Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-04 00:00:00

І. Виклад позиції позивача та відповідача. У вересні 2023 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення коштів, у якому просив: поновити строк позовної давності; стягнути з відповідача на користь позивача грошові кошти в рахунок погашення боргу за договором позики в розмірі 198\~743,56 грн., а також здійснити розподіл судових витрат. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 12.09.2009 сторони уклали договір позики у формі розписки, за умовами якого позивач надав відповідачу 5\~000,00 дол. США, що на день укладення договору еквівалентно 43\~000,00 грн., зі сплатою процентів у розмірі 4% від суми позики, а саме 200 дол. США, та зобов`язався повернути вказану суму грошей у строк до 28.09.2009. Також зазначив, що відповідач отримав від позивача позику у розмірі 5\~000,00 дол. США, що на день укладення договору еквівалентно 40\~000,00 грн. та підтверджується розпискою від 07.12.2009. Відповідач зобов`язався повернути суму боргу 21.12.2009 року, а також зобов`язався сплатити 4% від суми позики, а саме 200 дол.США в місяць. Загальна сума позики разом із процентами складає 86\~320,00 грн. Кінцевий термін повернення боргу по двом розпискам було встановлено 21.12.2009 року, але відповідач належним чином зобов`язання не виконував, борг не повернув. Рішенням Дніпровського районного суду м. Херсону від 12.02.2014 з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто суму боргу за договорами позик в розмірі 94\~108,00 грн та судові витрати. Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 18.06.2018 стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] суму боргу за договорами позик в розмір 168\~492,00 грн та судові витрати 1\~764,44 грн. Оскільки позика мала місце в іноземній валюті, виникла необхідність стягнути заборгованість в гривневому еквіваленті з урахуванням зміни курсу, який існує на час звернення до суду з позовом про стягнення коштів. Так, на 24.08.2023 курс дол. США складає 36,93 грн/ 1 дол. США. Отже сума боргу еквівалентна 369\~000,00 грн. З урахуванням рішень Дніпровського районного суду м. Херсону від 12.02.2014 та Херсонського міського суду Херсонської області від 18.06.2018 з відповідача належить стягнути різницю між курсами у розмірі 198\~743,56 грн. Окрім цього, позивач вказав, що відповідач постійно обіцяв повернути борг добровільно, але його дії були направлені та не, щоб позивач пропустив строк звернення до суду та не міг стягнути борг з відповідача, що в результаті призвело до пропуску позивачем строку позовної давності, яку просить поновити. Відповідач [PERSON] , своїм правом на подання відзиву, передбаченим статтею 178 Цивільного процесуального кодексу України не скористався, ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 02.01.2025 в цивільній справі №\~766/5018/23, у визначений 15-денний строк не виконав, відзив на позов не подавав. В судові засідання призначені на 10.06.2025 року та 05.08.2025 року [PERSON] повторно не з`явився, про причини своєї неявки суд не повідомив, клопотань про відкладення судового розгляду або забезпечення участі в судових засіданнях в режимі відеоконференції до суду не надходило. Судові повістки Херсонського міського суду Херсонської області були направлені поштою на відомі суду адреси місця проживання [PERSON] , однак останній в судове засідання не з`явився. ІІ. Процесуальні дії суду у справі. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 04.01.2024 позовну заяву залишено без руху. Позивачу (представнику позивача) надано 5-денний строк з дня отримання копії ухвали суду для усунення недоліків. 30.12.2024 року представником позивача через електронну адресу суду подано заяву до Херсонського міського суду Херсонської області про усунення недоліків позову. Відповідно до Журналу реєстрації вхідної кореспонденції суду вказана заява передана Головуючому у справі судді Булах Є.М. 02.01.2025 року. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 02.01.2025 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. У справі призначено судове засідання, яке відкладалось у зв`язку із неодноразовою неявкою відповідача та відсутності ознак повторності неприбуття у час призначений для розгляду справи, відсутністю відомостей отримання відповідачем судової кореспонденції, що свідчило б про належне повідомлення відповідача про день, час та місце розгляду справи відносно нього. Чергове судове засідання у справі призначено на 05.08.2025 року. У судове засідання позивач не з`явився, через канцелярію суду представник позивача за довіреністю Старюк В.А. 15.01.2025 року, 18.02.2025 року та 23.06.2025 року подав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Проти вирішення справи у заочному порядку не заперечував. У судове засідання у час призначений для розгляду справи за суттю, відповідач повторно не з`явився. Про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, зокрема шляхом направлення судових повісток про виклик за відомим суду зареєстрованим у встановленому законом порядком місцем його проживання, відомий суду номер телефонного зв`язку, опублікування оголошень на офіційному веб-сайті судової влади України: https://court.gov.ua/unknown/sud2125. ЄСПЛ у рішенні у справі «В`ячеслав Корчагін проти Росії» (№12307/16) визначив, що якщо повістку було направлено за однією з відомих адрес, а особа ухиляється від її отримання, то особа може стежити за ходом справи з офіційних джерел, таких як веб - сторінка суду, а тому право такої особи на справедливий суд, гарантоване ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод порушено не було. Як передбачено п. 2 ч. 7 ст. 128 ЦПК України у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається: фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Положеннями ст. 174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Відповідно до ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Відповідач будучи повідомленим належним чином про розгляд справи відносно нього, відзиву на позов не подав про причини неможливості вчинення процесуальних дій суду не повідомлено. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. На підставі ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Таким чином, враховуючи згоду позивача про розгляд справи у його відсутності у заочному порядку із ухвалення рішення при заочному розгляді справи на підставі поданих позивачем документів та повторної неявки у судове засідання належним чином повідомленого про день, час та місце судового розгляду справи відповідача і відсутності будь-яких заяв від нього, суд вважає за можливе постановити розглянути справу за відсутності учасників справи із ухваленням заочного рішення, крім того, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У відповідності до ч. 8 ст. 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Розглянувши подані позивачем документи, з`ясувавши фактичні обставини, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що надані позивачем докази та повідомлені ним обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, є достатніми для прийняття рішення у справі в порядку спрощеного позовного провадження, як це передбачено ст. 279 ЦПК України. Інші процесуальні дії (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо) не застосовувались. ІІІ. Фактичні обставини справи, встановлені судом та зміст правовідносин. 12.09.2009 між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] у простій письмовій формі укладено договір позики у вигляді боргової розписки, відповідно до якої відповідач отримав від позикодавця в борг грошові кошти в сумі 5\~000,00 дол. США, що еквівалентно 43\~000,00 грн. Строк позики 2 тижні. Сплата відсотків за користування коштами складає 4% на місяць та становить 100,00 дол. США. Кінцевий термін повернення коштів з відсотками 28.09.2009. 07.12.2009 між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] у простій письмовій формі укладено договір позики у вигляді боргової розписки, відповідно до якої відповідач отримав від позикодавця в борг грошові кошти в сумі 5\~000,00 дол. США, що еквівалентно станом на 07.12.2009 року 40\~000,00 грн. Відповідач зобов`язався повернути зазначену суму 21.12.2009 року в будь-якій вище вказаній валюті, за бажанням [PERSON] , а також відсотки з розрахунку 4% в місяць. Також, з Єдиного державного реєстру судових рішень в порядку Закону України «Про доступ до судових рішень» суд встановив наступне. Заочним рішенням Дніпровського районного суду м. Херсона від 12.02.2014 у справі №666/7828/13-ц стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] 94 108,00 грн в рахунок відшкодування боргу за договором позики від 12.09.2009 року та договором позики від 07.12.2009 року, який існує станом на 11.02.2014 року. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] понесені ним судові витрати по оплаті судового збору в сумі 863,20 грн. Стягнуто з [PERSON] на користь держави судовий збір в сумі 77,88 грн. Рішення суду набрало законної сили 23.02.2014 року. \~ \~ \~ \~ Заочним рішенням Херсонського міського суду від 18.06.2018 у справі №766/4962/18 стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] суму боргу в розмірі 168 492,00 грн. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] 1 764,44 грн. в рахунок відшкодування судових витрат. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Рішення суду набрало законної сили 19.07.2018 року. ІV. Оцінка Суду. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. При вирішенні цивільного спору суд керується Конституцією України, законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовує інші правові акти, враховує завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами, особливості предмета спору та ціну позову, складність справи, її значення для сторін та час, необхідний для розгляду справи, покладення доведення обставин, які мають значення для справи, саме сторонами, права яких є рівними, як і покладення саме на кожну сторону ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій та з урахуванням меж заявлених вимог та заперечень та обсягу поданих доказів. Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема примусове виконання обов`язку в натурі. У відповідності до ч. 2, ч. 3 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини. У статті 509 ЦК України зазначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. За статтями 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 530 ЦК України визначено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). У постанові від 13.07.2022 року у справі №363/1834/17 Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на такі особливості виконання грошового зобов`язання: «Грошовою одиницею України є гривня (частина перша статті 99 Конституції України). Але Основний Закон не встановлює заборони використання в Україні грошових одиниць іноземних держав. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 192 ЦК України). Тобто гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на території України за номінальною вартістю (частина перша статті 192 ЦК України), тоді як обіг іноземної валюти регламентований законами України. Приписи чинного законодавства, хоч і визначають національну валюту України як єдиний законний платіжний засіб на території України, у якому має бути виражене та виконане зобов`язання (частина перша статті 192, частина перша статті 524, частина перша статті 533 ЦК України), однак не забороняють вираження у договорі грошового зобов`язання в іноземній валюті, визначення грошового еквівалента зобов`язання в іноземній валюті, а також на перерахунок грошового зобов`язання у випадку зміни НБУ курсу національної валюти України щодо іноземної валюти. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті (частина друга статі 524 ЦК України). Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом (частина друга статті 533 ЦК України). Як укладення, так і виконання договірних зобов`язань, зокрема позики, виражених через іноземну валюту, не суперечить законодавству України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошей (суму позики), тобто таку ж суму грошових коштів в іноземній валюті, яку він отримав у позику (частина перша статті 1046, частина перша статті 1049 ЦК України; див. також постанову Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 року у справі №373/2054/16)». Курсова різниця це різниця, яка є наслідком відображення однакової кількості одиниць іноземної валюти в національній валюті України при різних валютних курсах. Звертаючись з вимогами про стягнення курсової різниці після ухвалення остаточного рішення у справі про стягнення боргу за договором позики, позивач фактично просить змінити попереднє рішення суду, яким вже вирішено спір між сторонами. Так, у цій справі [PERSON] як позикодавець за договорами позики від 12.09.2009 та від 07.12.2009 відповідно до вимог статей 6, 627 ЦК України та реалізуючи право на звернення до суду і принцип диспозитивності щодо можливості самостійно визначити позовні вимоги та спосіб захисту порушеного права, у 2013 році звернувся до суду з позовом до [PERSON] визначивши належну до стягнення заборгованість за вказаними договорами у національній валюті гривні. Ухвалюючи рішення у справі №666/7828/13-ц, та у справі №766/4962/18 які набрали законної сили, суд врахував курс валют, який діяв на час ухвалення рішення, та визначив борг в гривні, відповідно до заявлених позивачем позовних вимог. Отже, позикодавець, який сам визначив заборгованість у валюті гривні України, погодився із судовими рішеннями, якими таку заборгованість стягнуто з боржника, не має права на стягнення курсової різниці, оскільки визначив зобов`язання у національній валюті, у якій і прийняв його виконання. На стадії виконання рішення суду позивач має право лише на отримання сум, передбачених статтею 625 ЦК України, а не на зміну попереднього рішення в частині збільшення стягнутої судом суми боргу внаслідок зміни курсу валют під час виконання попереднього рішення, адже такий підхід є порушенням принципу юридичної визначеності. Наведені висновки відповідають позиції Верховного Суду у постанові від 18.10.2023 у справі №754/2449/22. Проте, позивачем не заявлено вимог про стягнення сум, передбачених статтею 625 ЦК України, а суд в силу положень статті 13 ЦПК України не має права виходити за межі заявлених вимог. З огляду на встановлені обставини суд не знаходить правових підстав для задоволення позовних вимог, з урахуванням чого у їх задоволенні слід відмовити. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Згідно з частиною першою статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 31.10.2018 року у справі №367/6105/16-ц наведено правовий висновок про те, що виходячи з вимог статті 261 ЦК України, позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Тобто перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості. Встановивши, що позовні вимоги [PERSON] по суті не ґрунтуються на положеннях закону, з огляду на що права та інтереси позивача не порушенні, питання поновлення строку позовної давності вирішенню не підлягають. V. Заходи забезпечення позову (заяви). Заходи забезпечення позову (заяви) судом не застосовувалися. VІ. Розподіл судових витрат між сторонами. Відповідно до статті 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи суд покладає на позивача.

Outcome: dismissed