Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-20 00:00:00

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 16.06.2025 року відмовлено в задоволенні позову [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] , зареєстроване місце проживання: [ADDRESS] ) до [PERSON] ( РНОКПП [NUMBER] , зареєстроване місце проживання: [ADDRESS] ), Товариства з обмеженою відповідальністю «Телерадіокомпанія «ВІККА» ( код ЄДРПОУ 21385292, місцезнаходження м. Черкаси, вул. Юрія Іллєнка, буд.27) про захист честі, гідності та ділової репутації та спростування недостовірної інформації. 30.06.2025 року до суду надійшла заява представника відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Телерадіокомпанія «ВІККА» адвоката Макеєва В.Ф. про ухвалення додаткового рішення. В заяві представник відповідача просить суд стягнути з позивача на користь відповідача понесені витрати на професійну правничу допомогу в сумі 47500 грн., оскільки вказане питання не вирішувалося судом під час ухвалення судового рішення. 11.07.2025 року через систему «Електронний суд» до Придніпровського районного суду м. Черкаси надійшло заперечення представника позивача адвоката Ковальчук Я.В. на заяву про ухвалення додаткового рішення. В запереченні представник позивача вказує на те, що за загальним правилом, усі докази понесених судових витрат мають бути надані сторонами до закінчення розгляду справи. Однак, у випадку, якщо сторона з певних причин не може надати такі документи, ця сторона повинна зробити відповідну заяву до закінчення розгляду справи і надати відповідні докази протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду. Певної форми відповідної заяви та вимог до її змісту законом не передбачено, отже така заява може бути письмовою або усною (під час фіксування судового засідання технічними засобами). Проте підстави для розподілу судових витрат, зокрема, витрат на правничу допомогу, мають існувати до того, як справа буде розглянута по суті, і з цим пов`язується ухвалення додаткового судового рішення в цій частині. Зазначення ж у відзиві узагальненої вимоги про стягнення судових витрат за результатами розгляду справи не може розцінюватися як належне звернення до суду із заявою про відшкодування судових витрат (в тому числі на правову допомогу), адже за такого викладу прохальної частини без наведення жодних мотивів та обґрунтувань, без долучення доказів, що підтверджують такі витрати суд фактично позбавлений можливості встановити склад таких витрат, факт їх понесення. Отже, до ухвалення рішення у справі Відповідач-2 не надав доказів на підтвердження наявності обов`язку з понесення таких витрат, як і не вказав жодних причин, які унеможливлюють подання ним відповідних доказів до ухвалення рішення, та не повідомив про наявність поважних причин, які зумовлюють необхідність подання таких доказів протягом п`яти днів після ухвалення рішення у справі. Відповідачем-2 виконано вимоги статті 178 ЦПК України та вказано у відзиві попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат. Проте, не виконано вимог статті 141 ЦПК України, згідно з якою, ним мали бути подані докази витрат на правничу допомогу до закінчення судових дебатів. Вимога другої частини статті 141 ЦПК України, а саме про відповідну заяву сторони, стосується заяви про намір сторони подати докази відповідних витрат. Вказана заява в матеріалах справи відсутня та усно заявлена не була. З вищевикладеного можна зробити висновок, що наявні підстави для відмови у задоволенні Заяви Відповідача-2 про ухвалення додаткового рішення. Також вважає необґрунтованою суму виплат на оплату правничої допомоги. В судовому засіданні адвокат Макеєв В.Ф. заяву про ухвалення додаткового рішення підтримав, просив її задовольнити. В судовому засіданні адвокат Ковальчук Я.В. заперечував проти задоволення заяви. Дослідивши матеріали справи суд приходить до наступного. Згідно п. 3 ч. 1, ч. 2, 3, 5 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо, зокрема судом не вирішено питання про судові витрати. Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. Додаткове рішення або ухвалу про відмову в прийнятті додаткового рішення може бути оскаржено. Відповідно до ч.3 ст.259 ЦПК України суд може вирішити питання розподілу судових витрат у додатковому рішенні після ухвалення рішення за результатами розгляду справи по суті. Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до ст. 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Так, у відзиві на позовну заяву, який надійшов до суду 15.05.2025 року, представник відповідача ТОВ «Телерадіокомпанія ВІККА» адвокат Макеєв В.Ф. зазначив, що відповідач заявляє про те, що ним укладеного договір правничої допомоги з адвокатом Макеєвим В.Ф. Орієнтовна вартість послуг з правничої допомоги 25000 грн.. і з урахуванням додаткових витрат, остаточний розмір правничої допомоги буде заявлено після проголошення судом судового рішення. Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч.3 ст. ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Частиною 8 ст. 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та таке ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних з наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про їх відшкодування (правовий висновок, викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі № 826/1216/16). Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). На підтвердження понесення витрат на правничу допомогу під час розгляду даної справи, представником відповідача надано ордер серії СА № 1114215 від 14.03.2025 року на надання правничої допомоги адвокатом Макеєвим В.Ф., виданий адвокатом, що здійснює адвокатську діяльність індивідуально, договір про надання правової допомоги №672 від 13.03.2025 року, укладений між ТОВ «Телерадіокомпанія ВІККА» та адвокатом Макеєвим В.Ф., предметом якого є надання правової допомоги в обсязі та на умовах, передбачених цим договором. Відповідно до розділу 3 договору, за правову допомогу, передбачену п.п.1.2 договору замовник сплачує адвокату винагороду у розмірі, зазначеному у рахунку за надання послуги, згідно прайсу послуг адвоката. Відповідно до розділу 4 договору, замовник самостійно сплачує послуги за договором на рахунок (картку) адвоката за узгодженні послуги шляхом здійснення переказу на картки, розрахункові рахунки ФОП [PERSON] . Як вбачається з акту від 16.06.2025 року наданих послуг за договором про надання правничої допомоги №672 від 13.03.2025 року, сторони договору про надання правничої допомоги №672 від 13.03.2025 року адвокат Макеєв В.Ф. та ТОВ «Телерадіокомпанія ВІККА» склали цей акт про те, що Адвокат передав, а Клієнт прийняв послуги з надання правової допомоги в сумі 47500 грн. підписанням цього Акту Клієнт підтверджує факт належного отримання послуг відповідно до положень Договору про надання правничої допомоги №672 від 13.03.2025 року, а також не має претензій до Адвоката стосовно отриманих від нього послуг, вказаних в цьому акті. Замовник, при відшкодуванні правничої допомоги Позивачем, відшкодовує витрати адвоката в повному обсязі. Суд враховує, що витрати за надану професійну правничу допомогу, у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. Дана позиція є усталеною і підтверджується численними постановами Верховного суду, наприклад у справах № 923/560/17, № 329/766/18, № 178/1522/18. Приймаючи рішення щодо розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу, суд враховує також позицію Верховного суду, який неодноразово вказував на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18). Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23.01.2014 (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268)). Отже, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial