Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-31 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд із позовом до відповідача Великоберезовицької селищної ради Тернопільського району Тернопільської області, третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору приватний нотаріус Тернопільського районного нотаріального округу Салій Олесь Васильович, [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно. В обґрунтування позовних вимог позивачем викладено обставини, що він є спадкоємцем за заповітом після смерті його батька [PERSON] та прийняв спадщину, однак нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, у зв`язку із відсутністю належних правовстановлюючих документів. У зв`язку із не досягненням згоди щодо досудового врегулювання спору, з підстав викладених у позові, позивач просить позов задовольнити та визнати за ним право власності на 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться на [ADDRESS] , в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , померлого [INFO] . У судовому засіданні представник позивача зміст позовних вимог підтримав з підстав та обґрунтувань, викладених у позові, та просив його задовольнити. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, однак подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, проти задоволення позовних вимог не заперечує. Відповідно до\~статті 206 ЦПК України,\~позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Враховуючи визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає, що є усі законні підстави ухвалити рішення про задоволення позову. Представник третьої особи приватний нотаріус Тернопільського районного нотаріального округу Салій О.В. у судове засідання не з`явився, однак подав заяву про розгляд справи без його участі. Представник третьої особи [PERSON] [PERSON] у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог не заперечила. При розгляді справи судом, учасниками справи подано заяви, клопотання та судом було вчинено інші процесуальні дії. Ухвалою суду відкрито провадження у справі. Ухвалою суду витребувано докази та залучено до участі у справі третю особу. Заслухавши пояснення учасників справи, перевіривши, дослідивши об`єктивно та оцінивши зібранні у справі докази, суд дійшов наступного висновку, виходячи з фактичних обставин справи, мотивів та застосованих норм права. Судом встановлено фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин. Суд, встановив, що [INFO] помер батько позивача [PERSON] , про що свідчить свідоцтво про смерть серії [NUMBER] , видане 11.01.2022 Тернопільським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Тернопільському районі Тернопільської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), актовий запис № 95. Позивач спадщину після смерті свого батька прийняв за заповітом вчасно, що підтверджується матеріалами спадкової справи № 3/2022, яка знаходиться у провадженні приватного нотаріуса Тернопільського районного нотаріального округу Салій О.В. [INFO] померла матір позивача [PERSON] , про що свідчить свідоцтво про смерть серії [NUMBER] , видане 26.06.2023 Великоберезовицькою селищною радою Тернопільського району, актовий запис № 114. Згідно матеріалів спадкової справи № 3/2022, [PERSON] , котра мала право на обов`язкову частку у спадщині згідно зі ст. 1241 ЦК та була живою на день смерті [PERSON] , подала заяву про відмову від обов`язкової частки у спадщині, частку в спільному майні не виділяла, інші особи, які мають право на обов`язкову частку у спадщині, відсутні. Судом з`ясовано, що крім позивача є інші спадкоємці за іншим заповітом, котрі спадкують заповідане їм майно, однак на житловий будинок вони не претендують. Відомості в реєстрі речових прав, а також у реєстрі прав власності на нерухоме майно на вказаний об`єкт відсутні. Відповідно до свідоцтва на право особистої власності на житловий будинок від 30 липня 1990 року, видане Виконкомом Тернопільської районної Ради народних депутатів Тернопільської області Української РСР, вбачається, що цілий жилий будинок із належними до нього будівлями та спорудами належить [PERSON] . Із довідки Великоберезовицької селищної ради Тернопільського району Тернопільської області № 164 від 21.05.2025 вбачається, що 1/2 частина житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, який знаходиться на [ADDRESS] , рахувався за [PERSON] , який помер [INFO] . Станом на [INFO] двір робітничий. Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 25.02.2025, приватним нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок із надвірними будівлями і спорудами, що розташований у [ADDRESS] , оскільки при перевірці належності майна, що підлягає успадкуванню, було встановлено, що у спадкоємця на підтвердження права власності на вказаний будинок не було належних правовстановлюючих документів. Згідно ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частиною 2\~статті 15 Цивільного кодексу України\~передбачено, що кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч. 1\~ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною другою цієї статті визначено способи захисту цивільних прав та інтересів. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Позивач як на підставі заявлених вимог посилається на те, що слід визнати за ним право власності на 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться на [ADDRESS] , в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , аргументуючи тим, що він є спадкоємцем за заповітом після його померлого батька та прийняв спадщину, однак нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, у зв`язку із відсутністю правовстановлюючих документів на житловий будинок. Суд погоджується з такими аргументами позивача, виходячи з наступних норм права, які підлягають застосуванню та мотиви їх застосування. Відповідно до п. 4\~Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України 2003 року\~(далі -\~ЦК України)\~Цивільний кодекс України\~застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності\~Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. При вирішенні спору про визнання права власності на спадкове майно потрібно розмежовувати час і підстави виникнення права власності у спадкодавця, які кваліфікуються відповідно до законодавства України, чинного на час виникнення права власності, та підстави спадкування зазначеного майна, що визначаються на час відкриття спадщини та згідно із п. 5\~Прикінцевих та перехідних положень ЦК України\~(лист Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 року). Пунктом 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженої наказом Міністра юстиції Української РСР № 45/5 від 31.10.1975 року, було визначено, що підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися, у тому числі, на підставі записів у погосподарських книгах. Тобто записи у погосподарських книгах визнавались як акти органів влади (публічні акти), що підтверджують право приватної власності. Окрім того, при вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо. До набрання чинності\~Законом України «Про власність», тобто до 15.04.1991 року, існували суспільні групи господарств робітничий та колгоспний двір, і відносини щодо них були врегульовані різними нормативно-правовими актами. Відповідно до положень ч. 1\~ст. 120 Цивільного кодексу\~Української PCP (1963 року) передбачалось, що майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності. Відповідно до вимог ст. 13 Закону Української PCP «Про сільську раду депутатів трудящих Української PCP» 1968 року на вказані ради було покладено обов`язок здійснення обліку населення та ведення за встановленими формами погосподарських книг. Порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах визначався Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР від 12.05.1985 року № 5-24/26, а згодом Вказівками, затвердженими постановою Держкомстату СРСР № 69 від 25.05.1990 року, відповідно до п. 20 яких, суспільна група господарства встановлюється в залежності від роду занять голови господарства/сім`ї. Якщо будинок з господарськими спорудами відносився до суспільної групи робітничий двір, то положення статей\~120,\~123 Цивільного кодексу\~Української PCP, застосуванню не підлягають. У таких випадках слід керуватись вимогами\~Кодексу про шлюб та сім`ю\~Української PCP (1969 року), за яким суб`єктами права спільної сумісної власності вважалось тільки подружжя. Судом установлено, що об`єктом спадкування у цій справі, є житловий будинок з надвірними будівлями, що належав до суспільної групи робітничий двір, членами якого був батько позивача [PERSON] (голова двору). Відповідно до ст. 1216 ЦК України\~спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). Відповідно до ч. 1\~ст. 1258 ЦК України\~спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Згідно ч. 1\~ст. 1261 ЦК України\~у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ч. 1\~ст. 1268 ЦК України\~спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч. 1\~ст. 1270 ЦК України). Згідно ч. 3\~ст. 1268 ЦК України\~спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого\~статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини (ч. 1\~ст. 1269 ЦК України). Відповідно до ч. 1\~ст. 1273 ЦК України\~спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого\~статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. У силу ч. 5\~ст. 1268 ЦК України\~незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно\~ст. 1218 ЦК України\~до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ч. ч. 1, 3\~ст. 1296 ЦК України\~спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Таким чином, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також, достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, зокрема, встановлено, що батькові позивача належав житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться на [ADDRESS] , який відносився до колишньої суспільної групи робітничий двір, головою якого був [PERSON] , позивач є спадкоємцем за заповітом та спадщину прийняв, дані про інших спадкоємців, які прийняли спадщину, відсутні, оскільки спадкодавець не отримав за життя правовстановлюючих документів на належне майно, а тому позивач не має можливості реалізувати свої спадкові права в нотаріальному порядку, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог, так як в даному випадку мають місце порушення прав позивача, які підлягають захисту, шляхом визнання за ним права власності на 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться на [ADDRESS] , в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , померлого [INFO] . На підставі наведеного,

Outcome: approved