Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-27 00:00:00

У червні 2025 року заявник [PERSON] звернувся до суду з заявою, у якій просив встановити юридичний факт, а саме, що [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] , являється матір`ю заявника [PERSON] , [INFO] . Заява обґрунтована наступними обставинами. Матір заявника, [PERSON] народилася [INFO] в с. Косяківка Київської області про що Косяківською сільською радою складено відповідний актовий запис за № 58 та видано свідоцтво про народження № [NUMBER] . 10.11.1963 року між [PERSON] , 1936 року народження та [PERSON] , 1940 року народження, укладено шлюб, про що зроблено відповідний актовий запис за № 23 Косяківською сільською радою Таращанського району Київської області. Після укладення шлюбу дружині присвоєно прізвище « [PERSON] ». Від даного шлюбу у подружжя народився син - [PERSON] , [INFO] . В свідоцтві про народження видане Косяківською сільською радою, батьком записано - « [PERSON] », мати « [PERSON] ». Заявник вважає, що дана помилка сталася з вини працівника Косяківської сільської ради в 1964 році, яка заповнювала свідоцтво про народження. 04.02.1997 року [PERSON] видали паспорт громадянина України серії [NUMBER] , де також було допущено помилку, а саме прізвище матері заявника записано « [PERSON] ». Заявник вважає, що при заміні паспорта його матері не було взято до уваги свідоцтво про одруження, де зазначено, що після одруження їй присвоєно прізвище « [PERSON] ». Так, як паспорт було видано на прізвище « [PERSON] », то і всі подальші документи, які були видані на ім`я матері заявника містять помилку в її прізвищі. [PERSON] , померла [INFO] . Заявник , 06.12.2024 отримав свідоцтво про смерть серії [NUMBER] , актовий запис-569, в якому зазначено прізвище « [PERSON] », ім`я « [PERSON] », по батькові « [PERSON] ». З даним свідоцтвом і пакетом документів заявник звернувся до Таращанської державної нотаріальної контори, щодо видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті матері. Але заявнику було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії. Згідно постанови № 304/02-14 від 20.05.2025, заявником не подано документи, що підтверджують родинні відносини [PERSON] та [PERSON] , через розбіжності в імені «[PERSON]» та « [PERSON] » згідно свідоцтва про народження та прізвищі його матері, а саме « [PERSON] » а не « [PERSON] ». Встановлення юридичного факту заявнику необхідно для оформлення спадщини. Викладені обставини послугували підставою для звернення до суду. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.06.2025 справу передано для розгляду судді Разгуляєвій О.В. Ухвалою суду від 19 червня 2025 року заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами окремого провадження та призначено судове засідання на 28 липня 2025 року та витребувано у державного нотаріуса Таращанської державної нотаріальної контори ЦМУ МЮ (м. Київ) МЮ України Савчук С. А. копію спадкової справи № 51/2025 щодо майна померлої [INFO] [PERSON] , [INFO] . Витребувані докази надійшли до суду 01.07.2025. У судовому засіданні заявник [PERSON] заяву підтримав та просив суд її задовольнити. Представник заінтересованої особи в судове засідання не з`явився, 25.06.2025 через систему «Електронний суд» до суду надійшло клопотання від представника заінтересованої особи Таращанської міської ради про розгляд справи без участі представника заінтересованої особи, проти задоволення заявлених вимог не заперечують. Суд, вивчивши матеріали справи, заслухавши заявника та свідків, дослідивши матеріали справи та оцінивши зібрані докази, встановив наступні фактичні обставини. З копії свідоцтва про народження серії № [NUMBER] , яке складене російською та українською мовою, убачається, що « [INFO] » року у с. Косяківка Київської області» народилася « [PERSON] » про що Косяківською сільською радою 02.12.1936 року складено актовий запис про народження № 58 (а.с.15). З копії свідоцтва про одруження серії [NUMBER] ,убачається, що 10.11.1963 року [PERSON] , 1940 року народження, та [PERSON] , 1936 року народження, уклали шлюб, після укладення шлюбу присвоєні прізвища: чоловіку - « [PERSON] », дружині - « [PERSON] » (а.с.16) [PERSON] , народився [INFO] в с. Косяківка, що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Косяківською сільською радою Таращанського району Київської області 25.08.1964 року, актовий запис №56. В свідоцтві його батьками записані: батько - « [PERSON] », мати - « [PERSON] » (а.с.17). В матеріалах справи наявна копія паспорту серії [NUMBER] виданого 14.11.1995 року Таращанським РВ ГУ МВС України в Київській області на ім`я заявника [PERSON] , дата народження [INFO] , місце народження с. Косяківка Таращанського району Київської області (а.с.12-13). Також, матеріалах справи наявна копія паспорту серії [NUMBER] виданого 04.02.1997 року Таращанським РВ ГУ МВС України в Київській області на ім`я [PERSON] , дата народження [INFO] , місце народження с. Косяківка Таращанського району Київської області (а.с.18-19). 13.02.2001 [PERSON] було присвоєно ідентифікаційний номер [NUMBER] , про що свідчить копія довідки Таращанського відділення Державної податкової адміністрації. Окрім цього, заявником додано до матеріалів справи документи, які видані на ім`я [PERSON] , [INFO] : копію трудової книжки, копію пенсійного посвідчення (а.с. 21, 22). [PERSON] , [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] , залишила заповіт посвідчений 18.01.2019 секретарем виконавчого комітету Косяківської сільської ради Київської області Бурківською Н.І., зареєстрований в реєстрі за № 01, згідно якого належне їй майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося і те, що буде належати йому на день смерті заповіла: [PERSON] , [INFO] . [PERSON] , померла [INFO] . З метою належного оформлення спадкових прав після смерті [PERSON] заявник 20.05.2025 звернувся до державного нотаріуса Таращанської державної нотаріальної контори ЦМУ МЮ (м. Київ) МЮ України Савчук С. А. із заявою про прийняття спадщини (а.с.55, матеріали спадкової справи). Цього ж дня, 20.05.2025 нотаріусом було заведено спадкову справу №51/2025. З матеріалів спадкової справи № 51/2025, яка заведена 20.05.2025 після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , заяв про прийняття спадщини до нотаріальної контори ніхто не подавав, спадкова справа відкрита за заявою заявника [PERSON] та відповідно, окрім заявника інші спадкоємці відсутні (а.с.54-79). Судом встановлено, що після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд, площею 0,2500 га, що знаходиться на території [ADDRESS] , яка належала [PERSON] на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯД №772928 від 26.11.2007 року; земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 2,7515 га, що знаходиться на території Косяківської сільської ради Таращанського району Київської області, яка належала [PERSON] на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії КВ №016159 від 10.09.2004 року; земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства, площею 0,4015 га, що знаходиться на території [ADDRESS] , яка належала [PERSON] на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 772930 від 26.11.2007 року; земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства, площею 0,1314 га, що знаходиться на території [ADDRESS] , яка належала [PERSON] на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 772929 від 26.11.2007 року; (матеріали спадкової справи а.с.74-77). Постановою державного нотаріуса Таращанської державної нотаріальної контори Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Міністерства юстиції України Савчук С.А. № 304/02-14 від 20.05.2025 [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на майно, що належить померлій [INFO] [PERSON] та у проведенні будь-яких дій, пов`язаних з видачею свідоцтва про право на спадщину за заповітом, у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують родинні зв`язки (а.с.78 та на зв.). Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона є донькою заявника. Підтвердила, що [PERSON] , яка померла [INFO] була рідною матір`ю заявника, а її бабусею. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що померла [INFO] [PERSON] була її свекрухою та відповідно матір`ю її чоловіка [PERSON] , заявника по справі. Згідно із ч.1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Норми права, якими керується суд при вирішенні спору. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У відповідності до положень ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно зі ст.ст. 293, 315 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами, проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу, тощо. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. В порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Відповідно ч. ч. 1-4 ст. 10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Згідно ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дні, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин ( фактів ), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Частиною 2 статті 77 ЦПК України встановлено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухвалені судового рішення. Частиною 5, 6 статті 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно ч.1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Факт родинних відносин між фізичними особами (п. 1 ч. 1 ст. 256 ЦПК) встановлюється у судовому порядку, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки для заявника: право на спадщину, право на пенсію у зв`язку із втратою годувальника, одержання компенсації тощо. Для забезпечення правильного і своєчасного розгляду справ про встановлення фактів,що мають юридичне значення,у кожній справі після її порушення суддя зобов`язаний з`ясувати, які фізичні особи і організації можуть бути заінтересовані у вирішенні даної справи і підлягають виклику в судове засідання, в необхідних випадках запропонувати заявникові та заінтересованим особам подати додаткові докази на підтвердження заявлених вимог чи заперечень проти них. Тобто, визначальною обставиною під час розгляду заяви про встановлення певних фактів у порядку окремого провадження є те, що встановлення такого факту не пов`язане з наступним вирішенням спору про право цивільне. Як встановлено судом, на час розгляду даної цивільної справи, інших спадкоємців, які б звернулися до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, спадкова справа не містить. В своїй постанові від 21 червня 2023 року у справі №916/3027/21 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що покладений на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність передбачає, що висновки суду можуть будуватися на умовиводах про те, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були. Кожна із сторін судового спору самостійно визначає докази, які, на її думку, належним чином підтверджують або спростовують заявлені позовні вимоги. Суд з дотриманням вимог щодо всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження наявних у справі доказів визначає певну сукупність доказів, з урахуванням їх вірогідності та взаємного зв`язку, які, за його внутрішнім переконанням, дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, що входять до предмета доказування. Такий підхід узгоджується з судовою практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23 серпня 2016 року у справі "Дж. К. та Інші проти Швеції" ("J.K. AND OTHERS v. SWEDEN") ЄСПЛ наголошує, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом ("beyond reasonable doubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". … Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри". Поняття «родинність» розглядається як родинні зв`язки між людьми, що ґрунтуються на походженні однієї особи від іншої чи кількох осіб від спільного пращура; кровний зв`язок осіб, що походять один від одного чи від спільного пращура. Родинна лінія може бути прямою чи боковою та поділяється на висхідну та низхідну. При прямій лінії родинність ґрунтується на походженні однієї особи від другої. Суд не може відмовити в розгляді заяви про встановлення факту родинних відносин з мотивів, що заявник може вирішити це питання шляхом встановлення неправильності запису в актах громадянського стану. Суд зазначає, що під родинними відносинами слід розуміти кровний зв`язок між особами, які походять одне від одного (пряма лінія родинних відносин) і кровний зв`язок між особами, які походять від спільного предка (бічна лінія родинних відносин). У прямій лінії родинних відносин знаходяться: мати і син (або донька), батько і син (або донька), дід і внук (внучка), бабка і внук (внучка), прадід і правнук (правнучка), прабабка і правнук (правнучка). У бічній лінії родинних відносин знаходяться, наприклад: рідні брати і сестри, дядько і племінник (племінниця), тітка і племінник (племінниця), двоюрідні брати і сестри тощо. Розрізняють також ступені родинних відносин, які визначаються кількістю народжень, які відділяють народження одного родича від іншого. Родинні відносини є підставою для виникнення численної групи сімейних правовідносин (наприклад, між батьками і дітьми, братами і сестрами, бабкою, дідом і внуками). Таким чином, родинні відносини (споріднення) у теорії права - кровний зв`язок між людьми, з наявністю якого закон пов`язує виникнення, зміну чи припинення прав та обов`язків. Правове значення має як пряме споріднення так і не пряме (бокове), коли родинні зв`язки виникають за наявності спільного пращура (родоначальника). Згідно з роз`ясненнями Верховного Суду України у листі «Судова практика розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 01.01.2012 року, заявниками у справі про встановлення факту родинних відносин можуть бути: спадкоємці померлої особи, які мають право на спадщину як за законом, так і за заповітом і для яких у зв`язку із встановленням факту родинних відносин мають настати певні юридичні наслідки; особи, які мають право на пенсію у зв`язку із втратою годувальника і яким органи пенсійного фонду відмовили в її призначенні через відсутність доказів, що підтверджують родинні відносини; інші особи, якщо встановлення такого факту тягне виникнення юридичних наслідків для цих осіб. Заінтересовані особи беруть участь у справах цієї категорії з метою захисту своїх інтересів або інтересів держави. Заінтересованими особами у справах про встановлення факту родинних відносин залежно від мети встановлення цього факту можуть бути й інші особи, які мають право на спадщину (брати, сестри, онуки, особи, на користь яких складено заповіт, усиновлені, територіальна громада за відсутності інших спадкоємців за законом і заповітом). При цьому до заяви про встановлення факту родинних відносин, в якій зазначається мета, з якою заявник просить встановити цей факт, можуть додаватися такі документи та докази: 1) докази, які підтверджують наявність цього юридичного факту (акти, анкети, автобіографії, листівки, сімейні фотографії, листи ділового та особистого характеру, особові справи, рішення судів, ордери на вселення, обмінні ордери, погосподарські книги, виписки з домових книг та інші документи, які у собі містять відомості про родинні відносини осіб); 2) довідки органів реєстрації актів цивільного стану про неможливість поновлення втрачених записів, внесення змін і доповнень, виправлень у записи актів цивільного стану; 3) пояснення свідків, яким достовірно відомо про взаємовідносини померлого із заявником. Згідно зі ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими та електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. За змістом ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Стаття 78 ЦПК України встановлює вимоги, згідно яких доказ вважається допустимим. При цьому, належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню, як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій. Статтею 318 ЦПК України передбачено, що у заяві про встановлення юридичного факту повинно бути зазначено, який факт заявник просить встановити та з якою метою, причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт, докази, що підтверджують факт. До заяви додаються докази, що підтверджують викладені в заяві обставини, і довідка про неможливість відновлення втрачених документів. Отже, суд може встановити юридичний факт у тому разі, коли особою вчинено всі можливі заходи по отриманню необхідних документів, і виключно за наявності об`єктивних причин, які не залежать від волі особи, що обумовлюють неможливість отримання документу на підтвердження юридичного факту. У справі № 947/22756/19 визнаючи подані позивачем письмові докази (свідоцтва про шлюб, свідоцтво про народження, свідоцтва про смерть, свідоцтво про право на спадщину після смерті, фотографії, на яких зображені члени родини позивача декількох поколінь, відеозаписи зі святкування сімейних подій, показання свідків достатніми та достовірними доказами, суд надав їм оцінку в їх сукупності, які в своєму взаємозв`язку згідно з практикою ЄСПЛ щодо урахуванням принципу "балансу вірогідностей" підтверджують правдивість обставин, на які посилався позивач на обґрунтування своїх позовних вимог, а тому суди дійшли правильних висновків про доведеність родинних відносин між позивачем та померлою особою. Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19) та в постанові від 21.06.2023 року у справі № 916/3027/21. Оскільки виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, заявник вірно звернувся до суду із заявою про встановлення цих фактів, розгляд яких здійснюється за правилами окремого провадження. А, тому, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що досліджені у судовому засіданні докази вказують на те, що [PERSON] , [INFO] , є сином померлої [INFO] [PERSON] . Отже, з урахуванням вказаних обставин, суд приходить до висновку, що вимога заявника про встановлення юридичного факту родинних відносин є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Outcome: approved