Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-16 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (далі ТОВ «ФК «ЄАПБ») звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 02 серпня 2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «МІЛОАН» (далі ТОВ «МІЛОАН») та [PERSON] було укладено кредитний договір № 9553769 в електронній формі в особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно-комунікаційній системі товариства та доступний зокрема через сайт товариства та/або відповідний мобільний чи інші засоби відповідно до п. 6 Кредитного договору, Порядок укладення договору та спосіб ідентифікації, верифікації позичальника. 26 грудня 2023 року між ТОВ «МІЛОАН» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено Договір факторингу № 26122023, у відповідності до умов якого ТОВ «МІЛОАН» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому Права Вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «МІЛОАН» Права Вимоги до Боржників, вказаними у Реєстрі боржників. Відповідно до Реєстру боржників до Договору факторингу № 26122023 від 26.12.2023 року, TОB «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до Відповідача в сумі 22 450,00 грн., з яких: - 5000 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; - 16500 грн. - сума заборгованості за відсотками; - 950 грн - сума заборгованості за комісією. Відповідач не виконав свого зобов`язання. Після відступлення Позивачу права грошової вимоги до Відповідача, останній не здійснив жодного платежу для погашення існуючої заборгованості ні на рахунки ТОВ «ФК «ЄАПБ», ні на рахунки попереднього кредитора. Просить стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «ЄАПБ» суму заборгованості за Кредитним договором № 9553769 від 08.08.2023 в розмірі 22 450,00 грн., з яких: 5 000,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 16 500,00 грн. - сума заборгованості за відсотками; 950 грн - сума заборгованості за комісією. Стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «ЄАПБ» понесені судові витрати. Ухвалою суду від 11 липня 2024 року відкрито провадження у справі, призначено справу до розгляду у порядку загального позовного провадження, оскільки станом на день звернення до суду з даним позовом положення п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України, не є застосовними при кваліфікації справи як малозначної, згідно з Рішенням Конституційного Суду № 10-р(II)/2023 від 22.11.2023. 23.08.2024 до суду надійшов відзив, в якому відповідач зазначає, що позов не визнає, зазначає, що позивач стверджує про укладання між ним та товариством договору споживчого кредиту № 9553769 від 08.08.2023 та надав копію Договору про споживчий кредиту №9553769 разом із додатком №1 до Договору «Графік платежів за договором споживчого кредиту №9553769» від 08.08.2023, додаток № 2 «Паспорт споживчого кредиту №9553769», додаток № 3 «Заява на отримання кредиту № 9553769». При цьому позивач вказує, що електронний оригінал знаходиться у позивача, не зазначає про надання оригіналу споживачеві. За умовами Договору сума кредиту становить 5000.00 грн, строком на 120 днів з 08.08.2023 по 06.12.2023. Відповідно до пункту 2.1. Договору, кредитні кошти надаються позичальнику безготівково на рахунок з використанням карти [NUMBER] . Відповідних первинних документів, які б свідчили про заборгованість відповідача перед позивачем у сумі 22 450,00 гривень, останнім не надано. Матеріали справи не містять підтвердження виконання позикодавцем ТОВ «МІЛОАН» надання грошових коштів (кредиту) позичальникам у сумі 5 000,00 гривень. Позивачем не надано виписки з особистого рахунку, яка може бути належним та допустимим доказом щодо заборгованості за кредитом. Стосовно доказів перерахунку коштів відповідачу першим кредитором, зазначає, що відповідно до пункту 2.1. Договору, кредитні кошти надаються позичальнику безготівково на рахунок з використанням карти [NUMBER] . Станом на 02.09.2022 року правила переказу безготівкових коштів були встановлені Постановою Правління Національного банку України №163 від 29.07.2022 року, що мала назву «Про затвердження Інструкції про безготівкові розрахунки в національній валюті користувачів платіжних послуг» (надали Інструкцію), яка діє до цього часу. Відповідно до норм даної інструкції першочерговим документом, що засвідчує переказ коштів у безготівковій формі, є платіжна інструкція першого кредитора ТОВ «ФК «МІЛОАН». У матеріалах справи платіжна інструкція першого кредитора відсутня. Тобто, факт перерахунку коштів першим кредитором ТОВ «ФК «МІЛОАН» відповідачу не підтверджено належними, достовірними та допустимими доказами. На підтвердження своїх позовних вимог позивачем додано до позовної заяви розрахунку заборгованості за Договором про надання фінансового кредиту № 9553769 від 08.08.2023 за період з 26.12.2023 по 31.05.2024, підписаний представником позивача. Згідно з Розрахунком заборгованості за період з 26.12.2023 по 31.05.2024 сума заборгованості становить 22 450,00 гривень. Доказами які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документами, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», але не розрахунок заборгованості, доданий позивачем до позовної заяви. Матеріали справи не містять будь-яких виписок за рахунком позичальника, які свідчили б про розмір заборгованості, зазначеної позивачем у розрахунку заборгованості відповідача перед ТОВ «ФК «ЄАПБ», заборгованість не підтверджено належними, достовірними, допустимими доказами. Як вказує позивач, 26.12.2023 між ТОВ «МІЛОАН» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу №26122023 у відповідності до умов якого ТОВ «МІЛОАН» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому [PERSON] , а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «МІЛОАН» Права Вимог до боржників, зазначених у Реєстрі боржників, та додає копію витягу з Договору про факторинг №26122023. Крім того, позивачем додано копію Акту прийому-передачі Реєстру боржників за Договором про факторинг № 26122023 від 26 грудня 2023 року (додаток №4 до позовної заяви), витяг з Реєстру боржників до Договору про факторинг №26122023 від 26 грудня 2023 року (додаток 4-до позовної заявки). Надані позивачем докази не свідчити про перехід права вимоги за Договором про надання фінансового кредиту №9553769 від 08.08.2023 від першого кредитора ТОВ «МІЛОАН» ДО ТОВ «ФК «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ». Позивач не довів зазначеними доказами наявності у нього права грошової вимоги до відповідача за Договором про споживчий кредит №9553769 від 08.08.2023, укладеного між ТОВ «МІЛОАН» та відповідачем, оскільки не доведено перехід права вимоги від ТОВ «МІЛОАН» до ТОВ «ФК «ЄАПБ». Щодо нарахування комісії в сумі 950 грн, яка нарахована за ставкою 19,0 відсотків від суми кредиту одноразово в момент видачі кредиту, що передбачена умовами договору № 9553769 від 08.08.2023. Вказана умова укладена після набуття чинності ЗУ «Про споживче кредитування», щодо комісії про обслуговування кредитної заборгованості є нікчемною відповідно до ч. 1, 2 ст. 11, ч. 5 ст. 12 ЗУ «Про споживче кредитування». На підставі викладеного просив відмовити у позовних вимогах позивачу ТОВ «ФК «ЄАПБ» за безпідставністю та недоведеністю позовних вимог. 28.08.2024 до суду через систему «Електронний суд» та у письмовому виді на поштову адресу суду 16.09.2024 надійшла відповідь на відзив, в якій представник зазначає, що відзив на позовну заяву вважає безпідставним, необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню. Підписання Договору здійснювалось електронним підписом Позичальника, відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора, який було надісланий на номер мобільного телефону вказаний Позичальником при укладанні договорів. Електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Така фіксація здійснюється за допомогою складання документу, який відтворює волю сторін. На відміну від традиційної письмової форми правочину воля сторін електронного правочину втілюється в електронному документі. Електронний договір, укладений шляхом обміну електроннимиповідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 ЗУ «Про електронну комерцію», вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа знакладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа….». Сторони узгодили розмір кредитів та позик, грошову одиницю, в якій надано кредити та позики, строк та умови користування коштами, що свідчить про наявність волі Відповідача для укладення договорів в електронній формі, погоджених умовах шляхом підписання Договорів за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Для укладення вищевказаних договорів в електронному вигляді дані вносились шляхом заповнення відповідних форм на сайті товариств позичальником власноруч. Отже у відповідності до умов кожного з договорів, їх підписання здійснювалось електронним підписом Позичальника, відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора, який було надісланий на номер мобільного телефону вказаний Позичальником при укладанні договорів. Тобто, укладання угоди без заповнення Заявки Клієнтом є неможливим так як без проходження реєстрації та отримання Одноразового ідентифікатора (коду, що відповідно до домовленості є електронним підписом позичальника, який використовується ним як аналог власноручного підпису), безздійснення входу Відповідачем на веб-сайт за допомогою Логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між Відповідачемта Первісним Кредитором (Позикодавцем) не було б укладено, що і є доказом фактичного підписання оригіналів кредитних договорів та надання йому примірника оригіналів договорів. Отже, Позивачем доведено факт укладання вищевказаних договорів Відповідачем в електронній формі, тому позовні вимоги є законними та обґрунтованими, а відповідач намагається уникнути виконання взятих на себе зобов`язань. Інформація надана Первісним кредитором з дотриманням всіх вимог законодавства, викладена їх в чіткій, зрозумілій та доступній формі, при цьому саме Відповідач ініціював укладення такого договору, оформивши заявку на сайті Первісного кредитору. Відповідач з власної ініціативи звернувся за отриманням кредиту до вільно обраної ним фінансової установи, отримавши від останньої всю передбачену законодавством інформацію перед укладанням договору. Отже, укладений Кредитний договір було підписано сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору. Сторони мали необхідний обсягцивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі. Під час укладення договору не було порушено Закон України «Про захист прав споживачів». Таким чином, твердження Відповідача щодо недотримання Первіснимкредитором вимог ЗУ «Про захист прав споживачів», є нічим іншим, як намаганням Відповідача уникнути належного виконання взятих на себе зобов`язань. Доводи відзиву на позовну заяву про те, що умови договору щодо встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації у разі невиконання зобов`язання за договором є несправедливими, не повинно братися до уваги, оскільки розмір відсотків закористування кредитними коштами сторонами договору визначено за спільною згодою, що відповідає принципу свободи договору, закріпленому ст. 627 ЦК України. Відповідач розумів розмір процентів, надаючи свою згоду на отримання кредитних коштів. Щодо первинних документів бухгалтерського обліку за вищевказаним договором та підтвердження перерахування кредитних коштів, зазначаєщо, інформація про проведення успішних транзакцій зберігається безпосередньо у Кредитодавця (Позикодавця), тому, ТОВ «ФК «ЄАПБ» не володіє тане може володіти оригіналами первинних документів (касовими та меморіальними) на отримання та повернення Відповідачем кредитних коштів за укладеним Кредитними договорами щодо якого виник спір у відповідності до умов договору, кошти надаються Позичальнику вбезготівковій формі на банківську картку вказану власноручно Позичальником при укладанні договору. З метою надання, вичерпної інформації по справі, Позивач, звернувся до ТОВ «МІЛОАН», з відповідним електронним запитом, пронадання інформації щодо надання додаткових доказів, а саме детальний розрахунок заборгованості та доказів що підтверджують надання (перерахування) коштів [PERSON] за укладеним кредитним договором. Однак Відповідачем не надано суду належних і допустимих документальних доказів того, що відповідні кошти не були зараховані на його картковий рахунок, вказаний у договорах, або доказів того, що вказані карткові рахунки йому не належить. Заперечуючи проти перерахування кредитних коштів, Відповідач не позбавлений можливості надати відповідні банківськідані/інформацію на підтвердження своїх доводів, маючи при цьому безперешкодний та повний доступ до таких. Позивач вважає, що надані суду докази є належними, допустимими та достатніми для підтвердження факту укладання Кредитних договорів між Відповідачем та Первісними кредиторами, для підтвердження факту перерахування коштів на рахунок Відповідача вказаний при укладенні договору, а також, для обґрунтування розміру заборгованості за договорами. Інші доводи Відповідача не потребують надання додаткових пояснень та не заслуговують на увагу суду. На підтвердження відступлення права вимоги до суду надано для долучення до матеріалів справи платіжна інструкція № 20643 від 28.12.2023 про оплату за відступлення права вимоги згідно Договору факторингу №26122023 від 26.12.2023. Просить прийняти відповідь на відзив до розгляду та долучити до матеріалів справи. Судові засідання проводити без участі представника ТОВ «ФК «ЄАПБ». Позовні вимоги ТОВ «ФК «ЄАПБ» задовольнити в повному обсязі. Ухвалою суду від 11.09.2024 клопотання відповідача та представниці позивача про витребування доказів задоволені. На виконання ухвали суду від 11.09.2024, представником ТОВ «ФК «ЄАПБ» надано кредитний договір та платіжне доручення у форматі pdf на диску DVD. З метою всебічного розгляду просили залучити у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ТОВ «МІЛОАН». Від АК «Перший Український Міжнародний Банк» надійшла витребувана інформація. Ухвалою суду від 17.02.2025 відмовлено у посвідченні довіреності на представництво інтересів відповідача [PERSON] - громадянином [PERSON] . Ухвалою суду від 17.02.2025 залучено до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ТОВ «МІЛОАН», частково задоволено клопотання представниці позивача про витребування доказів, частково задоволено клопотання відповідача про витребування доказів. На виконання ухвали суду від 17.02.2025 до суду надійшли витребувані від АТ «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОЖНИЙ БАНК» та ТОВ «МІЛОАН» докази. Ухвалою суду від 11.06.2025 у задоволенні клопотань [PERSON] про витребування доказів, повернення до стадії підготовчого провадження та повторного клопотання про надіслання матеріалів цивільної справи на електронну пошту відповідача - відмовлено. У судове засідання представник позивача не з`явився, про день та час розгляду справу повідомлений завчасно та належним чином. У позовній заяві та відповіді на відзив просив справу розглядати без участі представника. Відповідач у судове засідання не з`явився, був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи. Судова повістка на судове засідання призначене на 17.07.2025 отримана відповідачем 24.06.2025. Клопотань про відкладення розгляду справи не надходило. Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, був належним чином повідомлений про день та час розгляду справи. Клопотань до суду не надходило. Статтею 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно із статтею 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що 08 серпня 2023 року між ТОВ «МІЛОАН» та [PERSON] укладено договір № 9553769 про надання споживчого кредиту, який підписано електронним підписом Позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора, який був надісланий на номер мобільного телефону відповідача, тобто укладено договір шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Закону України Про електронну комерцію (а.с. 5-10 том 1). За умовами договору товариство надає Клієнту грошові кошти у сумі визначеній п. 1.2. Договору, позичальник зобов`язується зобов`язується повернути кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом в рекомендовану дату платежу, але не пізніше дати остаточного погашення заборгованості, згідно п. 1.4 Договору та виконати інші зобов`язання у повному обсязі та у порядку та на умовах, визначених цим Договором. Тип кредиту - кредит. Мета отримання кредиту - на власні потреби. Кредит надається для задоволення потреб позичальника не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю та виконання обов`язків найманого працівника. Типом кредиту є кредит. Сума кредиту становить 5000 грн. Кредит надається строком на 120 днів з 08.08.2023 і складається з пільгового та поточного періодів. Пільговий період складає 30 днів, що настає з дати видачі кредиту та завершується 07.09.2023. Поточний період складає 90 днів, що настає з дня наступного за днем завершення пільгового періоду закінчується 06.12.2023. Позичальник має повернути кредит, сплатити комісії за надання кредиту та проценти за користування кредитом в рекомендовану дату платежу 07.09.2023 (день завершення пільгового періоду), але не пізніше дати остаточного погашення заборгованості 06.12.2023 (останнього для строку кредитування) (п.п.1.1.-1.4. договору). Згідно з п. 1.5. Договору, загальні витрати Позичальника за пільговий період складають 3950.00 грн. у грошовому виразі та 119128.00 відсотків річних у процентному значенні (орієнтовна реальна річна процентна ставка за пільговий період), загальні витрати Позичальника за кредитом (за весь строк кредитування) складають 17450.00 грн у грошовому виразі та 9536.00 відсотків річних у процентному значенні (орієнтовна реальна річна процентна період складає 8950.00 гривень. Орієнтовна загальна вартість кредиту для Позичальника (за весь строк ставки гривні). Орієнтовна загальна вартість кредиту для Позичальника на кредитування) складає 22450.00 гривень. Всі вказані в цьому пункті розрахункові величини як за позиковий період, так і за весь строк кредитування, включаючи загальні витрати Позичальника за кредитом, орієнтовну реальну річну процентну ставку, орієнтовну загальну вартість кредиту для Позичальника, а також строк кредиту розраховані з припущення, що Позичальник отримує кредитні кошти в день укладання цього договору, а строк кредитування залишиться незмінним та що Кредитодавець і Позичальник виконують свої обов`язки на умовах та у строки, визначені в цьому Договорі, зокрема Позичальник здійснить повне порушення зобов`язань згідно з п.1.4 Договору. Позичальник розуміє та погоджується, що зазначені в цьому пункті показники не підлягають оновленням у випадку продовження Позичальником строку кредитування, часткового дострокового погашення заборгованості чи прострочення виконання ним зобов`язань. Відповідно до п.п. 1.5.1. - 1.5.3 Договору, комісія за надання кредиту: 950.00 грн., яка нараховується за ставкою 19.00 відсотків від суми кредиту одноразово в момент видачі кредиту. Відсотки за користування кредитом протягом позикового періоду: 3000.00 грн., які нараховуються за ставкою 2.00 відсотків від фактичної залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом протягом пільгового періоду. Відсотки за користування кредитом протягом поточного періоду: 13500.00 грн., які нараховуються за стандартною відсотковою ставкою 3.00 відсотків від фактичної залишку кредиту за кожен день користування кредитом протягом поточного періоду. Пункти 1.6., 1.7. Договору закріплюють, що тип відсоткової ставки за цим Договором: фіксований. Особливості нарахування відсотків визначені пунктами 2.2, 2.3 цього Договору. Позичальник не повинен сплачувати за користь Кредитодавця будь-які платежі не передбачені цим договором. Вказані в цьому договорі розміри комісії, відсотків та будь-яких інших виноградарів Кредитодавця не можуть бути збільшені Кредитодавцем без згоди Позичальника. Пунктом 2.1. Договору, сторони узгодили, що кредитні кошти надаються Позичальнику безготівково на рахунок з використанням карти [NUMBER] . Відповідно до п.п. 2.2.1. - 2.2.3 Договору, Позичальник сплачує Кредитодавцю комісію за надання кредиту та відсотки за користування кредитом у розмірах, зазначених у пунктах 1.5.1.-1.5.3. Договору, в один із термінів (дат), зазначених у пункті 1.4 У випадку, якщо Позичальник продовжує строк кредитування, зазначений у п.1.3 Договору, він додатково має сплатити комісію з управління та обслуговування кредиту, відсотки за ставкою, визначеною п.1.5.2., у сумі та на умовах визначених п.2.3 Договору. Нарахування Кредитодавцем відсотків за користування кредитом здійснюється з дати наступної за днем видачі кредиту за датою завершення строку кредитування (з врахуванням можливих продовжень) на підставі фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування, з врахуванням особливостей, передбачених п. 2.2.3 Договору. Відсотки нараховуються за стандартною ставкою, що визначена п. 1.5.3 цього Договору, який з незмінною протягом усього строку кредитування, крім випадків, коли за умовами акцій, програми лояльності, спеціальних пропозицій, та з інших причин визначена в п.1.5.2 відсоткова ставка, запропонована Позичальнику протягом позикового періоду зі знижкою і є меншою за стандартну ставку, встановлену п.1.5.3 Договору. Якщо визначена п.1.5.2 відсоткова ставка є нижчою від стандартної ставки, то після завершення пільгового періоду, з урахуванням продовжень, відсотки протягом поточного періоду продовжують нараховуватися за стандартною ставкою згідно з п.1.5.3. Договору. Стандартна відсоткова ставка не з підвищеною. Якщо розмір обов`язків Позичальника зі сплати відсотків протягом польового періоду, з урахуванням продовжень, є меншим ніж заборгованість зі сплати відсотків за аналогічний строк поточного періоду, це означає, що протягом польового періоду Позичальнику була надана знижка/пільга, що дорівнює різниці між стандартною ставкою, встановленою п.1.5.3. та відсотковою ставкою, визначеною п.1.5.2 Договору. Після сплати строку кредитування (з урахуванням пролонгацій) нарахування відсотків за користування кредитом припиняється. Розмір стандартної ставки не може бути збільшений Кредитодавцем без письмової (такої, що прирівнюється до письмової) згоди Позивача. Пункти 6.4. - 6.7. Договору, закріплює, що укладання Кредитодавцем Кредитного договору з Позичальником у електронній формі юридично еквівалентним отриманню Кредитодавцем ідентичного за змістом Кредитного договору, які підписаний власноручним підписом Позичальника, у зв`язку з чим створює для сторін такі ж правові зобов`язання та наслідки. Цей договір прирівнюється до такого, що укладений у письмовій формі. Місцем укладання та виконання цього договору є місцезнаходження Кредитодавця. Позичальника ідентифіковано та верифіковано шляхом отримання через Систему BankID НБУ ідентифікаційних даних Позичальника. Як вбачається з Додатку № 1 до Договору про надання споживчого кредиту № 9553769 від 08.08.2023 містить Графік платежів за договором дата видачі кредиту/дата платежів 08.08.2023/06.12.2023, кількість днів у розрахунковому періоді 120, чиста сума кредиту/сума платежу за розрахунковий період 5 000,00 грн / 22 450,00 грн, види платежів за кредитом: сума кредиту за договором 5 000,00 грн, проценти за користування кредитом 16 500,00 грн (а.с. 10 зворотній бік том 1). Додаток № 2 до Договору про надання споживчого кредиту № 9553769 від 08.08.2023 містить Паспорт споживчого кредиту № 9553769 з умови кредитування, а саме суми кредиту 5000,00 грн, строк кредитування 120 днів, пільговий період - 30 днів, поточний період 90 днів. Спосіб надання кредиту: безготівково на рахунок з використанням карти. Процентна ставка 2% за кожен день користування кредитом в межах пільгового періоду зазначеного п. 1.3.1. Договору. Стандартна ставка 3 % за кожен день користування кредитом в межах поточного періоду зазначеного п. 1.3.2. Договору. Комісія за надання кредиту 950,00 грн, яка нараховується за ставкою 19,00 % від суми кредиту одноразово (а.с.11 том 1). Як вбачається з Додатку № 3 до Договору про надання споживчого кредиту № 9553769 від 08.08.2023, заява на отримання договору № 9553769 від 08.08.2023, містить особисті дані [PERSON] , Ідентифікаційний номер [NUMBER] , дата народження [INFO] , номер телефону [NUMBER] , електронну пошту [INFO] , паспорт громадянина України серії [NUMBER] , виданий 04.11.1997, місце проживання та роботи, щомісячний дохід. Прохання ТОВ «Мілоан» надати кредит у розмірі 5000,00 грн на строк 120 днів, пільговий період 30 днів, поточний період 90 днів. Денна процентна ставка: протягом пільгового періоду 2%, протягом поточного періоду 3%. Комісія 19% від суми кредиту. Платіжна карта позичальника на яку має бути перерахована сума кредиту MASTERCARD DEBIT [NUMBER] , банк що випустив карту [NUMBER] . Підтверджує достовірність інформації та чинність заявлених мною офіційних документів (а.с. 12 том 1). З розрахунку заборгованості вбачається, що тіло кредиту становить 5000,00 грн., відсотки за період з 26.12.2023 по 31.05.2024 - 16 500,00 грн, комісія - 950,00 грн (а.с. 17 том 1). 26 грудня 2023 року між ТОВ «МІЛОАН» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено Договір факторингу № 26122023, у відповідності до умов якого ТОВ «МІЛОАН» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому Права Вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «МІЛОАН» Права Вимоги (а.с. 147-151 том 1). На підтвердження прав вимоги ТОВ «ФК «ЄАПБ» та сплату ціни продажу, визначеного пунктом 3.3. Договору факторингу, суду надана платіжна інструкція № 20643 від 28.12.2023 (а.с. 146 том 1). Відповідно до Реєстру боржників до Договору факторингу № 26122023 від 26.12.2023, TОB «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до Відповідача в сумі 22 450,00 грн., з яких: 5 000,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 16 500,00 грн. - сума заборгованості за відсотками, 950 грн - комісія (а.с. 152-154 том 1). На підтвердження факту отримання коштів позичальником позивачем надано платіжне доручення 107164456 від 08.08.2023 платника ТОВ «Мілоан» отримувач [PERSON] суму - 5000 грн, рахунок № [NUMBER] (а.с. 141 том 1). На підставі ухвали суду від 11.09.2024, АТ «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» суду надана інформація про те, що на ім`я [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) станом на 08.08.2023 були відкриті рахунки: [NUMBER] ; [NUMBER] ; [NUMBER] ; [NUMBER] . У банку на ім`я [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) була випущена банківська платіжна карта № [NUMBER] до рахунку [NUMBER] . По карті № [NUMBER] , яка відкрита до рахунку [NUMBER] у гривні на ім`я [PERSON] виявлена транзакція по зарахуванню коштів через сервіс іншого банку 08.08.2023, 05:08:08, 5 000 грн, надходження (переказ коштів кредитова частина), пристрій W0000114, CASH2CART A2C EASYCASH KYIV UAUA, ID еквайеру Pablic Joint Stock Company «Alfa-Bank» (а.с. 177 том 1). На підставі ухвали суду від 17.02.2025, АТ «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» суду надана виписка по рахунок [PERSON] картка № [NUMBER] про зарахування грошових коштів у сумі 5000,00 грн 08.08.2023, призначення платежу: надходження коштів в рамках сервіса ПМС Master Cart Monet Sent. Відповідно до наданої інформації по операціям по рахунку [PERSON] , 08.08.2023 нараховано 5 000 грн пристрій [NUMBER] , ІРМ CASH2CART A2C EASYCASH KYIV UAUA, (а.с. 57, 70 том 2). За правилом частини першої статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. У відповідності до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України). Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі. Відповідно до правового висновку, висловленого Верховним Судом у постановах від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року №127/33824/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України). У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Щодо укладення кредитних договорів в електронному вигляді. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію» (далі - Закон). Згідно з пунктом 6 частини 1 статті 3 Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (пункт 12 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідно до частини третьої статті 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта статті 11 Закону). Згідно із частиною шостою статті 11 Закону відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. За правилом частини восьмої статті 11 Закону у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Стаття 12 Закону визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 травня 2021 року у справі №761/35556/14 зроблено висновок, що «невід`ємною складовою правильної правової кваліфікації судами спірних договірних відносин є визначення правової природи договору, який є основою їх виникнення. Виходячи зі змісту статті 640 ЦК України, залежно від моменту виникнення цивільних прав і обов`язків у сторін договору, законодавець розрізняє договори консенсуальні і реальні. Консенсуальний договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Щодо реальних договорів, для укладення яких, крім згоди сторін, вимагається передання майна або вчинення іншої дії, частина друга статті 640 ЦК України передбачає правило, за яким договір вважається укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України кредитний договір - це договір, за яким банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір за своєю юридичною природою є консенсуальним». Судом встановлено, що договір про надання споживчого кредиту № 9553769 від 08 серпня 2023 року між ТОВ «МІЛОАН» та [PERSON] останнім підписано одноразовим ідентифікатором, який було надіслано на номер відповідача [NUMBER]. Підписуючи договір, позичальник [PERSON] підтвердив, що він ознайомилася з усіма умовами, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватися Правил надання грошових коштів у позику, у тому числі на умовах споживчого кредиту ТОВ «МІЛОАН». Ці правила є публічною пропозицією (офертою) у розумінні ст.ст. 641, 644 ЦК України на укладення договору кредиту та визначають порядок і умови кредитування, права і обов`язки сторін, іншу інформацію, необхідну для укладання договору. Так, укладений між ТОВ «МІЛОАН» та [PERSON] договір містить усю необхідну для ідентифікації позичальника інформацію (паспортні дані, РНОКПП, електронну адресу, номер телефону, адресу проживання, електронну пошту) та підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором, відповідно до положень Закону України «Про електронну комерцію». Отже, відповідний договір між ТОВ «МІЛОАН» та [PERSON] є укладеним. Відповідно до Закону кредитні договори вважаються такими, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі, та укладення цих договорів у запропонованій формі відповідало внутрішній волі відповідача. Доказів протилежного матеріали справи не містять, як з приводу укладення договорів, так і належності відповідачу зазначеного номеру телефону чи ненадходження на нього смс-кодів, тобто не спростовано відповідачем, що в силу положень статей 12, 81 ЦПК України є його процесуальним обов`язком. До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18; від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19; від 12 січня 2021 року у справі №524/5556/19, від 07 жовтня 2020 року у справі №127/33824/19 і від 16 грудня 2020 року у справі №561/77/19. Окрім того суд зазначає, що на виконання ухвали від 11.09.2024 про витребування доказів, представником позивача було надіслано CD - диском, на якому містилися Кредитний Договір № 9553769 від 08.08.2023, платіжне доручення № 107164456 від 08.08.2023, підписане за допомогою кваліфікованого електронного цифрового підпису представника ТОВ «МІЛОАН» у форматі PDF (а.с. 171 том 1). Суд, дослідивши матеріали справи, вважає докази сторони позивача є переконливими, у свою чергу на спростування доводів позивача стороною відповідача докази не подавались. Стороною позивача було доведено наявність між сторонами договірних відносин, які виникли на підставі договору № 9553769 від 08.08.2023. З огляду на зазначене, суд не приймає посилання відповідача на те, що позивачем не надано докази укладання кредитного договору, підписання його відповідачем та відсутність його оригіналу. З приводу виконання кредитором обов`язку щодо переказу (надання) кредитних коштів та виникнення обов`язку щодо погашення заборгованості з боку позичальника, суд зазначає. За змістом частини першої статті 1050 ЦК України, згідно з вимогами статей 526, 527, 530 ЦК України банк має довести надання позичальникові грошових коштів у розмірі та на умовах, встановлених договором. У постанові Верховного Суду від 11 вересня 2024 року у справі № 752/17604/15-ц (провадження № 61-14780св23) міститься висновок, «що у справах про стягнення кредитної заборгованості кредитор повинен довести виконання ним своїх обов`язків за кредитним договором, а саме: надання грошових коштів (кредиту) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник - повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором». Для приватного права апріорі властивою є така засада, як розумність. Розумність характерна як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватно-правових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і для тлумачення процесуальних норм (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 червня 2021 року у справі № 554/4741/19, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року у справі № 520/1185/16-ц, постанову Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20). Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) і дії учасників приватних правовідносин мають бути добросовісними. Добра совість це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 квітня 2019 року в справі № 390/34/17, провадження № 61-22315сво18, постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11 листопада 2019 року у справі № 337/474/14-ц, провадження № 61-15813сво18. Доктрина venirecontrafactumproprium (заборони суперечливої поведінки), є проявом принципу доброї совісті та базується ще на римській максимі- «nonconceditvenirecontrafactumproprium» (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них. З урахуванням того, що норми цивільного законодавства мають застосовуватися із врахуванням добросовісності, то принцип добросовісності не може бути обмежений певною сферою, про що мається висновок у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11 грудня 2023 року в справі № 463/13099/21, провадження № 61-11609сво23, постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 19 лютого 2024 року в справі № 567/3/22, провадження № 61-5252сво23. Як убачається з умов договору про надання фінансового кредиту № 9553769 від 08.08.2023, зокрема пункту 2.1., кредит надається позичальнику безготівково на рахунок з використанням карти [NUMBER] . Факт перерахування грошових коштів [PERSON] підтверджено наданою інформацію АТ «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК», відповідно до якої, у банку на ім`я [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) станом на 08.085.2023 була випущена банківська платіжна карта № [NUMBER] до рахунку [NUMBER] . По карті № [NUMBER] , яка відкрита до рахунку [NUMBER] у гривні на ім`я [PERSON] виявлена транзакція по зарахуванню коштів через сервіс іншого банку 08.08.2023, 05:08:08, 5 000 грн, надходження (переказ коштів кредитова частина), пристрій W0000114, CASH2CART A2C EASYCASH KYIV UAUA, ID еквайеру Pablic Joint Stock Company «Alfa-Bank», що також підтвердженого випискою по рахунок [PERSON] [NUMBER] картка № [NUMBER] про зарахування грошових коштів у сумі 5000,00 грн 08.08.2023. Вказані докази є належними та такими, що підтверджують факт перерахування позичальнику на вказаний ним рахунок кредитних коштів. Заперечуючи факт отримання кредитних коштів, відповідач [PERSON] , будучи обізнаним про підписання кредитного договору, графіка погашення кредиту та сплати відсотків, не вчиняв дії щодо захисту, на його думку, порушених прав на отримання кредитних коштів за вказаним договором. Зазначений висновок узгоджується з правовою позицією, наведеною у постанові Верховного Суду від 31січня 2025 року у справі № 235/8060/15-ц, провадження № 61-6952св24. Відповідачем не спростовано, що банківська картка № [NUMBER] , на яку переказано грошові кошти в розмірі 5 000 грн, йому не належить. Разом з тим, відповідач має доступ до свого рахунку, зазначеного в договорі, тому мав можливість в якості доказу надати суду довідку з банку про неналежність йому зазначеної картки, або виписку зі свого рахунку на підтвердження надходження чи не надходження коштів від кредитора на виконання умов укладеного договору, його розміру, а також на підтвердження виконання своїх зобов`язань за даним договором та внесення коштів на погашення заборгованості. Враховуючи наведене, суд вважає, що відповідачем отримано кредитні кошти за договором про надання споживчого кредиту № 9553769 від 08.08.2023 у сумі 5 000 грн, однак належним чином не виконав взяті на себе зобов`язання та не повернув кредитні кошти у передбачений договором строк. Виходячи з зазначеного, суд не приймає посилання відповідача на те, що позивачем не надано доказів перерахування коштів первісним кредитором особисто з власного рахунку, оскільки у даному випадку визначальним є саме факт перерахування обумовленої кредитним договором суми коштів, що підтверджується матеріалами справи. Згідно з умовами кредитного договору позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші зобов`язання в повному обсязі у строки і на умовах, передбачених договором. Позивачем надано розрахунок за кредитним договором № 9553769 від 08.08.2023, в якому зазначено, що заборгованість за прострочені відсотки становить 16500 грн. Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів повернення відповідачем отриманих коштів та відсотків за користування кредитом. Як встановлено з умов кредитного договору № 9553769 від 08.08.2023, строк кредитування за договором про надання фінансового кредиту був погоджений сторонами та становив загальний строк 120 днів, тобто до 06.12.2023. Отже, розмір відсотків відповідно до умов договору про споживчий кредит становить 16 500,00 грн за період з 08.08.2023 по 06.12.2023, виходячи з розрахунку: 5 000 грн (тіло кредиту) х 2,0% (відсоткова ставка) х 30 днів (пільговий період) + 5000,00 ( тіло кредиту) х 3,0% (відсоткова ставка) х 90 днів (поточний період) = 16 500,00 грн. Отже, позивач відповідно до статті 1048 ЦК України має право стягнути заборгованість по нарахованих та несплачених процентах за користування кредитними коштами у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після закінчення строку його дії у позикодавця відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором проценти. Враховуючи вищевикладене, суд вважає наявними підстави задоволення позову в частині стягнення з відповідача на користь позивача суми заборгованості за тілом кредиту у розмірі 5 000,00 грн та суми заборгованості за відсотками у розмірі 16 500,00 грн. Щодо стягнення заборгованості за комісією в розмірі 950,00 грн, суд доходить до наступного. Як вбачається із п. 1.5.1 кредитного договору, між кредитодавцем та позичальником було досягнуто згоди щодо сплати комісійної винагороди. Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Згідно з частиною другою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Отже, Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. На виконання вимог, у тому числі, пункту 4 частини першої статті 1 та частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року № 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі Правила про споживчий кредит). Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність, постанову Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту». Відповідно до пункту 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил. Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил про споживчий кредит). Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту. Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог Закону України «Про споживче кредитування» та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлення у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості. Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації. Відповідно до частини першої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Згідно з частиною п`ятою статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19. У постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі № 202/5330/19 зазначено, що «у кредитному договорі не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з частинами першою та другою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладення оспорюваного кредитного договору. За таких обставин положення пункту 1.2 та розділу 4 кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Судом встановлено, що умовами кредитного договору передбачено сплату позичальником комісії за обслуговування кредиту у розмірі 19% від суми наданого кредиту. При цьому в кредитному договорі не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються позивачу та за які банком встановлена комісія за обслуговування кредиту. Ураховуючи, що банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні кредитного договору, а тому положення відповідного пункту у договорі щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування кредиту є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Схожі правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 14 вересня 2022 року у справі № 755/11636/21. Окрім того, суд звертає увагу на те, що банкам забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи пов`язаної особи банку як обов`язкову умову надання банківських послуг (частина третя статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність»), однією із яких є розміщення залучених у вклади (депозити), у тому числі на поточні рахунки, коштів та банківських металів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик (пункт 3 частини третьої статті 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність»), зокрема надання споживчого кредиту. Тому банк не може стягувати з позичальника платежі за дії, які він вчиняє на власну користь (ведення кредитної справи, договору, розрахунок і облік заборгованості за кредитним договором тощо), чи за дії, які позичальник вчиняє на користь банку (наприклад, прийняття платежу від позичальника), чи за дії, що їх вчиняє банк або позичальник з метою встановлення, зміни, припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення до нього змін тощо). Інакше кажучи, банк неповноважний стягувати з позичальника плату (комісію) за управління кредитом, адже такі дії не становлять банківську послугу, яку замовив позичальник (або супровідну до неї), а є наслідком реалізації прав та обов`язків банку за кредитним договором і відповідають економічним потребам лише самого банку. З урахуванням принципів справедливості та добросовісності на позичальника не можна покладати обов`язок сплачувати платежі за послуги, за отриманням яких він до кредитодавця фактично не звертався. Недотримання вказаних принципів призводить до порушення прав та інтересів учасників цивільного обороту. Виконання позичальником умов кредитного договору, встановлених із порушенням зазначених принципів, не приводить ці умови у відповідність до засад цивільного законодавства. Відповідна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.07.2022 у справі № 363/1834/17 (провадження № 14-53цс21). Отже, з, урахуванням викладеного суд доходить висновку про відмову у задоволенні позовних вимог про стягнення комісії у розмірі 950,00 грн. Щодо розподілу судових витрат суд зазначає наступне. Відповідно до частин першої, другої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При подачі позовної заяви ТОВ «ФК «ЄАПБ» сплатило судовий збір у розмірі 3028,00 грн за платіжною інструкцією № 72327 від 14.06.2024. Позовні вимоги позивача ТОВ «ФК «ЄАПБ» задоволено частково, тому з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «ЄАПБ» підлягають стягненню кошти сплаченого судового збору у розмірі 2899,87 грн.

Outcome: partial