Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-20 00:00:00

До Вільнянського районного суду через свого представника адвоката Зіменко О.В. звернувся [PERSON] до виконавчого комітету Матвіївської сільської ради Запорізького району Запорізької області про визнання додаткового строку для прийняття спадщини. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що [INFO] померла мати позивача [PERSON] , [INFO] місце смерті російська федерація, Тамбовська область, Інжавінський район, робоче селище Інжавіно. Обставини смерті [PERSON] в російській федерації обумовлені тим, що з 2005 року остання переїхала жити до родичів у с.Інжавіно, де й померла. Після того, як спільні знайомі у 2024 році через онуку, яка перебувала в Німеччині, передали позивачеві оригінал свідоцтва про смерть матері, позивачеві стало відомо про наявність заповіту складеного на його ім`я. Так, 07.11.2006 року [PERSON] склала заповіт за змістом якого заповіла належну їй земельну ділянку яка розташована на території Дружелюбівської сільської ради Вільнянського району Запорізької області сину [PERSON] . Заповіт посвідчено нотаріусом Інжавінського району, Тамбовської області російської федерації, за реєстровим 8512. Після отримання вказаних документів (свідоцтва про смерть та заповіту) позивачем замовлено виготовлення перекладу документів на українську мову, після чого за його зверненням у Вільнянській державній нотаріальній конторі Запорізької області заведено спадкову справу за №274/2024, що підтверджується витягом про реєстрацію в спадковому реєстрі від 2011.2024 №79223719. Проте, постановою нотаріуса Вільнянської районної державної нотаріальної контори Запорізької області Євграфової О.М. від 22.11.2024 №1157/02-31 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом з тих підстав, що спадкоємцем пропущено 6-ти місячний строк для прийняття спадщини, також неможливо перевірити наявність спадкової справи, коло спадкоємців та місце відкриття спадщини після вищевказаного спадкодавця. Після смерті матері, залишилося спадкове майно у вигляді земельної частки (паю), право на яку посвідчено Державним актом на право приватної власності на землю серії ЗП №090098, виданого 21.03.2005 року Вільнянською районною державною адміністрацією Запорізької області, на ім`я [PERSON] , яка проживає у [ADDRESS] , площею 4.1803 га, кадастровий номер 2321581400:06:002:0002, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Утриманням та обробітком вказаної земельної ділянки завжди займався позивач, на підтвердження чого, 9 липня 2005 року у Дружелюбівській сільській раді Вільнянського району Запорізької області посвідчено довіреність від імені [PERSON] , яка уповноважила [PERSON] оформити та отримати документи на землю. Позивач змушений звернутись до суду, оскільки іншого порядку, окрім визначення додаткового строку для прийняття спадщини в судовому порядку не існує, про наявність заповіту складеного на його ім`я, до отримання у листопаді 2024 року свідоцтва про смерть матері та примірника заповіту складеного у Тамбовській області у 2006 році не знав. Просили суд визнати причину строку для прийняття спадщини поважною та визначити [PERSON] ( [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , зареєстрованого [ADDRESS] ) додатковий строк для подачі до Вільнянської державної нотаріальної контори Запорізької області, заяви про прийняття спадщини за заповітом, після смерті [PERSON] ( [INFO] ), яка померла [INFO] на території російської федерації, Тамбовської області, Інжавінського району, робоче селище Інжавіно, терміном 3 (три) місяці з дня набрання рішенням суду законної сили. Ухвалою судді від 26.12.2024 позовну заяву прийнято до провадження, постановлено розглядати справу в порядку загального позовного провадження, визначено дату, час і місце проведення підготовчого засідання, з повідомленням (викликом) сторін (учасників справи). Визначено відповідачам строк із дня вручення ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Роз`яснено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами (ч.8 ст.178 ЦПК України). Крім того, роз`яснено, що згідно з ч.1 ст.193 ЦПК України у строк для подання відзиву відповідачка має право пред`явити зустрічний позов. Ухвалою Вільнянського районного суду від 18.03.2025 року витребувано від Вільнянської державної нотаріальної контори Запорізької області Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Одеса), витяг зі спадкового реєстру та належним чином завірену копію спадкової справи № 274/2024, заведеної після смерті [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] . Ухвалою суду від 13.05.2025 постановлено закрити підготовче провадження у цивільній справі та призначити її до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні. У судовому засідання представник позивача та позивач позовні вимоги підтримали у повному обсязі, про що надали відповідні пояснення, просили суд позов задовольнити. Представник відповідача Матвіївської сільської ради, адвокат Сашков М.В., щодо задоволення позову не заперечував. Третя особа [PERSON] надав суду заяву в якій просив розглядати позовну заяву без його участі, проти задоволення позовних вимог не заперечує. Суд, вислухавши учасників по справі, дослідивши та оцінивши письмові докази приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення із наступних підстав: З матеріалів справи вбачається, і це встановлено в судовому засіданні, що [INFO] померла мати позивача [PERSON] , [INFO] місце смерті російська федерація, Тамбовська область, Інжавінський район, робоче селище Інжавіно. 07.11.2006 року [PERSON] склала заповіт за змістом якого заповіла належну їй земельну ділянку яка розташована на території Дружелюбівської сільської ради Вільнянського району Запорізької області сину [PERSON] . Заповіт посвідчено нотаріусом Інжавінського району, Тамбовської області осійської федерації, за реєстровим 8512. За зверненням позивача заведено спадкову справу. Позивач є єдиною особою, яка звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Постановою нотаріуса Вільнянської районної державної нотаріальної контори Запорізької області Євграфової О.М. від 22.11.2024 №1157/02-31 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом з тих підстав, що спадкоємцем пропущено 6-ти місячний строк для прийняття спадщини, також неможливо перевірити наявність спадкової справи, коло спадкоємців та місце відкриття спадщини після вищевказаного спадкодавця. Після смерті [PERSON] залишилося спадкове майно у вигляді земельної частки (паю), право на яку посвідчено Державним актом на право приватної власності на землю серії ЗП №090098, виданого 21.03.2005 року Вільнянською районною державною адміністрацією Запорізької області, на ім`я [PERSON] , яка проживає у [ADDRESS] , площею 4.1803 га, кадастровий номер 2321581400:06:002:0002, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Позивач змушений звернутись до суду, оскільки іншого порядку, окрім визначення додаткового строку для прийняття спадщини в судовому порядку не існує, про наявність заповіту складеного на його ім`я, до отримання у листопаді 2024 року свідоцтва про смерть матері та примірника заповіту складеного у тамбовській області у 2006 році не знав, отже причиною пропуску прийняття спадщини позивач зазначає необізнаність про існування заповіту. Згідно ст.1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини; спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою; для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. А як зазначено в статті 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно статті 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно частини 1 статті 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до положень статті 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Якщо виникнення у особи права на спадкування залежить від неприйняття спадщини або відмови від її прийняття іншими спадкоємцями, строк для прийняття нею спадщини встановлюється у три місяці з моменту неприйняття іншими спадкоємцями спадщини або відмови від її прийняття. Якщо строк, що залишився, менший як три місяці, він продовжується до трьох місяців. Згідно положень статті 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Відповідно до п.24 постанови Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року №7, особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України. Згідно положень постанови Верховного Суду від 26.06.2019 року, справа №565/1145/17, правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; ці обставини визнані судом поважними. Такий правовий висновок висловлений Верховним Судом України і у постанові від 23 серпня 2017 року № 6-1320цс17. З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви. Вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: тривала хвороба спадкоємців; велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; необізнаність спадкоємців про наявність заповіту, тощо. Згідно частини 1 статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до частини 3 статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами ст. 76-81 ЦПК України, засобами доказування у цивільній справі є письмові, речові і електронні докази, висновки експерта, показання свідків. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Під час розгляду даної справи, судом було здійснено оцінку кожного аргументу позивача, та доказів по справі. На підставі чого було встановлено, що дані докази та аргументи є належними та допустимими, а також відповідають вимогам статті 95 ЦПК України. Таким чином, необізнаність спадкоємця про існування заповіту є поважною причинами пропуску строку. Необізнаність є людським фактором, наявність якого не дає змоги володіти певною інформацією через незалежні від волі особи обставини, а тому вона не може бути підтверджена відповідними доказами. В той же час факт необізнаності особи про наявність заповіту може бути спростовано шляхом надання суду інших доказів, що свідчать про протилежні обставини, однак матеріали справи таких доказів не містять. Свобода заповіту є фундаментальним принципом спадкового права. Про це зазначив Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду при розгляді справи № 405/7058/19. За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України). Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини, що в даному випадку було виконано позивачем. Особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України. Поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними. Аналогічний правовий висновок викладено Верховним Судом України у постанові від 23 серпня 2017 року у справі № 6-1320цс17, у постановах Верховного Суду від 01 квітня 2019 року у справі №643/3049/16-ц (провадження № 61-39398св18), від 11 листопада 2020 року у справі №750/262/20 (провадження № 61-14038св20), від 03 березня 2020 року у справі № 145/148/20 (провадження № 61-16153св20). Про свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права та поважність причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини у випадку доведеності факту необізнаності спадкоємця про існування заповіту вказано також у постановах Верховного Суду від 25 березня 2020 року у справі № 642/2539/18-ц, від 26 червня 2019 року у справі № 565/1145/17, від 28 жовтня 2019 року у справі № 761/42165/17, від 06 червня 2018 року у справі № 315/765/14-ц, що свідчить про сталість судової практики у спірних правовідносинах. Відповідно до положень статті 63 Закону України «Про нотаріат» нотаріус, який одержав від спадкоємців повідомлення про відкриття спадщини, зобов`язаний повідомити про це тих спадкоємців, місце проживання або роботи яких йому відоме. Нотаріус може також зробити виклик спадкоємців шляхом публічного оголошення або повідомлення про це у пресі. Згідно з пунктами 2.2 та 3.2 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, при заведенні спадкової справи нотаріус за даними Спадкового реєстру перевіряє наявність заведеної спадкової справи, спадкового договору, заповіту. У разі наявності заповіту нотаріусу подається його оригінал чи дублікат. Повна інформація про заповіт, який було посвідчено іншим нотаріусом, витребовується нотаріусом шляхом направлення запиту. Для того, щоб не допустити пропуску шестимісячного строку для прийняття спадщини, нотаріус роз`яснює спадкоємцям право подачі заяви про прийняття спадщини чи про відмову від її прийняття. Необхідність нотаріусом вчинити дії для повідомлення спадкоємця про відкриття спадщини, здійснити виклик спадкоємця за заповітом, у тому числі шляхом публічного оголошення або повідомлення про це у пресі відповідає правовому висновку Верховного Суду України, викладеному у постанові від 06 вересня 2017 року у справі № 6-496цс17. Спадкове законодавство засновується на принципі переваги формального волевиявлення спадкодавця (заповіту) над положеннями закону, спадкоємці за законом спадкують тільки у випадках відсутності заповіту, визнання його недійсним, нерозподілення заповідачем усієї спадщини або неприйняття (відмови від прийняття) спадщини спадкоємцями, призначеними у заповіті (частина друга статті 1223 ЦК України). Такий висновок зробив Верховний Суд у справі № 671/308/20 від 29.06.2021. Оскільки позивач не мав можливості реалізувати свої спадкові права після смерті матері, яка померла на території російської федерації (країни агресора) та яка ще у 2006 році склала заповіт на його ім`я, з об`єктивних причин, а саме, через необізнаність про наявність заповіту, складеного на його користь, тому така обставина є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини за заповітом. За вимогами ст.ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч.1 ст.76 ЦПК України). Відповідно до ч.1 ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. А в порядку ст.80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. З огляду на вище вказане, суд на підставі досліджених доказів дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню.

Outcome: approved