Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-27 00:00:00

У червні 2025 року Акціонерне товариство «Універсал Банк» (далі - АТ «Універсал Банк», банк) звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Обґрунтовуючи позовні вимоги, АТ «Універсал Банк» зазначило, що в порядку реалізації проекту «Monobank» 13 березня 2024 року сторони уклали договір про надання банківських послуг, за умовами якого банк надав [PERSON] кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 10000 грн. У свою чергу, відповідач зобов`язався повернути кредит щомісячними платежами та сплатити проценти за користування кредитними коштами (за пільговою відсотковою ставкою 0,00001% річних до 62 днів з моменту виникнення заборгованості, за базовою відсотковою ставкою 3,1% на місяць або 37,2% річних у разі відсутності простроченої заборгованості, за збільшеною відсотковою ставкою 6,2% на місяць або 74,4% річних у разі виникнення простроченої заборгованості), а у разі прострочення платежів - сплатити неустойку, передбачену Тарифами (за прострочення від 1 до 30 днів - штраф у розмірі 50 грн., за прострочення від 31 до 90 днів - штраф у розмірі 100 грн., за прострочення від 91 до 120 днів - штраф, який розраховується за формулою: 100 грн. + 6,2% від суми загальної заборгованості, що виникла на перший день відповідного календарного місяця, від 121 дня до повного погашення - у розмірі 74,4% річних). [PERSON] не виконав свої зобов`язання за кредитним договором, у зв`язку з чим, станом на 03 квітня 2025 року загальний залишок заборгованості за наданим кредитом склав 23361,61 грн., з яких: 21882,74 грн. - загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту), 1478,87 грн. - заборгованість за пенею. За таких обставин АТ «Універсал Банк» просить суд стягнути з [PERSON] на свою користь 23361 грн. 61 коп. заборгованості за договором про надання банківських послуг «Мonobank» від 13 березня 2024 року. В судове зсідання представник позивача АТ «Універсал Банк» - Мєшнік К.І., який належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, не з`явився, у позовній заяві наявне його клопотання про розгляд справи у відсутності представника банку та про заочний розгляд справи у разі відсутності відповідача. Відповідач [PERSON] , який повідомлений про час і місце розгляду справи у порядку, визначеному п.3 ч.8 ст.128 ЦПК України, в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, у визначений судом строк відзив на позов не подавав. Ухвалою Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 21 липня 2025 року постановлено провести по справі заочний розгляд. Оскільки сторони в судове засідання не з`явились, у відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши надані докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 13 березня 2024 року [PERSON] та АТ «Універсал Банк» підписали анкету-заяву до Договору про надання банківських послуг, за змістом якої сторони визнали, що ця анкета-заява разом із Умовами і правилами обслуговування в АТ «Універсал Банк» у разі надання банківських послуг щодо продуктів (Monobank | Universal Bank), таблицею обчислення вартості кредиту і паспортом споживчого кредиту, що розміщені за посиланням www.monobank.ua/terms; тарифами, що розміщені за посиланням www.monobank.ua/terms, складають договір про надання банківських послуг. В рамках укладеного сторонами договору АТ «Універсал Банк» надало [PERSON] кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на поточний рахунок у розмірі 10000 грн. під 3,1% на місяць ( 37,2% на рік) з першого дня користування кредитом (у разі виходу з пільгового періоду, що складає 62 календарних днів). Станом на 03 квітня 2025 року залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту) склав 23361 грн. 61 коп. Вказана заборгованість складається з повністю використаного боржником кредитного ліміту в сумі 10000 грн. та суми овердрафту (мінусу по картці), яка становить мінус 13361,61 грн., який був наданий банком на погашення заборгованості по відсотках за користування кредитним лімітом, неустойки за прострочені платежі згідно з тарифам. Наведені обставини підтверджуються письмовими доказами, наявними в матеріалах справи. Статтею 11 ЦК України визначено, що договори та інші правочини є однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). За змістом статті 207 ЦК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 626 ЦК України). В силу частини першої 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно з частиною першою статті 638 ЦК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Із положень частини першої статті 634 ЦК України слідує, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Частиною першою статті 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). За змістом частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. В силу статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Як передбачено частиною першою статті 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Аналіз указаних норм права дає підстави для висновку, що цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів. За своїми правовими ознаками кредитний договір є консенсуальною, двосторонньою та відплатною угодою, при укладенні якої кредитодавець бере на себе зобов`язання надати кредит і набуває право вимоги на повернення грошових коштів і сплати процентів, а позичальник має право вимагати надання кредиту та несе зобов`язання щодо своєчасного його повернення та сплати процентів. Кредитний договір має бути укладений у письмовій формі та підписаний сторонами, в тому числі із застосуванням електронного підпису. Предметом виконання грошового зобов`язання за кредитним договором є певна грошова сума, що має бути сплачена боржником кредитору. Враховуючи презумпцію відплатності кредитного договору, позичальник зобов`язаний повернути кредит і сплатити проценти за користування грошовими коштами, якщо інше не встановлено договором. Зобов`язання за договором повинні виконуватися сторонами належним чином відповідно до його умов, а також вимог актів цивільного законодавства. Боржник визнається таким, що прострочив виконання зобов`язання за договором, якщо він не приступив до його виконання, тобто не виконує дій, які випливають із змісту зобов`язання, в строки, встановлені договором. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, у зв`язку з чим учасники справи мають довести належними та допустимими доказами обставини, на які вони посилаються, а суд зобов`язаний надати належну оцінку цим доказам. Досліджені докази вказують на те, що між АТ «Універсал Банк» і [PERSON] укладено договір про надання банківських послуг у формі договору приєднання, за умовами якого відповідач приєднався до встановленої банком стандартної форми Умов і правил обслуговування в АТ «Універсал Банк» у разі надання банківських послуг щодо продуктів (Monobank | Universal Bank). Склавши анкету-заяву від 13 березня 2024 року, сторони визначили, що ця анкета-заява разом із Умовами і правилами обслуговування в АТ «Універсал Банк» у разі надання банківських послуг щодо продуктів (Monobank | Universal Bank), таблицею обчислення вартості кредиту і паспортом споживчого кредиту, що розміщені за посиланням www.monobank.ua/terms; тарифами, що розміщені за посиланням www.monobank.ua/terms, складають договір про надання банківських послуг. При цьому сторони підписали анкету заяву, в якій установлено розмір кредитного ліміту (сума зазначена у мобільному додатку), порядок надання кредитних коштів і процентну ставку за користування кредитом. Таким чином, АТ «Універсал Банк» і [PERSON] у письмовій формі досягли згоди з усіх істотних умов кредитного договору та уклали цей договір. Зокрема, сторони погодили істотні умови кредитного договору в частині визначення пільгового періоду користування кредитними коштами, що складає до 62 днів, та відсоткову ставку 3,1% на місяць у разі виходу з пільгового періоду кредитування. Статтями 12, 81 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до правової позиції Верховного Суду (постанова від 14.07.2020 року в справі №367/4970/13-ц) заперечуючи розмір кредитної заборгованості, розрахований банком, процесуальним обов`язком боржника є надання до суду доказів, які б спростовували як факт надання кредиту у розмірі, визначеним кредитним договором, так і розмір боргу. Доказів, які б спростовували правильність наданого банком розрахунку заборгованості за кредитним договором, відповідачем не надано. Також відповідач не оспорював факт отримання платіжної карти АТ «Універсал Банк» № [NUMBER] та факт користування ним кредитними коштами банку впродовж 2024-2025 років. Вимоги процесуального закону покладають тягар доказування на сторони, що забезпечуватиме реалізацію принципу змагальності у судовому процесі. Реалізація такого принципу здійснюється через стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Застосування такого підходу оцінки доказів відповідає позиції Верховного Суду у справах №910/18036/17 від 02.10.2018 року, №917/1307/18 від 23.10.2019 року. Як вбачається зі змісту розрахунку заборгованості за договором від 13 березня 2024 року, з 16 березня 2024 року [PERSON] активно користувався кредитними коштами АТ «Універсал банк», починаючи з квітня 2024 року періодично вносив кошти на погашення боргу за тілом кредиту. Зі змісту виписки по руху коштів по картці [PERSON] вбачається, що останній користувався кредитними коштами Банку, загальна сума витрат по його рахунку за період з 13 березня 2024 року по 01 квітня 2025 року становила 30861,61 грн., в той час як сума зарахувань за цей же період склала 7500 грн. Станом на 03 квітня 2025 року загальний залишок заборгованості за кредитом (тілом кредиту) складає 21882,74 грн. У справі відсутні інші дані, які б давали достатні підстави для обґрунтованого сумніву щодо достовірності вказаного доказу і правильності нарахованої позивачем суми боргу за цим договором. Відтак, суд констатує доведеність факту користування кредитними коштами відповідачем та наявність у нього боргу за кредитом в сумі 21882,74 грн., а отже, наявність підстав для стягнення цього боргу з відповідача. Звертаючись до суду з даним позовом, АТ «Універсал Банк» просило також стягнути з [PERSON] на свою користь 1478,87 грн. заборгованості за пенею. Згідно ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Відповідно п.6 Розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування» у разі прострочення споживачем у період з 1 березня 2020 року до припинення зобов`язань за договором про споживчий кредит, укладеним до тридцятого дня включно з дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг" (набрав чинності 24.12.2023 року +30 днів = 23.01.2024 року ), у тому числі того, строк дії якого продовжено після набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг", споживач звільняється від відповідальності перед кредитодавцем за таке прострочення. У тому числі, але не виключно, споживач у разі допущення такого прострочення звільняється від обов`язку сплати кредитодавцю неустойки (штрафу, пені) та інших платежів, передбачених договором про споживчий кредит за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) споживачем зобов`язань за таким договором. Забороняється збільшення процентної ставки за користування кредитом з інших причин, ніж передбачені частиною четвертою статті 1056-1 Цивільного кодексу України, у разі невиконання зобов`язань за договором про споживчий кредит у період, зазначений у цьому пункті. Дія положень цього пункту поширюється, у тому числі, на кредити, визначені частиною другою статті 3 цього Закону. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит, нараховані за період, зазначений у цьому пункті, за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) зобов`язань за таким договором, підлягають списанню кредитодавцем. Отже, на договори споживчого кредиту, які будуть укладатися після 23 січня 2024 року вимога пункту 6 Розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування» не поширюється, та нарахування пені не забороняється. Проте, відповідно п.18 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Згідно з Указом Президента України №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року в Україні введено воєнний стан, строк дії воєнного стану неодноразово продовжувався і на даний час його дію не припинено. Із зазначеного слідує, що законодавцем звільнено позичальників від відповідальності визначеної статтею 625 ЦПК України, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця неустойки (штрафу, пені) та від інших платежів за прострочення виконання зобов`язань за договором кредиту, які були нараховані у період дії в Україні воєнного стану, тобто з 24 лютого 2022 року, та такі нарахування підлягають списанню. З огляду на викладене, враховуючи положення п.18 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, який є основним актом цивільного законодавства, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача заборгованості за пенею в розмірі 1478,87 грн., яка нарахована у період дії воєнного стану, задоволенню не підлягають. Відповідно до положень ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При подачі позову позивачем сплачено судовий збір в сумі 3028 грн., що підтверджується платіжною інструкцією №СF_111300 від 10 червня 2025 року. Позов заявлено з ціною 23361,61 грн., а задоволено на суму 21882,74 грн., тобто на 93,67% (21882,74 грн. х 100 : 23361,61 грн.). За таких обставин з відповідача на користь позивача слід стягнути 2836,33 грн. (3028 грн. х 93,67%) судового збору.

Outcome: partial