ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» 30 червня 2021 року перерахувало грошові кошти у розмірі 22000,00 грн на банківську картку відповідача [PERSON] № 4441-11XX-XXXX-5232, що, в свою чергу, є доказом того, що відповідач прийняв пропозицію кредитодавця ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», на підтвердження чого надано копію платіжного доручення. Однак відповідач свої зобов`язання з повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитом належним чином не виконав, внаслідок чого виникла заборгованість за кредитним договором. У подальшому, через укладання договорів факторингу, від ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» до ТОВ «ФК «ЕЙС» перейшло право вимоги до відповідача у розмірі 78352,00 грн, з яких 22000,00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу, 56352,00 грн - сума заборгованості за відсотками за користування кредитом. Невиконання відповідачем своїх зобов`язань стало підставою для звернення позивача до суду. Ухвалою від 20 червня 2025 року будо відкрито провадження в справі та призначено її розгляд в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Відповідачу був встановлений строк у 15 днів з моменту отримання копії ухвали про відкриття провадження для подання відзиву Копію ухвали про відкриття провадження в справі було доставлено на електронну адресу відповідача [PERSON] 20 червня 2025 року о 14-08 год. Від так, 15-денний строк для подання відповідачем відзиву на позов слід обраховувати, починаючи з 21 червня 2025 року. Останній день вказаного строку припадає на 07 липня 2025 року. Однак у встановлений судом для відповідача 15-денний строк для подання відзиву , уразі виникнення заперечень проти нього, [PERSON] не скористався своїм правом на подання відзиву. Крім того, представником відповідача Михайловиним Д.В. 16 липня 2025 року через підсистему «Електронний суд» подано відзив на позов. З огляду на відсутність поважних причин подання відзиву поза межами встановленого судом строку судом була постановлена ухвала, яка оформлена окремим документом, про залишення поданого представником відповідача відзиву без розгляду та вирішення справи за наявними матеріалами. Відповідно до ч. 8 ст. 279 ЦПК України суд при розгляді справи у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а також заслуховує усні пояснення сторін та показання свідків. Представник позивача Тараненко А.І. в судове засідання не з`явився, але в позові зазначив про можливість розгляду справи без участі представника позивача. В судове засіданні відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] не з`явились, але представник відповідача подав заяву від 23 липня 2025 року, в якій просив проводити розгляд справи за відсутності відповідача та його представника. В заяві представник [PERSON] також вказав, що проти задоволення позову заперечує та просив в його задоволенні відмовити, оскільки позивач не набув права вимоги до [PERSON] по причині того, що у первісного кредитора не виникло право вимоги за кредитним договором, а від так передати таке право на підставі договору факторингу він не міг. Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, встановив наступне. 30 червня 2021 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] укладено договір кредитної лінії № 494784768 у формі електронного документа з використанням електронного підпису. Відповідач перейшов на офіційний сайт Товариства www.moneyveo.ua, ознайомився з правилами надання грошових коштів у позику, які є невід`ємною частиною кредитного договору. Після чого добровільно, без примусу чи тиску Відповідач заявив про бажання отримання коштів, подавши відповідну заявку, в якій вказав свої персональні дані. Правилами до кредитного договору передбачено, що Позичальник у заявці зобов`язаний вказати повні, точні та достовірні особисті дані,які необхідні товариству для прийняття рішення про надання чи ненадання кредиту. Позичальник також зобов`язаний оновлювати ці дані в Особистому кабінеті не пізніше 3-х календарних днів з дня виникнення змін\~ в таких даних. Відповідач [PERSON] підписав кредитний договір\~ електронним підписом, створеним за допомогою одноразового персонального ідентифікатора MNV929BD, що повністю відповідає вимогам ст. 12 ЗУ «Про електронну комерцію». Слід зазначити, що відповідно до ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону є оригіналом такого документа. Відповідно до ч. 13 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. Згідно ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Аналізуючи зібрані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що договір кредитної лінії № 494784768 від 30 червня 2021 року укладений у спосіб, визначений чинним законодавством України, з повним дотриманням вимог щодо його укладення із зазначенням умов, які жодним чином не порушують вимоги Закону України «Про захист прав споживачів», порядок надання та повнота наданої інформації відповідають вимогам Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». Відповідно до п. 1.1. договору, Кредитодавець зобов`язується надати Позичальникові Кредит у вигляді Кредитної лінії, в розмірі Кредитного ліміту на суму 22000,00 грн на споживчі цілі, на умовах строковості, зворотності, платності, а Позичальник зобов`язується повернути Кредит та сплатити проценти за користування Кредитом відповідно до умов, зазначених у цьому Договорі, додатках до нього та Правилах надання грошових коштів у позику. Згідно п. 1.3 Договору кредитодавець надає перший Транш за договором в сумі 22000,00 грн. одразу після укладення договору кредитної лінії. ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» 30 червня 2021 року перерахувало грошові кошти у розмірі 22000,00 грн на банківську картку відповідача № 4441-11XX-XXXX-5232, що, в свою чергу, свідчить доказом того, що Відповідач прийняв пропозицію кредитодавця - ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», на підтвердження чого надано копію платіжного доручення від 30 червня 2021 року. В платіжному дорученні банком платника вказано ПАТ «КБ «ГЛОБУС». За інформацією, наданою АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» у відповіді від 26 червня 2025 року, банківська картка № [NUMBER] належить саме [PERSON] , повний номер цієї карти [NUMBER] , і саме на цю банківську карту на користь [PERSON] були зараховані грошові кошти в сумі 22000,00 грн, які надійшли від ГЛОБУС БАНКУ. Отже, первісний кредитор свої зобов`язання надати грошові кошти виконав в повному обсязі та передав в розпорядження і користування відповідача [PERSON] кредитні кошти в сумі 22000,00 грн. Відповідно до п.п. 1.7., 1.9.1. Договору кредитна лінія надається строком на 30 днів від дати отримання Кредиту Позичальником - Дисконтний період, тобто до 30 липня 2021 року, і в цей період нарахування процентів за користування кредитом здійснюється за ставкою 0,17% від суми кредиту за кожен день, що складає 37,40 грн. Згідно п. 1.8 сторони погодили, що встановлений в п. 1.7 Договору строк Дисконтного періоду та, відповідно строк надання Кредитної лінії може бути продовжено позичальником шляхом здійснення протягом дисконтного та пільгового періоду оплати всіх фактично нарахованих процентів за умови, якщо Позичальником в особистому кабінеті чи в терміналах самообслуговування партнерів кредитодавця активовано функцію продовження дисконтного періоду. Сторони узгодили, що строк Дисконтного періоду продовжується на 30 днів. З представленого позивачем розрахунку заборгованості, складеного ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» на підставі договору кредитної лінії № 494784768 від 30 червня 2021 року, вбачається, що відповідач [PERSON] в останній день Дисконтного періоду, тобто 30 липні 2021 року, сплатив в повному обсязі нараховані проценти за користування кредитним коштами у вказаний період, а саме 1122,00 грн (22000,00 х 0,17% = 37,40 х 30 днів = 1122,00). З цього випливає, що відповідачем були вчинені дії на виконання умов договору та на реалізацію права продовження строку користування кредитною лінією. Відповідно до п.п. 1.9., 1.9.2. Договору за користування кредитом позичальник зобов`язаний сплачувати Кредитодавцю проценти за користування кредитом за умови продовження Дисконтного періоду, які нараховуються в наступному порядку: на період строку, визначеного з наступного дня після закінчення вказаного в п. 1.7. Договору строку, нарахування процентів за користування Кредитом здійснюється щоденно за Індивідуальною процентною ставкою в розмірі 1,16% від суми Кредиту за кожний день користування ним, що складає 255,20 грн. Як вбачається з розрахунку заборгованості відповідач [PERSON] не вживав жодних заходів щодо виконання зобов`язань за Договором та протягом дії продовженого Дисконтного періоду, тобто з 31 липня 2021 року і по 29 серпня 2021 року, проценти за користування кредитом не сплачував. Представником позивача не були надані докази, які б підтверджували вчинення відповідачем дій, передбачених п. 1.8. Договору, спрямованих на пролонгацію договору, зокрема сплату відсотків в період дії дисконтного періоду. Тому у вирішені справи по суті суд виходить з того, що строк кредитування складає саме 30 днів та саме за цей період мають бути нараховані відсотки за користування кредитом, відповідно до установленої кредитної ставки, тобто 1,16% від суми Кредиту за кожний день користування ним. Що ж стосується розміру процентів за користування позикою, то у визначені розміру заборгованості по процентам, яку відповідач повинен сплатити на користь позивача, суд виходить з такого. В постанові № 444/9519/12 від 28 березня 2018 року Велика Палата Верховного Суду висловила своє судження про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 та ч. 1 ст. 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абз. 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Отже, правом нараховувати проценти за користування кредитом позивач був наділений лише у період 30\~ календарних днів,\~ протягом строку дії договору. Позивач ТОВ «ФК «ЕЙС» у позові стверджував, що має право на нарахування та стягнення з відповідача процентів за користування позикою за ставкою 1,16% і після закінчення визначеного договором 30-денного строку користування кредитом. Але, як вже було зазначено вище, позивач не надав належних і допустимих доказів на підтвердження виникнення у нього права на нарахування процентів за користування протягом строку, який перевищує встановлений кредитним договором 30 денний строк, оскільки строк дії договору не продовжувався з огляду на відсутність підстав для пролонгації Договору. Оскільки відповідач [PERSON] прострочив виконання грошового зобов`язання, він, на підставі ст. 625 ЦК України, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити заборгованість по кредиту та по процентам за користування кредитом з урахуванням трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Позивачем не заявлено вимогу про стягнення з відповідача відсотків за неправомірне користування коштами на підставі ст. 625 ЦК України. Таким чином, стягненню з відповідача підлягають відсотки за користування кредитом протягом 30 днів за відсотковою ставкою, визначеною договором в розмірі 1,70% за кожен день користування кредитом\~ в розмірі 7656,00 грн (22000,00 х 1,16% х 30 = 7656,00). Разом з тим, у відповідності до п. 1.11. Договору відповідач [PERSON] повинен був повернути основу суму Кредиту, тобто 22000,00 грн, не пізніше дати закінчення продовженого Дисконтного періоду, тобто не пізніше 29 серпня 2021 року. Але [PERSON] свого обов`язку не виконав та суму кредитних коштів на користь ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» не повернув. Будь-яких доказів відповідачем на підтвердження погашення заборгованості по кредиту суду не надано. Матеріали справи свідчать про те, що ТОВ «ФК «ЕЙС» являється новим кредитором, виходячи з наступного. 28 листопада 2018 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» (Клієнт) та ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» (Фактор) уклали Договір факторингу № 28/1118-01, строк дії якого був продовжений до 31 грудня 2020 року. Сторони домовились, що Право вимоги Клієнта означає всі права Клієнта за кредитними договорами, в тому числі права грошових вимог до боржників по сплаті суми боргу за кредитними договорами, строк платежу за якими настав, а також права вимоги, які виникнуть в майбутньому. Вказаний Договір факторингу був викладений в новій редакції за взаємною угодою ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» (Клієнт) та ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» (Фактор), яка була укладена 31 грудня 2020 року. Зміст терміну «Право вимоги» залишився без змін. Також сторони узгодили, що право вимоги переходить від Клієнта до Фактора з моменту підписання відповідного Реєстру прав вимоги; а право майбутньої вимоги передається з моменту виникнення такого права вимоги до Боржника та додаткового оформлення не потребує. З представленого позивачем Реєстру прав вимоги № 154 від 05 жовтня 2021 року вбачається, що право вимоги до [PERSON] за договором кредитної лінії № 494784768 від 30 червня 2021 року первісний позичальник ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» передав до ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» 05 жовтня 2021 року. 05 серпня 2020 року між ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС та ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ОНЛАЙН ФІНАНС» (далі ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС») укладено Договір факторингу № 05/0820-01, строк дії якого був продовжений до 30 грудня 2024 року. Сторони домовились, що Право вимоги Клієнта означає всі права Клієнта за кредитними договорами, в тому числі права грошових вимог до боржників по сплаті суми боргу за кредитними договорами, строк платежу за якими настав, а також права вимоги, які виникнуть в майбутньому. Також сторони узгодили, що право вимоги переходить від Клієнта до Фактора з моменту підписання відповідного Реєстру прав вимоги. З представленого позивачем Реєстру прав вимоги № 10 від 31 липня 2023 року вбачається, що право вимоги до [PERSON] за договором кредитної лінії № 494784768 від 30 червня 2021 року кредитор ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» передав до ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» 31 липня 2023 року. 29 травня 2025 року між ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» та ТОВ «ФК «ЕЙС» укладено Договір факторингу № 29/05/25-Е, згідно з яким перехід від Клієнта до фактора Прав вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання Сторонами Акту прийому-передачі Реєстру Боржників, після чого Фактор (ТОВ «ФК «ЕЙС»)стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованості\~ та набуває право вимоги. Відповідний Акт прийому-передачі Реєстру Боржників, до якого увійшло право вимоги до [PERSON] за договором кредитної лінії № 494784768 від 30 червня 2021 року, був підписаний 29 травня 2025 року. Таким чином, до ТОВ «ФК «ЕЙС» перейшли всі права ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» щодо права вимоги до [PERSON] за Договором кредитної лінії № 494784768 від 30 червня 2021 року . Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). За загальним правилом зобов`язання виконуються тими самими особами, які були кредитором і боржником під час їх виникнення. Але законодавство передбачає можливість заміни осіб (як кредитора, так і боржника) при збереженні предмета і змісту зобов`язання. Стосовно обсягу прав, що переходять до нового кредитора, Цивільний Кодекс України у ст. 514 закріплює правило, згідно з яким до нового кредитора переходять усі права первісного кредитора у зобов`язанні, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Отже, ТОВ «ФК «ЕЙС» являється новим кредитором у зобов`язанні, позичальником в якому є відповідач [PERSON] . У відповідності до ст.ст. 526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином і в установлені строки відповідно до умов договору. У відповідності до ст.ст. 625, 1048, 1054 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання, і за кредитним договором зобов`язаний повернути кредит та сплатити проценти. [PERSON] не виконав свого обов`язку по своєчасному поверненню кредиту та сплаті процентів за користування кредитом, що підтверджується розрахунком заборгованості. Таким чином позивач ТОВ «ФК «ЕЙС» правомірно вимагає стягнення суми кредиту з відповідача відповідно до умов договору. За таких умов суд задовольняє позов частково і стягує з відповідача на користь позивача 29656,00 грн. заборгованості за кредитним договором, яка складається з 22000,00 грн. - заборгованість за тілом кредиту; та з 7656,00 грн. заборгованість за відсотками за користування кредитом. Згідно ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами (ч. 2 ст. 137 ЦПК). На підтвердження надання правничої допомоги, представником позивача надано\~\~ договір\~ про\~ надання правничої\~ допомоги № 29/05/25-01 та додаткову угоду № 25770531240 до Договору про надання правничої допомоги № 29/05/25-01 від 29 травня 2025 року, акт прийому передачі наданих послуг,який є невід`ємною частиною до Договору про надання правничої допомоги №29/05/25-01 від 29 травня 2025 року. З представлених позивачем документів вбачається, що вартість наданих послуг становить 7000,00 грн. Разом з тим, суд бере до уваги, що позовні вимоги позивача задоволені частково, а тому витрати на правничу допомогу необхідно стягнути пропорційно до задоволених позовних вимог. Ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Тому суд стягує частково з відповідача на користь позивача понесені ним судові витрати у зв`язку зі зверненням з позовом до суду, а саме судовий збір в сумі 920,51 грн. (29656,00 / 78352,00 = 0,38; 0,38 х 2422,40 = 920,51) та витрати на правничу допомогу в розмірі 2170 грн. (0,38 х 7000,00 = 2660,00). На підставі викладеного,

Outcome: partial