Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-27 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Солом`янського районного суду м. Києва із позовною заявою до Департаменту патрульної поліції (далі - відповідач), про відшкодування моральної шкоди (немайнової), завданої незаконними рішеннями службової особи органу державної влади. Позов обґрунтований тим, що 04.11.2021 посадовою особою Управління патрульної поліції в Харківські області Департаменту патрульної поліції було складено відносно позивача постанову у справі про адміністративне правопорушення за ч. 4 ст. 122 Кодексу України про адміністративне правопорушення (далі - КУпАП) та накладено на позивача штраф у розмірі 1700 гривень. Не погоджуючись із вказаною постановою у справі про адміністративне правопорушення, позивач оскаржив її до адміністративного суду. Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 22.01.2022 у задоволенні позову було відмовлено. Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 04.05.2023 позов було задоволено та скасовано вказану постанову у справі про адміністративне правопорушення, провадження у справі про адміністративне правопорушення було закрито. Позивач вважає, що посадова особа відповідача при складанні постанови грубо порушила відносно позивача норми законодавства, порушила його права, що заподіяло позивачу глибокі і тривалі моральні страждання. Незаконне притягнення до адміністративної відповідальності вплинуло на здоров`я позивача, пригнітило його душевний стан, позивач був направлений на стаціонарне лікування до відділення судинної патології Інституту неврології, психіатрії та наркології НАМН України та після виписки проходив амбулаторне лікування. Також позивач не зміг приділяти належної уваги рідним, так як був зайнятий судовими провадженнями по скасуванню вказаної постанови про притягнення його до адміністративної відповідальності. Вищевикладене заподіяло позивачу моральну шкоду, які він, посилаючись на спеціальні норми, що регулюють правовідносини щодо відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, а саме ст. 1176 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), норми Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність», оцінює у 122 506,45 грн. і вимагає стягнути вказану суму з відповідача. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 15.11.2024 постановлено призначити підготовче судове засідання на 24.12.2024. В ухвалі було визначено учасникам судового розгляду строки на подання відзиву на позов, відповіді на відзив, заперечень та пояснень щодо позову в порядку передбаченому статтями 179-181 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України). У зв`язку із не явкою сторін у підготовче судове засідання, останнє було відкладено на 20.02.2025. 20 лютого 2025 сторони не з`явились у підготовче судове засідання, про дату та час підготовчого засідання повідомлялись належним чином. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 20.02.2025 закрите підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 15.04.2025. 15 квітня 2025 року у судове засідання в режимі відеоконференції з`явився позивач, який підтримав позовні вимоги повністю. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином через підсистему «Електронний суд». Відзив відповідачем до суду не поданий. У зв`язку із завершенням часу відведеного для проведення судового засідання у судовому розгляді оголошено перерву до 10.06.2025. 10 червня 2025 року судове засідання було знято з розгляду у зв`язку із хворобою судді, із визначенням наступної дати судового розгляду - 16.07.2025. 16 липня 2025 року у судове засідання позивач та представник відповідача не з`явились, про дату, час та місце проведення судового засідання сторони були повідомлені належним чином. У матеріалах справи міститься заява позивача про проведення судового засідання за його відсутності. Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу у відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України не здійснювалось. У судовому засіданні завершено дослідження доказів, які знаходяться в матеріалах справи, після чого суд перейшов до стадії ухвалення судового рішення та відповідно до ч. 1 ст. 244 ЦПК України визначено дату та час проголошення судового рішення - 28.07.2025, 14-30. Заслухавши позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд встановив такі фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що з 04.11.2021 посадовою особою Управління патрульної поліції в Харківські області Департаменту патрульної поліції було складено відносно позивача постанову серії ЕАО №4986762 у справі про адміністративне правопорушення передбачене ч. 4 ст. 122 КУпАП у зв`язку із перевищенням швидкості, що було зафіксовано приладом TruCam LTI 20/20 ТС00709 та накладено на позивача штраф у розмірі 1700 гривень. Позивач не погодився із вказаною постановою та оскаржив до суду. Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 22.01.2022 у справі № 643/20086/21 у задоволенні позовної заяви [PERSON] було відмовлено. Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 04.05.2023 у справі № 643/20086/21 апеляційну скаргу [PERSON] задоволено, рішення Московського районного суду м. Харкова від 25.01.2022 по справі № 643/20086/21 скасовано. Прийнято постанову, якою позов [PERSON] до Інспектора 4 батальйону 6 роти УПП в Харківській області старшого лейтенанта поліції Семененко Д.О. про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення- задоволено. Скасовано постанову серії ЕАО №4986762 від 04.11.2021 у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 122 КУпАП, якою [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу у розмірі 1700,00 грн., а провадження по справі закрити. Апеляційний суд дійшов висновку, що оскаржувана постанова не містить посилань на те, що відповідачем при притягненні позивача до адміністративної відповідальності роз`яснено його права та обов`язки. Отже, доказів, які б підтверджували факт роз`яснення позивачу прав та обов`язків під час розгляду справи про притягнення позивача до адміністративної відповідальності матеріали справи не містять. Враховуючи вищезазначене, апеляційний суд виснував вважає, що Департаментом патрульної поліції не доведено, що справу було розглянуто з дотриманням процедури розгляду справи та не спростовано твердження позивача, що йому не було роз`яснено його права та обов`язки, проігноровано клопотання щодо виклику адвоката та ознайомлення з доказами по справі. У матеріалах справи міститься виписка з медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого №2246, яка складена у відділенні судинної патології Інституту неврології, психіатрії та наркології НАМН України з якої встановлено, що позивач у період з 14.12.2022 по 24.12.2022 проходив стаціонарне лікування із діагнозом дисциркуляторна енцефалопатія ІІ ступеня за гіпертонічним типом. Також в матеріалах справи міститься виписка з історії хвороби, складена на ім`я позивача у Краснокутській центральній районній лікарні, про те що позивач поступив 22.01.2014 на лікування із струсом головного мозку, травма кримінального характеру. У матеріалах справи міститься копії свідоцтво про народження позивача, пенсійне посвідчення матері позивача [PERSON] та довідки МСЕК про те, що [PERSON] встановлено ІІІ групу інвалідності за загальним захворюванням з 09.01.2024 безтерміново. Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд керується таким. У ч. 1 ст. 56 Конституції України встановлено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, в тому числі, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. За змістом ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури та суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Так, шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється ч. 1 ст. 1176 ЦК України, - у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. Аналогічну норму містить ч. 1 ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», відповідно до якої, підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок, зокрема, незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян; незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу. Відповідно до ч. 3 ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Вказана конструкція ч. 3 ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» свідчить про те, що відшкодування шкоди на підставі зазначеної норми права може мати місце лише у разі незаконного перебування під слідством чи судом. Водночас з огляду на приписи Закону України "Про Національну поліцію", Кримінального процесуального кодексу України, Закону України "Про оперативно-розшукову діяльність" патрульна поліція не є органом, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування. За обставинами цієї справи позивач під слідством чи судом не перебував, постанова про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 122 КУпАП у виді штрафу була складена в день фіксації події, відповідно шкоду, на думку позивача, заподіяно внаслідок здійснення щодо нього адміністративного провадження, тому норми Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», а також ст. 1176 ЦК України, не підлягають застосуванню до спірних правовідносин у цій справі. Відшкодування шкоди у даному випадку відбувається, виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами, що врегульовано статтями 1173, 1174 ЦК України. Вказані висновки відповідають правовим висновкам, викладеним Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 22.01.2025 у справі № 335/6977/22. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Згідно із ч. 1 ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи (ст. 1174 ЦК України). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.09.2019 у справі № 916/1423/17 вказано, що застосовуючи статті 1173, 1174 ЦК України, суд має встановити: по-перше, невідповідність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи відповідно їх посадової або службової особи вимогам закону чи іншого нормативного акта; по-друге, факт заподіяння цим рішенням, дією чи бездіяльністю шкоди фізичній або юридичній особі. За наявності цих умов є підстави покласти цивільну відповідальність за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування. Аналогічний висновок містить постанова Великої Палати Верховного Суду від 12.03.2019 у справі № 920/715/17 та вони відповідають правовим висновкам, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.01.2025 у справі № 335/6977/22. Отже, для покладення відповідальності на державу за дії (бездіяльність) посадових осіб органів державної влади у виді відшкодування шкоди обов`язковою є сукупність трьох умов: дії органу (посадових або службових осіб) повинні мати протиправний характер, шкода та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою. Вина посадових осіб органів державної влади не є обов`язковою. Тягар доведення наявності зазначених трьох умов покладається на позивача, який звернувся до суду з позовом про відшкодування шкоди. Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У ч. 6 ст. 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України). У ч. 1 ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Як доказ протиправності дій працівника Департаменту патрульної поліції та заподіяння моральної шкоди, позивач посилається на постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 04.05.2023 у справі №643/20086/21. Водночас, скасовуючи рішення місцевого суду і закриваючи провадження в адміністративній справі, апеляційним судом не було встановлено очевидної невідповідності дій патрульного поліцейського вимогам закону, або інших протиправних дій працівників патрульної поліції, які містять ознаки свавільності. Також, позивачем не надано доказів, які б підтвердили причинний зв`язок між неправомірними діями працівника патрульної поліції із складання постанови у справі про адміністративне правопорушення і станом здоров`я позивача, зокрема із перебуванням його на лікуванні у грудні 2022 року. При цьому із змісту виписки з медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого №2246, яка складена у відділенні судинної патології Інституту неврології, психіатрії та наркології НАМН України в розділі «Скарги» зі слів позивача вказано, що він хворіє вже близько 5 років. Тобто на вказані захворювання позивач хворів протягом тривалого часу до складання у листопаді 2021 року відносно нього працівником патрульної поліції постанови у справі про адміністративне правопорушення. Надана виписка з історії хвороби, складена на ім`я позивача у Краснокутській центральній районній лікарні складена у 2014 році, тобто також задовго до виникнення спірних правовідносин у листопаді 2021 року, а отже не має стосунку до обставин справи. Отже, в справі відсутні докази того, що саме складання у листопаді 2021 року відносно позивача працівником патрульної поліції постанови у справі про адміністративне правопорушення викликали погіршення стану здоров`я позивачау грудні 2022 року. Так само не надано позивачем доказів, що складання відносно нього постанови у справі про адміністративне правопорушення перешкоджає йому спілкуватись (відвідувати) його родичів, зокрема відвідувати мати. За вказаних обставин, суд вважає, що позивачем не доведено належними, допустими та достаніми доказами наявність причиного зв`язку між погіршенням здоров`я позивача та діями працівника патрульної поліції по складанню відносно позивача постанови у справі про адміністративне правопорушення. У зв`язку з викладеними, позов задоволенню не підлягає. З огляду на відмову у задоволенні позовних вимог судові витрати залишаються за позивачем.

Outcome: dismissed