Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-27 00:00:00

У грудні 2024 року позивачка звернулась до суду з позовом, мотивуючи вимоги тим, що [INFO] загинув її син [PERSON] . Після його смерті відкрилася спадщина на належне йому майно частки у праві спільної часткової власності на квартиру по [ADDRESS] . Спадкоємцями першої черги є вона та син спадкодавця відповідач по справі. У встановлений законом строк позивачка не звернулася до нотаріального органу із заявою про прийняття спадщини, оскільки на момент смерті спадкодавця вона проживала разом зі спадкодавцем у спірній квартирі як внутрішньо-переміщена особа, а тому, на її думку, не було потреби звертатися із заявою про прийняття спадщини. Після звернення до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, їй було відмовлено у видачі такого свідоцтва, оскільки вона пропустила шестимісячний строк для подання спадщини і не надала документів, що підтверджують факт прийняття спадщини шляхом спільного проживання зі спадкодавцем. Позивачка є співвласницею частини спірної квартири, на момент смерті спадкодавця фактично проживала з ним, що підтверджує факт прийняття спадщини позивачкою після смерті сина. Просить визнати за нею право власності на 1/8 частину квартири за адресою: [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті сина [PERSON] , який помер [INFO] . Ухвалою від 17.01.2025 відкрито провадження у справі, призначено підготовче засідання. Ухвалою від 07.05.2025 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. У відзиві на позовну заяву відповідач із позовом не погодився. Зазначив, що позов подано до неналежного відповідача та не у відповідний спосіб. Фактичною підставою для пред`явлення позову є відмова нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину з підстав не підтвердження прийняття спадщини після смерті [PERSON] . Позивач має право оскаржити в судовому порядку постанову нотаріуса, з якою вона не згодна. З дати відкриття провадження позивачка не зверталась до відповідача з питання прийняття спадщини. Відповідач не порушував жодних прав позивачки. Відповідач вважає, що нотаріусом прийнято законну постанову, оскільки надана позивачем довідка про взяття на облік як ВПО не підтверджує проживання позивачки разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Позивачка об`єктивно не могла проживати разом зі спадкодавцем, оскільки останній за зареєстрованим місцем фактично не проживав, з 16.03.2023 проходив військову службу та загинув у Харківській області. Просить відмовити у задоволенні позову. Відповідач [PERSON] позов визнав, подавши відповідну заяву, просив здійснювати розгляд справи без його участі. У судовому засіданні позивач та представник позовні вимоги підтримали із зазначених підстав. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні заперечував проти позову з підстав, які зазначені у відзиві. Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників справи, суд дійшов таких висновків. Судом встановлено, що квартира по [ADDRESS] належить на праві спільної часткової власності позивачці (розмір частки 1/2), відповідачу [PERSON] (розмір частки 1/4) та за життя належала на праві власності [PERSON] (розмір частки 1/4). Вказане підтверджується копіями свідоцтв про право власності на житло, про право на спадщину за законом, витягом про реєстрацію права власності (а.с. 9-14). [INFO] [PERSON] загинув. Місцем смерті зазначено Харківську область, Харківський район, с. Лук`янці (а.с. 6). Позивачка є матір`ю [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с. 13). Відповідач [PERSON] є сином [PERSON] , що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану 22.08.2024 [PERSON] склав посвідчену нотаріусом в Чеській Республіці заяву про прийняття спадщини після смерті батька. Вказана заява була одержана Сумською міською державною нотаріальною конторою 06.09.2024. 20.11.2024 позивачка звернулась до Сумської міської нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на частку квартири після смерті сина. Постановою від 20.11.2024 нотаріуса Сумської міської державної нотаріальної контори позивачці було відмовлено у задоволенні заяви. Відмова мотивована тим, що заявниця не була зареєстрована разом з померлим за однією адресою. У зв`язку з закінченням встановленого законодавцем терміну для прийняття спадщини, ненаданням спадкоємцем документів, що підтверджують факт прийняття спадщини шляхом спільного проживання, рішення суду про надання додаткового строку для прийняття спадщини, свідоцтво про право на спадщину за законом не може бути видане. [PERSON] 16.03.2023 був призваний до лав Збройних Сил України, що підтверджується копією довідки [INFO] . За життя [PERSON] був зареєстрований (з 15.05.1996) за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією інформації на запит Сумської міської територіальної громади. Відповідно до довідки від 05.02.2024 [PERSON] взята на облік як внутрішньо переміщена особа, фактичним місцем проживання/перебування у довідці вказано [ADDRESS] (а.с. 16). Відповідно до довідки, яка складена 17.12.2024 ТОВ «Компослуги», [PERSON] фактично проживає за адресою: [ADDRESS] . Двома сусідами позивачки складено акт від 17.12.2024 про її фактичне проживання за цією адресою (а.с. 17-18) Відповідно до положень ст.ст.1216-1218 ЦК України\~спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно зі\~ст. 1268 ЦК України\~спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого\~статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до\~ст. 1269 ЦК України\~спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Згідно з ч. 1\~ст. 1270 ЦК України\~для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Отже, для того, щоб набути право на спадщину, спадкоємці за заповітом або за законом мають прийняти її у порядку та у строки, встановлені законом. Акт прийняття спадщини характеризується є одностороннім правочином, оскільки його здійснення залежить виключно від волі спадкоємця. Щодо спадкоємців, які на час відкриття спадщини постійно проживали спільно зі спадкодавцем, встановлюється презумпція прийняття спадщини, яка може бути спростована лише шляхом подання ними заяви про відмову від спадщини до нотаріальної контори. Для тих спадкоємців, які не проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, єдиним виявом бажання прийняти спадщину є заява про це, подана до нотаріального органу (ч.1\~ст.1269 ЦК України). Відповідно до п. 3.19., 3.20 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України затвердженого\~Наказом Міністерства\~юстиції України\~від 22.02.2012\~№ 296/5 у редакції, чинній на час відкриття спадщини, спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270\~Цивільного кодексу, він не заявив про відмову від неї. У разі відсутності у паспорті такого спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем може бути: довідка органу реєстрації місця проживання про те, що місце проживання спадкоємця на день смерті спадкодавця було зареєстровано за однією адресою зі спадкодавцем. Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» Факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених\~статтею 12\~цього Закону. Частиною 1 статті 5 зазначеного закону , яка регламентує реєстрацію місця проживання внутрішньо переміщеної особи, визначено, що довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи засвідчує місце проживання внутрішньо переміщеної особи на період наявності підстав, зазначених у\~статті 1\~цього Закону. Згідно з п.п.4.10 п.4 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України затвердженого\~Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5, видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, жодним строком не обмежена. Тобто спадкоємець, який прийняв спадщину, може звернутися за видачею свідоцтва протягом будь-якого часу після закінчення строку, встановленого для прийняття спадщини. Особливе значення при цьому має факт постійного проживання спадкоємця на час відкриття спадщини разом із спадкодавцем, який підтверджує фактичне прийняття спадщини і має бути доведений спадкоємцем. Довідку Управління праці та соціального захисту населення\~про перебування на обліку позивачки , як внутрішньо переміщеної особи по [ADDRESS] , яка видана 05.02.2024 суд вважає належним доказом постійного проживання позивача зі спадкодавцем на день відкриття спадщини. Вказана довідка засвідчує місце проживання внутрішньо переміщеної особи на період наявності підстав, зазначених у\~статті 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» . Судом встановлено, що позивачка від спадщини не відмовлялась, а тому вважається такою, що прийняла спадщину після смерті сина і розмір його частки відповідно до положень частини 1\~статті 1267 ЦК України\~становить частину спадкового майна (1/8 частка у праві власності на квартиру), що вказує на законність позовних вимог щодо визнання за позивачем права власності на 1/8 частину спірної квартири. Суд відхиляє доводи відповідача про те, що спадкодавець фактично не проживав за місцем реєстрації через військову службу. Факт постійного проживання спадкоємця зі спадкодавцем оцінюється на момент відкриття спадщини та не залежить від того, чи постійно фізично перебував спадкодавець за місцем свого зареєстрованого проживання, якщо він не змінював його офіційно. Місце проживання військовослужбовця, у тому числі під час проходження служби, не змінюється автоматично на місце його дислокації, якщо він не оформив це відповідним чином. Суд також вважає необгрунтованими доводи відповідача про те, що позов подано до неналежного відповідача та не у відповідний спосіб. У даній справі відповідачами заявлено особу, яка прийняла спадщину та особу, яка є співвласником квартири, \~тобто відповідачами є особи, які мають право на частину спірної квартири та ті, хто претендує на це право. Таким чином, позивачка, будучи спадкоємцем першої черги, вважається такою, що прийняла спадщину автоматично згідно зі статтею 1268 ЦК України, оскільки вона постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. У цьому випадку, подання заяви до нотаріуса про прийняття спадщини не є обов`язковим для спадкоємця, який постійно проживав зі спадкодавцем. Відмова нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину з мотивів пропуску строку та ненадання документів, що підтверджують факт прийняття спадщини шляхом спільного проживання, не може бути підставою для позбавлення позивачки її спадкових прав, якщо факт такого проживання встановлений судом. Позивачка обрала належний спосіб захисту своїх прав, звернувшись до суду з позовом про визнання права власності на спадкове майно. Вимоги позивачки про визнання за нею права власності на 1/8 частину квартири є обґрунтованими та підлягають задоволенню, оскільки вона успадковує 1/2 частки спадкового майна (1/4 частки квартири), яке належало померлому сину, разом з іншим спадкоємцем першої черги відповідачем [PERSON] . Тобто, 1/4 частки спадкодавця ділиться порівну між матір`ю та сином (1/4 * 1/2 = 1/8). На підставі ст. 141 ЦПК України у зв`язку із задоволенням позовних вимог підлягає розподілу на користь позивача судовий збір у розмірі 1211,20 грн., сплачений при зверненні до суду. Позов заявлено до двох відповідачів, відтак, судовий збір підлягає стягнненню з них в дольовому порядку по від 1211,20 з кожного (605,60 грн.). Разом з цим, відповідач [PERSON] до початку розгляду справи по суті визнав позов, подавши про це відповідну заяву. На підставі ч. 2 ст. 142 ЦПК України у зв`язку з визнанням відповідачем [PERSON] позовних вимог позивачу підлягає поверненню з державного бюджету 50% судового збору, який би підлягав стягненню з цього відповідача 302,80 грн. (1211,20/4). Решта суми 302,80 грн. підлягає стягненню з відповідача [PERSON] .

Outcome: approved