Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-16 00:00:00

27.03.2023 року [PERSON] звернулася до Фрунзівського районного суду Одеської області із вказаною заявою, однак, у зв`язку із задоволенням самовідводів суддів зазначеного суду та неможливістю утворити новий склад суду для судового розгляду заяви [PERSON] , справа передана на розгляд Красноокнянського районного суду Одеської області. 07.04.2023 року вказана справа надійшла для розгляду до Красноокнянського районного суду Одеської області у провадження судді Чеботаренко О.Л. Ухвалою Красноокнянського районного суду Одеської області від 11.04.2023 року заява залишена без руху. 18.05.2023 року відкрито провадження за правилами окремого провадження. Ухвалою суду від 15.06.2023 року закрито провадження по справі. Постановою Одеського апеляційного суду від 12.12.2023 року апеляційну скаргу залишено без задоволення, а ухвалу Красноокнянського районного суду від 15.06.2023 року - без змін. 10.04.2024 року постановою Верховного Суду, касаційну скаргу заявника задоволено частково, ухвалу Красноокнянського районного суду від 15.06.2023 року та постанову Одеського апеляційного суду від 12.12.2023 року скасовано, а справу передано на розгляд суду першої інстанції. 29.04.2024 року справу розподілено на суддю Бурдинюк О.С. Ухвалою від 01.05.2024 року заяву залишено без руху. Заявнику надано термін для усунення недоліків, який не може перевищувати десяти днів з дня отримання даної ухвали, яку вона отримала 22.05.2024 року. 05.06.2024 року на адресу суду надійшла заява про усунення недоліків та заява про встановлення факту у новій редакції. Ухвалою суду від 05.06.2024 року заяву прийнято до розгляду та витребувано докази по справі. 27.06.2024 року в системі «Електронний суд» від представника заінтересованої особи Міністерства оборони України, надійшли заперечення на заяву. 05.07.2024 року з Захарівської селищної ради Роздільнянського району Одеської області, надійшли витребувані копії погосподарської книги. 16.07.2024 року від приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Джулай С.В. надійшли завірені належним чином матеріали спадкової справи 70/2023. 30.07.2024 року з УДРАЦС в Одеській області надійшла витребувана інформація. 30.07.2024 року та 07.08.2024 року від заявника надійшли додаткові документи. 30.09.2024 року від представника заінтересованої особи Міністерства оборони України надійшло клопотання про залишення заяви [PERSON] без розгляду. 30.09.2024 року від заінтересованої особи [PERSON] надійшла заява про розгляд справи без його участі. Ухвалою суду від 02.10.2024 року заяву [PERSON] залишено без розгляду у зв`язку з наявністю спору про право та роз`яснено заявнику звернутися з позовом на загальних підставах. Постановою Одеського апеляційного суду від 24.04.2025 року апеляційну скаргу задоволено, ухвалу суду від 02.10.2024 року скасовано, справу направлено для продовження розгляду. Законом України від 26 лютого 2025 року №4273-ІХ Красноокнянський районний суд Одеської області перейменовано на Окнянський районний суд Одеської області (відомості в ЄР від 05.05.2025 року). 15.05.2025 року справа надійшла до Окнянського районного суду Одеської області та передана судді Бурдинюк О.С. 17.07.2025 року від представника заявника адвоката Бойко Н.І., надійшло клопотання про приєднання доказів до матеріалів справи. Як вбачається з наданих матеріалів, заява обґрунтована ти, що 18 березня 1987 року заявниця зареєструвала шлюб з [PERSON] , [INFO] . У них народилися двоє синів [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . 12 березня 1991 року шлюб розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії [NUMBER] . Разом з тим, незважаючи на розірвання шлюбу, вони постійно проживали разом однією сім`єю, як чоловік та дружин в одному жилому будинку спочатку в с. Василівка, а потім спільно купили будинок в 2003 році по [ADDRESS] (на теперішній час [ADDRESS] ). Спільно харчувалися, вели спільне господарство, мали спільний сімейний бюджет, піклувалися один про одного, займалися ремонтом будинку та прибудинкової території, купували меблі та інші предмети домашнього побуту; разом несли витрати на купівля побутових речей, дотримувалися взаємних прав та обов`язків, підтримували відносини як родина, але нажаль квитанції про купівлю речей не зберігали, так як не думали що вони будуть потрібні. Крім того всі свята проводили у колі рідних та друзів. 20 лютого 2023 року заявниця втратила зв`язок з [PERSON] , після чого син звернувся до відділення поліції № 2 Роздільнянського РВП ГУНП в Одеській області із заявою про те, що його батько зник. Через декілька днів стало відомо, що [PERSON] загинув [INFO] , під час виконання бойового завдання У зв`язку зі збройною агресією [PERSON] , був мобілізований до лав ЗСУ та з 19.01.2023 року здійснював безпосередньою участь у бойових діях на сході України. 10 березня 2023 року від Роздільнянського РТЦКтаСП на її адресу надійшло сповіщення №109 за вихідним № 900 від 08.03.2023 року про те, що чоловік [PERSON] , [INFO] зник безвісти 23.02.2023 року біля м. Бахмут Донецької області при виконанні бойового завдання. У даному повідомлені зазначено, що воно є документом для порушення клопотання про призначення пенсії та пільг встановлених законодавством України. Після чого, військовою частиною [NUMBER] було проведено службове розслідування та 30.03.2023 р. складений акт про настання смерті [PERSON] [INFO] старший син [PERSON] звернувся до суду із заявою про встановлення факту смерті батька [PERSON] . Рішенням Ширяєвського районного суду Одеської області від 26.06.2023 року по справі 1517/355/23 було встановлено факт смерті [PERSON] , який загинув [INFO] поблизу населеного пункту с. Дубово-Василівка Бахмутського району Донецької області. На підставі вищевказаного рішення Великомихайлівським ВДРАЦС у Роздільнянському районі Одеської області ПМУМЮ (м. Одеса) 02.08.2023 року видано свідоцтво про смерть серії [NUMBER] . 10.08.2023 року сини звернулися до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Джулай С.В. із заявами про прийняття спадщини та була заведена спадкова справа №№70/2023. Після чого, стало відомо що за свого життя [PERSON] залишив заповіт, в якому зазначено спадкоємцями всього свого майна своїх синів [PERSON] та [PERSON] . Після чого, 22.01.2024 року сини успадкували майно покійного. Встановлення факту проживання однією сім`єю, як чоловіка та дружини заявниці необхідне для отримання соціальних пільг та грошових виплат, саме тому вона змушена звернутися до суду, так як без судового захисту вона не матиму можливості іншим шляхом встановити цей факт. 27.06.2024 року в системі «Електронний суд», від представника заінтересованої особи Міністерства оборони України Єрмакова А.В., надійшов відзив на заяву, згідно з яким він просив суд відмовити в задоволенні заяви. Так як, відповідно до п. 2 постанови Кабінету Міністрів України «Питання деяких військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським сім`ям під час дії воєнного стану» від 28.02.2022 № 168, установлено, що сім`ям загиблих осіб, зазначених у п. 1 цієї постанови, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 15 000 000 гривень, яка розподіляється рівними часткам на всіх отримувачів, передбачених у ст. 16-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", а саме: членам сім`ї, батькам та утриманцям загиблого (померлого) військовослужбовця. Члени сім`ї та батьки загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста визначаються відповідно до Сімейного кодексу України, а утриманці- відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених військової служби, та деяких інших осіб". Згідно з п.1 ч.2 ст.3 СК України, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права 1 обов`язки. Щодо поданої довідка про спільне проживання без реєстрації видана Захарівською сели радою Роздільнянського району Одеської області від 24.05.2024 року №561, не встановлює факт, що має юридичне значення, так як датований після загибелі (смерті) [PERSON] і не має доказової сили. Складання заповіту [PERSON] на користь своїх синів, жодним чином не може бути доказом спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу [PERSON] та [PERSON] .. Будь яких фіскальних чеків, накладних, квитанцій на сумісну купівлю побутової техніки та меблів, ювілейних та іншого, що могло би підтвердити факт ведення спільного побуту, сумісного проживання та наявності взаємних прав та обов`язків, в розумінні п.1 ч.2 ст.3 СК України, до заяви не додано. Більш того, заявниця стверджує, що вони з [PERSON] спільно купили будинок в 2003 році по [ADDRESS] , що підтверджується договором серії ВАЕ №058002 від 24.01.2023 року, але згідно змісту зазначеного договору вбачається, що [PERSON] одноособово придбала зазначений будинок, будь які докази спільного придбання відсутні в матеріалах справи. При цьому, [PERSON] був зареєстровано місце проживання за адресою: [ADDRESS] , а зареєстроване місце проживання заявниці: [ADDRESS] , що також спростовує факт проживання однією сім`єю. Таким чином, на думку представника, [PERSON] не надала документів, які відповідно Сімейного кодексу України підтверджують, що заявниця була членом сім`ї загиблого [PERSON] . За таких обставин Міністерство оборони України вважає, що [PERSON] не підтверджено належними та допустимими доказами факт проживання однією сім`єю з [PERSON] без реєстрації шлюбу з 12.02.1991 року по час настання смерті [PERSON] /а.с.46-48, том 2/. Підчас судових засідань 02.10.2024 року та 17.07.2025 року [PERSON] наполягала на задоволенні заяви, додатково зазначивши, що дійсно [PERSON] після розірвання шлюбу одружився з [PERSON] , однак цей шлюб був фіктивний, оскільки укладався з метою отримання додаткового житла у м. Одеса. [PERSON] постійно проживав однією сім`єю лише з нею (заявником), вони також спільно їздили на відпочинок, що підтверджується санаторно-курортними книжками, вели спільний побут, виховували разом дітей. Також заявниця зазначила, що встановлення юридичного факту їй необхідно для отримання одноразової грошової допомоги членам сім`ї військовослужбовця, які загинули під час дії воєнного стану, та реалізації прав та обов`язків, визначених Законами України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». Представник заявниці - адвокат Бойко Н.І., повідомлена належним чином, до суду не з`явилася, про поважність причини неявки суд не сповістила. Заявниця [PERSON] наполягала на проведенні судового засідання у відсутність представника, про що надала письмову заяву (а.с.54 т.3) Заінтересовані особи [PERSON] , [PERSON] підтримали заяву у повному обсязі, наполягали на її задоволенні, зазначивши, що [PERSON] - це їх матір. Батько [PERSON] постійно проживав однією сім`єю лише з нею, вони ніколи не жили окремо, вели спільне господарство, разом їздили на відпочинок, купували майно. Також [PERSON] просив звернути увагу суду, що в обліковій картці до військового квитка батько особисто зазначив [PERSON] як дружину. Представник Міністерства оборони України у судовому засіданні 17.07.2025 року категорично не погодився з заявою [PERSON] , вважаючи її необґрунтованою та не підтвердженою жодними доказами. Більш того, просив звернути увагу, що заявниця з самого початку приховувала той факт, що [PERSON] до 2012 року перебував у іншому зареєстрованому шлюбі, крім того, відсутні будь-які докази ведення спільного господарства між загиблим та заявницею. Представник [INFO] , повідомлений належним чином, до суду не зШявився. Суд, заслухавши пояснення заявниці та заінтересованих осіб, допитавши як свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , дослідивши надані письмові доказів, приходить до наступних висновків. Як вбачається з наданих матеріалів, 18.03.1987 року між [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , зареєстровано шлюб, про що зроблено актовий запис №2 та видано свідоцтво [NUMBER] /а.с.66, том 2/. Згідно свідоцтва про народження [NUMBER] [PERSON] [INFO] , батьком дитини зазначено [PERSON] , а мати [PERSON] /а.с.26, том 2/. Як вбачається зі свідоцтва про народження [NUMBER] [PERSON] , [INFO] , батьком дитини зазначено [PERSON] , а мати [PERSON] /а.с.31, том 2/. 12.03.1991 року між [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , шлюб розірвано, актовий запис №3 /а.с.63, том 2/. 25.10.1991 року зареєстровано шлюб між [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , про зроблено відповідний запис №1352 та видано свідоцтво про шлюб [NUMBER] . /а.с.69, том 2/. Згідно копії паспорта громадянина України, [PERSON] , [INFO] з 27.12.1991 року зареєстрований за адресою [ADDRESS] . /а.с.12, том 1/. Крім того, матеріали справі містять копію свідоцтва про смерть [NUMBER] , згідно з яким [PERSON] , померла [INFO] у віці 61 рік, про складено відповідний актовий запис № 12243 /а.с.134, том 2/. 24.02.2023 року в ЄРДР під номером № 12023162390000152 зареєстровано письмову заяву від [PERSON] , про те, що його батько [PERSON] , будучи військовослужбовцем ЗСУ та проходив військову службу, перестав виходити на зв`язок з 20.02.2023 року, місце знаходження невідоме /а.с. 21, том 1/. Згідно з копією сповіщення сім`ї № 109 від 08.03.2023 року, старший солдат [PERSON] , [INFO] зник безвісті 23.02.2023 року біля м. Бахмут Донецької області при виконанні бойового завдання /а.с.18, том 1/. Згідно з актовим записом про смерть №229 від 02.08.2023 року, [PERSON] помер [INFO] , у віці 54 роки в селі Дубово-Василівка Бахмутського району Донецької області, про що видано свідоцтво про смерть [PERSON] /а.с.68, том 2/. Крім того, 24.01.2003 року [PERSON] , придбала у [PERSON] , житловий будинок за номером [ADDRESS] , що підтверджується договором серії ВАЕ № 058002/а.с.19-20, том 1/. Також згідно копії паспорта [PERSON] з 19.02.1997 року по 18.03.2003 року була зареєстрована за адресою с. Василівка Фрунзівського району Одеської області, а з 11.04.2003 року за адресою [ADDRESS] . /а.с.6-10, том 1/. На підставі договору поділу спадкового майна НТА № 670934 від 22.01.2024 року, [PERSON] та [PERSON] , як спадкоємці за заповітом [PERSON] , отримали дві земельні ділянки, автомобіль, причіп та грошові кошти, що розподілили між собою /а.с.34-35, том 2/. 22.01.2024 року на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, що зареєстроване в реєстрі №95, [PERSON] , отримав у спадщину від батька [PERSON] , 1/2 земельної ділянки з кадастровим номером № 5125280500:01:001:0362, загальною площею 9,349 га. /а.с.32, том 2/. Також, 22.01.2024 року на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, що зареєстроване в реєстрі №97, [PERSON] , отримав у спадщину від батька [PERSON] , земельної ділянки з кадастровим номером № 5125280500:01:001:0388, загальною площею 2,0 га. /а.с.33, том 2/. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України). Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з положеннями ч. ч. 1-4 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 89 ЦПК України). Заявниця підчас розгляду справи зазначила, що встановлення факту спільного проживання однією сім`єю з [PERSON] без реєстрації шлюбу їй необхідно для отримання пільг, встановлених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», як членом сім`ї загиблого (померлого) військовослужбовця. Згідно з ч. 1 ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання. Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі смерті військовослужбовця, що настала в період проходження ним військової служби або внаслідок захворювання чи нещасного випадку, що мали місце в період проходження ним військової служби, або смерті особи, звільненої з військової служби, протягом року після звільнення її з військової служби, якщо смерть настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, нещасного випадку, пов`язаних з проходженням військової служби. У статті 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» зазначено осіб, які мають право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги, а саме: у випадках, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають діти, у тому числі усиновлені, зачаті за життя загиблої (померлої) особи та народжені після її смерті, а також діти, стосовно яких загиблу (померлу) особу за її життя було позбавлено батьківських прав; вдова (вдівець); батьки (усиновлювачі) загиблої (померлої) особи, якщо вони не були позбавлені стосовно неї батьківських прав або їхні батьківські права були поновлені на час її загибелі (смерті); внуки загиблої (померлої) особи, якщо на момент її загибелі (смерті) їх батьки загинули (померли); жінка (чоловік), з якою (з яким) загибла (померла) особа проживали однією сім`єю, але не перебували у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, за умови що цей факт встановлено рішенням суду, яке набрало законної сили; утриманці загиблої (померлої) особи, визначені відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб". У абзаці першому частини другої статті 3 СК України встановлено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства (ч. 4 ст. 3 СК України). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі №644/6274/16-ц (провадження № 14-283цс18) вказано, що «згідно з абзацом п`ятим пункту 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 у справі про офіційне тлумачення терміна «член сім`ї» членами сім`ї військовослужбовця є, зокрема, особи, які постійно з ним мешкають і ведуть спільне господарство. До таких осіб належать не тільки близькі родичі (рідні брати, сестри, онуки, дід і баба), але й інші родичі чи особи, які не перебувають з військовослужбовцем у безпосередніх родинних зв`язках (брати, сестри дружини (чоловіка); неповнорідні брати і сестри; вітчим, мачуха; опікуни, піклувальники, пасинки, падчерки й інші). Обов`язковими умовами для визнання їх членами сім`ї, крім спільного проживання, є: ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. Отже, законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважних причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки». Вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має встановити факти: спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки. Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 554/8023/15-ц. Обов`язковою умовою для визнання осіб членами сім`ї, крім власне факту спільного проживання, є наявність спільного бюджету, купівлі майна для спільного користування, участі у спільних витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. Закон не визначає, які конкретно докази визнаються беззаперечним підтвердженням факту належності особи до членів сім`ї військовослужбовця, тому вирішення питання про належність і допустимість таких доказів є обов`язком суду при їх оцінці. Положеннями ЦПК України передбачено обов`язок суду під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються, перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки, оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На підтвердження факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу заявниця посилалася на покази свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , довідки Захарівської селищної ради про фактичне місце проживання, їх спільні фотознімки, товарні чеки та квитанції на оплату придбаних будівельних матеріалів для ремонту, санаторні курортні книжки. Разом з тим, надані заявником квитанції та товарні чеки не підтверджують понесення витрат в спільних інтересах для утримання майна з метою ведення спільного господарства, а фотознімки за відсутності безспірного підтвердження фактів ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю, не можуть свідчити про те, що між сторонами склалися та мали місце протягом вказаного періоду часу усталені відносини, які притаманні подружжю. Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 16 листопада 2022 року у справі № 199/3941/20. Слід також звернути увагу, що як встановлено в ході розгляду справи шлюб між подружжям розірваний ще 12.03.1991 року і [PERSON] у цьому ж році уклав інший шлюб з [PERSON] та зареєструвався за адресою: [ADDRESS] . Твердження заявниці, що даний шлюб є фіктивним, лише з метою отримання житла у місті Одеса не підтверджено жодними доказами, більш того, [PERSON] з 1991 року по день смерті місце реєстрації не змінював, навіть після смерті пані [PERSON] у 2012 році. Покликання заінтересованої особи [PERSON] на те, що заповнюючи документи в обліковій картці до військового квитка [PERSON] вказав заявницю як дружину, надавши її контакті дані для зв`язку, свідчать про те, що між ними були дружні відносини, а також про високий рівень довіри між ними, однак не підтверджують факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу. Суд критично ставиться до показів свідків [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , котрі вважали, що [PERSON] та заявниця, є чоловік та дружина, так як вони, спільно святкувала дні народження та інші свята, а також виховували двох синів, оскільки пояснення свідків є особливим видом доказів, пов`язаних із ризиком суб`єктивного відношення до сторін, і пояснення у цій справі свідків про наявність сімейних відносин між [PERSON] та [PERSON] є їх особистим сприйняттям відносин, які існували між цими особами, проте самі по собі вони не можуть достеменно свідчити про те, що цим відносинам були притаманні ознаки сімейних. Одночасно, показання свідків, які не є родичами і не довели що відвідували сторін по місцю спільного проживання не можуть бути єдиною підставою для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу. Схожі висновки викладені у постановах Верховного Суду від 12 грудня 2019року у справі № 466/3769/16 (провадження № 61-5296св19), від 27 лютого 2019року у справі № 522/25049/16-ц (провадження № 61-11607св18), від 11 грудня 2019року у справі № 712/14547/16-ц (провадження № 61-44641св18), від 24 січня 2020року у справі № 490/10757/16-ц (провадження № 61-42601св18), від 08 грудня 2021року у справі № 531/295/19 (провадження № 61-3071св21). Також не є підтвердженням факту проживання однією сім`єю спільний відпочинок у санаторії, більш того, як вбачається з санаторно-курортної книжки на ім`я [PERSON] , з терміном лікування з 18.11.2019 року по 29.11.2019 року, кімната №1111 корпус 2 та санаторно-курортної книжками на ім`я [PERSON] , з терміном лікування з 18.11.2019 року по 05.12.2019 року, кімната №1320 корпус 2, вони проходили в лікування в ДП «Клінічний санаторій ім. Пирогова» ЗАО «Укрпрофоздоровнниця» та проживали в різних кімнатах /а.с.137-б, 137-в, том 2/, крім того, санаторно-курортної книжки санаторію ім. Сергія Лазо, на ім`я [PERSON] , 1968 р.н., містить виправлення у номері кімнати з № 717 виправлено на 712. Європейський суд з прав людини вказує на те, що «пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди давати вмотивування своїх рішень, хоч це не може сприйматись, як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо вмотивування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, може бути визначено лише у світлі конкретних обставин справи» (див. mutatismutandis рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» («Pronina v. Ukraine») від 18 липня 2006 року, заява № 63566/00, § 23). Отже за наведених умов, встановивши, що заявниця не підтвердила належними та допустимими доказами, що вона та [PERSON] починаючи з 12 березня 1991 року по час настання смерті проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу, мали спільний бюджет, спільне харчування, придбавали майно для спільного користування, обидва приймали участь у спільних витратах на утримання житла, його ремонт, надавали взаємну допомогу, між ними існували усні чи письмові домовленості про порядок користування житловим приміщенням та інші обставини, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні заяви про встановлення факту, що має юридичне значення.

Outcome: dismissed