Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-23 00:00:00

01 липня 2025 року [PERSON] звернувся до суду із позовом про визнання права власності в порядку спадкування. Позов мотивований тим, що [INFO] помер дід позивача [PERSON] , спадщину після смерті якого прийняв батько позивача [PERSON] . Спадкових прав останній не оформив та [INFO] помер. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, зокрема, на частку (пай) у землі Колективного сільськогосподарського підприємства «ім. Кірова» на території Боблівської сільської ради Ковельського (колишнього Турійського) району Волинської області. За життя [PERSON] заповіту не складав. Вказуючи, що він є єдиним спадкоємцем першої черги за законом після смерті останнього, який звернувся у встановленому законом порядку до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, але нотаріус йому відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину в зв`язку з відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів, що посвідчують право на земельну частку (пай), просив визнати за ним право на земельну частку (пай) у землі Колективного сільськогосподарського підприємства «ім. Кірова» на території Боблівської сільської ради Ковельського (колишнього Турійського) району Волинської області на підставі сертифікату серії ВЛ №0074981 від 03 лютого 1997 року в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON] . У підготовче засідання позивач не з`явився, хоча належним чином про дату, час і місце розгляду справи був повідомлений, 16 липня 2025 року подав до суду письмову заяву, в якій вказав, що позов підтримує з викладених у ньому підстав, просить розглядати справу за його відсутності (а. с. 100). Відповідачі у підготовче засідання не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи були належним чином повідомлені, 16 липня 2025 року подали до суду, кожен зокрема, письмові заяви, в якій вказали, що позов визнають повністю, не заперечують проти його задоволення, та просять справу розглядати за їхньої відсутності (а. с. 104, 107, 110, 112, 114, 119). Враховуючи, що в підготовче засідання всі учасники судового розгляду не з`явилися, то відповідно до вимог частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши та оцінивши наявні в матеріалах справи письмові докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов належить задовольнити з таких підстав. Частиною третьою статті 200 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до частини першої статті 206 Цивільного процесуального кодексу України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Згідно з частиною першою статті 1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). За змістом статті 1218 Цивільного кодексу України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Судом встановлено, що [PERSON] помер [INFO] (а. с. 9) і після його смерті відкрилася спадщина, до складу якої, окрім іншого майна, увійшло право на земельну частку (пай), розміром 3,76 в умовних кадастрових гектарах, у землі Колективного сільськогосподарського підприємства імені Кірова на території Боблівської сільської ради Ковельського району Волинської області, без визначення меж цієї частки в натурі, яка розташована на території Турійської селищної ради Ковельського району Волинської області (колишньої Боблівської сільської ради Турійського району Волинської області). Відповідно до листа Головного управління Держгеокадастру у Волинській області від 02 червня 2025 року на підставі розпорядження голови Турійської районної державної адміністрації № 23 від 22 січня 1997 року [PERSON] є власником сертифікату на право на земельну частку (пай), яка перебуває в колективній власності КСП ім. Кірова, серії ВЛ № 0074981 від 03 лютого 1997 року, що зареєстрований в книзі реєстрації сертифікатів за № 53 (а. с. 13). Належність вищевказаного права на земельну частку (пай) спадкодавцеві [PERSON] підтверджується копією з Книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) (а. с. 14). Вищевказаний сертифікат був втрачений, про що в газеті «Народне слово» № 28 від 10 липня 2025 року опубліковане відповідне оголошення (а. с. 103). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (стаття 1217 Цивільного кодексу України). Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (частина перша статті 1268 Цивільного кодексу України). Частиною третьою статті 1268 Цивільного кодексу України передбачено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до частини першої статті 1269 Цивільного кодексу України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. За змістом частини першої статті 1270 Цивільного кодексу України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Заповіту за життя [PERSON] не складав, свідоцтво про право на спадщину на спадкову земельну частку (пай) після його смерті не видавалося (а. с. 78, 79- 87). Відповідно до довідки Турійської селищної ради від 14 травня 2025 року № 202 [PERSON] на день смерті був зареєстрований та проживав із сином [PERSON] , який в контексті положень статті 1268 Цивільного кодексу України прийняв спадщину після смерті [PERSON] (а. с. 11). [PERSON] помер [INFO] (а. с. 8), на день смерті проживав із дружиною [PERSON] та матір`ю [PERSON] (а. с. 53). Позивач є сином спадкодавця [PERSON] , що підтверджується Повном витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження (а. с. 50-51). 28 вересня 2024 року позивач подав приватному нотаріусу заяву про прийняття спадщини після смерті [PERSON] (а. с. 33-34). Відповідачі [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] у встановлений законом строк подали нотаріусу, кожен зокрема, заяви про відмову від прийняття спадщини, що відповідає вимогам частини першої\~статті 1273\~ЦК України (а. с. 30 на звороті -31, 32, 33). Відповідачі [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] зі спадкодавцем не проживали і заяви про прийняття спадщини у встановлений законом шестимісячний строк після його смерті нотаріусу не подавали, у зв`язку з чим вважаються такими, що не прийняли спадщину. За життя [PERSON] заповіту на належне йому майно не складав, свідоцтво про право на спадщину на земельну частку (пай), після його смерті не видавалося, що підтверджується інформаційними довідками зі Спадкових реєстрів (а. с. 37 на звороті - 38, 69). Спадкоємці, які мають право на обов`язкову частку в спадщині, відсутні. З огляду на вказане, позивач [PERSON] , як син спадкодавця, є єдиним спадкоємцем першої черги за законом, який в контексті положень статей 1268, 1270 Цивільного кодексу України у встановленому законом порядку прийняв спадщину після смерті батька [PERSON] . Постановою приватного нотаріуса від 27 червня 2025 року позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв`язку з відсутністю оригіналу правовстановлюючого документу на вищевказане спадкове нерухоме майно, який підтверджує його належність спадкодавцю [PERSON] (а. с. 12). Наведені обставини справи об`єктивно підтверджуються дослідженими судом матеріалами спадкової справи № 97/2024 до майна померлого [PERSON] (а. с. 29 - 94), з яких також видно, що ніхто, окрім позивача, із заявою про прийняття спадщини після смерті останнього до нотаріуса не звертався, свідоцтва про право на спадщину на інше належне спадкодавцю майно видані також позивачу. За таких обставин справи, які підтверджуються належними і допустимими доказами, відповідно до зазначених норм матеріального права, виходячи із характеру спірних правовідносин, а також враховуючи, що визнання відповідачами позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб, то суд дійшов висновку про наявність у позивача права на спадкування за законом після смерті батька [PERSON] та правових підстав для визнання за ним права власності на спадкове нерухоме майно. Частиною першою статті 141 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За змістом частини першої статті 142 Цивільного процесуального кодексу України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Виходячи з вищенаведених положень процесуального закону та враховуючи, що відповідачі визнали позов до початку розгляду справи по суті, то судові витрати слід розподілити таким чином: повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, - 605 гривень 60 копійок; стягнути з відповідачів в користь позивача 50 відсотків судового збору, сплаченого позивачем при поданні позову, - по 100 гривень 93 копійки з кожного. На підставі викладеного, статей 1216, 1217, 1258, 1261, 1268, 1269, 1270 Цивільного кодексу України та

Outcome: approved