Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-30 00:00:00

ТОВ «Діджи Фінанс» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №10003157764 від 13 лютого 2021 року в розмірі 22295 грн. 20 коп. та судові витрати, судовий збір в розмірі 2422 грн. 40 коп. та витрати на правничу допомогу в розмірі 9000 грн. Позов мотивує тим, що зареєструвавшись у власному кабінеті на сайті ТОВ «ФК» Інвест Фінанс» 13 лютого 2021 року [PERSON] з використанням сервісу online-кредитування подала заявку №10003157764 на отримання кредиту в розмірі 7200 грн. Кредитний договір укладений у електронній формі відповідно до Закону України «Про електронну комерцію»\~за допомогою\~одноразового паролю. ТОВ «ФК»\~Інвест Фінанс»\~перерахувало відповідачці\~на її\~банківську картку\~кредитні кошти. Таким чином,\~кредитодавець виконав\~зобов`язання за\~кредитним договором\~від 13\~лютого 2021\~року.\~Разом з\~тим,\~відповідачка свої\~зобов`язання за\~договором не\~виконала,\~у зв`язку\~з чим\~в останньої\~виникла заборгованість\~у розмірі\~22295\~грн.\~20\~коп. 05 вересня 2022 року між ТОВ «ФК» Інвест Фінанс» та ТОВ «Діджи\~Фінанс» було укладено договір факторингу № 556/ФК-22, згідно якого ТОВ «ФК» Інвест Фінанс» відступило право вимоги, а ТОВ «Діджи Фінанс» набуло права вимоги до відповідачки за кредитним договором №10003157764 від 13 лютого 2021 року. Крім того, позивач зазначив, що було вжито заходів щодо досудового врегулювання спору між сторонами. Відповідачці 30 жовтня 2023 року направлялась досудова вимога про сплату заборгованості за кредитним договором №10003157764 від 13 лютого 2021 року, вих.№3232321108-АВ, проте така залишилась без виконання. Просить позов задоволити. Також, вирішити питання щодо розподілу судових витрат, а саме стягнути з відповідачки сплачений судовий збір в розмірі 2422 грн. 40 коп. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 9000 грн. Представник відповідачки [PERSON] адвокат Козій Т.В. скориставшись системою «Електронний суд» подав відзив на позовну заяву, за змістом якого позов заперечив. Зазначив, що позивачем не надано належних та допустимих доказів факту видачі відповідачці кредитних коштів. Зокрема, до позовної заяви не долучено меморіального ордера, виписки по рахунку, заяви на видачу готівки чи платіжного доручення. Відсутність цих доказів свідчить про недоведеність самого факту кредитування відповідачки. Відповідно до практики та правових висновків Верховного Суду, у разі ненадання таких документів суд повинен відмовити у задоволенні позову. Також, із матеріалів справи вбачається, що нарахування відсотків відбувалося після спливу строку кредитування, визначеного договором, тривалість якого становить 30 днів. Позивачем не наведено обґрунтованих причин для стягнення коштів за межами встановленого строку. Розрахунок за більший період є порушенням норм ЦК України. Згідно зі ст.530 ЦК України боржник повинен виконати грошове зобов`язання у семиденний строк з моменту пред`явлення вимоги. Однак позивачем не надано доказів направлення відповідачу письмової вимоги про виконання зобов`язання, що є підставою для відмови у задоволенні позову. Позивачем не підтверджено правонаступництво кредитора, що унеможливлює стягнення боргу, оскільки в матеріалах справи відсутні договір про відступлення права вимоги, реєстр договорів та права вимоги, за якими здійснено відступлення, документи, що підтверджують оплату за договором відступлення, акт приймання-передачі, що посвідчує передачу права вимоги з усіма необхідними підписами та реквізитами. Крім того, відповідач заперечує проти стягнення витрат на правову допомогу. На підставі викладеного просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі через відсутність доказів видачі кредиту, недоведеність належного переходу права вимоги та відсутність виконання обов`язкових передумов для стягнення боргу. Також заявляє про стягнення правничої допомоги з позивача у розмірі 5000 грн. Від представника позивача надійшла відповідь на відзив, де останній вважає доводи відповідачки викладені у відзиві необгрунтованими та такими, що спростовуються матеріалами справи. Факт видачі кредитних коштів відповідачу підтверджується всіма наявними документами, які були долучені до матеріалів справи. Зокрема, договором, платіжними документи та інформаційною довідкою, що свідчать про перерахування суми 7200 грн. на банківську картку відповідачки через ліцензовану платіжну систему ТОВ «Платежі Онлайн». Для усунення будь-яких сумнівів позивачем заявлено клопотання про витребування виписки по картковому рахунку безпосередньо з банку, оскільки відповідно до закону позивач не має повноважень самостійно отримувати банківську таємницю. Щодо розрахунку заборгованості він сформований на підставі первинних бухгалтерських документів відповідно до Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Водночас відповідачка жодних доказів на спростування цього розрахунку не надала, альтернативний розрахунок чи висновок експерта, доказів повернення кредиту, також не подано. Матеріали справи містять належні та допустимі докази, що підтверджують факт відступлення права вимоги до відповідачки від ТОВ «ФК «Інвест Фінанс» до ТОВ «Діджи Фінанс» за кредитним договором №10003157764 від 13 лютого 2021 року. Звертає увагу суду, що представником відповідачки не доведено витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5000 грн. були фактичними та неминучими, а їхній розмір обгрунтованим, представником відповідачки не надано договору про надання правничої допомоги, детального опису послуг із зазначенням витраченого часу та обсягом виконаних робіт, а отже відсутні правові підстави для стягнення з позивача на користь відповідачки витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5000 грн. Вважає позовні вимоги обґрунтованими та просить суд врахувати надані докази, задоволити клопотання про витребування додаткових доказів і ухвалити рішення про стягнення заборгованості відповідно до умов укладеного кредитного договору. Крім того, представником відповідача подано заперечення на клопотання представника позивача про витребування доказів, вважає, що таке до задоволення не підлягає, оскільки не було подано разом з позовною заявою. Представник позивача просить про розгляд справи за його відсутності, позов підтримує в повному обсязі та просить такий задоволити. Відповідака та її представник у судове засідання не з`явилися, хоча належним чином повідомлялися про дату, час і місце судового засідання, причин неявки не повідомили, а тому судом здійснено розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. У зв`язку з неявкою сторін відповідно до ч.2\~ст.247 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. 05 травня 2025 року ухвалою суду дану позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено до судового розгляду на 27 травня 2025 року. 27 травня 2025 року за клопотанням представника відповідачки розгляд справи відкладено на 11 червня 2025 року. Ухвалою суду від 11 червня 2025 року розгляд справи відкладено на 23 червня 2025 року, у зв`язку з тим, що в позивача не завершився встановлений судом строк для подання відповіді на відзив, що є перешкодою для розгляду справи по суті. Ухвалою суду від 23 червня 2025 року за клопотання представника позивача витребувано у АТ «Приватбанк» інформацію про те, чи було емітовано на ім`я [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] )платіжну картку № [NUMBER] , а також інформацію про рух коштів (виписку)по банківській картці № [NUMBER] за період з 13 лютого 2021 року по 18 лютого 2021 року, з відображенням часу зарахування коштів та інформацію щодо номеру телефону, на який відправляється інформація про підтвердження здійснення операцій (фінансовий номер телефону) за платіжною карткою № [NUMBER] за період з 13 лютого 2021 року по 18 лютого 2021 року, у зв`язку з чим розгляд справи відкладено на 17 липня 2025 року. Ухвалою суду від 17 липня 2025 року розгляд справи відкладено на 31 липня 2025 року, у зв`язку із невиконанням ухвали від 23 червня 2025 року про витребування доказів. 21 липня 2025 року на адресу суду від АТ «Приватбанк» надійшли витребувані докази. З`ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до наступного висновку. Статтями\~12, 81 ЦПК України\~визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що 13 лютого 2021 року з використанням сервісу онлайн кредитування ТОВ «ФК «Інвест Фінанс» на сайті https://cashberry.com.ua/, [PERSON] подала заявку на отримання кредиту №10003157764 та шляхом використання одноразового пароля, що прирівнюється до підписання договору в паперовій формі власноручним підписом чи електронного договору електронним підписом, тим самим підтвердила умови кредитного договору, який знаходиться у її власному кабінеті на сайті https://cashberry.com.ua. Таким чином, [PERSON] уклала договір про споживчий кредит №10003157764 від 13 лютого 2021 року з ТОВ «ФК «Інвест Фінанс» та відповідно до умов договору погоджено надання відповідачці [PERSON] коштів кредиту у сумі 7200 грн. у безготівковій формі шляхом їх перерахування за реквізитами платіжної картки, реквізити якої надані позичальником. Згідно із умовами даного договору сума (загальний розмір) кредиту становить 7200 грн., кредит надається строком на 30 днів, однак може бути продовжений у порядку та на умовах, визначених цим договором. Пунктами 1.6.-1.7 договору сторонами погоджена орієнтовна реальна річна процентна ставка у розмірі 624,15% річних, орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладення договору становила за ставкою 10893 грн. 60 коп. Відповідно до п.3.1. нарахування процентів за договором здійснюється на залишок фактичної заборгованості за кредитом на кожен день користування кредиту протягом строку кредиту, виходячи із фактичної кількості днів у місяці та у році, тобто метод «факт/факт». Сторони договору домовились, що повернення кредиту та сплата процентів за користування кредитом здійснюватимуться згідно графіка розрахунків, крім випадку, визначеного в пп.6.1.1. цього договору. Крім того, 11 березня 2021 року було укладено між ТОВ «ФК «Інвест Фінанс» та [PERSON] додаткову угоду про зміну умов договору №10003157764 від 13 лютого 2021 року, у якій зазначено, що кредит надається строком до 29 березня 2021 року. Пунктом 2 додаткової угоди передбачено, що у випадку, якщо в п.1.5.1. договору знижена процентна ставка 0,01% в день від суми кредиту, яка отримана позичальником від кредитора відповідно до умов «Офіційних правил «Кредит під 0,01%» на перший кредит для нових користувачів фінансових послуг», які розміщені на веб-сайті Кредитора та у разі ініціювання таким позичальником продовження (пролонгації) строку кредиту і за умови сплати позичальником кредитору в строк до 11/03/2021 року фактично нарахованих процентів по договору №10003157764 від 13/02/2021 р. (надалі «Договір») в сумі 1724 гривень, сторони дійшли згоди змінити п.1.2., п.1.3.1. договору, виклавши їх у таких редакціях: «1.2. Кредит надається строком до 29/03/2021 року, але в будь-якому разі цей договір діє до повного виконання позичальником своїх зобов`язань за цим договором» та «1.3.1. Знижена процентна ставка 1,71 % в день від суми кредиту, застосовується у межах нового строку надання кредиту (з 1-го (першого) дня пролонгації), зазначеного у п.3 цієї додаткової угоди, якщо в цей строк позичальник здійснить повне погашення кредитної заборгованості або здійснить таке погашення протягом трьох календарних днів, що слідують за датою закінчення такого строку. При цьому позичальник погоджується, що умови про встановлення різних процентних ставок за цим договором застосовуються за домовленістю Сторін та не є наслідком погіршення умов користування кредитом для позичальника. На підтвердження надання відповідачці та зарахування на її банківську карту кредитних коштів в розмірі 7200 грн. позивачем надано суду інформаційну довідку від 14 грудня 2022 року №62/4181/12, в якій ТОВ «Платежі Онлайн», як оператор послуг платіжної інфраструктури повідомляє, що на сайті торговця через платіжний сервіс «Platon» була проведена успішна транзакція 13 лютого 2021 року на карту № [NUMBER] на суму 7200 грн. Як вбачається із розрахунку позивача, заборгованості за наданим кредитом, у зв`язку із неналежним виконанням позичальником своїх зобов`язань за договором про надання споживчого кредиту від 13 лютого 2021 року, становить 22295 грн. 20 коп., що складається з тіла кредиту в розмірі 7200 грн. та заборгованості по відсотках в розмірі 15095 грн. 20 коп. Частиною 2 ст.11 ЦК України визначено, що підставами виникнення цивільних прав і обов`язків є у тому числі договори та інші правочини. Відповідно до ч.1, 2 ст.207\~ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до ст.626\~ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.(стаття 628 ЦК України). Частиною 1 ст.638\~ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Абзац другий частини 2 статті 639\~ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Механізм укладення електронного договору, який має використовуватися позивачем у взаємовідносинах із позичальниками, зокрема вимоги до його підписання сторонами, врегульовано Законом України\~«Про електронну\~комерцію» та Законом України «Про електронний цифровий підпис». Згідно із пунктом 6 частини першої статті 3\~Закону України\~«Про електронну\~комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (пункт 12 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»). У пункті 5 статті 3\~Закону України\~«Про електронну\~комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч.1 ст.5\~Закону України\~«Про електронні\~документи та\~електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Враховуючи положення ч.1 ст.5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг»\~правочин вважається вчиненим у електронній формі у випадку, якщо в ньому наявні всі обов`язкові реквізити документа. Також, відповідно до ч.1, 2 ст.6\~Закону України\~«Про електронні\~документи та\~електронний документообіг» електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. З врахуванням викладеного, наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх. Відповідно до ч.1 ст.7\~Закону України\~«Про електронні\~документи та\~електронний документообіг» оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронні довірчі послуги». Відповідно до ч.3 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ч.6 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно із ч.12 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному\~статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним\~статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Договір, укладений у електронній формі є таким, що укладений у письмовому вигляді. Аналогічні висновки викладені в постановах Верховного суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19; від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18; від 07 жовтня 2020 року №127/33824/19. Як вбачається з матеріалів справи, ТОВ «ФК «Інвест Фінанс» виконало взяті на себе зобов`язання в повному обсязі, надавши відповідачці кредит, відповідно до умов укладеного кредитного договору. Згідно з інформацією АТ КБ «Приват банк», наданою суду на виконання ухвали від 23 червня 2025 року, банківська картка № [NUMBER] емітована на ім`я [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] . На зазначену банківську картку 13 лютого 2025 року були зараховані грошові кошти в сумі 7200 грн. Вказане повністю спростовує заперечення відповідачки щодо неукладення кредитного договору та неотримання коштів за вказаним кредитним договором. 05 вересня 2022 року між ТОВ «ФК «Інвест Фінанс» та ТОВ «Діджи Фінанс» укладено договір факторингу №556/ФК-22 відповідно до умов якого позивач набув право вимоги, в тому числі і за кредитним договором №10003157764 від 13 лютого 2021 року, що укладений між ТОВ «ФК «Інвест Фінанс» та [PERSON] , що підтверджується витягом з реєстру боржників до вказаного договору факторингу. ТОВ «Діджи Фінанс» перерахувало кошти за договором факторингу №556/ФК-22 від 05 вересня 2022 року на рахунок ТОВ «ФК «Інвест Фінанс» згідно з платіжними інструкціями: від 06 вересня 2022 року № 2474 у розмірі 1488000 грн, від 12 вересня 2022 року №2493 у розмірі 744000 грн; від 19 вересня 2022 року №2544 у розмірі 744000 грн. 30 жовтня 2023 року ТОВ «Діджи Фінанс» направило відповідачці досудову вимогу сплату заборгованості за кредитним договором №10003157764 від 13 лютого 2021 року вих.№ 3232321108-АВ. Суд вважає, що копія договору факторингу, реєстру права вимоги та платіжні інструкції є належними та допустимими доказами відступлення права вимоги у спірних правовідносинах. Відтак, позивач ТОВ «Діджи Фінанс», з врахуванням передачі права вимоги за укладеним договором факторингу з ТОВ «ФК «Інвест Фінанс», виконав свої зобов`язання, надавши відповідачці кошти за договором про надання споживчого кредиту у встановленому в договорі розмірі та на узгоджених між ними умовах, однак остання в односторонньому порядку відмовилася від виконання взятих на себе зобов`язань, у зв`язку з чим допустила заборгованість. При цьому, розмір спірної заборгованості за вищевказаними кредитними договорами відповідачкою не спростовано, своїх розрахунків не наведено та суду не було подано. За змістом статті 1056-1\~ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються у договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Поняття «строк договору», «строк виконання зобов`язання» та «термін виконання зобов`язання» згідно з приписами ЦК України мають різний зміст. Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору (ч.1 ст.631 ЦК України). Цей строк починає спливати з моменту укладення договору (частина друга вказаної статті), хоча сторони можуть встановити, що його умови застосовуються до відносин між ними, які виникли до укладення цього договору (ч.3 ст.631 ЦК України). Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (ч.4 ст.631 ЦК України). Відтак, закінчення строку договору, який був належно виконаний лише однією стороною, не звільняє другу сторону від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання нею її обов`язків під час дії договору. Поняття «строк виконання зобов`язання» і «термін виконання зобов`язання» охарактеризовані у ст.530 ЦК України. Згідно з приписами її частини першої, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). З огляду на викладене, строк (термін) виконання зобов`язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього, зокрема коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов`язання за договором і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання вказаного зобов`язання. Визначення факторингу міститься у ст.49 Закону України «Про банки і банківську діяльність», у якій зазначено, що факторинг - це придбання права вимоги на виконання зобов`язань у грошовій формі за поставлені товари чи надані послуги, приймаючи на себе ризик виконання таких вимог і прийом платежів. Статтею 1077\~ЦК України передбачено, що за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає. Згідно зі статтею 1078\~ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції (стаття 1079 ЦК України). Згідно з пунктом 5 ч. 1 ст.\~1\~Закону України\~«Про фінансові\~послуги та\~державне регулювання\~ринків фінансових\~послуг» фінансова послуга - це операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів. За змістом пункту 11 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», факторинг є фінансовою послугою. За змістом положень статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів», цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором. При цьому, частина 4 статті 18 Закону не містить застереження щодо незастосування зазначених положень пункту 5 частини 3 цієї статті до умови договорів про надання споживчого кредиту. Частинами 5 та 7 ст.\~18\~Закону України\~«Про захист\~прав споживачів» передбачено, що якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Вочевидь, що між сторонами (з урахуванням правонаступництва позивача ТОВ «Діджи Фінанс» на підставі договору факторингу) було досягнуто згоди з усіх істотних умов електронного договору №10003157764, в силу відсутності доказів на підтвердження його нікчемності чи визнання його недійсним у встановленому порядку, створюють презумпцію його правомірності, у зв`язку з чим вказаний договір є обов`язковим для виконання його сторонами, а зобов`язання за ним мають виконуватися належним чином відповідно до закону та його умов, натомість відповідачка не виконала зобов`язань за вказаним договором, допущену заборгованість за електронним договором нею у встановленому порядку не погашено. Згідно з наданим позивачем розрахунком заборгованість відповідачки за тілом кредиту за кредитним договором №10003157764 від 13 лютого 2021 року становить 7200 грн., заборгованість за відсотками - 15095 грн. 20 коп., яка у 2 рази перевищує суму боргу. Суд вважає, що нарахована позивачем сума по відсотках за користування кредитом не відповідає вимогам чинного законодавства про захист прав споживачів. Крім того, передбачення в електронному договорі такого високого розміру відсотків порушує принцип рівності сторін договору, учасником якого є відповідач як споживач, тим самим порушує його права споживача, тому вимога позивача про стягнення цих сум заборгованості за відсотками, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим чинним ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності, є несправедливо непомірним тягарем для відповідача та джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків позивачем, а наявність в останнього як кредитора можливості стягувати з відповідача як споживача надмірні грошові суми відсотків, спотворює їх дійсне правове призначення як засобу розумного стимулювання відповідача як боржника виконувати основне грошове зобов`язання. Суд враховує, що приписами ст.42\~Конституції України визначено, що участь у договорі споживача як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту щодо сплати споживачем пені за прострочення у поверненні кредиту. До того ж, як зауважував Конституційний Суд України, межі дії принципу свободи договору визначаються законодавством з урахуванням критеріїв справедливості, добросовісності, пропорційності і розумності. При цьому держава має підтримувати на засадах пропорційності розумний баланс між публічним інтересом ефективного перерозподілу грошових накопичень, комерційними інтересами банків щодо отримання справедливого прибутку від кредитування і правами та охоронюваними законом інтересами споживачів їх кредитних послуг (абзац третій підпункту 3.2 пункту 3 мотивувальної частини Рішення від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 у справі про захист прав споживачів кредитних послуг). Застосовуючи дану норму, суд зобов`язаний встановити баланс між застосованим до порушника заходів відповідальності у вигляді неустойки й оцінкою дійсного, а не покладеного розміру збитків, заподіяних у результаті конкретного правопорушення (Рішення Конституційного суду України від 11 липня 2013 року № 7-рп/2013). У цьому рішенні Конституційний Суд України дійшов висновку, що умови договору споживчого кредиту, його укладання та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими особа споживача вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності. Виконання державою конституційно-правового обов`язку щодо захисту прав споживачів вимагає від неї спеціального законодавчого врегулювання питань, пов`язаних із забезпеченням дії зазначених принципів у відносинах споживчого кредитування, зокрема щодо встановлення справедливого розміру неустойки за прострочення виконання грошових зобов`язань позичальниками фізичними особами. Враховуючи наведене, при вирішенні питання щодо стягнення відсотків, суд, встановивши співрозмірність нарахованих відсотків невиконаному зобов`язанню відповідачки та врахуючи інтереси обох сторін, з огляду на необхідність беззаперечного дотримання принципів справедливості, добросовісності і розумності, вважає, що належить зменшити розмір відсотків до розміру, що складатиме 150% від суми заборгованості за тілом кредиту. На переконання суду, саме такий розмір відсотків буде справедливим, забезпечить розумний баланс інтересів сторін та є адекватним у розрізі конкретних правовідносин, враховуючи знецінення валюти гривні та інфляцію в Україні. Враховуючи наявність у відповідачки непогашеної заборгованості за кредитним договором, суд вважає за необхідне задоволити вимоги позивача частково, а саме: стягнути заборгованість за кредитним договором №10003157764 від 13 лютого 2021 року, яка складається з 7200 грн. тіла кредиту та відсотків від тіла кредиту - в розмірі 10800 грн. (7200 * 150%). Отже, позовні вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором підлягають частковому задоволенню. Відтак, з відповідачки [PERSON] на користь позивача ТОВ «Діджи Фінанс» підлягає до стягнення заборгованість в загальній сумі 18000 грн. Судові витрати у справі, котрі полягають у сплаті позивачем ТОВ «Діджи Фінанс» судового збору за пред`явлення позовної заяви до суду у розмірі 2422 грн. 40 грн. і підтверджуються платіжною інструкцією №СЗ368 від 01 квітня 2025 року, та які підтверджується відповідною випискою про зарахування судового збору до спеціального фонду державного бюджету України, на підставі ч.1 ст.141 ЦПК України, підлягають стягненню з відповідачки на користь позивача у розмірі 1955 грн. 72 коп. пропорційно до задоволених позовних вимог. Щодо витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 9000 грн, суд зазначає наступне. Відповідно до ч.ч.1,3 ст.133\~ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких зокрема належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно із ч.3 ст.137\~ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу представником позивача адвокатом Романенко М.Е. надано договір про надання професійної правничої (правової) допомоги №42649746 від 01 січня 2025 року, укладений між позивачем ТОВ «Діджи Фінанс» та адвокатом Білецьким Б.М., детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом Білецьким Б.М. за договором про надання професійної правничої (правової) допомоги №42649746 від 01 січня 2025 року, відповідно до якого ТОВ «Діджи Фінанс» надано наступну професійну правничу допомогу: правовий аналіз обставин спірних правовідносин та надання правових рекомендацій (консультацій) щодо захисту інтересів ТОВ «Діджи Фінанс» - 2,5 год; складання позовної заяви про стягнення заборгованості 2,5 год; формування додатків до позовної заяви 1 год., консультація 1 год., загальна вартість професійної правничої (правової) допомоги становить 9000 грн. Відповідно до правового висновку, який наведено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року у справі №922/1964/21 не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Оскільки вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Відповідно до правового висновку Верховного Суду, викладеного у його постанові від 02 червня 2022 року у справі №873/108/20 (подібний у постанові від 24 січня 2022 року у справі №911/2737/17), відшкодування витрат на правничу допомогу не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу. Тобто, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц, пункт 5.40 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі №904/4507/18, пункт 107 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року №922/1964/21, пункт 7.9 постанови Великої Палати Верховного Суду від 05 липня 2023 року у справі №911/3312/21). У справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява №19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п.268). Крім того, у рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Враховуючи наведене, суд вважає, що заявлені представником позивача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 9000 грн. за участь у даній справі, не можуть вважатись розумними та співмірними зі складністю справи, їх необхідністю для постановлення судового рішення, написання позовної заяви здійснено на стандартному бланку у аналогічний категорії справ, а тому не потребує значних затрат часу на виконання таких робіт. Таким чином, з урахуванням принципу співмірності, складності справи, обсягу виконаної адвокатом роботи та її необхідності для постановлення даного судового рішення, суд дійшов висновку, що із відповідачки на користь позивача необхідно стягнути 2000 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Outcome: approved