Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом і просить стягнути з держави Україна в особі Державної казначейської служби України за рахунок державного бюджету шляхом списання в безспірному порядку з єдиного казначейського рахунку завдану йому матеріальну та моральну шкоду за час перебування під слідством та судом у період часу з 14 квітня 2008 року до 19 лютого 2024 року відповідно до Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, дослудового слідства, прокуратури і суду», а саме: - 1 358 703, 33 грн в відшкодування моральної шкоди; - 176 361, 78 грн втраченого заробітку; - 630 000, 00 грн витрат на правову допомогу, з яких 500 000, 00 грн в межах розгляду кримінальної справи та 130 000, 00 грн витрат на правову допомогу в межах даної цивільної справи. Посилається в позові на те, що 12 березня 2008 року Голосіївським РУ ГУ МВС України в м.Києві була порушена кримінальна справа за ч.1 ст.115 КК України. 14 квітня 2008 року він був затриманий, а 17 квітня 2008 року йому був обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Постановою Голосіївського районного суду м.Києва від 08 травня 2009 року справа була направлена на додаткове розслідування. Ухвалою Апеляційного суду м.Києва від 21 вересня 2009 року ухвала суду була скасована, а справа повернута для продовження розгляду. Постановою Голосіївського районного суду м.Києва від 19 квітня 2011 року справа повторно була направлена на додаткове розслідування. Ухвалою Апеляційного суду м.Києва від 31 жовтня 201 року ухвала суду була скасована, а справа повернута для продовження розгляду. Вироком Голосіївського районного суду м. Києва від 07 серпня 2013 року він визнаний невинним та виправданий в зв`язку з недоведеністю його участі у вчиненні злочину та звільнено з під варти в залі суду. Ухвалою Апеляційного суду м.Києва від 13 січня 2014 року вирок суду був скасований, а справа направлена на новий судовий розгляд. Обрано запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд. Вироком Голосіївського районного суду м.Києва від 13 січня 2023 року він визнаний невинним та виправданий за відсутністю в його діях складу злочину. Ухвалою Київського апеляційного суду від 19 лютого 2024 року вирок суду залишено без змін. З 14 квітня 2008 року і до моменту набрання вироком суду законної сили 19 лютого 2024 року, тобто 15 років 11 місяців 13 днів, він перебував під слідством та судом. Сам факт затримання, участь у судових засіданнях мали для нього стресові наслідки. Він був змушений захищатися від пред`явленого звинувачення, що привело до цілком природних хвилювань та негативно вплинуло на його звичний спосіб життя, зумовило моральні страждання та переживання. Незаконне кримінальне переслідування та обрання запобыжного заходу привело до погіршення та позбавлення можливостей реалізації ним звичок та бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми. Крім того, станом на 14 квітня 2008 року він працював охоронцем в УДСО м.Києва та на момент затримання його середньомісячний дохід становив 2 998, 24 грн. З урахуванням цього, кількість робочих днів з 14 квітня 2008 року до 07 серпня 2013 року становить 1338 днів, тобто розмір втраченого заробітку становить 176 361, 78 грн. За весь період перебування під слідством та судом на підставі угоди № 2404/08-01 від 24 квітня 2008 року, договору про надання правової допомоги від 12 лютого 2018 року, заяви на надання послуг №1 від 12 лютого2018 року та заяви №2 від 05 квітня 2024 року він очікує понести в кримінальній справі та в даній справі витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 630 000, 00 грн., які також просить стягнути на його користь. З урахуванням цього, просить задовольнити позов. Позов був зареєстрований судом 14 травня 2024 року та відповідно до ст. 33 ЦПК України було визначено склад суду. Ухвалою суду від 20 травня 2024 року в справі було відкрито провадження за правилами загального позовного провадження. Сторонам було направлено копію ухвали про відкриття провадження, відповідачам копію позовної заяви з додатками. Відповідно до ст. 178 ЦПК України відповідачам був наданий строк для надання відзиву на позовну заяву. 06 червня 2024 року надійшов відзив Державної казначейської служби України, яка вважає себе неналежним відповідачем у справі, оскільки не є учасником спірних правовідносин. Крім того, зазначає, що позивачем обрано неправильний спосіб захисту про безспірне списання коштів з єдиного казначейського рахунку. Вважає, що підстави для відшкодування шкоди відсутні, оскільки не встановлена вина Київської міської прокуратури в її завданні. Вважає також, що відсутні підстави для відшкодування моральної шкоди, оскільки відсутні всі визначені законом складові для такої відповідальності. Крім того, зазначає, що мінімальний розмір заробітної плати в 2024 році становив 1 600, 00 грн, а тому розмір відшкодування має становити 306 293, 33 грн. Щодо витрат на правову допомогу звернув увагу на те, що відсутні докази сплати позивачем гонорару адвоката. Вважає також зазначену суму витрат на юридичну допомогу неспівмірною зі складністю справи, обсягом та видом виконаної представником роботи. Просить у позові відмовити. 12 червня 2024 року позивач подав відповідь на відзив, в якому додатково приведені обґрунтування пред`явленого позову та підстави для його задоволення. 19 червня 2024 року Київська міська прокуратура подала відзив, у якому приведені обставини засудження позивача та визнання ним своєї вини в убивстві. Крім того, зазначено, що остаточне рішення в кримінальній справі не прийнято, оскільки на вирок суду подана касаційна скарга. Вважає також, що для розрахунку суми відшкодування шкоди має застосовуватися сума 1 600, 00 грн відповідно до ст. 8 Закону України « Про Державний бюджет Українри на 2024 рік», яка застосовується як розрахункова величина для обчислення виплат за рішенням суду. Звернуто увагу на те, що будь-яких доказів фізичного чи психічного впливу щодо нього позивачем не надано. Привівши аналіз судової практики вважає також витрати на юридичну допомогу значно завищеними та недоведеними. Просить у позові відмовити. 26 червня 2024 року позивач подав відповідь на даний відзив, аналогічний відповіді на відзив Державної казначейської служби України. Позивач та його представник у судовому засіданні позов підтримали. Представники відповідачів проти позову заперечували з підстав, приведених у відзивах на позов. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову, виходячи з наступного. Статтею 56 Конституції України кожному гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Відповідно до ч.ч.1,2 та 7 ст.1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відшкодуванню підлягає шкода, завдана громадянинові внаслідок, зокрема, незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. Завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду. Згідно п. 2 ч. 1 даної статті право на відшкодування шкоди виникає у випадку закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді та вичерпанням можливостей їх отримати. Статтею 3 даного Закону визначено, що у наведених в статті 1 Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються): заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій; суми, сплачені громадянином у зв`язку з поданням йому юридичної допомоги; моральна шкода. Відповідно до ст. 4 Закону відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5 статті 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету; розмір сум, які передбачені пунктом 1 статті 3 цього Закону і підлягають відшкодуванню, визначається з урахуванням заробітку, зокрема, не одержаного громадянином за час відсторонення від роботи (посади). За змістом ч.ч.5, 6 ст.4 Закону відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психологічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Пунктами 8, 9 та 17 Положення про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду», затвердженого наказом Міністерства юстиції, Генеральної прокуратури та Міністерства фінансів України від 4 березня 1996 року №6/5/3/41, розмір сум обчислюється виходячи з середньомісячного заробітку громадянина до вчинення щодо нього незаконних дій з заліком заробітку (інших відповідних доходів), одержаного, зокрема, за час відсторонення від роботи (посади) середньомісячний заробіток для визначення розміру відшкодування шкоди обчислюється, зокрема, для робітників і службовців у порядку, передбаченому постановами Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» та від 5 травня 1995 року №348 «Про внесення змін і доповнень до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100»; розмір моральної шкоди визначається судом з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством; відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом; відшкодування провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Судом встановлено, що позивач 14 квітня 2008 року був затриманий за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, та з 17 квітня 2008 року до 07 серпня 2013 року перебував під вартою. Справа тривалий час розглядалася Голосіївським районним судом м.Києва. Постановами суду двічі, а саме від 08 травня 2009 року та 19 квітня 2011 року кримінальна справа направлялася на додаткове розслідування, які скасовувалися ухвалами Апеляційного суду м.Києва. Двічі в справі постановлювалися виправдовувальні вироки. Вироком суду від 07 серпня 2013 року позивач був визнаний невинним та виправданий в зв`язку з недоведеністю його участі у вчиненні злочину. Звільнений з під варти в залі суду. Ухвалою Апеляційного суду м.Києва від 13 січня 2014 року вирок суду був скасований, а справа направлена на новий судовий розгляд. Обрано запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд. Вироком Голосіївського районного суду м.Києва від 13 січня 2023 року позивач визнаний невинним та виправданий за відсутністю в його діях складу злочину. Ухвалою Київського апеляційного суду від 19 лютого 2024 року та ухвалою Верховного Суду від 15 жовтня 2024 року вирок суду залишено без змін. ( т.1, а.с. 15 - 90 ) Законом України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» № 3460-IX від 09 листопада 2023 року мінімальна заробітна плата станом на 1 січня 2024 року встановлена у розмірі 7 100,00 грн. Під слідством та судом позивач перебував 191 місяць 11 днів. Відповідно до ч.ч.2,3 ст.13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» розмір відшкодування моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. В постановах Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року в справі № 686/23731/15-ц та від 22 квітня 2019 року в справі № 236/893/17 зазначено, що такий розмір відшкодування моральної шкоди є мінімальним розміром, який за встановлених фактичних обставин справи відповідає правилам Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» щодо визначення розміру відшкодування моральної шкоди. Таким чином, мінімальний розмір відшкодування моральної шкоди становить 1 358 703, 33 грн ( 191 х 7 100; 11 днів х 7 1 00 = 1 358 703, 33 грн). Як зазначено вище, позивач був затриманий 14 квітня 2008 року та перебував під вартою до 07 серпня 2013 року, тобто 1338 днів. З довідки Управління поліції охорони в м.Києві № 96 від 17 березня 2023 року вбачається, що позивач працював з 1996 року у системі Управління та отримував заробітну плату до квітня 2008 року. Згідно з п. 8 Положення про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду», затвердженого наказом Міністерства юстиції, Генеральної прокуратури України та Міністерства фінансів України № 6/5/3/41 від 04 березня 1996 року, розмір сум, які передбачені пунктом 1 статті 3 Закону і підлягають відшкодуванню, визначається з урахуванням заробітку, неодержаного громадянином за час відсторонення від роботи (посади), за час відбування кримінального покарання чи виправних робіт як адміністративного стягнення. Розмір цих сум обчислюється виходячи з середньомісячного заробітку громадянина до вчинення щодо нього незаконних дій з заліком заробітку (інших відповідних доходів), одержаного за час відсторонення від роботи (посади), відбування кримінального покарання або адміністративного стягнення у вигляді виправних робіт. Середньомісячний заробіток для визначення розміру відшкодування шкоди обчислюється у порядку, передбаченому постановами Кабінету Міністрів України від 08лютого 1995року №100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» та від 05 травня 1995 року № 348 «Про внесення змін і доповнень до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100» (підпункт 1 пункту 9 Положення). Відповідно до п. 2 частини ІІ «Період, за яким обчислюється середня заробітна плата» Порядку №100 середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Згідно з п. 8 Порядку № 100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. З довідки №171/43/31/03/01 від 27 березня 2023 року вбачається, що середньомісячний заробіток для визначення розміру відшкодування втраченого заробітку позивачем становить: 5 404, 27 грн ( 2 406,03 + 2 998,24 ) : 2 = 2 702, 14. Середьоденний заробіток становить 131, 81 грн ( 2 702,14 : 41 робочий день = 131, 81 ). Втрачений заробіток за вказаний період часу становить 176 361, 78 грн ( 1338 х 131, 81 = 176 361, 78 ). ( т.1, а.с. 91 - 92 ) З урахуванням приведеного вище, суд приходить до висновку про обсгрунтованість вимог позивача в цій частині. Що стосується стягнення витрат на юридичну допомогу в межах кримінальної справи, суд виходить з наступного. Відповідно до п.4 ч.1 ст.3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» у наведених в ст. 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються), зокрема, суми, сплачені громадянином у зв`язку з поданням йому юридичної допомоги. У постанові Верховного Суду від 13 вересня 2023 року у справі № 501/85/22 зазначено, що визначені наведеним Законом суми, сплачені громадянином у зв`язку з наданням йому юридичної допомоги під час досудового розслідування та судового розгляду кримінальної справи, не є тотожними витратам на правничу допомогу, передбаченим ст. 137 ЦПК України, тому у зазначеному випадку застосуванню підлягає спеціальна норма закону. Витрати на правничу допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. У постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18 вказано, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. З матеріалів справи вбачається, що 24 квітня 2008 року між позивачем та адвокатом Казаком К.І. була укладена Угода про надання юридичних послуг з представництва його інтересів у межах кримінального провадження. 12 лютого 2018 року між позивачем та АО`КПД Консалтинг» був укладений Договір про надання правової допомоги(юридичних послуг) та Додаток №1 до нього. Заявкою на надання послуг №1 до договору була узгоджена вартість послуг, а саме: за комплексний захист у суді першої інстанції - 400 000, 00 грн, в суді апеляційної інстанції - 100 000, 00 грн, в суді касаційної інстанції - 50 000, 00 грн. Відповідно до п.3.2 Заявки від 12 лютого 2018 року вартість послуг мала бути сплачена позивачем протягом 10 днів після винесення рішення судом касаційної інстанції. З матеріалів справи бачається, що рішення судом касаційної інстанції в кримінальній справі по обвинуваченню ЗеленськогоВ.М. було винесено 15 жовтня 2024 року. ( т.1 а.с.93 - 104; 107 - 108 ) Будь-яких доказів на підтвердження понесення витрат на юридичну допомогу при розгляді кримінальної справи позивач суду не надав. З урахуванням цього, підстави для задоволення вимог позивача в цій частині відсутні. Відповідно до п. 4 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого Указом Президента України від 13 квітня 2011 року № 460/2011, Державна казначейська служба України (Казначейство України) є центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, яка, зокрема, здійснює безспірне списання коштів держав ного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду. Відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 15 грудня 2020 року в справі № 752/17832/14-ц, та інших чисельних рішень Верховного Суду, у цивільному судочинстві держава бере участь у справі як сторона через відповідний її орган, наділений повноваженнями саме у спірних правовідносинах, зокрема, і представляти державу в суді. У справах про відшкодування шкоди державою вона бере участь як відповідач через той орган, діяннями якого завдано шкоду. У постановах Верховного Суду від 10 листопада 2021 року у справі № 346/5428/17, від 14 вересня 2022 року у справі № 415/1009/21, від 07 грудня 2022 року у справі № 461/9982/19 зазначено, що кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже, боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (частина друга статті 2 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст.170 ЦК України держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом. Резолютивні частини рішень не повинні містити відомостей про суб`єкта його виконання, номери та види рахунків, з яких буде здійснено безспірне списання. Тобто, кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України. У таких справах резолютивна частина судового рішення не повинна містити відомостей про суб`єкта його виконання, номери та види рахунків, з яких буде здійснено стягнення коштів. Тобто, підстави для стягнення коштів на користь позивача шляхом їх безспірного списання з єдиного казначейського рахунку відсутні. Відповідно до ст. 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу. Згідно з п. 4 ч.1 ст.1 Закону України «Про адвокатуту та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Відповідно до ст. 30 Закону гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час . За змістом ч.1 ст.134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. Відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду у від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15 розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Статтею 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. У постанові Верховного Суду від 20 жовтня 2021 року у справі № 757/29103/20-ц зазначено, що у разі підтвердження обсягу наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, обґрунтованості їх вартості, витрати за такі послуги підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 137 ЦПК України). Визначальним у цьому випадку є факт надання адвокатом правової допомоги у зв`язку із розглядом конкретної справи. Суд враховує, що розмір гонорара адвоката встановлений сторонами договору у фіксованому розмірі, а отже є визначеним. Адвокат Казак К.І. у судовому засіданні при розгляді справи діяв на підставі Заявки №2 від 05 квітня 2024 року про надання послуг до Договору про надання юридичних послуг від 12 лютого 2018 року та ордера. Пунктом 3 заявки була узгоджена вартість послуг за надання правової допомоги в межах даної цивільної справи, а саме: за підготовку та подання позовної заявми та комплексне представництво клієнта в суді першої інстанції - 40 000, 00 грн, в суді апеляційної інстанції - 25 000, 00 грн, в суді касаційної інстанції - 15 000, 00 грн. ( т.1, а.с. 105 ) Велика Палата Верховного Суду в постанові від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21 дійшла висновку, що учасник справи повинен деталізувати відповідний опис лише тією мірою, якою досягається його функціональне призначення - визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Надмірний формалізм при оцінці такого опису на предмет його деталізації, за відсутності визначених процесуальним законом чітких критеріїв оцінки, може призвести до порушення принципу верховенства права. У випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо. Відповідно до ч.1 ст.76 ЦК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Матеріали справи містять документи, які свідчать про реальність надання правової допомоги, а саме позовну заява з додатками, відповідь на відзив відповідачів, заяви з процесуальних питань, підписані адвокатом, всі копії документів завірені представником відповідача з дотриманням положень ст.95 ЦПК України. Таким чином, з огляду на умови договору про надання правової допомоги, враховуючи складання і підписання адвокатом всіх процесуальних документів від імені і в інтересах позивача, його участь у судових засіданнях, суд вважає обґрунтованими посилання на необхідність стягнення витрат на правову допомогу. Відповідно до ч.ч. 5, 6 ст. 137 ЦПК України за клопотанням іншої сторони суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до позиції Верховного Суду, висловленої у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи. Враховуючи викладене вище, предмет спору в справі, сталу судову практику в даній категорії справ, кількість судових засідань у справі та їх тривалість, приведені в відзивах відповідачів обґрунтування неспівмірності суми правничої допомоги, суд приходить до висновку про зменшення суми витрат на правничу допомогу до 20 000, 00 грн. Відповідно до ч.ч.1,2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з ч.6 ст.141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Враховуючи викладене, звільнення позивача від сплати судового збору в даній категорії справ, судовий збір у справі компенсується за рахунок держави.

Outcome: partial