Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-03 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» звернулося до Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 14.02.2023 між Товариством з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] укладено Договір позики № 78746595 в електронній формі, підписаний електронним підписом позичальника, за умовами якого товариство надало відповідачу фінансовий кредит на умовах платності строковості та зворотності, а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом. 14.06.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та позивачем укладено договір факторингу № 14/06/21, за умовами якого Товариство з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» передало (відступило) позивачу право грошової вимоги до боржників, зокрема, до відповідача за Договором позики № 78746595 від 14.02.2023, заборгованість за яким становила 14658,16 грн., з яких 5500 грн. заборгованість за основною сумою боргу, 9158,16 грн. сума заборгованості за відсотками. Також, 14.02.2023 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвеструм» та [PERSON] укладено кредитний договір № 22276-02/2023 в електронній формі, підписаний електронним підписом позичальника, за умовами якого товариство надало відповідачу фінансовий кредит на умовах платності строковості та зворотності, а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом. 26.09.2023 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвеструм» та позивачем укладено договір факторингу № 26092023, за умовами якого Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвеструм» передало (відступило) позивачу право грошової вимоги до боржників, зокрема, до відповідача за кредитним договором № 22276-02/2023 від 14.02.2023, заборгованість за яким становила 25375 грн., з яких 5000,00 грн. заборгованість за основною сумою боргу, 20375 грн. сума заборгованості за процентами. Також, 13.02.2023 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Аванс Кредит» та [PERSON] укладено Кредитний договір № 03580-02/2023 в електронній формі, підписаний електронним підписом позичальника, за умовами якого товариство надало відповідачу фінансовий кредити на умовах платності строковості та зворотності, а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом. 01.06.2023 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Аванс Кредит» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвеструм Груп» укладено договір факторингу № 1062023 відповідно до умов якого ТОВ «Аванс Крелит» передало (відступило) ТОВ «Інвеструм Груп» належні йому права вимоги до боржників вказаними в Реєстрі боржників. 27.12.2023 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Інвеструм Груп» та позивачем укладено договір факторингу № 27122023-1, за умовами якого Товариство з обмеженою відповідальністю «Інвеструм Груп» передало (відступило) позивачу право грошової вимоги до боржників, зокрема, до відповідача за Кредитним договором № 03580-02/2023 від 13.02.2023, заборгованість за яким становила 11880,40 грн., з яких 4000 грн. заборгованість за основною сумою боргу та 7880,40 грн. сума заборгованості за процентами. Також, 17.01.2023 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» та [PERSON] укладено кредитний договір № 6278255 в електронній формі, підписаний електронним підписом позичальника, за умовами якого товариство надало відповідачу фінансовий кредит на умовах платності строковості та зворотності, а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом. 24.11.2023 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» та позивачем укладено договір факторингу № 24112023, за умовами якого Товариство з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» передало (відступило) позивачу право грошової вимоги до боржників, зокрема, до відповідача за Кредитним договором № 6278255 від 17.01.2023, заборгованість за яким становила 13989,90 грн., з яких 7117,72 грн. заборгованість за основною сумою боргу та 6872,18 грн. сума заборгованості за відсотками. Разом з тим, після відступлення позивачу прав грошових вимог до відповідача за вказаними вище кредитними договорами [PERSON] не здійснив жодного платежу для погашення існуючої заборгованості ні на рахунки позивача, ні на рахунки попередніх кредиторів. За таких підстав позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість за вказаними кредитними договорами в загальній сумі 65903,46 грн. та судові витрати. Ухвалою судді Могилів-Подільського міськрайонного суду від 29.05.2025 відкрито провадження у даній справі, ухвалено розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, роз`яснено сторонам порядок подання заяв по суті справи та наслідки їх неподання, направлено відповідачу копію позовної заяви з доданими до неї матеріалами. Представник позивача, належним чином повідомлений про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, клопотань про розгляд справи в іншому порядку не подавав, в прохальній частині позовної заяви просив розгляд справи проводити за відсутності представника. Відповідач, належним чином повідомлений про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі, клопотання про розгляд справи в іншому порядку не подавав, правом подання відзиву на позовну заяву не скористався. Вказане відповідно до ч. 13 ст. 7, ч. 8 ст. 178, ч. 5 ст. 279 ЦПК України дає суду підстави для розгляду справи в порядку письмового провадження за наявними матеріалами. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Однією із загальних засад цивільного законодавства, зокрема, є свобода договору, що стверджується п. 3 ч. 1\~ст. 3 ЦК України, а в ч. 1\~ст. 626 ЦК України\~зазначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ч. 1\~ст. 634 ЦК України\~договором приєднання\~є договір,\~умови якого\~встановлені однією\~із сторін\~у формулярах\~або інших\~стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Частиною першою ст. 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» (в редакції, яка діяла на момент укладання кредитного договору) визначено, якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Відповідно до ч. 1\~ст. 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі\~ст. 525 ЦК України\~одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, а ч. 1\~ст. 526 ЦК України\~встановлює, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 530\~ЦПК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 610 ЦК України\~визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Частиною 2 ст. 1050 ЦПК України передбачено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Щодо Договору № 78746595 Суд встановив, що 14.02.2023 між Товариством з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] укладено Договір позики (на умовах повернення позики в кінці строку позики) № 78746595. Відповідно до п. 20 Договору, цей договір укладений у вигляді електронного документа шляхом обміну електронними повідомленнями, з використанням інформаційно-комунікаційної системи, із застосуванням електронного підпису одноразовим ідентифікатором згідно Закону України «Про електронну комерцію». Відповідно до п. 1 Договору за цим договором позикодавець зобов`язується передати позичальнику у власність грошові кошти на погоджений умовами договору строк, шляхом їх перерахування на банківський рахунок позичальника із використанням реквізитів електронного платіжного засобу позичальника, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцю таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позики або достроково, та сплатити позикодавцю плату (проценти) від суми позики. Пунктом 2 Договору сторони погодили умови позики, порядок і графік повернення позики та сплати процентів, зокрема, сума позики - 4700 грн., строк позики 30 днів, базова процентна ставка 2,50 % (фіксована), знижена процентна ставка у відповідності до умов Програми лояльності 2,50 % за день; процентна ставка за понадстрокове користування позикою 2,70 % за день; Дата надання позики 14.02.2023, дата повернення 16.03.2023. Згідно з п. 4 Договору проценти за цим договором нараховуються щоденно включаючи дати отримання та повернення, на залишок позики. 21.02.2023 між Товариством з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] укладено Додаткову угоду № 78746595 до Договору позики (на умовах повернення позики в кінці строку позики) № 78746595 від 14.02.2023. Відповідно до п. 1 вказаної Додаткової угоди, на підставі звернення позичальника, здійсненого а допомогою засобів інформаційно-телекомунікаційної системи, позикодавець збільшує суму наданої позичальнику позики 4700 грн. на 800 грн. Таким чином загальний розмір наданої позики становить 5500,00 грн. Також, шляхом підписання Додаткової угоди № 78746595 сторони домовились викласти в новій редакції стовбець 7 Таблиці п. 2 Договору, а саму «Орієнтовна загальна вартість позики, у грн.» 9485,00 грн. та внести зміни в додаток № 1 до Договору та викласти його в новій редакції, що додається. Інші положення договору залишаються без змін. Також, судом встановлено, що 14.06.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та позивачем укладено договір факторингу № 14/06/21, за умовами якого фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за процентною ставкою) та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту. Перелік боржників, підстави виникнення права грошової вимоги до боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені у відповідних реєстрах боржників, які формуються згідно Додатку № 1 та є невід`ємною частиною договору. Відповідно до п. 1.2 Договору факторингу, перехід від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості до Боржників відбувається в момент підписання сторонами Акту прийому-передачі відповідного Реєстру Боржників згідно Додатку № 2, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками Акт прийому-передачі Реєстру Боржників підтверджує факт переходу від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості та є невід`ємною частиною цього договору. На підтвердження факту укладення вказаного договору, а також факту переходу до позивача прав вимоги, до позовної заяви додано копію Акту прийому-передачі Реєстру боржників № 9 від 23.08.2023 за Договором факторингу № 14/06/21 від 14.06.2021, витяг з Реєстру боржників № 9 та копію платіжної інструкції № 20133 від 29.08.2023 про сплату позивачем на рахунок ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» коштів за відступлення прав вимоги згідно Додаткової угоди № 10 від 23.08.2023 до Договору факторингу № 14/06/2021 від 14.06.2021. Згідно з витягом з реєстру боржників № 9 за договором факторингу № 14/06/21, підписаного 23.08.2023, позивач отримав право вимоги до [PERSON] за договором позики № 78746595 на загальну суму заборгованості 14658,16 грн., яка складається з: 5500 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу; 9158,16 грн. сума заборгованості за відсотками. Отже, суд встановив, що до позивача перейшло право вимоги за вказаним вище договором позики до боржника [PERSON] . На підтвердження суми заборгованості відповідача [PERSON] за договором позики № 78746595 від 14.02.2023 позивачем надано розрахунок заборгованості за період з 14.02.2023 по 23.08.2023, з якого вбачається, що станом на 23.08.2024 заборгованість відповідача становила 14658,16 грн, з яких: 5500 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу; 9158,16 грн. сума заборгованості за відсотками. Разом з тим, згідно ч. 1 ст. 1050 ЦК України з урахуванням положень статей 526, 527, 530 ЦК України, кредитор має довести надання позичальникові грошових коштів у розмірі та на умовах, встановлених договором (що узгоджується з позицією викладеною в Постанові Верховного Суду від 30.01.2018 по справі№161/16891/15-ц). Тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову процесуальним законом, за загальним правилом, покладається на позивача. За таких умов доведення не може бути належним чином реалізоване шляхом виключно спростування обґрунтованості заперечень відповідача, оскільки це не позбавляє позивача його процесуальних обов`язків. Такий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 13 травня 2020 року у справі №219/1704/17. Відповідно до частини другої\~статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»\~первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити, якщо інше не передбачено окремими законодавчими актами України: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Таким чином, з наведених норм законодавства вбачається, що доказом надання кредитодавцем позичальнику кредитних коштів є саме первинні документи, вимоги до яких встановлені\~Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». Аналогічні за змістом висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 11 вересня 2019 року по справі №755/2284/16-ц, провадження №61-4685св19. При цьому, у разі заміни первісного кредитора у зобов`язанні, останній повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення, в тому числі і первинні документи, що підтверджують факт виконання свого обов`язку перед позичальником, тобто факт надання коштів у кредит. Разом із тим, позивачем ТОВ ФК «Європейська агенція з повернення боргів» не надано доказів на підтвердження зарахування відповідачу грошових коштів щодо укладеного договору позики № 78746595 від 14.02.2023 в сумі 5500,00 грн. Суд зауважує, що відсутність в матеріалах справи належних первинних банківських документів не тільки позбавляє суд можливості перевірити факт перерахування чи отримання позичальником грошових коштів за договорами позики, але і перевірити розмір спірної заборгованості, порядок її нарахування, а також підстав та порядку нарахування відсотків. За вказаних обставин, позовні вимоги Товариства з\~обмеженою відповідальністю\~«Фінансова компанія\~«Європейська агенція\~з повернення\~боргів» до\~ [PERSON] \~про стягнення\~заборгованостіза договором позики № 78746595 від 14.02.2023 в сумі 14658,16 грн. є недоведеними належними та допустимими доказами, а тому суд приходить до висновку, що у задоволенні вказаних позовних вимог необхідно відмовити. Щодо договору № 22276-02/2023 Суд встановив, що 14.02.2023 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвеструм» та [PERSON] укладено Договір про надання фінансового кредиту № 22276-02/2023. Відповідно до пунктів 1.1 1.3 Договору товариство надає клієнту фінансовий кредит в розмірі 5000,00 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, в клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначеним цим договором. Кредит надається строком на 25 днів, тобто до 10.03.2023. Дата надання кредиту 14.02.2023. За користування кредитом клієнт сплачує товариству 912,5% (процентів) річних від суми кредиту в розрахунку 2,50 % (процентів) на добу. Пунктом 1.7 договору передбачено, що кредит надається клієнту у безготівковій формі у національній валюті на реквізити платіжної банківської картки вказаної клієнтом. Також, судом встановлено, що 26.09.2023 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Інвеструм Груп» та позивачем укладено договір факторингу № 26092023, за умовами якого фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за управління кредитом, плату за процентною ставкою), пенею за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту. Перелік боржників, підстави виникнення права грошової вимоги до боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені у реєстрі боржників, який формується згідно Додатку № 1 та є невід`ємною частиною договору. Відповідно до п. 1.2 Договору факторингу, перехід від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості до Боржників відбувається в момент підписання сторонами Акту прийому-передачі Реєстру Боржників згідно Додатку № 2, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками Акт прийому-передачі Реєстру Боржників підтверджує факт переходу від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості та є невід`ємною частиною цього договору. На підтвердження факту укладення вказаного договору, а також факту переходу до позивача прав вимоги, до позовної заяви додано копію Акту прийому-передачі Реєстру боржників за Договором факторингу № 26092023 від 26.09.2023, витяг з Реєстру боржників та копію платіжної інструкції № 20252 від 29.09.2023 про сплату позивачем на рахунок ТОВ «Інвеструм Груп» коштів за відступлення прав вимоги згідно Договору факторингу № 26092023 від 26.09.2023. Згідно з витягом з реєстру боржників за договором факторингу № 26092023, підписаного 26.09.2023, позивач отримав право вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 22276-02/2023 на загальну суму заборгованості 25375,00 грн., яка складається з: 5000 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу; 20375,00 грн. сума заборгованості за відсотками. Отже, суд встановив, що до позивача перейшло право вимоги за вказаним вище кредитним договором до боржника [PERSON] . На підтвердження суми заборгованості відповідача [PERSON] за кредитним договором № 22276-02/2023 від 14.02.2023 позивачем надано розрахунок заборгованості за період з 14.02.2023 по 25.09.2023, з якого вбачається, що станом на 25.09.2023 заборгованість відповідача становила 25375,00 грн, з яких: 5000 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу; 20375,00 грн. сума заборгованості за відсотками. Разом з тим, згідно ч. 1 ст. 1050 ЦК України з урахуванням положень статей 526, 527, 530 ЦК України, кредитор має довести надання позичальникові грошових коштів у розмірі та на умовах, встановлених договором (що узгоджується з позицією викладеною в Постанові Верховного Суду від 30.01.2018 по справі№161/16891/15-ц). Тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову процесуальним законом, за загальним правилом, покладається на позивача. За таких умов доведення не може бути належним чином реалізоване шляхом виключно спростування обґрунтованості заперечень відповідача, оскільки це не позбавляє позивача його процесуальних обов`язків. Такий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 13 травня 2020 року у справі №219/1704/17. Так, на підтвердження факту зарахування кредитних коштів на рахунок відповідача позивачем надано копію листа вих. № 2919_240919112643 від 19.09.2024, адресованого ТОВ «Універсальні платіжні рішення», яке надає послуги з переказу коштів в національній валюті без відкриття рахунків адресату ТОВ «ФК «Інвеструм». Зі змісту листа вбачається, що між підприємствами укладено договір на переказ коштів ФК-150920 від 15.09.2020 та відповідно до зазначеного договору було успішно перераховано кошти на платіжну картку клієнта: 14.02.2023 о 17:15:22 на суму 5000 грн., маска картки [NUMBER] , номер транзакції в системі iPay.ua 202561775, призначення платежу: зарахування 5000 грн. на карту [NUMBER] Разом з тим, відповідно до частини другої\~статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»\~первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити, якщо інше не передбачено окремими законодавчими актами України: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Таким чином, з наведених норм законодавства вбачається, що доказом надання кредитодавцем позичальнику кредитних коштів є саме первинні документи, вимоги до яких встановлені\~Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». Аналогічні за змістом висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 11 вересня 2019 року по справі №755/2284/16-ц, провадження №61-4685св19. При цьому, у разі заміни первісного кредитора у зобов`язанні, останній повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення, в тому числі і первинні документи, що підтверджують факт виконання свого обов`язку перед позичальником, тобто факт надання коштів у кредит. Разом із тим, вказана вище копія листа не є первинним банківським документом. Більше того вказаний лист не містить будь-яких даних, з яких можна було б встановити, що на карту, яка належить відповідачу [PERSON] були зараховані грошові кошти в сумі 5000 грн. на виконання вимог укладеного кредитного договору № 22276-02/2023 від 14.02.2023. Отже, позивачем ТОВ ФК «Європейська агенція з повернення боргів» не надано первинних банківських документів, які б слугували доказами на підтвердження зарахування відповідачу грошових коштів щодо укладеного кредитного договору № 22276-02/2023 від 14.02.2023 в сумі 5000,00 грн. Суд зауважує, що відсутність в матеріалах справи належних первинних банківських документів не тільки позбавляє суд можливості перевірити факт перерахування чи отримання позичальником грошових коштів за кредитним договором, але і перевірити розмір спірної заборгованості, порядок її нарахування, а також підстав та порядку нарахування відсотків. За вказаних обставин, позовні вимоги Товариства з\~обмеженою відповідальністю\~«Фінансова компанія\~«Європейська агенція\~з повернення\~боргів» до\~ [PERSON] \~про стягнення\~заборгованостіза кредитним договором № 22276-02/2023 від 14.02.2023 в сумі 25375,00 грн. є недоведеними належними та допустимими доказами, а тому суд приходить до висновку, що у задоволенні вказаних позовних вимог необхідно відмовити. Щодо договору № 03580-02/2023 Судом встановлено, що 13.02.2023 між ТОВ «Аванс Кредит» та [PERSON] укладено Договір про надання споживчого кредиту № 03580-02/2023, за умовами якого товариство надає клієнту фінансовий кредит в розмірі 4000 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах визначених цим договором. Пунктами 1.2, 1.3 договору визначено, що кредит надається строком на 23 дні, тобто до 17.03.2023. Дата надання кредиту 13.02.2023. За користування кредитом клієнт сплачує товариству 726,35% (процентів) річних від суми кредиту в розрахунку 1,99 % (процентів) на добу. Пунктом 1.7 договору передбачено, що кредит надається клієнту у безготівковій формі у національній валюті на реквізити платіжної банківської картки вказаної клієнтом. Також, судом встановлено, що 01.06.2023 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Інвеструм» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Аванс Кредит» укладено договір факторингу № 1062023, за умовами якого клієнт передав фактору, а фактор прийняв і зобов`язується оплатити клієнту права вимоги за грошовими зобов`язаннями у загальному розмірі вказаному в договорі, що виникли у клієнта за основними договорами, укладеними між боржниками та первісним кредитором. Крім того, 27.12.2023 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Аванс Кредит» та позивачем укладено договір факторингу № 27122023-1, за умовами якого фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступає фактору право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою не настав або виникне в майбутньому до третіх осіб боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за управління кредитом, плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту (п. 1.1 Договору). Згідно з п. 1.2 договору перехід від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами Акту прийому-передачі Реєстру Боржників згідно Додатку № 2, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками Акт прийому-передачі Реєстру Боржників підтверджує факт переходу від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості та є невід`ємною частиною цього договору. На підтвердження факту укладення вказаного договору позивач надав копію Акту прийому-передачі Реєстру Боржників за Договором факторингу № 27122023-1 від 27.12.2023 підписаний сторонами, а також копію платіжної інструкції № 2065 від 28.12.2023 про сплату на користь ТОВ «Фінансова компанія «Інвеструм Груп» коштів за відступлення прав вимоги згідно договору факторингу № 27122023-1 від 27.12.2023 Як вбачається з витягу з Реєстру боржників до договору факторингу № 27122023-1 від 27.12.2023 ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набуло право грошової вимоги до відповідача за Договором № 03580-02/2023 загальна сума заборгованості за яким станом на 27.12.2023 становила 11880 грн., з яких 4000 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу; 7880 грн. сума заборгованості за відсотками. Позивач обґрунтовуючи позовні вимоги зазначає, що до нього перейшло право грошової вимоги до відповідача на підставі вказаного вище договору факторингу. Суд враховує, що підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини, як передбачено\~статтею 11 ЦК України. Згідно з пунктом 1 частини першої статті 512\~Цивільного кодексу\~України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до статті 514\~Цивільного кодексу\~України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. За частиною першою статті 513\~Цивільного кодексу\~України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Відповідно до частини першої статті 517\~Цивільного кодексу\~України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Таким чином, у Цивільному кодексі\~України встановлена можливість замінити кредитора у зобов`язанні шляхом відступлення права вимоги новому кредитору, вчинивши відповідний правочин у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким відступається. В свою чергу, у зв`язку із заміною кредитора в зобов`язанні саме кредитне зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише його суб`єктний склад у частині кредитора. Відповідно до положень ст. 1077-1079 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає. Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).\~Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається. Сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції. Поряд з цим, відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 березня 2021 року у справі № 906/1174/18 (провадження № 12-1гс21), договір факторингу є правочином, який характеризується тим, що: а) йому притаманний специфічний суб`єктний склад (клієнт - фізична чи юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності, фактор - банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати фінансові, в тому числі факторингові, операції, та боржник - набувач послуг чи товарів за первинним договором); б) його предметом може бути лише право грошової вимоги (такої, строк платежу за якою настав, а також майбутньої грошової вимоги); в) метою укладення такого договору є отримання клієнтом фінансування (коштів) за рахунок відступлення права вимоги до боржника; г) за таким договором відступлення права вимоги може відбуватися виключно за плату; д) його ціна визначається розміром винагороди фактора за надання клієнтові відповідної послуги, і цей розмір може встановлюватись у твердій сумі; у формі відсотків від вартості вимоги, що відступається; у вигляді різниці між номінальною вартістю вимоги, зазначеної у договорі, та її ринковою (дійсною) вартістю тощо; е) вимоги до форми такого договору визначені у статті 6 Закону про фінансові послуги. Разом з тим у постанові від 16 березня 2021 року у справі № 906/1174/18 (провадження № 12-1гс21) Велика Палата Верховного Суду вказала, що відповідно до глави 73\~Цивільного кодексу\~України правова природа факторингу полягає у наданні фактором (посередником) платної фінансової послуги клієнту. Зміст цієї послуги полягає у наданні (фінансуванні) фактором грошових коштів клієнту за плату. При цьому клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до боржника. Клієнт може зобов`язатись відступити факторові свою грошову вимогу до боржника в рахунок виконання свого зобов`язання з повернення отриманих коштів та здійснення оплати за надану фінансову послугу. Або клієнт може зобов`язатись відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання свого зобов`язання перед фактором, яке в майбутньому буде виконане клієнтом шляхом сплати факторові коштів, у тому числі за надану фінансову послугу (пункт 47 постанови). Крім того, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 березня 2021 року у справі № 906/1174/18 (провадження № 12-1гс21) навела такі ознаки договору факторингу: 1) предметом договору є надання фінансової послуги за плату; 2) зобов`язання, в якому клієнтом відступається право вимоги, може бути тільки грошовим; 3) договір факторингу має передбачати не тільки повернення фінансування фактору, а й оплату клієнтом наданої фактором фінансової послуги; 4) договір факторингу укладається тільки в письмовій формі та має містити визначені Законом України\~«Про фінансові\~послуги та\~державне регулювання\~ринків фінансових\~послуг» умови; 5) мета договору полягає у наданні фактором та отриманні клієнтом фінансової послуги (пункт 48 постанови). Відповідно до пункту 5 частини першої статті\~1, пункту 11 частини першої статті\~4\~Закону України\~«Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», фінансові послуги - операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів. Факторинг є фінансовою послугою. Аналіз положень\~статей 1077-1078 ЦК України, а також зазначених висновків Верховного Суду свідчить про те, що підставою заміни учасника кредитних правовідносин є факт набуття таким учасником відповідних прав, у даному випадку кредитора, у матеріальних правовідносинах. Метою укладення договору відступлення права вимоги є безпосередньо передання такого права. Метою договору факторингу є отримання клієнтом фінансування (коштів) за рахунок відступлення права вимоги до боржника. За договором факторингу відступлення права вимоги може відбуватися виключно за плату. Ціна договору факторингу визначається розміром винагороди фактора за надання клієнтові відповідної послуги, і цей розмір може встановлюватись у твердій сумі; у формі відсотків від вартості вимоги, що відступається; у вигляді різниці між номінальною вартістю вимоги, зазначеної у договорі, та її ринковою (дійсною) вартістю тощо. Таким чином, ціна договору та плата за договором факторингу є його істотними умовами, а виконання умов щодо оплати за договором факторингу та подання відповідних доказів має значення для підтвердження правонаступництва у кредитних правовідносинах та для реалізації прав нового кредитора, який замінив первісного кредитора у зобов`язанні, зокрема, звернення з позовом до суду про стягнення з боржника кредитної заборгованості. Дослідивши наданий до позовної заяви договір факторингу № 1062023 від 01 червня 2023 року, укладений між ТОВ «Фінансова компанія «Інвеструм» та ТОВ «Аванс Кредит», суд встановив наступне. Відповідно до п. 1.2 договору факторингу на підставі цього договору фактор стає новим кредитором в зобов`язаннях, що виникли із основних договорів, та отримує права вимоги за основними договорами, в тому числі права грошових вимог до боржників по сплаті боргу за основними договорами, строк платежу за якими настав, відповідно до Акту прийому-передачі (додаток № 2 до Договору), а також вимоги по основним договорам, які виникнуть в майбутньому. Згідно з п. 2.1 договору факторингу для реалізації фактором придбаних ним прав клієнт під час підписання договору передав на електронну пошту фактора або кур`єрською доставкою на електронному носієві (за вибором клієнта флеш-накопичувач, компакт-диск та інші носії інформації) фактору Реєстр боржників за формою встановленою Додатку № 1 до цього договору, з усіма заповненими даними про боржників. Пунктом 4.1 договору факторингу визначено, що за відступлення прав вимоги до боржників за основними договорами фактор сплачує клієнту грошову суму. Разом з тим, судом встановлено, що договір факторингу № 1062023 від 01 червня 2023 року, укладений між ТОВ «Фінансова компанія «Інвеструм» та ТОВ «Аванс Кредит» поданий до суду неповно. Так, пункти 1.1 та 4.1 вказаного договору факторингу щодо розміру ціни продажу містять не заповнені рядки, що позбавляє суд визначити його істотні умови та встановити наявність обставини щодо переходу від ТОВ «Аванс Кредит» до ТОВ «Фінансова компанія «Інвеструм» та в подальшому від ТОВ «Фінансова компанія «Інвеструм» до позивача права грошової вимоги у кредитному зобов`язанні, де боржником є саме відповідач. В той же час, встановлено, що в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження обставин здійснення повної оплати за договором факторингу № 1062023 після його укладення, тобто доказів, які б підтверджували виконання сторонами умов вказаного договору факторингу та, як наслідок - набуття права грошової вимоги позивача до відповідача за кредитним договором та можливості реалізації прав нового кредитора для звернення до суду з даним позовом. Суд зауважує, що для встановлення наявності підстав для позову необхідно встановити факт переходу до особи матеріальних прав попередника, що неможливо без надання правової оцінки договору факторингу. При цьому, надання правової оцінки договору факторингу не є виходом за межі поданої юридичною особою позовної заяви та не порушує презумпцію правомірності правочину, оскільки для встановлення наявності підстав для здійснення правонаступництва у кредитних правовідносинах необхідно встановити факт переходу до особи матеріальних прав попередника. Водночас, суд також зазначає, що належним доказом наявності у переліку божників відповідача [PERSON] право грошової вимоги щодо якого відступається за договором факторингу, є саме Реєстр Боржників, який підписується Сторонами, у паперовому вигляді та підписаний сторонами договору Акт прийому-передачі права грошових вимог При цьому, позивачем до позовної заяви не додано підписаного уповноваженими особами ТОВ Фінансова компанія «Інвеструм» та ТОВ «Аванс Кредит» акту приймання-передачі, що є Додатком № 2 до договору, а також Реєстру боржників за формою встановленою в Додатку № 1 до договору. Отже, в матеріалах справи відсутні докази, які б свідчили про те, що до ТОВ «Фінансова компанія «Інвеструм» перейшло право вимоги за кредитним договором № 03580-02/2023, укладеним 13.02.2023 між ТОВ «Аванс Кредит» та [PERSON] , а відтак наявність у ТОВ «Фінансова компанія «Інвеструм» прав вимоги до відповідача за вказаним вище кредитним договором та права на відступлення вказаних прав іншим особам, зокрема ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів». Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про те, що позивачем не надано до суду належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів на підтвердження обставин, на які він посилається як на підставу позову, а саме: доказів виникнення прав і обов`язків за договором факторингу та доказів наявності у позивача права грошової вимоги саме до відповідача. Щодо отримання відповідачем кредитних коштів та розміру заборгованості за вказаним вище кредитним договором суд зазначає наступне. На підтвердження суми заборгованості відповідача [PERSON] за кредитним договором № 03580-02/2023 від 13.02.2023 позивачем надано розрахунок заборгованості за період з 13.02.2023 по 01.06.2023, з якого вбачається, що станом на 01.06.2023 заборгованість відповідача становила 11880,40 грн, з яких: 4000 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу; 7880,40 грн. сума заборгованості за відсотками. Разом з тим, згідно ч. 1 ст. 1050 ЦК України з урахуванням положень статей 526, 527, 530 ЦК України, кредитор має довести надання позичальникові грошових коштів у розмірі та на умовах, встановлених договором (що узгоджується з позицією викладеною в Постанові Верховного Суду від 30.01.2018 по справі№161/16891/15-ц). Тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову процесуальним законом, за загальним правилом, покладається на позивача. За таких умов доведення не може бути належним чином реалізоване шляхом виключно спростування обґрунтованості заперечень відповідача, оскільки це не позбавляє позивача його процесуальних обов`язків. Такий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 13 травня 2020 року у справі №219/1704/17. Відповідно до частини другої\~статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»\~первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити, якщо інше не передбачено окремими законодавчими актами України: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Таким чином, з наведених норм законодавства вбачається, що доказом надання кредитодавцем позичальнику кредитних коштів є саме первинні документи, вимоги до яких встановлені\~Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». Аналогічні за змістом висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 11 вересня 2019 року по справі №755/2284/16-ц, провадження №61-4685св19. При цьому, у разі заміни первісного кредитора у зобов`язанні, останній повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення, в тому числі і первинні документи, що підтверджують факт виконання свого обов`язку перед позичальником, тобто факт надання коштів у кредит. Разом із тим, позивачем ТОВ ФК «Європейська агенція з повернення боргів» не надано доказів на підтвердження зарахування відповідачу грошових коштів щодо укладеного кредитного договору № 03580-02/2023 від 13.02.2023 в сумі 4000,00 грн. Суд зауважує, що відсутність в матеріалах справи належних первинних банківських документів не тільки позбавляє суд можливості перевірити факт перерахування чи отримання позичальником грошових коштів за кредитним договором, але і перевірити розмір спірної заборгованості, порядок її нарахування, а також підстав та порядку нарахування відсотків. За вказаних обставин, позовні вимоги Товариства з\~обмеженою відповідальністю\~«Фінансова компанія\~«Європейська агенція\~з повернення\~боргів» до\~ [PERSON] \~про стягнення\~заборгованостіза кредитним договором № 03580-02/2023 від 13.02.2023 в сумі 11880,40 грн. є недоведеними належними та допустимими доказами, а тому суд приходить до висновку, що у задоволенні вказаних позовних вимог необхідно відмовити. Щодо Договору № 6278255. Судом встановлено, що 17.01.2023 між ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] укладено Договір № 6278255 про надання споживчого кредиту, за умовами якого Товариство надає споживачу кредит у гривні, а споживач зобов`язується одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені Договором (п. 1.2 Договору). Відповідно до пунктів 1.3-1.5 Договору сторони погодили наступні умови, а саме: сума кредиту (загальний розмір) складає 7700,00 грн.; строк кредиту 360 днів, періодичність платежів зі сплати процентів кожні 30 днів, детальні терміни (дати) повернення кредиту та сплати процентів, визначені в Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (Графік платежів), що є Додатком № 1 до цього договору; тип процентної ставки фіксована; за користування кредитом нараховуються проценти відповідно до наступних умов: стандартна процентна ставка становить 1,99 % в день у межах строку кредиту, вказаного в п. 1.4 цього договору. Згідно п. 2.1 Договору кошти кредиту надаються Товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування на поточний рахунок споживача, уключаючи використання реквізитів платіжної картки № [NUMBER] . Також, судом встановлено, що 24.11.2023 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» та позивачем укладено договір факторингу № 24112023, за умовами якого фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату, а клієнт відступає фактору право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за управління кредитом, плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту. Згідно з п. 1.2 договору перехід від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами Акту прийому-передачі Реєстру Боржників згідно Додатку № 2, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками Акт прийому-передачі Реєстру Боржників підтверджує факт переходу від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості та є невід`ємною частиною цього договору. На підтвердження факту укладення вказаного договору позивач надав копію Акту прийому-передачі Реєстру Боржників за Договором факторингу № 24112023 від 24.11.2023 підписаний сторонами, а також копію платіжної інструкції № 20513 від 28.11.2023 про сплату на користь ТОВ «Авентус Україна» грошових коштів за відступлення права вимоги згідно Договору факторингу № 24112023 від 24.11.2023. Як вбачається з витягу з Реєстру боржників до договору факторингу № 24112023 від 24.11.2023 ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набуло право грошової вимоги до відповідача за Договором № 6278255 загальна сума заборгованості за яким станом на 24.11.2023 становила 13989,90 грн., з яких 7117,72 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу; 6872,18 грн. сума заборгованості за відсотками. Отже, суд встановив, що до позивача перейшло право вимоги за вказаним вище кредитним договором до боржника [PERSON] . На підтвердження суми заборгованості відповідача [PERSON] за кредитним договором № 6278255 від 17.01.2023 позивачем надано розрахунок заборгованості (Картка обліку Договору) за період з 17.01.2023 по 10.05.2023, з якого вбачається, що станом на 10.05.2023 заборгованість відповідача становила 13989,90 грн., з яких 7117,72 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу; 6872,18 грн. сума заборгованості за відсотками. Разом з тим, згідно ч. 1 ст. 1050 ЦК України з урахуванням положень статей 526, 527, 530 ЦК України, кредитор має довести надання позичальникові грошових коштів у розмірі та на умовах, встановлених договором (що узгоджується з позицією викладеною в Постанові Верховного Суду від 30.01.2018 по справі№161/16891/15-ц). Тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову процесуальним законом, за загальним правилом, покладається на позивача. За таких умов доведення не може бути належним чином реалізоване шляхом виключно спростування обґрунтованості заперечень відповідача, оскільки це не позбавляє позивача його процесуальних обов`язків. Такий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 13 травня 2020 року у справі №219/1704/17. Так, на підтвердження факту зарахування кредитних коштів на рахунок відповідача позивачем надано копію листа вих. № 20231129-2 від 29.11.2023, адресованого ТОВ «Пейтек Україна», яке надає послуги з переказу коштів в національній валюті без відкриття рахунків адресату ТОВ «Авентус Україна». Зі змісту листа вбачається, що між підприємствами укладено договір про організацію переказу грошових коштів № 160222-1 від 16.02.2022 та відповідно до зазначеного договору було успішно перераховано кошти на платіжну картку клієнта від ТОВ «Авентус Україна»: 17.01.2023 о 09:42:09 на суму 7700,00 грн., номер транзакції і систему ТОВ «Авентус Україна» - 33234820, призначення платежу зарахування на карту, маска карти [NUMBER] . Разом з тим, відповідно до частини другої\~статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»\~первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити, якщо інше не передбачено окремими законодавчими актами України: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Таким чином, з наведених норм законодавства вбачається, що доказом надання кредитодавцем позичальнику кредитних коштів є саме первинні документи, вимоги до яких встановлені\~Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». Аналогічні за змістом висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 11 вересня 2019 року по справі №755/2284/16-ц, провадження №61-4685св19. При цьому, у разі заміни первісного кредитора у зобов`язанні, останній повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення, в тому числі і первинні документи, що підтверджують факт виконання свого обов`язку перед позичальником, тобто факт надання коштів у кредит. Разом із тим, вказана вище копія листа не є первинним банківським документом. Більше того вказаний лист не містить будь-яких даних, з яких можна було б встановити, що на карту, яка належить відповідачу [PERSON] були зараховані грошові кошти в сумі 7700 грн. на виконання вимог укладеного кредитного договору № 6278255 від 17.01.2023. Отже, позивачем ТОВ ФК «Європейська агенція з повернення боргів» не надано первинних банківських документів, які б слугували доказами на підтвердження зарахування відповідачу грошових коштів щодо укладеного кредитного договору № 6278255 від 17.01.2023 в сумі 7700,00 грн. Суд зауважує, що відсутність в матеріалах справи належних первинних банківських документів не тільки позбавляє суд можливості перевірити факт перерахування чи отримання позичальником грошових коштів за кредитним договором, але і перевірити розмір спірної заборгованості, порядок її нарахування, а також підстав та порядку нарахування відсотків. За вказаних обставин, позовні вимоги Товариства з\~обмеженою відповідальністю\~«Фінансова компанія\~«Європейська агенція\~з повернення\~боргів» до\~ [PERSON] \~про стягнення\~заборгованостіза кредитним договором № 6278255 від 17.01.2023 в сумі 13989,90 грн. є недоведеними належними та допустимими доказами, а тому суд приходить до висновку, що у задоволенні вказаних позовних вимог необхідно відмовити. Враховуючи викладене, у задоволенні позову належить відмовити за недоведеністю позовних вимог. Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, відтак, з урахуванням відмови у позові, сплачений позивачем судовий збір у розмірі 3028,00 грн необхідно покласти на позивача.

Outcome: dismissed