Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-31 00:00:00

ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» звернулося до суду з позовом до [PERSON] , в якій позивач просить суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за договором позики №79531994 від 06.02.2024 у розмірі 36000,00 грн, а також витрат по сплаті судового збору. В обґрунтування позовних вимог представник позивача посилається на те, що 06.02.2024 між ТОВ «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» та [PERSON] укладено договір позики №79531994. Згідно з п.1 договору позики позикодавець зобов`язується передати позичальнику у власність грошові кошти на погоджений умовами договору строк, шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок позичальника, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позики, або достроково, та сплатити позикодавцю плату (проценти) від суми позики. Відповідно до п. 20 договору позики цей договір укладений у вигляді електронного документа шляхом обміну електронними повідомленнями, з використанням інформаційно-телекомунікаційної системи, із застосуванням електронного підпису та електронного підпису одноразовим ідентифікатором згідно Закону України «Про електронну комерцію». 14.06.2021 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу № 14/06/21, у відповідності до умов якого право грошової вимоги за договором позики №79531994 перейшло до ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів». Відповідно до Реєстру боржників №25 від 20.06.2024 до Договору факторингу № 14/06/21 від 14.06.2021 ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 36000,00 грн, з яких: 9000,00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу, 27000,00 грн - сума заборгованості за відсотками. Всупереч умовам кредитного договору, незважаючи на повідомлення, відповідач не виконала своє зобов`язання, оскільки після відступлення позивачу права грошової вимоги до відповідача, остання не здійснила жодного платежу для погашення існуючої заборгованості ні на рахунок ТОВ «ФК «ЄАПБ», ні на рахунок попереднього кредитора, через що позивач вимушений звернутися до суду за захистом порушеного права. Ухвалою суду від 03.07.2025 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Представник позивача у судове засідання не з`явився, проте у прохальній частині позову просить проводити розгляд справи без його участі, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не з`явилася, про розгляд справи повідомлялася належним чином, шляхом направлення судової кореспонденції на адресу, зазначену в позовній заяві; відзиву на позов або будь-якої іншої заяви чи клопотання на адресу суду не подала. Враховуючи те, що у справі є достатньо матеріалів для прийняття рішення, а також те, що позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд ухвалює заочне рішення. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, оцінивши наявні в справі докази приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 06.02.2024 між ТОВ «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» та [PERSON] укладено договір позики №79531994 у формі електронного документа з використанням електронного підпису. Відповідно до п. 2.1-2.3. договору, товариство надає клієнту суму позики в розмірі 9000,00 гривень, строк користування позикою 30 днів, тобто з 06.02.2024 до 06.03.2024, за користування кредитом клієнт сплачує товариству 114432,08% річних від суми кредиту в розрахунку 2,5% на день. 14.06.2021 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів»» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено Договір факторингу № 14/06/21, у відповідності до умов якого ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» передає (відступає) ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» за плату, належні йому права вимоги, а ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» приймає належні ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» права вимоги до боржників, вказаними у реєстрі боржників. Згідно п. 1.2 Договору факторингу, сторони погодили, що перехід від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами Акту прийому-передачі реєстру боржників, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками акт прийому-передачі реєстру боржників - підтверджує факт переходу від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості та є невід`ємною частиною цього Договору. Згідно укладених між ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» та ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» додаткових угод №2 від 28.07.2021, №29 від 20.06.2024 було внесено зміни Договору факторингу №14/06/21 від 14.06.2021. Відповідно до акту прийому-передачі реєстру боржників № 25 від 20.06.2024 та витягу з Реєстру боржників №25 до Договору факторингу №14/06/21 від 14.06.2021 ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» набуло право грошової вимоги до відповідача за договором позики №79531994 в розмірі 36000,00 грн. Згідно розрахунку заборгованості за договором позики №79531994 від 06.02.2024, заборгованість відповідача станом на 30.11.2024 складає 36000,00 грн. Частиною 1 ст. 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять його умови. Договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За змістом ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За приписами п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові (ч. 1 ст. 513 ЦК України). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України). Отже за приписами чинного законодавства відступлення права вимоги може здійснюватися лише стосовно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. Межі обсягу прав, що переходять до нового кредитора, можуть встановлюватися законом і договором, на підставі якого здійснюється перехід права. Обсяг і зміст прав, які переходять до нового кредитора є істотними умовами цього договору (висновок викладений в постанові Верховного Суду України від 05.07.2017 у справі № 752/8842/14-ц, постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 21.01.2019 у справі № 909/1411/13, від 13.10.2021 у справі № 910/11177/20). Частиною 1 ст. 1077 ЦК визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). За змістом ч. 1 ст. 1078 ЦК України, предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Згідно з ст. 1081 ЦК України клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу. При цьому відповідно до правової позиції, яка викладена у постанові Верховного Суду від 04.06.2020 у справі № 910/1755/19, у зв`язку із заміною кредитора в зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише його суб`єктний склад у частині кредитора. Виходячи із загальних правил та положень ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять всі права первісного кредитора. Обсяг цих прав та умови їх переходу визначаються на момент переходу цих прав до нового кредитора. Тобто новий кредитор отримує право вимагати виконання зобов`язання в обсязі, що існував на момент підписання договору цесії (відступлення права вимоги). Верховний Суд у постанові від 18.10.2023 у справі №905/306/17 зробив висновок про те, що для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія як заінтересована сторона повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором (постанови Верховного Суду від 29.06.2021 у справі №753/20537/18, від 21.07.2021 у справі №334/6972/17, від 27.09.2021 у справі №5026/886/2012). Звертаючись з позовом, ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» посилається на те, що через невиконання відповідачем своїх зобов`язань за Договором позики №79531994 від 06.02.2024 утворилась заборгованість, яку позивач просив стягнути як правонаступник кредитора у спірних правовідносинах. На підтвердження позовних вимог позивачем було долучено копію Договору позики №79531994 від 06.02.2024, копію Договору факторингу №14/06/21 від 14.06.2021, копію Додаткової угоди №2 від 28.07.2021, копію Додаткової угоди №29 від 20.06.2024, копію Акту прийому-передачі реєстру боржників №25 від 20.06.2024 та витягу з Реєстру боржників №25 до Договору факторингу №14/06/21 від 14.06.2021, розрахунок суми заборгованості за період з 20.06.2024 по 30.11.2024. Як вбачається із матеріалів справи, договір позики №79531994 між ТОВ «ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та відповідачем укладено 06.02.2024, натомість договір факторингу № 14/06/21, за яким ТОВ «ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» відступило право вимоги ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів», був укладений 14.06.2021, тобто на момент укладення договору факторингу ще не виникло зобов`язання між первісним кредитором та боржником. Відтак у первісного кредитора не виникло право вимоги за зобов`язанням, яке він міг би передати ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» на підставі договору факторингу від 14.06.2021, а тому позивач право вимоги відносно відповідача, як боржника у зобов`язанні, не набув. Отже, виходячи з вищенаведених положень законодавства та встановлених обставин справи, зокрема те, що договором позики №79531994 укладеним між ТОВ «ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та відповідачем 06.02.2024 не порушуються права і законні інтереси ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів», тому суд приходить до висновку, що ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» не має права вимагати від відповідача сплати заборгованості за вказаним вище договором позики. Разом з тим, суд зазначає, що чинне законодавство не забороняє відступлення майбутніх вимог, але це стосується майбутніх вимог тільки за умови їх визначеності, тоді як передача за правочином невизначених, позбавлених конкретного змісту вимог, у тому числі й на майбутнє, тягне за собою наслідки у вигляді неукладеності відповідного правочину, оскільки його сторонами не досягнуто згоди щодо предмета правочину або такий предмет не індивідуалізовано належним чином (постанова Верховного Суду від 24.04.2018 у справі №914/868/17). Із вказаного слідує, що вимога на момент укладення договору мала би бути визначеною, тоді як жодної визначеної вимоги у ТОВ «ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» щодо відповідача на момент укладення договору факторингу 14.06.2021 не було, та сторони не могли передбачити, що 06.02.2024 цим Товариством буде укладено договір позики з відповідачем. Таким чином, суд прийшов до висновку, що ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» не довело порушення його прав відповідачем та наявність права звернення до суду з позовом до нього про стягнення заборгованості за договором позики №79531994, який укладений після відступлення первісним кредитором права вимоги за позикою на користь ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів», а тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача на користь ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованості за вказаним договором позики у розмірі 36000,00 грн. За правилами ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Положеннями ч. 5, ч. 6 ст. 81 ЦПК унормовано, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов 'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій, як це закріплено правилами ч. 4 ст. 12 ЦПК України. З огляду на наведене вище, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити у повному обсязі. Оскільки, у задоволенні позову відмовлено у повному обсязі, понесені позивачем судові витрати, на підставі ст. 141 ЦПК України покладаються на позивача та відповідно розподілу між сторонами не підлягають.

Outcome: dismissed