Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-27 00:00:00

У листопаді 2024 року [PERSON] , від імені якого на підставі довіреності діє [PERSON] , звернувся з позовом до [PERSON] про звільнення від сплати аліментів на користь відповідачки на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , які присуджені рішенням Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 26 травня 2017 року, а також звільнити його від сплати на користь відповідачки заборгованості по аліментам на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , за період з листопада 2022 року по день звернення до суду. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що шлюб між сторонами розірвано в судовому порядку. Спільні діти [PERSON] та [PERSON] з листопада 2022 року проживають разом із ним. Спочатку вони разом проживали в їхньої баби [PERSON] (матір відповідачки) в м. Старокостянтинові, а з червня 2022 року проживають разом із ним по [ADDRESS] . Попередньо він звертався з позовом про визначення місця проживання молодшої дочки [PERSON] з ним, так як старша дочка досягла віку, коли самостійно визначає місце свого проживання. Судовим рішенням відмовлено в задоволенні позову у зв`язку із відсутністю спору. Під час судового розгляду було встановлено спільне його проживання з молодшою дочкою з листопада 2022 року. Факт спільного його проживання з дочками також підтверджується довідками та актом обстеження житлових умов про фактичне проживання. Незважаючи на спільне проживання з дітьми, з нього продовжують стягувати аліменти на їх утримання та нараховано заборгованість зі сплати аліментів станом на 29 жовтня 2024 року. В судовому засіданні сторона позивача підтримала позовні вимоги, разом із тим конкретизувала з урахуванням позиції сторони відповідачки період звільнення від сплати аліментів та заборгованості по аліментам, а саме з червня 2024 року. Сторона відповідачки визнала проживання дітей з позивачем з червня 2024 року та погодилась на звільнення від сплати заборгованості за аліментами з червня 2024 року. Заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновків про наступне. Судом встановлено, що рішенням Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 13 лютого 2024 року (справа №683/4056/23, провадження №2/683/212/2024) між сторонами розірвано шлюб. Від шлюбу у сторін народилось двоє дочок: [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] , видане Старокостянтинівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький)), та [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] , видане Старокостянтинівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький)). У відповідності до довідок дочірнього підприємства «Люкс-2» приватного підприємства «Люкс» від 15 жовтня 2024 року за №№640, 641 та акту обстеження житлових умов про фактичне проживання (або відсутність зареєстрованих осіб) від 15 жовтня 2024 року вбачається, що [PERSON] зареєстрований, а [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , проживають без реєстрації за адресою: [ADDRESS] . Рішенням Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 09 жовтня 2024 року (справа №683/316/24, провадження №2/683/391/2024) відмовлено в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] , третя особа: орган опіки та піклування виконавчого комітету Старокостянтинівської міської ради Хмельницької області, про визначення місця проживання [PERSON] , [INFO] , разом із батьком [PERSON] . Постановою Хмельницького апеляційного суду від 06 березня 2025 року рішення Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 09 жовтня 2024 року залишено без змін. За змістом судових рішень вбачається, що сторони проживають окремо і дійшли згоди про проживання неповнолітньої дочки [PERSON] разом із батьком, з яким дитина фактично проживала та продовжує проживати. Мати дитини не вимагала та не вимагає зміни місця проживання дочки. В задоволенні позову було відмовлено з підстав відсутності спору між батьками щодо місця проживання дитини, яка до того ж на час розгляду справи в суді апеляційної інстанції досягла 14 років, а отже в силу приписів ст. 29 ЦК України може вільно обирати місце проживання з кимось із батьків. Постановою Головного державного виконавця Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Харченком Д.А. відкрито виконавче провадження на підставі виконавчого листа №683/524/17, виданого Старокостянтинівським районним судом Хмельницької області 26 травня 2017 року про стягнення аліментів з [PERSON] на утримання неповнолітніх дочок [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , в розмірі по 800 грн на кожну дитину щомісячно, починаючи з 06 березня 2017 року і до їх повноліття. Стягувач: [PERSON] . Згідно із здійсненим Тернопільським відділом державної виконавчої служби Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції розрахунком заборгованості зі сплати аліментів боржника [PERSON] станом на 29 жовтня 2024 року (виконавче провадження АСВП [NUMBER]) наявний борг. Сторони визнали проживання дочок із батьком з червня 2024 року та погодились про звільнення від сплати заборгованості зі сплати аліментів з червня 2024 року. Згідно зі ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до статей 150, 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття. Відповідно до частин 1, 2 статті 179 Сімейного кодексу України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Статтею 179 Сімейного кодексу України врегульовано питання права власності на аліменти, які отримуються на дитину одним із батьків та їх цільове призначення. Зокрема, передбачено, що аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини і мають використовуватися за цільовим призначенням в інтересах дитини. Під цільовим призначенням, при цьому, потрібно розуміти витрати спрямовані на забезпечення потреб та інтересів дитини, зокрема потреби у харчуванні, лікуванні, одязі, гігієні, забезпечення речами, необхідними для розвитку і виховання дитини, реалізації її здібностей. Статтею 180 Сімейного кодексу України встановлено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини. Згідно з ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом із яким проживає дитина. Відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. З аналізу вказаних норм Сімейного кодексу України слідує, що право на отримання аліментів на утримання дитини має той із батьків, з ким проживає дитина. Частина перша ст. 192 Сімейного кодексу України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Аналогічна вимога кореспондується з положеннями ст. 273 Сімейного кодексу України, якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-кого з них змінити встановлений розмір аліментів або звільнити від їх сплати. Суд може звільнити від сплати аліментів осіб, зазначених у статтях 267, 271 цього Кодексу, за наявності інших обставин, що мають істотне значення. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (частина 3 статті 181 Сімейного кодексу України) та на підстави припинення сплати аліментів. Стаття 192 Сімейного кодексу України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом, а стаття 273 Сімейного кодексу України додатково вказує на підстави припинення виплати аліментів. Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених статтями 182, 184 Сімейного кодексу України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 Сімейного кодексу України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження, а відсутність імперативної заборони на припинення виплати аліментів, за положеннями статті 273 Сімейного кодексу України має на меті скасування їх присудження. Згідно з ч. 4 ст. 273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Частиною 8 статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч. 1 ст. 12 ЦПК України). Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України). Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц). Так, з вищезазначених довідок про місце реєстрації позивача та про проживання дітей без реєстрації місця проживання разом із позивачем, обставини встановлені вищевказаними судовими рішенням, вбачається, що діти сторін з червня 2024 року проживають з батьком і це також визнається двома сторонами. З урахуванням викладеного та у відповідності до ст. 76-80 ЦПК України, суд вважає доведеним проживання дітей з позивачем з червня 2024 року, що є підставою для звільнення [PERSON] від сплати аліментів на утримання неповнолітніх дочок. Адже, подальше стягнення з позивача аліментів, на підставі рішення Старокостянтиніввського районного суду Хмельницької області від 26 травня 2017 року, суперечетиме положенням ст. 181 СК України. Також, слід зауважити, що зміна фактичних обставин після ухвалення судом рішення про стягнення аліментів, а саме: встановлення факту проживання дитини з іншим з батьків, а не з тим, на чию користь стягуються аліменти, є тією істотною обставиною, яка в розумінні ч. 2 ст. 197 СК України може бути підставою для звільнення від сплати заборгованості за аліментами платника аліментів. Рішення про звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами повинно також відповідати найкращим інтересам дитини (Постанова Верховного Суду від 28 червня 2023 року у справі № 186/126/21 (провадження № 61-1949св23). За змістом ст. 180, 182 Сімейного кодексу України право на одержання аліментів має той з батьків, з ким проживає дитина. Матеріалами справи підтверджується та визнається сторонами проживання дітей з батьком з червня 2024 року, що по своїй суті мають істотне значення, тому наявні підстави для звільнення позивача від сплати аліментів на користь відповідачки на їх утримання та для звільнення від сплати заборгованості по аліментам на утримання дітей, починаючи з червня 2024 року. Обставин які б спростовували факт проживання дітей з батьком судом не встановлено. На підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, відтак з відповідачки необхідно стягнути на користь позивача понесені ним витрати по сплаті судового збору в сумі 1211,20 грн.

Outcome: approved