Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-16 00:00:00

ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 10.05.2023 між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] було укладено кредитний договір №104019296. Згідно умов договору, позичальнику було надано кредит в сумі 9000 грн із умовою повернення, сплатою процентів та комісій. ТОВ «Мілоан» виконало умови договору, відповідач зі свого боку не виконав умови кредитного договору. 29.08.2023 між ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» та ТОВ «Мілоан» укладено Договір відступлення прав вимоги №104-МЛ/Т, відповідно до умов якого право грошової вимоги за кредитним договором №104019296 від 10.05.2023, укладеним між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] , перейшло до ТОВ «ФК «Кредит-Капітал». Відповідно до Витягу з реєстру боржників до Договору відступлення прав вимоги №104-МЛ/Т ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» набуло права грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №104019296. ТОВ ФК «Кредит-Капітал» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 35 550 грн, з яких: 9 000 грн - сума заборгованості за основним боргом; 25 650 грн - сума заборгованості за відсотками; 900 грн - сума заборгованості за комісією. Таким чином, [PERSON] має непогашену заборгованість перед ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» за кредитним договором №104019296 в розмірі 35 550 грн, яку позивач просив стягнути з відповідача та стягнути судові витрати. ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» направляло позичальнику вимогу про усунення порушень умов кредитного договору №104019296 щодо сплати основного боргу, проте ця вимога була не виконана, порушення не усунуто. Тому позивач просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у зазначеному розмірі. У судове засідання представник позивача не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлялись належним чином. У поданій до суду заяві представник позивача просив розгляд справи провести за його відсутності, проти винесення судом заочного рішення не заперечують. Відповідач [PERSON] неодноразово належним чином повідомлявся про день, час та місце розгляду справи за останньою відомою зареєстрованою адресою місця проживання, а також шляхом розміщення оголошення на сайті суду, однак в судове засідання не з`явився. Клопотання про розгляд справи за його відсутності чи відкладення розгляду справи за наявності поважних причин до суду не направив. Відзиву на позов суду не подав. За таких обставин судом, з урахуванням положень ч. 1 ст. 280 ЦПК України, було ухвалено розглядати справу заочно на підставі наявних у ній даних чи доказів. Відповідно до ст.13 ЦПК суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив такі обставини та дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що 10.05.2023 між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] було укладено кредитний договір №104019296, за умовами якого Товариство надає позичальнику кредит на суму 9 000 грн (п.1.2 Договору). Відповідно до п.1.3 Договору кредит надається загальним строком на 105 днів з 10.05.2023 (дата надання кредиту) і складається з пільгового та поточного періодів. Відповідно до 1.5.1 Договору комісія за надання кредиту: 900.00 грн, яка нараховується за ставкою 10.00 відсотків від суми кредиту одноразово в момент видачі кредиту. Відповідно до п.1.5.2. Договору проценти за користування кредитом протягом пільгового періоду: 1350,00 грн, які нараховуються за ставкою 1.00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом протягом пільгового періоду. Відповідно до п.1.5.3. Договору проценти за користування кредитом протягом поточного періоду: 24300,00 грн, які нараховуються за стандартною процентною ставкою 3.00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом протягом поточного періоду. У Графіку платежів за договором споживчого кредиту №104019296 від 10.05.2023 визначено дату видачі та дату платежу кредиту, згідно якого позичальник зобов`язаний сплатити платіж на погашення кредиту до 23.08.2023, що складається з погашення суми кредиту, процентів за користування кредитом та сплати комісії за надання кредиту. Згідно з пунктом 1 2.1. кредитного договору №104019296 від 10.05.2023 Товариство надало позичальнику кредитні кошти безготівко на рахунок з використанням карти. Проте відповідач [PERSON] взяті на себе зобов`язання за кредитним договором в повному обсязі не виконав, не сплачував кошти на погашення тіла кредиту і відсотки за користування кредитом згідно кредитного договору. В зв`язку з цим, станом на 29.08.2023 (дата передачі права вимоги за договором відступлення прав вимоги №104-МЛ/Т) у [PERSON] виникла заборгованість перед Товариством за Договором кредиту №104019296 від 10.05.2023. 29.08.2023 між ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» та ТОВ «Мілоан» укладено Договір відступлення прав вимоги №104-МЛ/Т, відповідно до умов якого право грошової вимоги за кредитним договором №104019296 від 10.05.2023, укладеним між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] , перейшло до ТОВ «ФК «Кредит-Капітал». Згідно умов Договору відступлення прав вимоги Кредитор передає (відступає) новому Кредиторові за плату, а новий Кредитор приймає належні Кредиторові права грошової вимоги (Права Вимоги) до Боржників за кредитними договорами вказаними у Реєстрі Боржників, укладеними між Кредитором і Боржниками (Портфель Заборгованості) (п.1.1. Договору). Відповідно до Витягу з Реєстру боржників до Договору відступлення прав вимоги №104-МЛ/Т, ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» набуло права грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №104019296 в сумі 35 550 грн, з яких: 9000 грн - заборгованість за сумою кредиту; 25 650 грн - сума заборгованості за відсотками; 900 грн - сума заборгованості за комісією. Відповідно до статті 204 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний недійсним судом. Згідно з частиною першою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Статтею 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-383/2010 (провадження №14-308цс18) зроблений висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору усі права, набуті за ним сторонами правочину, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Відповідно до статті 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Закон України «Про електронну комерцію» (далі Закон) визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. Статтею 3цього Закону визначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до частин сьомої, дванадцятої статті 11 Закону електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у визначеному статтею 12цього Закону порядку, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону). Статтею 12 Закону встановлено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Норми статті 11 Закону відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису, так і електронного підпису, визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому одноразовий ідентифікатор це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (пункти 6, 12 частини першої статті 3 Закону). З алгоритму укладення електронного кредитного договору слідує, що без проходження реєстрації та отримання одноразового ідентифікатора (коду, який використовується позичальником як аналог власноручного підпису), без здійснення входу позичальником на веб-сайт за допомогою Логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між сторонами не було б укладено. Як видно з матеріалів справи договір між сторонами укладено в електронному вигляді, із застосуванням електронного підпису. Зі змісту договору встановлено, що [PERSON] при його оформленні зазначив свої персональні дані, зокрема ідентифікаційний номер платника податків, паспортні дані, місце проживання, електронну адресу. [PERSON] через особистий кабінет на веб-сайті кредитодавця подав заявку на отримання кредиту за умовами, які вважав зручними для себе, та підтвердив умови отримання кредиту, після чого кредитодавець надіслав [PERSON] за допомогою засобів зв`язку одноразовий ідентифікатор, який заявник використав для підтвердження підписання кредитного договору. Сторони узгодили розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строк та умови кредитування, що свідчить про наявність волі [PERSON] для укладення такого договору, на таких умовах шляхом підписання договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Враховуючи те, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, то кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. За приписами статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Відповідно до ст. 1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним (що відповідає належному виконанню відповідно до ст. 516 ЦК України). Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом. Встановлено, що ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» має право вимоги до [PERSON] на підставі укладеного договору відступлення прав вимоги №104-МЛ/Т від 29.08.2023. Виписка з особового рахунку за кредитним договором №104019296 від 10.05.2023 надана суду позивачем, є належним та допустимим доказом стосовно розміру заборгованості за кредитним договором. Відповідачем такий розмір не оспорюється. Тому суд вважає обґрунтованими доводи позивача про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором №104019296 в розмірі 35 550 грн. Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав. Таким чином, позовні вимоги ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитом в сумі 35 550 грн підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої постановлено рішення, суд присуджує з другої сторони всі судові витрати. По даній справі позивачем сплачено судовий збір 2422,4 грн., тому дані кошти підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved