Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-29 00:00:00

20.12.2024 р. представник позивача [PERSON] адвокат Гончарук М.П. звернувся через систему «Електронний суд» із позовом в Рівненський міський суд Рівненської області, який зареєстрований 23.12.2024 р. до відповідача [PERSON] , в якому просить стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] моральну шкоду в розмірі 270\~000 грн. станом на 20.12.2024 р. та судові витрати: 3240 грн. судового збору, поштові витрати 1000 грн., витрати на проведення психологічного обстеження 32000 грн., витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 25000 грн. В обґрунтування позову вказує, що 11.02.2023 р. [PERSON] як орендодавець та [PERSON] як орендар уклали договір про оренду квартири (будинку). Відповідно до п.1 Договору оренди відповідач передав, а позивач прийняв у тимчасове володіння та користування будинок, що належить відповідачу на праві власності, за адресою: [ADDRESS] , (оскільки сторони використали формуляр договору оренди, в тексті договору будинок позначено як квартира). Метою оренди будинку було проживання позивача та його сім`ї. В п.6.1 договору оренди позивач та відповідач чітко зафіксували, що відповідач має право 1 раз на місяць, завчасно повідомивши позивача та в його присутності здійснювати перевірку використання позивачем будинку та стану будинку і майна, що орендується. Зазначений пункт договору був покликаний насамперед забезпечити безпеку та приватність життя позивача та його сім`ї. В той же час відповідач протягом стоку дії договору оренди систематично та цілеспрямовано порушував умови договору оренди щодо контролю та перевірки свого майна (п. 6.1 договору) Відповідач самостійно та/або з дружиною без попередження з метою перевірки використання будинку та майна в ньому здійснював візити до будинку, включаючи прибудинкову територію. Крім того, відповідач неодноразово без попередження позивача здійснював огляд будинку за участі третіх осіб. Регулярність таких контрольних візитів без нагальної потреби та без попередження позивача свідчить про свідоме та систематичне порушення умов договору оренди та прав позивача як орендаря; права позивача та членів його сім`ї на повагу його приватного життя. При цьому у відповідь на заперечення проти таких візитів з посиланням на умови договору оренди, позивач зазнавав психологічний тиск, залякування та приниження честі та гідності фізичної особи зі сторони відповідача; переживання за безпеку та психологічний стан своєї сім`ї Позивач наводить положення ст. 8 Європейської конвенції, ст.ст. 3, 30, 32 Конституції України, п.3 ч.2 ст. 11, п.9 ч.2 ст. 16, ст.23, ч.1 ст. 1167 ЦК України, постанову ВП ВС від 15.12.2020 р. у справі №752/17832/14-ц, постанову ВП ВС від 01.09.2020 р. у справі №216/3521/16-ц, постанову ВП ВС від 20.09.2018 р. у справі №686/23731/15-ц та вказує, що 26.08.2024 р. він звернувся до фахівця в галузі психології, суб`єкта судово-експертної діяльності [PERSON] , з метою провести психологічне обстеження, поставивши перед ним 2 запитання: 1. Чи спричинені [PERSON] моральні страждання (моральна шкода) внаслідок порушення [PERSON] умов договору оренди будинку (договір оренди будинку за адресою [ADDRESS] , який було укладено 11.02.2023 р. між орендодавцем [PERSON] та орендарем [PERSON] )? 2. Якщо [PERSON] внаслідок порушення [PERSON] умов договору оренди будинку (договір оренди будинку за адресою [ADDRESS] , який було укладено 11.02.2023 р., між орендодавцем [PERSON] та орендарем [PERSON] ) дійсно спричинені моральні страждання (моральна шкода ), то як можна визначити грошовий еквівалент цих моральних страждань (моральної шкоди)? 04.11.2024 р. за результатами експертного дослідження експерт дійшов до таких висновків: [PERSON] внаслідок порушення [PERSON] умов договору оренди будинку (договір оренди будинку за адресою [ADDRESS] , який було укладено 11.02.2023 р. між орендодавцем [PERSON] та орендарем [PERSON] ) дійсно спричинені моральні страждання (моральна шкода). 2. Грошовий еквівалент моральних страждань (моральної шкоди), спричинених [PERSON] внаслідок порушення [PERSON] умов договору оренди будинку (договір оренди будинку за адресою [ADDRESS] , який було укладено 11.02.2023 р., між орендодавцем [PERSON] та орендарем [PERSON] ), можна визначити в сумі 6\~000,00 (шість тисяч) доларів США за курсом НБУ. При цьому експерт окремо зазначив, що психотравмувальна ситуація ще себе не вичерпала до кінця і продовжує свою дію. Відповідно, перелік стрес-факторів, виявлений обсяг та глибина моральних страждань (моральної шкоди), не є остаточними і встановлені на дату проведення дослідження. З огляду на вищевикладене, враховуючи принципи розумності та справедливості, позивач вважає, що грошовий еквівалент завданої позивачу моральної шкоди, становить 270\~000 грн. на дату подачі позову. Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 26.12.2024 р. цивільну справу передано на розгляд за підсудністю до Рівненського районного суду Рівненської області. Відповідно ст. 32 ЦПК України спори між судами про підсудність не допускаються; справа, передана з одного суду до іншого в порядку, встановленому\~статтею 31\~цього Кодексу, повинна бути прийнята до провадження судом, якому вона надіслана. Ухвалою суду від 24.02.2025 р. прийнято до розгляду позовну заяву; відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 10.03.2025 р. забезпечено участь позивача та його представника у судовому засіданні в режимі відеоконференції. Ухвалою суду від 02.06.2025 р. закрито підготовче провадження у справі та \~призначено справу\~до судового\~розгляду по\~суті. У судовому засіданні позивач [PERSON] пояснив, що майже щодня відповідач порушував умови договору оренди від 11.02.2023 р. 03.08.2023 р. він писав заяву та пояснення у ВП №1 Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області. Він не цікавився результатом розгляду його заяви, після того як упевнився, що вона була зареєстрована ВП №1 Рівненським РУП ГУНП в Рівненській області, оскільки на його попередній виклик 10.07.2023 р. поліцейські приїхали, однак ніяким чином не зафіксували подій. Він не пам`ятає, але існує велика ймовірність, що саме він записував від руки дані у договір оренди від 11.02.2023 р. Пояснює, що протягом шести місяців здійснював переказ на картковий рахунок відповідача коштів за договором оренди будинку і таким чином здійснювалася оплата. Пояснює, що в Реєстрі речових прав на нерухомість він робив запити, аби довідатися чи відповідач продав орендований будинок; йому відомо, що в грудні 2024 р. є новий власник цього будинку. Він із сім`єю виселився з орендованого будинку 11.08.2023 р. Пояснює, що усі доводи позовних вимог, викладені у висновку експерта. Не заперечив проти заочного розгляду справи. Представник позивача адвокат Гончарук М.П. у судовому засіданні підтримав позовні вимоги та пояснив, що усі обставини викладені у позові, висновку експерта та поясненнях позивача. Не заперечив проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився повторно, про причини неявки суду не повідомив, відзив до суду не подав. Номер телефону, який вказаний позивачем у позові, не відповідає. До суду повернувся поштовий конверт, надісланий за останнім відомим зареєстрованим місцем проживання відповідача та за його фактичним місцем проживання, що вказав позивач у позові, з відміткою про невручення "адресат відсутній за вказаною адресою". Відмітка про відсутність особи за адресою місця проживання вважається врученням судової повістки особі. Зазначена позиція висвітлена в постанові ВС України у складі суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 30.11.2022 року у справі № 760/25978/13-ц, провадження № 61-6788св22, висновки якої підлягають врахуванню для судів інших інстанцій. Також про дату, час та місце розгляду справи відповідач був повідомлений належним чином, шляхом опублікування оголошення про виклик до суду на офіційному веб-сайті судової влади України. Відповідно до ч.11\~ст.128 ЦПК України\~з опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. За таких обставин суд, враховуючи відсутність заперечень сторони позивача, відсутність відзиву від відповідача, прийшов до висновку, що справа може бути розглянута без участі відповідача, на підставі наявних у справі доказів, з постановленням заочного рішення. Вислухавши позивача та його представника, дослідивши матеріали справи та наявні в них докази, суд приходить до наступних висновків. Судомустановлено, що 11.02.2023 р. між орендодавцем [PERSON] та орендарем [PERSON] було укладено договір про оренду квартири (будинку). Відповідно до п.1 цього договору Орендодавець передає, а орендар бере у тимчасове володіння та користування квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Квартира належить орендодавцю на праві власності згідно договору приватної власності. Відповідно до п.2 цього договору квартира орендується орендарем для власного проживання. Відповідно до п.п.3.1 3.3 п.3 Термін оренди цього договору термін оренди складає 6 місяців з моменту прийняття квартири за актом здачі-приймання 11 лютого; термін оренди може бути скорочений лише за згодою сторін; орендар має право відмовитися від даного договору, попередивши орендодавця в термін за один місяць. Відповідно до п.п.4.1-4.3 п.4 Орендна плата та порядок розрахунків цього договору розмір орендної плати становить 10\~000 (десять тисяч) гривень; орендна плата сплачується не пізніше кожного числа поточного місяця; розмір орендної плати підлягає перегляду за згодою сторін. Відповідно до п.п. 6.1 та п.п.6.2 п. 6 Права та обов`язки орендодавця орендодавець має\~право 1\~(один)\~раз на\~місяць,\~завчасно повідомивши\~орендаря та\~й його\~присутності здійснювати\~перевірку порядку\~використання орендарем\~квартири та\~стану квартири\~і майна,\~що орендується; орендодавець має беззаперечне право на отримання орендної плати в обумовлені терміни без запізнень. В іншому випадку, коли орендар злісно порушує умови даного договору, а особливо п. 4.1, 4.2, 4.3, орендодавець має право на розірвання даного договору в односторонньому порядку. Відповідно до п.п. 7.1 п. 7 Обов`язки орендаря орендар серед іншого зобов`язується безперешкодно допускати орендодавця до квартири з метою перевірки її використання у відповідності до даного договору. Відповідно до п.п.9.1 9.2 п. 9 Відповідальність сторін орендар несе наступну відповідальність за даним договором: у випадку прострочення по сплаті орендних платежів пеня в розмірі 50% від суми боргу за кожен день прострочення; орендодавець несе повну відповідальність за даним договором. Відповідно до п. 11 Особливі умови даного договору, у випадку продажу будинку завчасно (до закінчення дії договору) страховий платіж та комісія агенства нерухомості повертаються. У заяві від 03.08.2023 р. до ВП №1 Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області [PERSON] просить прийняти міри до [PERSON] , жителя с.Порозове, який порушує умови договору оренди та шляхом психологічного тиску, фізичних погроз, завдає йому моральних страждань та вимагає виселення його сім`ї без належних для цього підстав, починаючи з 07.06.2023 р. Адреса проживання згідно договору оренди [ADDRESS] . Матеріальної шкоди на даний час йому не завдав. У письмових поясненнях до поліції від 03.08.2023 р. [PERSON] вказував, що від перших тижнів початку проживання його сім`ї в орендованому будинку, а саме з 18.02.2023 р., орендодавець [PERSON] порушував умови договору пункт 6.1, де йдеться про відвідування раз на місяць. Крім цього порушував спокій сім`ї, знаходячись майже щодня в дворі орендованого ним будинку та телефонуючи до нього майже щодня, інколи декілька разів. Ігнорував його неодноразові прохання та пояснення щодо непорушення їхнього спокою та дотримання правил договору оренди будинку. Це порушувало звичний спосіб життя їхньої сім`ї та погіршувало стосунки з орендодавцем. 07.06.2023 р. о 12-й годині висунув йому вимогу виселитися та влаштував скандал. Весь місяць сім`я була під морально-психологічним тиском, не знаючи чого очікувати від розгніваного орендодавця та боячись безпідставно бути виселеними насильно з житла. 10.07.2023 р. орендодавець на його спробу домовитися щодо нормального проживання його сім`ї та уточнення його особистих обставин, вдався разом із його дружиною до погроз, залякування його, а саме погрожували відключити водопостачання, електроенергію, виламувати двері, викликати 2-х синів орендодавця, щоб насильно змусити їхню сім`ю виселитися із житла. На їхнє переконання вони можуть вчиняти будь-які дії так як це їхній будинок. Крім того, не зобов`язані домовлятися та щось пояснювати. Як убачається з Талону-повідомлення єдиного обліку №7809 про прийняття і реєстрацію заяви (повідомлення) про кримінальне правопорушення та іншу подію, помічником чергового капралом поліції ВП №1 (м.Рівне) Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області Тимофієвим В.М. було зареєстровано вказану заяву [PERSON] від 03.08.2023 р. в ІТС «Інформаційний портал НПУ» (журналі єдиного обліку) ВП №1 (м.Рівне) Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області за №7809. Як убачається з висновку експерта психолога №04/11/24-ЛВВ за результатами психологічного обстеження [PERSON] , складеного 04.11.2024 р., експерт психолог [PERSON] на підставі адвокатського запиту адвоката Гончарука М.П. вих. №03-08/24 від 26.08.2024 в інтересах [PERSON] , [INFO] , провів психологічне обстеження позивача [PERSON] з наданням висновку експерта психолога. Експерт психолог попереджений про те, що висновок експерта психолога буде використаний для суду та про кримінальну відповідальність за надання завідомо неправдивого висновку відповідно до ст. 384 КК України. Згідно з частиною першою статті\~15, частиною першою статті\~16 ЦК України\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У справі предметом спору є компенсація моральної шкоди за неналежне виконання умов договору оренди будинку. Тлумачення як\~статті 3 ЦК України\~загалом, так і пункту 6\~статті 3 ЦК України\~свідчить, що загальні засади (принципи) цивільного права мають фундаментальний характер, й інші джерела правового регулювання, насамперед, акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, виявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії та повинні враховуватися, зокрема, при тлумаченні норм, що містяться в актах цивільного законодавства. Для приватного права апріорі властивою є така засада, як розумність. Розумність характерна як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватноправових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і для тлумачення процесуальних норм (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 червня 2021 року у справі № 554/4741/19, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року у справі № 520/1185/16-ц, постанову Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20). Однією з підстав виникнення зобов`язання є договір (пункт 1 частини другої\~статті 11 ЦК України). Договір як універсальний регулятор приватних відносин покликаний забезпечити їх регулювання та має бути направлений на встановлення, зміну або припинення приватних прав та обов`язків. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта\~статті 263 ЦПК України). У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 23 січня 2019 року у справі № 355/385/17 (провадження № 61-30435сво18) міститься висновок, що: «…у статті 629\~ЦК України\~закріплено один\~із фундаментів,\~на якому\~базується цивільне\~право,\~-\~обов`язковість\~договору.\~Тобто з\~укладенням договору\~та виникненням\~зобов`язання\~його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Не виконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: (1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; (2) розірванні договору в судовому порядку; (3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; (4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться в\~главі 50 ЦК України; (5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду)». Згідно з ч.1\~ст.626 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частиною 1\~ст.759 ЦК України\~визначено, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Згідно з ч.1\~ст.810 ЦК України\~за договором найму (оренди) житла одна сторона - власник житла (наймодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (наймачеві) житло для проживання у ньому на певний строк за плату. Відповідно до ч.1\~ст.509 ЦК України\~зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. За загальними правилами доказування, визначеними статями\~12,\~81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків,\~встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. У вказаній справі позивач [PERSON] (орендар), звертаючись до суду із позовом до відповідача [PERSON] (орендодавця), вказує на те, що у зв`язку з неналежним виконанням орендодавцем [PERSON] своїх обв`язків, зокрема не дотриманням п. 6.1 договору, йому завдано моральної шкоди. На підтвердження своїх вимог позивач подав до суду висновок експерта психолога від 04.11.2024 р., в якому у розділі 3 Висновки вказано: 1. [PERSON] внаслідок порушення [PERSON] умов договору оренди будинку (договір оренди будинку за адресою [ADDRESS] , який було укладено 11.02.2023 р. між орендодавцем [PERSON] та орендарем [PERSON] ) дійсно спричинені моральні страждання (моральна шкода). 2. Грошовий еквівалент моральних страждань (моральної шкоди), спричинених [PERSON] внаслідок порушення [PERSON] умов договору оренди будинку (договір оренди будинку за адресою [ADDRESS] , який було укладено 11.02.2023 р., між орендодавцем [PERSON] та орендарем [PERSON] ), можна визначити в сумі 6\~000,00 (шість тисяч) доларів США за курсом НБУ. Як окрему обставину для повноти відповіді на поставлене питання експерт зазначив, що психотравмувальна ситуація ще себе не вичерпала до кінця і продовжує свою дію. Відповідно, перелік стрес-факторів, виявлений обсяг та глибина моральних страждань (моральної шкоди) , а також грошовий еквівалент цих моральних страждань (моральної шкоди), не є остаточними і встановлені на дату проведення дослідження. Відповідно до частини першої\~статті 1167 ЦК України\~моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до положень ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Тлумачення статті 23 ЦК України свідчить, що вона є нормою, яка має поширюватися на будь-які цивільно-правові відносини, в яких тій чи іншій особі було завдано моральної шкоди. Це, зокрема, підтверджується тим, що законодавець вживає формулювання «особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав». Тобто можливість стягнення компенсації моральної шкоди ставиться в залежність не від того, що це передбачено нормою закону або положеннями договору, а від порушення цивільного права особи (постанова Великої Палати Верховного Суду від 01.09.2020 у справі №216/3521/16-ц). Пунктом 3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 №4 встановлено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Пунктами 4, 5 вказаної постанови визначено, що у позовній заяві про відшкодування моральної шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, яким неправомірними діями чи бездіяльністю заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами підтверджується. Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суди, зокрема, повинні з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Згідно з пунктом 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 №4 розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Верховний Суд у постановах від 18.12.2020 у справі №686/25718/10 та від 30.12.2020 у справі №482/48/19 зазначив, що причинно-наслідковий зв`язок між діянням особи та заподіянням шкоди полягає в тому, що шкода є наслідком саме протиправного діяння особи, а не якихось інших обставин. Об`єктивний причинний зв`язок, як умова відповідальності, виконує функцію визначення об`єктивної правової межі відповідальності за шкідливі наслідки протиправного діяння. Заподіювач шкоди відповідає не за будь-яку шкоду, а тільки за ту шкоду, яка завдана його діями. Відсутність причинного зв`язку означає, що шкода заподіяна не діями заподіювача, а викликана іншими обставинами. При цьому, причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою має бути безпосереднім, тобто таким, коли саме конкретна поведінка без якихось додаткових факторів стала причиною завдання шкоди. У випадку, коли протиправна поведінка, яка створила конкретну можливість завдання шкоди, перетворює її у дійсність тільки в разі приєднання до неї протиправної дії третіх осіб, має встановлюватися юридично значимий причинний зв`язок як з поведінкою, яка створила конкретну можливість (умови для завдання шкоди), так і з діями, які перетворили її у дійсність (фактичне завдання шкоди). Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди. У разі встановлення конкретної особи, яка завдала моральної шкоди, відбувається розподіл тягаря доказування: (а) позивач повинен довести наявність моральної шкоди та причинний зв`язок; (б) відповідач доводить відсутність протиправності та вини. Завдання моральної шкоди - явище завжди негативне. Проте з цього не слідує, що будь-яка завдана моральна шкода породжує зобов`язання з її відшкодування. Покладення обов`язку відшкодувати завдану моральну шкоду може мати місце лише за умови, коли шкода була викликана протиправною поведінкою відповідальної за неї особи (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25.05.2022 у справі №487/6970/20, постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05.12.2022 у справі №214/7462/20. Суд ураховує, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1\~ст. 77 ЦПК) та, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6\~ст. 81 ЦПК). При цьому, належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій. Правила допустимості доказів визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину в справі. Правила допустимості доказів встановлені з метою об`єктивності та добросовісності у підтвердженні доказами обставин у справі, виходячи з того, що нелегітимні засоби не можуть використовуватися для досягнення легітимної мети, а також враховуючи те, що правосудність судового рішення, яке було ухвалене з урахуванням нелегітимного доказу, завжди буде під сумнівом. Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму. Допустимість доказів означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами. Відповідно до ч. 2\~ст. 43 ЦПК України\~обов`язок надання усіх наявних доказів до початку розгляду справи по суті покладається саме на осіб, які беруть участь у справі. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ст.76 ЦПК України). Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів; жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності; суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Отже доказами у розумінні ст. 76 ЦПК України є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до п.2 ч.2 ст. 76 ЦПК України ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. У наданому до суду позивачем висновку експерта від 04.11.2024 р., в якому у п.1 розділу 3 Висновки вказано, що [PERSON] внаслідок порушення [PERSON] умов договору оренди будинку дійсно спричинені моральні страждання. Натомість у висновку не наводяться вихідні дані, що були надані експерту, з яких виснувано порушення [PERSON] умов договору оренди будинку. У зв`язку з цим суд зауважує, що відповідно до ч.2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Як встановлено судом, доказів щодо здійснення оплати позивачем на виконання умов договору оренди матеріали справи не містять. З пояснень позивача встановлено, що між сторонами договору спору щодо орендної плати не має. Актів здачі приймання будинку орендарем чи виселення з нього по закінченню договору оренди будинку матеріали справи також не містять. Доводи позивача, що відповідачем не виконувалися належним чином умови договору оренди щодо п. 6.1 договору,\~ суд вважає недоведеними належними та допустимими доказами, оскільки позивачем згідно з ст.ст.77-79 ЦПК України не надано доказів на підтвердження того, що відповідач неналежним чином виконував умови договору оренди, як і доказів того, що позивач звертався до відповідача з вимогою про розірвання договору оренди через його невиконання відповідачем; свідчення свідків, аудіо- чи відео- докази протиправних дій відповідача, про які вказує позивач; вимоги відповідача про виселення; пошкодження відповідачем майна, яке передано в оренду, та неможливість ним користуватися орендарю; скарги на дії/бездіяльність працівників поліції, зокрема тих, які приїжджали на виклик [PERSON] та не зафіксували ані його звернення, а ні протиправність дій [PERSON] . Суд виходить з обставин, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги, та, визначаючи характер спірних правовідносин, зауважує, що позивач [PERSON] у своїх поясненнях посилається на самостійне вжиття ним заходів щодо перевірки дійсності висловлених відповідачем намірів про дострокове виселення позивача з орендованого будинку через його продаж іншим особам, перевіряв вказану інформацію в Реєстрі речових прав, однак доказів як щодо належності орендованого будинку орендарю, так і його відчуження відповідачем вже після закінчення строку договору оренди, матеріали справи не містять. Відсутність відповідних доказів виключає можливість задоволення вимог про відшкодування моральної шкоди. Як встановлено у судовому засіданні, позивачем не було надано належних та допустимих доказів відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності протиправності діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.3 ст.12 ЦПК України). Встановивши зазначені обставини у їх сукупності, дослідивши надані позивачем докази, суд дійшов висновку про відсутність достатніх підстав для стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди. Відповідно до п. 2 ч.2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача. \~ \~ \~ \~

Outcome: dismissed