Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-27 00:00:00

23.06.2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінпром Маркет» (далі - ТОВ «Фінпром Маркет») звернулось в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики. В обґрунтування позовних вимог ТОВ «Фінпром Маркет» вказує, що 21.12.2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» (далі - ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів») та [PERSON] було укладено договір позики № 3979613, за умовами якого відповідачу надано грошові кошти в сумі 4000,00 грн. строком на 24 дні зі сплатою відсотків за користування коштами в розмірі 1,99% в день з можливістю пролонгації строку користування позикою, але не більше ніж на 90 календарних днів. Договір позики укладений у вигляді електронного документа шляхом обміну електронними повідомленнями з використанням інформаційно-телекомунікаційної системи із застосуванням електронного підпису, відтвореного шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора, що був надісланий на вказану відповідачкою електронну адресу. 21.06.2021 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Фінансова компанія управління активами» укладено договір факторингу № 2106, відповідно до умов якого останнє набуло права грошової вимоги до [PERSON] за договором позики № 3979613 від 21.12.2020 року. 03.04.2023 року ТОВ «Фінансова компанія управління активами» та ТОВ «Фінпром Маркет» уклали договір факторингу № 030423-ФК за умовами якого останнє набуло права грошової вимоги до [PERSON] за договором позики № 3979613 від 21.12.2020 року в сумі 13074,40 грн., з яких: 4000,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 9074,40 грн. - сума заборгованості за відсотками. Згідно з умовами договору позики № 3979613 від 21.12.2020 року [PERSON] зобов`язався вчасно повернути позичені кошти, сплатити відсотки за користування позикою в порядку, визначеному цим договором. Однак, в подальшому відповідач не виконав свої зобов`язання щодо повернення наданої йому позики. [PERSON] в добровільному порядку не виконав своїх зобов`язань за договором позики № 3979613 від 21.12.2020 року, тому ТОВ «Фінпром Маркет», яке набуло права вимоги за договором позики, просить стягнути з [PERSON] на свою користь 13074,40 грн., з яких: 4000,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 9074,40 грн. - сума заборгованості за відсотками. Ухвалою Звягельського міськрайонного суду Житомирської області від 25.06.2025 року у даній справі відкрито провадження та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Відповідач своїм правом на подачу відзиву не скористався. Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступного висновку. Згідно зі ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 83 ЦК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Судом встановлено, що 21.12.2020 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] укладено договір позики (на умовах повернення позики в кінці строку позики) № 3979613. За умовами цього договору ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» зобов`язалось передати [PERSON] у власність грошові кошти (надалі «позику») на погоджений умовами договору строк (надалі - «строк позики») шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок позичальника, а [PERSON] зобов`язався повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позики або достроково та сплатити позикодавцю плату (проценти) від суми позики. 21.12.2020 року [PERSON] надано в борг позику в сумі 4000,00 грн., шляхом перерахування коштів на платіжну карту № [NUMBER] , строком на 24 дні - до 14.01.2021 року включно зі сплатою процентів за користування позикою в розмірі 1,99% в день. (п.2 договору). У п.3 договору сторони передбачили, що проценти за цим договором нараховуються щоденно, включаючи дати отримання та повернення, на залишок позики. Договір позики № 3979613 укладений у вигляді електронного документа шляхом обміну електронними повідомленнями, з використанням інформаційно-телекомунікаційної системи згідно Закону України «Про електронну комерцію» із застосуванням електронного підпису одноразовим ідентифікатором «tN1a1a4BDb», що був надісланий [PERSON] на вказану ним електронну адресу [INFO] (п.11 договору) (а.с. 13). Отже, за згодою сторін на підставі укладеного договору позики № 3979613 від 21.12.2020 року, строк дії договору позики сторони визначили у 24 дні, тобто до 14.01.2021 року включно. До вказаного строку сторони передбачили і право нараховувати відсотки за користування кредитом у розмірі 1,99% в день. За умовами вищезазначеного договору позики [PERSON] зобов`язався повернути отримані грошові кошти у визначений договором строк. Фінансова установа виконала свої зобов`язання за договором позики та надала відповідачу у позику грошові кошти в сумі 4000,00 грн. згідно умов договору, однак [PERSON] свої зобов`язання за договором не виконав та не повернув отримані в борг грошові кошти, внаслідок чого у нього перед кредитором виникла заборгованість за вказаним договором позики. 21.06.2021 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Фінансова компанія управління активами» укладено договір факторингу № 2106, за умовами якого ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» відступило ТОВ «Фінансова компанія управління активами» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «Фінансова компанія управління активами» прийняло належні ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» права вимоги до боржників, вказаних у Реєстрі прав вимог. Відповідно до Реєстру прав вимог № 1 від 2106.2021 року ТОВ «Фінансова компанія управління активами» набуло права грошової вимоги до [PERSON] за договором позики № 3979613 від 21.12.2020 року, в сумі 13074,40 грн., з яких: 4000,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 9074,40 грн. - сума заборгованості за відсотками (а.с. 37). 03.04.2023 року ТОВ «Фінансова компанія управління активами» та ТОВ «Фінпром Маркет» уклали договір факторингу №030423-ФК, за умовами якого ТОВ «Фінансова компанія управління активами» відступило ТОВ «Фінпром Маркет» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «Фінпром Маркет» прийняло належні ТОВ «Фінансова компанія управління активами» права вимоги до боржників, вказаних у Реєстрі заборгованості. Відповідно до Реєстру заборгованості від 03.04.2023 року до договору факторингу № 030423-ФК, ТОВ «Фінпром Маркет» набуло права грошової вимоги до [PERSON] за договором позики № 3979613 від 21.12.2020 року, в сумі 13074,40 грн., з яких: 4000,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 9074,40 грн. - сума заборгованості за відсотками (а.с. 51). З моменту отримання права вимоги до [PERSON] позивачем будь-яких нарахувань за договором позики не проводилось. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори). За змістом ч.ч.1, 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1 ст.626 ЦК України). В силу ч.1 ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно з ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Із положень ч.1 ст.634 ЦК України слідує, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Загальні правила щодо форми договору визначено статтею 639 ЦК України, згідно з якою договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Отже, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст. 205, 207 ЦК України). Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року №127/33824/19. Відповідно до ч.ч. 1, 3, 4, 7 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиції укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або іншому порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами Законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовий формі (ч.12 ст. 11 ЗУ «Про електронну комерцію). Відповідно до п.6 ч.1 ст.3 вказаного Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ, який накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Згідно ч.1 ст.1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. В силу ч.1 ст.1048 цього ж Кодексу позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Відповідно до ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Частиною першою ст.526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із ч.1 ст.598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст.599 ЦК України). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст.610 ЦК України). Згідно з ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. За приписами п.1 ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові (ч.1 ст.513 ЦК України). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.514 ЦК України). Отже, відступлення права вимоги є договірною передачею вимог первісного кредитора новому кредиторові та відбувається на підставі укладеного між ними правочину. Частиною першою ст.1077 ЦК визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). За змістом ч.1 ст.1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Надані позивачем договір факторингу № 2106 від 21.06.2021 року, Реєстр прав вимоги № 1 від 21.062021 року, акт прийому-передачі Реєстру заборгованостей за договором факторингу № 2106 від 21.06.2021 року, акт звірки взаєморозрахунків за договором факторингу № 2106 від 21.06.2021 року, договір факторингу № 030423-ФК від 03.04.2023 року, Реєстр заборгованості від 03.04.2023 року, акт звірки взаємних розрахунків за договором факторингу № 030423-ФК від 03.04.2023 року, свідчать про те, що ТОВ «Фінпром Маркет» набуло у встановленому законом порядку право грошової вимоги до відповідачки за договором позики № 3979613 від 21.12.2020 року. Отже, [PERSON] несе відповідальність за неналежне виконання зобов`язання за вищезазначеним договором позики перед новим кредитором ТОВ «Фінпром Маркет» у тому ж обсязі, що і перед первісним кредитором. Враховуючи факт підписання відповідачем [PERSON] електронного договору шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором «tN1a1a4BDb», що був надісланий [PERSON] на вказану ним електронну адресу [INFO] , суд вважає, що укладення договору позики № 3979613 від 21.12.2020 року відбулось, що узгоджується зі ст.ст.6, 627 ЦК України та ст.ст.11,12 Закону України «Про електронну комерцію», та останньому перераховано суму позики в розмірі 4000,00 грн. на банківську картку № [NUMBER] . При цьому, факт отримання [PERSON] позики в сумі 4000,00 грн. підтверджується копією платіжної інструкції від 21.12.2020 року про перерахунок 21.12.2020 року на картку № [NUMBER] грошових коштів в сумі 4000,00 грн. (а.с. 26). Крім того, згідно довідки № КД-000026094/ТНПП від 05.05.025 року, виданої ТОВ «ФК «Фінекспрес», яке є платіжним провайдером ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» на підставі договору № 23-01-18/5 від 23.01.2018 року, ТОВ «ФК «Фінекспрес» підтвердило факт перерахування 21.12.2020 року на банківську картку № [NUMBER] для отримувача [PERSON] грошових коштів в сумі 4000,00 грн., номер платежу 6979f3df-8675-4d98-9c29-d86d11549763. (а.с. 25) Згідно розрахунку заборгованості за договором позики № 3979613 від 21.12.2020 року (а.с.4-6) за період з 21.12.2020 року до 05.06.2025 року вбачається, що [PERSON] отримані кошти у визначений кредитним договором строк не повернув, будь-яких коштів на погашення позики не вносив, а тому вимоги позивача в частині стягнення заборгованості за основною сумою боргу, які доведені належними та допустимими доказами, ґрунтуються на законі та договорі позики, підлягають задоволенню і з [PERSON] на користь позивача слід стягнути заборгованість за основною сумою боргу в розмірі 4000,00 грн . Що стосується розміру відсотків за користування позикою за вищезазначеним договором позики, то суд зважає на наступне. Як вбачається із наданого суду розрахунку, заборгованість за договором позики № 3979613 від 21.12.2020 року складає 13074,40 грн., з яких: 4000,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 9074,40 грн. - сума заборгованості за відсотками. Відсотки в розмірі 1,99% в день нараховувались протягом строку, на який надавалась позика, а саме, протягом 24 дні (до 14.01.2021 року включно), та після закінчення цього строку ще 90 днів, тобто по 14.04.2021 року включно. Велика Палата Верховного Суду у постановах від 28.03.2018 року в справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), від 04.07.2018 року в справі №310/11534/13-ц (провадження №14-154цс18) дійшла висновку, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти, а також обумовлену в договорі неустойку за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. При цьому суд зазначив, що кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання, відповідно до частини другої статті 625 ЦК, а не у вигляді стягнення процентів та неустойки. За умовами договору позики № 3979613 від 21.12.2020 року вбачається, що даним договором передбачено, що позика в сумі 4000,00 грн. надається [PERSON] на строк 24 дні під 1,99% на день. Отже, за договором позики № 3979613 від 21.12.2020 року проценти за користування грошовими коштами можуть бути нараховані лише протягом 24 днів, тобто терміну, на який були надані кредитні кошти, а тому розмір заборгованості по відсоткам за користування кредитними коштами за цим договором, з урахуванням умов договору щодо розміру денного відсотку за користування коштами складає 1910,40 грн. (4000,00 грн. х 1,99 : 100 х 24 = 1910,40 грн.). Отже, з відповідачки на користь позивача слід стягнути 1910,40 грн. відсотків за договором позики № 3979613 від 21.12.2020 року, а тому позов в цій частині підлягає частковому задоволенню на вказану суму. Суд не приймає до уваги посилання позивача на те, що відсотки нараховано відповідно до п. 4.2 договору позики, який передбачає умови щодо пролонгації та автопролонгації строку користування позикою, та п. 6.5 Правил надання грошових коштів у позику ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів», в редакції, що діяла на час укладання договору позики, який передбачав, що у разі неповернення або несвоєчасного повернення позики та процентів, товариство на неповернуту суму позики має право нараховувати проценти у розмірі, передбаченому договором позики, за кожний день понадстрокового користування до повернення позики, але в будь-якому випадку не більше 90 календарних днів. Так, договір позики № 3979613 від 21.12.2020 року не містить конкретних умов щодо пролонгації строку користування позикою та нарахування відсотків після закінчення строку, на який було надано позику, тобто після 14.04.2021 року. Пункт 6.5 Правил надання грошових коштів у позику ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів», затверджених 11.02.2021 року рішенням Загальних зборів учасників цього товариства, дійсно передбачає можливість нарахування відсотків у разі неповернення або несвоєчасного повернення позики та процентів, у розмірі, передбаченому договором позики, за кожний день понадстрокового користування до повернення позики, але в будь-якому випадку не більше 90 календарних днів. Проте, вказані Правила надання грошових коштів у позику ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» не підписані відповідачем, а матеріали справи не містять підтверджень, що саме із цими Правилами ознайомився [PERSON] та погодився з ними, підписуючи договір позики № 3979613 від 21.12.2020 року. Отже, за відсутності достатніх підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Правила надання грошових коштів у позику, відсутності у договорі позики № 3979613 від 21.12.2020 року домовленості сторін про сплату відсотків за користування позикою після закінчення строку, на який позика була надана, надані позивачем Правила надання грошових коштів у позику ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів», не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем договору позики, оскільки цей документ достовірно не підтверджує вказаних обставин. У зв`язку з цим до спірних правовідносин не можуть бути застосовані правила ч. 1 ст. 634 ЦК України, які регламентують правові засади договору приєднання. Саме таку правову позицію висловила Велика Палата Верховного Суду в постанові від 03.07.2019 року (справа №342/180/17, провадження №14-131цс19), яка згідно з ч. 4 ст. 263 ЦПК України має враховуватися нижчестоящими судами при застосуванні норм права. Таким чином, з [PERSON] на користь ТОВ «Фінпром Маркет» слід стягнути заборгованість за договором позики № 3979613 від 21.12.2020 року в сумі 5910,40 грн., з яких: 4000,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 1910,40 грн. - сума заборгованості за відсотками. При розподілі судових витрат суд виходить з наступного. Відповідно до ст.ст. 137, 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача також необхідно стягнути судовий збір та витрати на правову допомогу пропорційно задоволеним позовним вимогам. Позовні вимоги задоволені на 45,2 %, а тому судовий збір, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача становить: 2422,40 грн. (сплачений судовий збір при поданні позовної заяви) х 45,2% / 100 = 1094,92 грн. Також, позивач просив стягнути витрати на правову допомогу у розмірі 3500,00 грн. Позовні вимоги задоволені на 45,2 %, а тому розмір витрат на правову допомогу, що підлягають стягненню з відповідача на користь позивача становить: 3500,00 грн. (заявлений розмір витрат) х 45,2% / 100 = 1582,00 грн.

Outcome: partial