Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-03 00:00:00

11.01.2024 року позивача АТ «Сенс Банк», від імені та в інтересах якого, на підставі довіреності, діє представник адвокат Мужик Н.Т., звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №630718547 у розмірі 200631,40 грн. Позовна заява мотивована тим, що 24.07.2023 року [PERSON] уклала з АТ «Альфа Банк» угоду про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії №630718547, відповідно до умов якої банк зобов`язався надати позичальнику кредит, а позичальник зобов`язався в порядку та на умовах, визначених кредитним договором повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати комісію та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені кредитним договором. Умовами кредитного договору передбачено, що у випадку невиконання позичальником умов договору останній зобов`язаний достроково виконати всі боргові зобов`язання перед банком протягом 30 календарних днів з дня отримання від банку інформації. Зазначив, що банк належним чином виконав свій обов`язок щодо надання позичальнику кредиту, однак останній своїх зобов`язань за кредитним договором належним чином не виконав, внаслідок чого має заборгованість в розмірі 200631,40 грн. 12.08.2022 року загальними зборами акціонерів АТ «Альфа-Банк» затверджено рішення про зміну найменування АТ «Альфа-Банк» на АТ «Сенс Банк». Запис про зміну найменування позивача внесено до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 30.11.2022 року. Просив стягнути з [PERSON] на користь Акціонерне товариство «Сенс Банк» заборгованість за кредитним договором № 630718547 в розмірі 200631,40 грн та судових витрат у сумі 3009,47 грн. Ухвалою суду від 17.01.2024 року відкрито спрощене позовне провадження в справі з викликом (повідомлення) сторін. 05.02.2024 року через систему «Електронний суд» від представника відповідача Яреська Т.В. надійшов відзив на позовну заяву, зі змісту якого вбачається, що сторона відповідача заперечує проти задоволення позовних вимоги виходячи з наступного. Так, представник відповідача зазначив, що позивач в своїй позовній заяві зазначає, що стягує заборгованість за угодою про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії №630718547 від 24.07.2023 року. Однак, [PERSON] стверджує, що 24.07.2023 року не укладала з позивачем жодної угоди чи договору, в тому числі угоди, за якою позивач намагається стягнути заборгованість. При цьому вказує, що з наданих представником позивача доказів не зрозуміло за яким саме договором банк намагається стягнути заборгованість чи то за договором від 24.07.2023 року, чи то за договором від 01.11.2022 року чи то за договором від 05.09.2017 року. Окремо звертає увагу, що в наданих стороною позивача розрахунках заборгованості та виписках містять різні дані, а отже, дані докази не можуть вважатися належними та достовірними доказами існування та розміру заборгованості. Разом з тим, наголошує, що розрахунок заборгованості повинен складатися на підставі банківських виписок, однак, як вбачається з наданих стороною позивача доказів, в розрахунку заборгованості за період з 05.09.2017 року по 17.07.2023 року зазначено, що заборгованість складає 200 631,40 грн . При цьому, відповідно до розрахунку операції, як прибуткові, так і видаткові здійснювалися з самого початку періоду, тобто з 05.09.2017 року. Водночас, як вбачається з виписок, наданих стороною позивача, за період з 05.09.2017 року по 17.07.2023 року: всього витрат 815645,09 грн; всього надходжень 654008,99 грн.; Поточна сума заборгованості на кінцеву дату виписки 202 285,36 грн. При цьому зазначено наступне: «Увага! У Вас існує прострочена заборгованість у розмірі 100293,94 грн. та несанкціонована заборгованість у розмірі 3885,01 грн.». При цьому наголосив, що надані стороною позивача виписки не містять жодних даних про операції за період з 05.09.2017 року по 03.01.2019 року. Тобто, по-перше, 815645,09 грн. 654008,99 = 161636,10 грн., а не 202 285,36 грн. (як зазначено у виписці) та не 200 631,40 грн. (як зазначено у Розрахунку), а по друге, враховуючи, що виписки в принципі не містять даних за повний період, та містять дані що суперечать одне одному, вони не можуть бути належним доказом існування та розміру заборгованості, оскільки не зрозуміло, як було сформовано заборгованість, які були вчинені платежі відповідачем чи нарахування позивачем, за повний період. Крім того, зазначав, що однією зі складових заборгованості, яка відображена позивачем в його розрахунках є комісія за Розрахунково-касове обслуговування (Комісія РКО). Оплати, які здійснював відповідач по кредитному договору від 05.09.2017 року були, на думку відповідача, незаконно спрямовані Банком на погашення саме Комісій РКО, а не на погашення тіла кредиту та відсотків. Так, відповідно до розрахунку, наданого стороною позивача, за період з 05.09.2017 року по 17.07.2023 року, позивачем було неправомірно нараховано Комісій РКО на загальну суму 44086,02 грн. Враховуючи те, що відповідачу нараховувалась та стягувалась щомісячна плата за послуги банку, які за законом повинні надаватись безоплатно, умови угоди в частині встановлення щомісячної плати за обслуговування кредиту, є нікчемними в силу закону, а отже, не підлягають визнанню недійсними судом. Також представник вказує, що згідно розрахунку відповідачу було нараховано неустойку за період з 05.10.2017 року по 04.11.2018 року у загальному розмірі 900,00 грн. При цьому зауважив, що згідно наданих позивачем виписок, за даний період неустойка позивачем не нараховувалась (дані, зазначені в Розрахунку не відображені у Виписках.). Тобто, фактично, дана неустойка була нарахована при складенні саме розрахунку, і позивач намагається її стягнути за період 6 років, що прямо суперечить п.1 ч.2 ст.258 ЦК України. Зазначені обставини також свідчать про неналежність та недостовірність виписки та розрахунку, як доказів. [PERSON] , протягом періоду користування карткою, здійснювала оплати, які, на її думку, йшли на погашення тіла та процентів по кредиту, проте Банк протиправно їх зараховував на погашення неіснуючої неустойки. Так, відповідачу стало відомо при ознайомленні із матеріалами справи, що за період з 05.10.2017 року по 04.11.2018 року Банк спрямував 900,00 грн., внесених відповідачем - на погашення неустойки. Стороною позивача разом з позовом в якості додатків подано копії договору добровільного страхування від нещасних випадків та добровільного страхування здоров`я на випадок хвороби для держателів платіжних карток №227.630718547.111 від 05.09.2017 року та договору добровільного страхування фінансових ризиків держателів кредитних платіжних карток №248.630718547.111 від 05.09.2017 року. Разом з тим, як вбачається з п.5 Договору добровільного страхування від нещасних випадків та добровільного страхування здоров`я на випадок хвороби для держателів платіжних карток №227.630718547.111 від 05.09.2017 року: «Строк дії Договору: Договір страхування діє протягом 1 (одного) календарного місяця з дати набрання чинності даного Договору.». Пунктом 8 даного Договору визначено, що в подальшому він може бути переукладений на новий строк без обмеження кількості таких переукладень. Однак, жодних належних та допустимих доказів, що таке переукладення відбулося позивачем не надано. Тобто, дія даного договору добровільного страхування від нещасних випадків та добровільного страхування здоров`я на випадок хвороби для держателів платіжних карток №227.630718547.111 від 05.09.2017 року закінчилася 05.10.2017 року. Однак, як вбачається з наданих стороною позивача виписок, позивач продовжував незаконно та безпідставно списувати з відповідача страхові платежі по вже припиненому договору. Таким чином, відповідно до виписок, позивач за період з 05.09.2017 року по 17.07.2023 року безпідставно списав з відповідача страхових платежів на загальну суму 24987,16 грн., які підлягали зарахуванню в оплату тіла кредиту. У наявній в матеріалах справи вимозі зазначено: «З огляду на викладене, АТ «СЕНС БАНК» вимагає від Вас протягом 30 календарних днів з моменту отримання письмової вимоги Банку, але в будь-якому випадку не пізніше 35 календарних днів з моменту надсилання даної вимоги, усунути порушення умов Кредитного договору та погасити заборгованість в розмірі простроченого боргу, у випадку невиконання, достроково повернути кредит у повній непогашеній сумі та сплатити всі нараховані і несплачені проценти за користування кредитом, комісії, а саме: 178780,32 грн.». Направивши вимогу про дострокове повернення у повній непогашеній сумі кредиту в розмірі 178 780,32 грн., кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії Кредитного договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом, тощо. Таким чином, якби позивачем були надані належні, допустимі та достовірні докази існування заборгованості, він визначився, що стягнення проводить за кредитним договором від 05.09.2017 року, а не від 24.07.2023 року, як зазначено в позовній заяві, то навіть в цьому випадку заборгованість відповідача перед позивачем в принципі не могла б перевищувати: 178780,32 грн. - 44086,02 грн. (незаконні комісії РКО) 900,00 грн. (незаконна неустойка) - 24987,16 грн. (незаконні страхові платежі) = 108 807,14 грн. Разом з тим, як вже наголошувалося вище, відповідно до позовної заяви та позовних вимог, позивач намагається стягнути заборгованість за Кредитним договором від 24.07.2023 року, досудова вимога вимагає повернення коштів за договором від 01.11.2022 року, а в матеріалах справи подані документи, що стосуються Кредитного договору від 05.09.2017 року. За відсутності письмових підтверджень про укладення кредитного договору між сторонами 24.07.2023 року та про наявність заборгованості за цим договором, як зазначено в позові, відповідач позбавлений можливості виконати належний контр-розрахунок, а суд позбавлений можливості перевірити дійсні обставини справи та розмір кредитної заборгованості. Таким чином, представник відповідача просив відмовити в задоволенні позовних вимог АТ «Сенс Банк». Крім того, просив суд стягнути з АТ «Сенс Банк» на користь [PERSON] витрати на правову допомогу в розмірі 10000,00 гривень. У судовому засіданні 07.05.2025 року представник позивача Рудницький Ю.І., який діє на підставі довіреності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити. При цьому зазначив, що в позовній заяві міститься технічна описка в даті укладення між [PERSON] та АТ «Альфа Банк» угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії, за якою стягується заборгованість, а саме замість «05.09.2017 року» помилково зазначено «24.07.2023 року», в зв`язку з чим просив позовні вимоги задовольнити та стягнути з відповідача заборгованість в розмірі 200631,40 грн. за угодою від 05.09.2017 року. Після чого 14.07.2025 року через систему «Електронний суд» надав заяву, якою просив суд розглядати справу за відсутності представника позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просив задовольнити їх в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялася у встановленому законом порядку, причини неявки суду не повідомила. Разом з тим, її представник адвокат Яресько Т.В. у судовому засіданні 07.05.2025 року заперечував проти задоволення позовних вимог в повному обсязі з підстав зазначених у відзиві, просив залишити позов без задоволення. Після чого, 14.07.2025 року надав заяву, якою просив слухати справу за відсутності сторони відповідача. У зв`язку\~з неявкою\~в судове\~засідання всіх\~осіб,\~які беруть\~участь у\~справі,\~фіксування судового\~процесу за\~допомогою звукозаписувального\~технічного засобу,\~у відповідності\~до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, судом не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що 05.09.2017 року між Акціонерним товариством «Альфа Банк», який в подальшому змінив назву на Акціонерне товариство «Сенс Банк» та [PERSON] шляхом акцептування оферти укладено угоду про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії. Вказана угода була укладена сторонами на підставі підписаної відповідачем 05.09.2017 року оферти на укладання угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії, в якій зазначений максимальний розмір кредитного ліміту 200000 грн. та розмір процентів річних на рівні 39,99% за користування кредитними коштами, розмір обов`язкового мінімального платежу 7% від суми заборгованості за кредитом, але не менше 50 грн., дата його сплати. Відповідно до умов оферти [PERSON] запропонувала АТ «Альфа-Банк» укласти з нею угоду про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії, яка є невід`ємною частиною договору про банківське обслуговування фізичних осіб. За умовами оферти на укладання угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії від 05.09.2017 року, відповідачу був оформлений тип кредиту - «кредитування рахунку та встановлення відновлювальної кредитної лінії», ліміт відновлювальної кредитної лінії 200000 грн, що підтверджується відкриттям на ім`я відповідача відповідного карткового рахунку, з отриманням банківської картки, якою вона активно користувалась з оплати певних послуг та придбання товарів, а також\~для погашення кредиту, що вбачається з наданого позивачем до справи виписку з її карткового рахунку. Згідно п.3.1.1. Оферти відповідач просила встановити що сума кредиту, яка доступна на момент укладення Угоди про обслуговування Кредитної картки та відкриття Відновлювальної кредитної лінії з встановленого Договором та вказаного в цій Оферті на укладання Угоди про обслуговування Кредитної картки та відкриття Відновлювальної кредитної лінії складає 20000,00 грн. При цьому [PERSON] пропонувала Банку, у випадку акцептування Банком цієї Оферти на укладення Угоди про обслуговування Кредитної картки та відкриття Відновлювальної кредитної лінії повідомити їй суму Кредиту, що може бути доступна в будь-якій час протягом строку дії відновлювальної кредитної лінії та, яка відрізняється від суми, що вказана в цьому пункті. Також вона пропонувала Банку, що сума Кредиту, що може бути доступна її в будь-якому випадку, не перевищувала ліміт Відновлювальної кредитної лінії, який становить 200000 грн. Відповідно до п. 3.2 Оферти процентна ставка за користування кредитної лінії при вчиненні торгових операціях та/або зняття коштів складає 39,99%. У п. 3.4 Оферти запропоновано обов`язковий мінімальний платіж 7% від суми загальної заборгованості за кредитною лінією, але не менше 50 грн. Відповідно до п. 8 Оферти підписанням цієї Оферти на укладення Угоди про обслуговування Кредитної картки та відкриття Відновлювальної кредитної лінії відповідачка беззаперечно підтверджує, що (1) з попередньо ознайомлений у письмовій формі з умовами надання Кредиту, в тому числі вартістю Кредиту. його особливостями, перевагами та недоліками, інформацією про сукупну вартість Кредиту з урахуванням реальної процентної ставки та значення абсолютного подорожчання Кредиту, вартості, видів та предметів супутніх послуг, а також будь-якою іншою інформацією, надання якої вимагає чинне в Україні законодавство, в тому числі інформацією надання якої передбачене нормами\~Закону України «Про захист прав споживачів»\~та нормативними документами НБУ, які їй роз`яснені, зрозумілі, не потребують додаткового тлумачення та з якими вона цілком згідна. (2) вона ознайомлена з умовами Договору, що затверджений розпорядженням Банку із усіма змінами та доповненнями, зокрема його положеннями, що регулюють порядок та умови оформлення продукту, які оприлюднені на Інтернет-сторінці Банку за електронною адресою alfabank.com.ua та які їй роз`яснені, зрозумілі та з якими вона цілком згодна. (3)ознайомлена, що для отримання кредиту, що пропонується банком, обов`язково укласти договір про надання супутніх послуг, зокрема договору страхування, що укладається для забезпечення виконання зобов`язань за Угодою про обслуговування Кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії. Оскільки в указаних вище документах, підписаних відповідачем, визначений розмір процентної ставки за користування кредитом та інші платежі, суд вважає, що сторони погодили умови договору кредиту, що також не спростовувалося учасниками справи. Крім того, помилкове зазначення позивачем в позовній заяві дати укладання договору, а саме «01.11.2022 року/24.07.2023 року» замість «05.09.2017 року», що підтверджується наданими до позовної заяви доказами, і про що було зазначено представником позивача у судовому засіданні, не спростовує існування кредитного договору. Матеріали справи містять розрахунок заборгованості за кредитом №63071858547 станом від 17.07.2023 року, з якого вбачається, що за період з 05.09.2017 року по 17.07.2023 року заборгованість складає в розмірі 200 631,40 грн, проте при цьому, відповідно до розрахунку операції, як прибуткові, так і видаткові здійснювалися з самого початку періоду, тобто з 05.09.2017 року. Зазначений документ містить номер кредитного договору №630718547, проте в ньому не зазначено посилання на будь-яку кредитну картку. Суд зазначає, що надані стороною позивача документи, укладені 05.09.2017 року між позивачем та відповідачем, не містить посилання на номер «№630718547». Разом з тим, з виписки по рахунку з кредитною картою World Debit Mastercard за період з 05.09.2017 року по 17.07.2023 року, вбачається, що всього витрат 815645,09 грн.; всього надходжень 654008,99 грн.; поточна сума заборгованості на кінцеву дату виписки 202 285,36 грн., при цьому дані виписки не містять жодних даних про здійсненні операції за період з 05.09.2017 року по 03.01.2019 року. Таким чином, враховуючи, що виписки не містять даних за повний період, а також містять дані що суперечать одне одному, вони не можуть бути належним доказом існування та розміру заборгованості, оскільки не зрозуміло, як було сформовано заборгованість, які були вчинені платежі відповідачем чи нарахування позивачем , за повний період, тощо. Крім того, однією зі складових заборгованості, яка відображена стороною позивача в його розрахунках є комісія за Розрахунково-касове обслуговування (надалі «Комісія РКО»). Відповідно до частини 1 ст.11 Закону України «Про споживче кредитування» (тут та надалі в редакції станом на 05.09.2017 року) Після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Згідно з ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (тобто, після 10.06.2017 року ), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.07.2022 року у справі № 496/3134/19, постанова Верховного Суду від 17.08.2022 року у справі № 180/1434/20 (провадження № 61-9418св21) та від 31.08.2022 року у справі № 465/3228/19 (провадження 61-7553ск21). Також, позивачем разом з позовом в якості додатків подано копії договору добровільного страхування від нещасних випадків та добровільного страхування здоров`я на випадок хвороби для держателів платіжних карток №227.630718547.111 від 05.09.2017 року та Договору добровільного страхування фінансових ризиків держателів кредитних платіжних карток №248.630718547.111 від 05.09.2017 року. Разом з тим, як вбачається з п.5 Договору добровільного страхування від нещасних випадків та добровільного страхування здоров`я на випадок хвороби для держателів платіжних карток №227.630718547.111 від 05.09.2017 року: «Строк дії Договору: Договір страхування діє протягом 1 (одного) календарного місяця з дати набрання чинності даного Договору. ». Пунктом 8 даного Договору визначено, що в подальшому він може бути переукладений на новий строк без обмеження кількості таких переукладень. Однак, жодних належних та допустимих доказів, що таке переукладення відбулося позивачем не надано. Тобто, дія даного Договору добровільного страхування від нещасних випадків та добровільного страхування здоров`я на випадок хвороби для держателів платіжних карток №227.630718547.111 від 05.09.2017 року закінчилася 05.10.2017 року. Однак, як вбачається з наданих позивачем виписок, позивач продовжував безпідставно списувати з відповідача страхові платежі по вже припиненому договору. 04.07.2023 року на адресу відповідача було направлено Вимогу про усунення порушень про дострокове повернення у повній непогашеній сумі кредиту в розмірі 178 780,32 грн, що підтверджується копію опису Укрпошти. Разом з тим, відповідно до висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14 10цс18), від 04.07.2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18, від 31.10.2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18), якщо банк використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, то такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом. Кредитодавець втрачає право нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку у разі пред`явлення вимоги до позичальника про дострокове погашення боргу на підставі статті 1050 ЦК України. Разом з тим права та інтереси кредитодавця в таких правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Отже, направивши Вимогу про дострокове повернення у повній непогашеній сумі кредиту в розмірі 178 780,32 грн., кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії Кредитного договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом, тощо. Таким чином, після направлення даної Вимоги кредитор втратив право нараховувати проценти та інші платежі, встановлені Кредитним договором та зафіксував суму заборгованості у розмірі 178780,32 грн. Інтереси кредитора в подальшому підлягають захисту на підставі ч.2 ст. 625 ЦК України однак, Позивач не стягує в рамках даної справи неустойку в порядку ч.2 ст.625 ЦК України. Відповідно до\~ст. 4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до частин 1 і 2\~ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст.ст.\~626,\~628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Статтею 638 ЦК України\~визначено, що договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Статтею 526 ЦК України\~передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1\~ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 2\~ст. 1054 ЦК України\~встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). За змістом\~ст. 634 цього Кодексу, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей\~633,\~634 ЦК України\~можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Згідно зі\~ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до вимог ч.2\~ст.77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно із частинами 1, 6\~статті 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 17 Закону України\~«Про виконання\~рішень та\~застосування практики\~Європейського суду\~з прав\~людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права. Згідно з практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонами матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Статтею 15 ЦК України\~визначено право кожної особи та захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Отже, об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес і саме воно є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Такі способи захисту передбачені\~статтею 16 ЦК України. Відповідно до ч.1\~ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до ч. 1\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 6 ст.81ЦПК України\~доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. При цьому, згідно\~ст. 76 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Частинами 1,3\~статті 12 ЦПК України\~передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити певний стандарт доказування обраний судом. Саме стандарт доказування, поряд із внутрішнім переконанням судді, дозволяє оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суддю у своїй версії, що робить оцінку доказів об`єктивною та більш обґрунтованою. Застосування певного стандарту доказування, дозволяє продемонструвати у судовому акті розумовий процес судді щодо оцінки доказів. Стандарт доказування це та ступінь достовірності наданих стороною доказів, за яких суд має визнати тягар доведення знятим, а фактичну обставину доведеною. Мова йде про достатній рівень допустимих сумнівів, при якому тягар доведення вважається виконаним. Іншими словами, це певний критерій (поріг) прийняття рішення для суду, через установлення певної міри, ступення доведеності (переконання/впевненості), досягнувши якої факт вважається встановленим. Необхідність доводити обставини, на які учасник справи посилається як на підставу своїх вимог і заперечень в цивільному процесі, є складовою обов`язку сприяти всебічному, повному та об`єктивному встановленню усіх обставин справи, що передбачає, зокрема, подання належних доказів, тобто таких, що підтверджують обставини, які входять у предмет доказування у справі, з відповідним посиланням на те, які обставини цей доказ підтверджує. Суд вважає, що позивач в порушення вимог ч. 1\~ст.\~81ЦПК\~України не довів ті обставини, на які він посилався як на підставу своїх вимог. Таким чином, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про відсутність підстав для стягнення з [PERSON] на користь позивача АТ «Сенс Банк» суму заборгованості за кредитним договором №630718547 в розмірі 200631,40 грн., а тому не вбачає підстав для задоволення позову. Зважаючи на те, що суд відмовляє в задоволенні позовних вимог, то відповідно до\~ст.141 ЦПК України\~судові витрати позивача відносяться на його рахунок і стягненню з відповідачів не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed