Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-21 00:00:00

У жовтні 2023 року до суду звернулася [PERSON] із позовною заявою до [PERSON] про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів. В обґрунтування позову вказувала, що з [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі з 28.08.2010 року, у якому мають дочку [PERSON] , [INFO] . Зазначала, що рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука від 04.10.2012 року шлюб було розірвано, а також, що рішенням цього суду від 03.09.2012 року стягнуто з [PERSON] на користь позивача аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, але на менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідач ухиляється від сплати аліментів на користь позивача, хоча офіційно працює, заборгованість зі сплати аліментів станом на 31.05.2023 року становить 109560,84 грн. Просила стягнути з відповідача на її користь пеню за прострочення сплати аліментів у розмірі 115 500,00 грн. Ухвалою судді Семенової Л.М. від 04 вересня 2023 року відкрито спрощене провадження у справі, призначено судовий розгляд. 09 листопада 2023 року до суду від представника відповідача [PERSON] - [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву. Представник вказав, що згідно відповіді Автозаводського ВДВС у м. Кременчуці Кременчуцького району Полтавської області СМУ МЮ у відповідь на скаргу, отримано лист від виконавчої служби в якому повідомлено про проведений перерахунок заборгованості, яка станом на 01.10.2023 року складає 90 236,69 грн. Крім того, відповідач у період нарахування заборгованості сплачував інші платежі на користь позивача з призначенням аліменти, що можливо отримати від АТ КБ «Приватбанк» та АТ «Укрпошта». Просив витребувати інформацію від АТ КБ «Приватбанк», АТ «Укрпошта», відмовити позивачу у задоволенні позову, стягнути з позивача на користь відповідача понесені витрати на професійну правничу допомогу, який попередньо становить 15 000,00 грн. 13 листопада 2023 року до суду від позивача [PERSON] надійшла відповідь на відзив. Позивач вказала, що за період з 2021 по 2023 року відповідачем дійсно було сплачено деяку суму коштів через АТ КБ «Приватбанк», яку вона вважає подарунком для доньки. Щодо сплачених коштів через АТ «Укрпошта» та квитанцій за період з 2016 року по 2023 рік вона не має, однак вважає це також подарунком для доньки. Просила позов задовольнити, зменшити суму витрат на правничу допомогу. Розпорядженням керівника апарату суду за № 173 від 12 січня 2024 року здійснено повторний автоматизований розподіл судової справи у зв`язку з достроковим закінченням відрядження (як тимчасове переведення) судді Семенової Л.М. до Автозаводського райсуду м. Кременчука. Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12 січня 2024 року визначено головуючим - суддю Нестеренка С.Г. 19 лютого 2024 року до суду від позивача було подано заяву про зменшення позовних вимог. Остаточно просила стягнути з відповідача на її користь пеню за прострочення сплати аліментів у розмірі 92 049,61 грн. Відмовити відповідачу у стягненні витрат на правничу допомогу. Крім того, позивач подала заяву про залучення дот участі у справі третьою особою Автозаводський ВДВС у місті Кременчуці Кременчуцького району Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції. Ухвалою суду від 26 лютого 2024 року залучено сторін. Оголошено явку відповідача [PERSON] обов`язковою для дачі ним особистих пояснень. Залучено до участі у справі третьою особою - Автозаводський ВДВС у місті Кременчуці Кременчуцького району Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції. Ухвалою суду від 24 квітня 2024 року витребувано від АТ КБ «Приватбанк» та АТ «Укрпошта» письмові докази по справі. 17 липня 2024 року до суду від представника відповідача [PERSON] - [PERSON] надійшло клопотання про зупинення провадження у справі до розгляду до набрання законної сили рішення в іншій справі № 1615/3990/2012. Ухвалою суду від 31 жовтня 2024 року зупинено провадження у даній справі до набрання законної сили ухвали суду по результатами розгляду скарги відповідача на дії державного виконавця з приводу боргу відповідача по аліментам у ВП № 36005807 (справа№ 1615/3990/2012). Ухвалою суду від 14 лютого 2025 року відновлено провадження у даній справі, призначено справу до розгляду. 06 травня 2025 оку до суду від позивача [PERSON] надійшла заява про зміну позовних вимог. Просила стягнути з відповідача [PERSON] на ї користь 67 088,61 грн. пені за прострочення сплати аліментів, оскільки сума боргу по аліментам станом на березень 2025 року складає 67 088,61 грн. 16 червня 2025 року до суду від третьої особи - Автозаводського ВДВС у місті Кременчуці Кременчуцького району Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції надійшла довідка-розрахунок по виконавчому провадженню № 36005807. 18 червня 2025 року до суду від позивача [PERSON] надійшла заява про долучення до матеріалів справи письмових доказів. 17 липня 2025 року до суду від відповідача надійшли додаткові документи з довідкою ВДВС про розмір боргу станом на 01.07.2025 р., які були в копіях направлені іншим учасникам справи. У судове засідання залучені до участі у справі учасники справи, які повідомлялися судом про час, дату та місце розгляду справи належним чином, не прибули. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] заявлений позов, з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог, підтримали та просили його задовольнити, посилаючись на обставини та підстави, викладені в ньому, просили здійснити розгляд справи за їх відсутності, про що надали письмову заяву. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] щодо позову заперечував, просив здійснити розгляд справи за їх відсутності. Представник третьої особи - Автозаводського ВДВС у місті Кременчуці Кременчуцького району Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції у судове засідання не прибув, керівництво якого просило справу розглядати без участі їх представника. При розгляді справи покладалися на розсуд суду. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши надані учасниками справи докази у їх сукупності, встановив наступне. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 28.08.2010 р., який було розірвано рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука від 04 жовтня 2012 року, прізвище [PERSON] після розірвання шлюбу залишено дошлюбне - « [PERSON] ». Від даних шлюбу мають дочку [PERSON] , [INFO] ,що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , від 31.07.2012 року, де батьками дитини вказані [PERSON] і [PERSON] . Місце проживання дочки при розірванні шлюбу було визначено з матір`ю [PERSON] . Рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука від 03 вересня 2012 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 13.08.2012 року і до повноліття дитини. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на її утримання у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку, щомісячно, починаючи з 13.08.2012 року і до трьох річного віку дитини, тобто до [INFO] . На виконання вказаного рішення було видано виконавчі листи. Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука від 04 жовтня 2012 року шлюб між сторонами було розірвано. Прізвище [PERSON] після розірвання шлюбу залишити дошлюбне - « [PERSON] ». Місце проживання доньки визначено з матір`ю [PERSON] . 17 листопада 2022 року [PERSON] уклав шлюб з [PERSON] , остання взяла прізвище після реєстрації шлюбу « [PERSON] », що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 17.11.2022 року. Судом було встановлено, що виконавчий лист щодо стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини перебуває на виконанні в Автозаводському ВДВС у місті Кременчуці Кременчуцького району Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції. Відповідно до розрахунку заборгованості боржника по аліментам, наданого державним виконавцем Автозаводського ВДВС у місті Кременчуці Кременчуцького району Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Барта К., загальна сума заборгованості зі сплати аліментів за виконавчим документом, станом на 01.10.2022 року, становила 90 236,69 грн. Зазначений розрахунок було оскаржено відповідачем [PERSON] до суду. Ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука від 02 грудня 2024 року скаргу [PERSON] було залишено судом без розгляду на підставі поданої скаржником заяви. Ухвала суду набрала законної сили 18.12.2024 року. Позивачем до матеріалів справи 18 червня 2025 року було подано розрахунок заборгованості боржника по аліментам, наданого заст. начальника Автозаводського ВДВС у місті Кременчуці Кременчуцького району Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Ю. Шамало від 27.03.2025 року, за яким, загальна сума заборгованості зі сплати аліментів за виконавчим документом, станом на 27.03.2025 року, становить 67 088,61 грн. Після зменшення позовних вимог позивач просила стягнути з відповідача зазначену суму, як пеню за прострочення сплати аліментів. На виконання вимог суду, Автозаводським ВДВС у місті Кременчуці Кременчуцького району Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції було надано довідку-розрахунок заборгованості від 16.06.2025 року по виконавчому провадженню № 36005807, за яким заборгованість [PERSON] зі сплати аліментів, що виникла за період з 01.08.2012 року (18 днів) по 31.05.2025 року, станом на 01.06.2025 року, становить 63 868,61 грн. 17 липня 2025 р. позивач надала додаткові документи з довідкою ВДВС про розмір боргу станом на 01.07.2025 р., розмір якого за період з 01.08.2012 року (18 днів) по 31.05.2025 року, склав 62258,61 грн. Позивачем заяв про зменшення позовних вимог до суду, станом на день розгляду справи, не подавалося. Надаючи правову оцінку встановленим фактам і правовідносинам, суд зазначає наступне. Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 180 СК України батьки зобов`язанні утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (частина третя статті 181 СК України). У будь-якому випадку, чи то у разі стягнення аліментів у частці від доходу, чи у твердій грошовій сумі, цей платіж є періодичним і повинен сплачуватися платником аліментів кожного місяця. Тобто в разі несплати аліментів у поточному місяці з 01 числа наступного місяця виникає заборгованість, яка тягне відповідальність у вигляді неустойки. Згідно з частинами першою, другою статті 196 СК України в редакції, чинній на момент вирішення спору, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. У п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», роз`яснено, що передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Отже, відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною першою статті 196 СК України. Обов`язок доведення відсутності вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів покладається на боржника. Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16-ц (провадження № 14-616цс18) викладені такі правові висновки про порядок нарахування пені за прострочення аліментів. Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі 1% від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення полягає в тому, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується розмір несплачених аліментів за кожний місяць та кількість днів прострочення за кожним платежем окремо. Аліменти нараховуються щомісячно, тому строк виконання цього обов`язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною. Законодавець встановив розмір пені 1% за кожен день прострочення та період, за який нараховується пеня за кожен день, починаючи з наступного, в який мала бути здійснена сплата аліментів за відповідний місяць, але таке зобов`язання не було виконане, до дня, в який проведена сплата заборгованості, чи до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені. Таке правило застосовується в разі прострочення виконання зобов`язання зі сплати аліментів за місяць, у який вони мали бути сплачені. Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, в якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості), та помножити та один відсоток. Тобто формула така: заборгованість за місяць х кількість днів прострочення х 1%. За цим правилом обчислюється пеня за кожним простроченим місячним платежем. Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обчисленої за кожним місячним (періодичним) платежем. Якщо місячний платіж сплачено не у повному розмірі, то пеня буде нараховуватися з першого дня місяця, наступного за місяцем сплати чергового платежу, на різницю між розміром, який мав бути сплачений на утримання дитини, та розміром фактично сплачених аліментів з урахуванням строку прострочення та ставки пені 1 %. Перебіг строку прострочення починається з першого дня місяця, наступного за місяцем внесення періодичного платежу, до дня, який передує дню сплати заборгованості. У разі якщо заборгованість зі сплати аліментів погашено частково в іншому місяці, то визначення пені на заборгованість зі сплати аліментів розраховується з урахуванням розміру несплаченої частки аліментів за певний місяць з дня сплати частки місячного платежу і до дня, який передує дню погашення заборгованості за відповідним місячним платежем, помножену на 1%. У вказаній постанові від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16-ц (провадження № 14-616цс18) Велика Палата Верховного Суду відступила від висновків Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених, зокрема у раніше прийнятих постановах від 03 лютого 2016 року у справі № 6-1477цс15, від 16 березня 2016 року у справі № 6-2589цс15, від 16 березня 2016 року у справі № 6-300цс16 та від 02 листопада 2016 року у справі № 6-1554цс16. Позивач навела розрахунок заборгованості неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, відповідно до якого такий розмір, станом на 31.07.2024 року, складає 1 840 144,33 грн. (а.с. 117-118). Відповідно до постанови Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 грудня 2020 року у цивільній справі № 661/905/19 неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти. Стягнення неустойки є санкцією за ухилення від сплати аліментів. Ухиленням від сплати аліментів слід вважати дії або бездіяльність винної особи, спрямовані на невиконання рішення суду про стягнення з неї на користь стягувача визначеної суми аліментів. Вони можуть виразитись як у прямій відмові від сплати встановлених судом аліментів, так і в інших діях (бездіяльності), які фактично унеможливлюють виконання вказаного обов`язку (приховуванні заробітку (доходу), що підлягає обліку при відрахуванні аліментів, зміні місця роботи чи місця проживання з неподанням відповідної заяви про необхідність стягування аліментів тощо). Тлумачення статті 196 СК України свідчить про те, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. У Сімейному Кодексі України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. Очевидно, що в такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості, і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів. Отже, для застосування зазначеної вище санкції до платника аліментів необхідні такі умови: існування заборгованості зі сплати аліментів, встановлених рішенням суду або за домовленістю між батьками згідно з частиною першою статті 189 СК України; наявність винних дій особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти, що призвели до виникнення заборгованості. Під час розгляду судом даної справи відповідач та його представник заявили про добровільну сплату відповідачем аліментів позивачу на утримання дитини через АТ КБ «Приватбанк» та АТ «Укрпошта», які не були зараховані державним виконавцем. Із наданої АТ КБ «Приватбанк» виписки по рахунку за період з 01.01.2016 року по 04.05.2024 року на банківську картку [PERSON] були зараховані наступні платежі від [PERSON] із позначкою «аліменти»: 30.10.2021 року - 500 грн., 29.11.29020 року - 500 грн., 25.12.2020 року - 1500 грн., 20.01.2021 року - 500 грн., 13.02.2021 року - 500 грн., 15.03.2021 року - 500 грн., 06.05.2021 року - 1000 грн., 19.05.2021 року - 500 грн., 30.06.2021 року - 500 грн., 27.08.2021 року - 1500 грн., 28.10.2021 року - 1000 грн. (а.с. 155-161 зворот). Судом було досліджено розрахунок заборгованості боржника по аліментам, наданого державним виконавцем Автозаводського ВДВС у місті Кременчуці Кременчуцького району Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції та встановлено, що державним виконавцем зазначені вище суми, як аліменти, були включені до розрахунку як сплачені боржником, тобто виконавцем такі суми були взяті до уваги та зменшено загальний розмір боргу по аліментам з урахуванням їх добровільної сплати боржником [PERSON] , що спростовує доводи сторони відповідача про неврахування таких сум державним виконавцем. Щодо добровільної сплати аліментів [PERSON] позивачу [PERSON] (поштових переказів) через відділення АТ «Укрпошта», то такі твердження відповідача не знайшли свого підтвердження, адже за повідомленням АТ «Укрпошта» надати таку інформацію, за період з серпня 2012 року по грудень 2016 року, остання не може внаслідок зберігання документів протягом 5 років. Відповідно до положень частин першої - третьої статті 195 СК України заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення, незалежно від того, одержано такий заробіток (дохід) в Україні чи за кордоном. Заборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості або є фізичною особою - підприємцем і перебуває на спрощеній системі оподаткування, або є громадянином України, який одержує заробіток (дохід) у державі, з якою Україна не має договору про правову допомогу, визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості. У разі встановлення джерела і розміру заробітку (доходу) платника аліментів, який він одержав за кордоном, за заявою одержувача аліментів державний виконавець, приватний виконавець здійснює перерахунок заборгованості. Розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом. Відповідно до розрахунку заборгованості боржника по аліментам [PERSON] , наданого Автозаводським ВДВС у місті Кременчуці Кременчуцького району Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Ю. Шамало від 30.06.2025 року, загальна сума заборгованості зі сплати аліментів за виконавчим документом, що виникла за період з 01.08.2012 року (за 18 днів) по 31.05.2025 року, станом на станом на 01.07.2025 року становить 62258,61 грн. З даного розрахунку слідує, що відповідач не в повному обсязі та несвоєчасно сплачував аліменти на утримання дитини, у зв`язку з чим виникла така заборгованість. Борг по аліментам станом на станом на 01.07.2025 року, розмір якого становить 62258,61 грн., відповідачем станом на день розгляду справи не сплачено. Матеріали справи не містять доказів на спростування здійсненого державним виконавцем розрахунку заборгованості зі сплати аліментів. Доказів того, що вказаний розрахунок державного виконавця оскаржувався у встановленому законом порядку, відповідач та його представник не надали. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (частина 9 статті 7 СК України). Відповідно до частини другої статті 141 СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Обсяг відповідальності батьків не залежить від проживання їх разом чи окремо від дитини, і цей факт не звільняє від обов`язку забезпечувати такі умови життя дитини, які є достатніми для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, соціального та духовного розвитку. Згідно із частиною четвертою статті 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. У відповідача наявна заборгованість зі сплати аліментів. Законодавство покладає на особу зобов`язання своєчасно та в повному обсязі сплачувати аліменти, при цьому, якщо аліменти стягуються за рішенням суду, то невиконання чи неналежне виконання такого обов`язку має негативні наслідки у вигляді додаткової відповідальності. Вина у сімейних правовідносинах характеризується тим, що особа усвідомлювала протиправність своєї поведінки, передбачала або повинна була передбачати настання шкідливого результату, бажала його настання або відносилась до нього байдуже. Форма вини не має принципового значення у сімейних правовідносинах. Саме на платника аліментів покладається обов`язок довести, що заборгованість утворилась з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банківськими установами, наявністю форс-мажорних обставин тощо. В інших випадках застосовується презумпція вини платника аліментів у виникненні заборгованості по сплаті аліментів, а стягнення пені за весь час прострочення стає невідворотним. Відповідач не надав доказів того, що заборгованість по аліментах виникла внаслідок неправильного їх нарахування державним виконавцем. Отже, враховуючи вищевикладене, суд вважає, що відповідачем не доведено, що заборгованість по сплаті аліментів виникла не з його вини та що він вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання. За приписами ч. 2 ст. 196 СК України розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Тлумачення статті 8 СК України та частини першої статті 9 ЦК України дозволяє зробити висновок, що положення ЦК України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин. Стягнення пені, передбаченої абзацом першим частини першої статті 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти. У СК України не передбачені випадки, коли вина платника аліментів виключається. У такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив усіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості, і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів. Підстав для звільнення відповідача від сплати неустойки, суд не вбачає, відповідачем не було надано належних та допустимих доказів на спростування позову, підтвердження відсутності його вини у виникненні заборгованості по сплаті аліментів, що виключало б покладення на нього відповідальності у формі пені. Згідно з положеннями ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як передбачено вимогами ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. На підставі наведеного суд, вирішуючи спір щодо стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, враховуючи вказані обставини та досліджені докази, що містяться в матеріалах справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Слід стягнути з відповідача на користь позивача неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів, що виникла станом на 01.07.2025 року, за період з 01.08.2012 року (18 днів) по 31.05.2025 року, у розмірі 62258,61 грн., а щодо вимоги про стягнення пені в розмірі 4830 грн. (67088,61 грн. - 62258,61 грн.) слід відмовити. Вирішуючи питання щодо судових витрат, суд зазначає наступне. Під час звернення до суду позивач судовий збір не сплачувала, оскільки була звільнена від сплати, відповідно п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір». У відповідності до п. 1 ч. 2 ст. 4 цього Закону України з відповідача слід стягнути на користь держави судовий збір у розмірі 1073,60 грн. (за мінімальною ставкою на день подання позову). Відповідачем по справі [PERSON] заявлено про понесення ним витрат на професійну правничу допомогу у попередньому розмірі 15 000,00 грн., які він просив стягнути з позивача [PERSON] . На час розгляду справи відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] не подали суду остаточний розрахунок витрат на професійну правничу допомогу, на що вони мають право подати такий розрахунок протягом 5 днів після ухвалення судом рішення по справі, відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України. Сторони не заявляли про понесення ними будь-яких інших судових витрат. Справа розглянута в межах заявлених позовних вимог та наданих учасниками справи доказів.

Outcome: partial