Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, який мотивує тим, що між ним та [PERSON] у 2012 році усно укладено договір доручення, на підтвердження укладеного договору [PERSON] видана довіреність. На виконання вказаного договору доручення він вчиняв юридичні дії в інтересах довірителя [PERSON] під час розгляду цивільної справи № 205/6684/13-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] , Новокадацької районної в місті Дніпропетровської ради, треті особи: Відділ реєстрації майнових прав Управління у сфері державної реєстрації Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпропетровської міської ради, приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Башкіна І.Ю., Друга Дніпропетровська державна нотаріально контора, комунальне підприємство «Дніпропетровське бюро технічної інвентаризації» обласної ради про визнання незаконним та скасування рішення, визнання недійсним договору купівлі-продажу частини житлового будинку, витребування майна з незаконного володіння та визнання права власності на частину домоволодіння в порядку спадкування за законом. Позивач вказує, що під час розгляду вказаної справи поніс витрати пов`язані з виконанням доручення довірителя [PERSON] , а саме 01 грудня 2012 року уклав договір про надання юридичних послуг із адвокатом Шило Т.В., предметом якого було представництво адвокатом інтересів [PERSON] у суді у вказаній справі. За надані послуги він сплатив адвокату 48\~780 грн, про що вона написала розписку від 30 липня 2013 року Крім того, 11 червня 2014 року він також уклав договір із адвокатом Шило Т.В., предметом якого було представництво адвокатом інтересів [PERSON] в зазначеній справі, та сплатив адвокату 91\~000 грн. За юридичні послуги адвоката Шило Т.В. в апеляційній інстанції у справі № 205/6684/13ц він сплатив 4\~000 доларів США, що також підтверджується розпискою від 04 грудня 2014 року. Зазначає, що така вартість послуг обумовлена тим, що за рішенням суду [PERSON] міг набути право власності на нерухоме майно, вартість якого значно переважала вартість послуг адвоката. Позивач вказує, що витрати на адвоката були погоджені [PERSON] , він не відкликав виданої йому довіреності, видав нову та був поінформований про стан розгляду справи. Крім того позивач вказує, що він поніс інші витрати пов`язані із виконанням доручення довірителя [PERSON] , всі ці витрати у інтересах довірителя є витратами останнього, пов`язані з виконанням доручення, які Кравець В.Г. повинен відшкодувати повіреному. \~ \~ \~ \~Зазначає, що у 2017 році [PERSON] помер, після його смерті спадщину прийняли його син [PERSON] та дружина [PERSON] , які повинні відповідати з зобов`язаннями [PERSON] за договором доручення. Тому позивач просив стягнути з відповідачів по 69\~890 грн і 2000 доларів США відшкодування витрат, пов`язаних з виконанням доручення, 35\~372.81 грн інфляційного збільшення за весь час прострочення, 4\~874,85 і 318,86 доларів США 3% річних від суми заборгованості та понесені судові витрати. В заяві про збільшення позовних вимог поданій 20 липня 2020 року позивач вказав, що окрім вказаних у позові витрат ним понесено й інші витрати пов`язані з виконанням доручення [PERSON] . Так, 21 квітня 2016 року він уклав договір про надання правової допомоги з ТОВ «Юридичний Альянс «Есперанто», яке надавало йому правові послуги по справах у інтересах [PERSON] , за які він сплатив 38\~430 грн. Вважає, що вказана сума з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також трьох процентів річних від простроченої суми підлягають стягнення з позивачів. Тому просить стягнути з відповідачів 89\~105 грн та 2\~000 доларів США, як відшкодування витрат, пов`язаних з виконанням доручення, 36012,67 грн інфляційного збільшення за весь час прострочення, 5\~576,86 грн і 318 86 доларів США, 3% річних від суми заборгованості та понесені судові витрати. З врахування неодноразового збільшення позовних вимог позивач просить стягнути з відповідачки 87210 грн. (48780+38430=87210) і 4000 доларів США, як відшкодування витрат, пов`язаних з виконанням доручення, 212243,97 грн. (180622,28+31621,69=212243,97) інфляційного збільшення за весь час прострочення, 24392,41 грн. (17320,24 + 7072,17 = 24392,41) і 1258,52 доларів США 3% річних від суми заборгованості. Представник відповідачки подав відзив на позовну заяву в якому щодо позову заперечив, вказав, що у відповідачів, як спадкоємців відсутній обов`язок задовольнити вимоги позивача, як кредитора покійного [PERSON] , виходячи з того, що останній помер [INFO] , що було відомо позивачу ще з 2017 року. Зазначає, що позивач подав нотаріусу заяву з вимогою кредитора, однак у ній не було включено вимог до відповідачів, щодо відшкодування витрат за договором доручення. Спадщина відповідачами після смерті [PERSON] прийнята 27 квітня 2018 року, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом. Факт прийняття ними спадщини був відомий відповідачу, оскільки це було встановлено за результатами розгляду цивільної справи № 346/5424/17, де [PERSON] мав процесуальний статус позивача. Тому, оскільки з моменту прийняття позивачами спадщини і до звернення позивачем із даною позовною заявою минуло більше шести місяців, це позбавляє його права вимоги до спадкоємців. Представник вказує, що позивачем не надано доказів схвалення [PERSON] витрат, які здійснював [PERSON] , і взагалі про те, що останньому було відомо про вказані витрати. В додаткових поясненнях відповідачка вказала, що позивач на підтвердження понесених витрат в інтересах [PERSON] посилається на: розписку від 30.07.2013 року на суму 48780 грн.; розписку від 11.06.2014 року на суму 9100 грн.; розписку від 04.12.2014 року на суму 4000 Доларів США; акт звірки взаємних розрахунків із ТОВ «Юридичний альянс «Есперанто». \~ \~ \~ \~Як зазначає позивач, дані розписки складені адвокатом Шило Т.В., однак підтвердження цього суду не було подано. \~ \~ \~ \~Вказує, що відповідно до ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. \~ \~ \~ \~Отже розписка слугує підставою підтвердження укладання договору саме позики, а не оплати праці адвоката під час розгляду справи № 205/6684/13-ц. Також зазначила, що вищевказані розписки складені російською мовою, а позивачем не подано до суду нотаріально посвідчений переклад на українську мову. \~ \~ \~ \~Відповідачка вказує, що згідно абзац 2 пункту 2.2. договору про надання юридичних послуг від 11 червня 2014 року за яким «…У випадку задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції за позовом [PERSON] до [PERSON] , виконавчий комітет Ленінської районної ради м. Дніпропетровська про встановлення факту родинних стосунків, про визнання правочинів недійсними, про визнання права власності в порядку спадкування в Апеляційному суді Дніпропетровської області сума договору, отримана адвокатом, повертається у повному обсязі...» \~ \~ \~ \~Як зазначає Позивач Рішеням Ленінського районного суду м. Дніпропетровськ від 28.07.2017 року в задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовлено. \~ \~ \~ \~Постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 06.03.2018 р. залишено без задоволення апеляційну скаргу [PERSON] . \~ \~ \~ \~Стосовно акту звірки взаємних розрахунків із ТОВ «Юридичний альянс «Есперанто» зазначила наступне: в даному акті не зазначено, які саме роботи виконувалися ТОВ «Юридичний альянс «Есперанто» в інтересах [PERSON] . Оплата проводилася після смерті [PERSON] аж до 15 квітня 2019 року, тим саме підтверджується той факт, що позивач не діяв в інтересах [PERSON] . \~ \~ \~ \~Також жодним доказом по справі не підтверджується, що позивач сплачував власними коштами за укладені договори, що свідчить про те, що всі витрати були оплачені [PERSON] . \~ \~ \~ \~Якби [PERSON] ухилявся від відшкодування витрат повіреного він би звернувся із позовом одразу. З тексту довіреності не вбачається, що відповідач уповноважував позивача від його імені оплачувати будь які послуги. \~ \~ \~ \~Позивач обираючи спосіб захисту, як відшкодування витрат, пов`язаних з виконанням доручення, не надав достовірних, беззаперечних доказів, що між сторонами було укладено договір доручення на виконання якого ним було внесено від імені [PERSON] на користь адвоката Шило Т. В. та ТОВ «Юридичний альянс «Есперанто» грошові кошти. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги з вказаних підстав підтримав, зазначив, що встановленим фактом є те, що Ленінський районний суд м. Дніпропетровська розглянув цивільну справу № 205/6684/13-ц за позовом [PERSON] . Ця справа була майновим спором, за результатами якого [PERSON] міг набути право власності на частину домоволодіння у порядку спадкування за законом. Із матеріалів справи № 205/6684/13-ц видно, що за час розгляду цієї справи у [PERSON] було кілька представників, одним із них був [PERSON] . Так, у томі першому справи № 205/6684/13-ц є нотаріально посвідчена 20.06.2013 р. довіреність Кравця В.Г. на [PERSON] (а.с. 164 (фактично а.с. 190)). У довіреності написано, що вона видана на виконання умов укладеного договору доручення відповідно до ст. 244 ЦК України. Главою 68 ЦК України не передбачено обов`язкової вимоги для договору доручення, як вчинення у письмовій формі. Між [PERSON] і [PERSON] був укладений усний договір доручення у 2012 р. щодо вчинення від імені [PERSON] дій по зверненню до суду для визнання права власності за останнім у порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON] , який помер у 1986 р. За умовами цього договору доручення [PERSON] 01.12.2012 р. уклав із адвокатом Шило Тетяною Володимирівною договір про надання юридичних послуг. Шило Т.В. мала свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю. Відомості про цього адвоката є у Єдиному реєстрі адвокатів України. Кравець В.Г. схвалював дії [PERSON] щодо укладення договору із адвокатом Шило Т.В., ніколи не висловлював своїх заперечень щодо представництва цим адвокатом його інтересів у судах. Пунктом 2.1 договору про надання юридичних послуг було передбачено представництво інтересів лише у суді першої інстанції. У цьому договорі неправильно вказана нумерація пунктів, і на першій і на другій сторінці є пункти, які позначені як 2.2. Той пункт 2.2, який є на другій сторінці договору, містить домовленість про оплату послуг адвоката, що оформляється розпискою, передплатою готівкових коштів у розмірі 48780 грн. [PERSON] знав про встановлений розмір адвоката і погодився із ним. Це підтверджується тим, що після укладення договору про надання юридичних послуг [PERSON] повідомив [PERSON] ім`я адвоката і той 14.12.2012 р. видав на ім`я [PERSON] нотаріально посвідчену довіреність, копія якої є у томі першому справи № 205/6684/13-ц (а.с. 71 (фактично 76). [PERSON] сплатив адвокату Шило Т.В. 48780 грн., що підтверджується її розпискою від 30.07.2013 р., копія якої є у томі другому справи № 205/6684/13-ц (т. 2 а.с. 252 (фактично 303)). Після отримання передплати адвокат Шило Т.В. 06.08.2013 р. подала до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська позов [PERSON] , що видно із тексту ухвали суду від 15.08.2013 р. (т. 1 а.с. 10 справи № 205/6684/13-ц). [PERSON] неодноразово висловлював свою волю щодо виконання зобов`язань за договором доручення, що підтверджується неодноразовим виданням [PERSON] довіреностей, зокрема, 20.06.2013 р. і 22.09.2015 р. У томі другому справи № 205/6684/13-ц є нотаріально посвідчена заява [PERSON] від 22.09.2015 р. до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська, у якій він зазначає про своїх представників [PERSON] і [PERSON] , просить справу розглянути без його участі, згадує свою довіреність 22.09.2015 р. (а.с. 81 (фактично а.с. 98)). [PERSON] не мав свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю. Тому не можна говорити про регулювання відносин між [PERSON] і [PERSON] як правову допомогу. За змістом вищенаведених норм ЦК України [PERSON] був повіреним [PERSON] [PERSON] не мав власних коштів оплатити ведення справи у Ленінському районному суді м. Дніпропетровська, погодився на те, що ці кошти заплатить [PERSON] [PERSON] погодився сплатити [PERSON] усі понесені повіреним витрати після набуття права власності на нерухоме майно за судовим рішенням у справі № 205/6684/13-ц. Це підтверджується змістом довіреностей від 20.06.2013 р. і 22.09.2015 р., якими він уповноважив [PERSON] продати успадковане ним нерухоме майно у [ADDRESS] . Це саме те майно, яке було предметом розгляду у справі № 205/6684/13-ц. [PERSON] було вигідно, щоб [PERSON] витратив свої кошти на правову допомогу у інтересах [PERSON] , а потім ці витрати були відшкодовані з вартості проданого майна. Стверджує, що сторона відповідача не може навести раціональних доводів, що розмір витрачених [PERSON] коштів у справі № 205/6684/13-ц був меншим за вартість майна, щодо якого був заявлений позов. Протягом 2013-2014 рр. адвокат Шило Т.В. представляла інтереси [PERSON] у Ленінському районному суді м. Дніпропетровська по справі № 205/6684/13-ц. Вона підготувала позовну заяву, що вбачається із зазначенням її адреси [ADDRESS] у позовній заяві замість адреси [PERSON] (т. 1 а.с. 2 справи № 205/6684/13-ц), що відповідає адресі [PERSON] , указаній у довіреності від 20.06.2013 р. (т. 1 а.с. 164 справи № 205/6684/13-ц). Замовила звіт про оцінку нерухомого майна (т. 1 а.с. 36 (фактично 39)), з`являлась до суду у призначені дні судових засідань (т. 1 а.с. 67, 68, 90, 150, 152, 156), заявляла клопотання про витребування доказів і допит свідка [PERSON] (т. 1 т. 73, 75 (фактично 79 і 81)). Свідок [PERSON] була допитана у судовому засіданні 10.04.2014 р. (т. 1 а.с. 156 (фактично 182)), про пояснення цього свідка записано на другій сторінці рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 06.06.2014 р. по справі № 205/6684/13-ц (т. 1 а.с. 178 (фактично 207)). Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 06.06.2014 р. по справі № 205/6684/13-ц задоволено позов [PERSON] , зокрема, визнано за ним право власності на 26/100 частини домоволодіння у [ADDRESS] (т. 1 а.с. 177 (фактично а.с. 206)). 11.06.2014 р. [PERSON] уклав договір про надання юридичних послуг із адвокатом Шило Т.В. Предметом цього договору також було представництво адвокатом інтересів [PERSON] у суді апеляційної інстанції по тій же справі № 205/6684/13-ц, що вбачається з п. 1.1 вказаного договору. Пунктом 2.2 цього договору передбачалось, що послуги вважаються виконаними після розгляду апеляційної скарги відповідача судом апеляційної інстанції за залишення рішення суду першої інстанції без змін. Наступним пунктом договору 2.2 (фактично це мав бути пункт 2.3) встановлено гонорар адвоката 91000 грн. За комерційним курсом долара США на той час це було 7000 доларів США. Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 15.12.2014 р. відхилено апеляційну скаргу [PERSON] , а рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 06.06.2014 р. та додаткові рішення від 04.08.2014 р. та 27.08.2014 р., як складові основного, - залишено без змін (т. 1 а.с. 231(фактично а.с. 266)). Таким чином рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 06.06.2014 р. по справі № 205/6684/13-ц набрало законної сили. За юридичні послуги адвоката Шило Т.В. у Апеляційному суді Дніпропетровської області у 2014 р. у справі № 205/6684/13-ц [PERSON] сплатив 4000 доларів США, що підтверджується розпискою адвоката від 04.12.2014 р. Цей розмір менший, аніж вказаний у договорі про надання юридичних послуг від 11.06.2014 р., бо не зберіглась інша розписка. Сплачені [PERSON] як повіреним [PERSON] 4000 доларів США відповідали інтересам останнього. Тому ці кошти мають бути стягнуті із відповідачки як спадкоємиці [PERSON] . Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22.04.2015 р. було задоволено касаційну [PERSON] , скасовано рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 06.06.2014 р., додаткове рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 04.08.2014 р., додаткове рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 27.08.2014 р. та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 15.12.2014 р., справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції (т. 2 а.с. 35 (фактично 45) справи № 205/6684/13-ц). Тому виникла необхідність у продовженні розгляду справи № 205/6684/13-ц за позовом [PERSON] . Останній схвалив дії [PERSON] щодо продовження виконання домовленостей за договором доручення і пошуку для цього юристів. Це підтверджується виданими 22.09.2015 р. [PERSON] довіреністю, у якій записано про виконання договору доручення і заявою до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська, у якій він зазначає про своїх представників [PERSON] і [PERSON] , просить справу розглянути без його участі (т. 2 а.с. 81 (фактично а.с. 98)). [PERSON] брала участь у справі № 205/6684/13-ц як представник [PERSON] на підставі договору про надання правової допомоги від 23.06.2015 р., укладеного із [PERSON] , від імені якого діяв [PERSON] (т. 2 а.с. 50 (фактично 64)). 21.04.2016 р. [PERSON] уклав із ТОВ "Юридичний Альянс "Вікторовичі і партнери" договір про надання юридичних послуг № 21/04/16. Юристи цього ТОВ представляли інтереси [PERSON] у справі № 205/6684/13-ц на підставі укладеного [PERSON] договору про надання юридичних послуг № 21/04/16. У подальшому ТОВ "Юридичний Альянс "Вікторовичі і партнери" змінив назву на ТОВ "Юридичний Альянс "Есперанто". Це підтверджується тим, що у договорі про надання юридичних послуг № 21/04/16 вказано ідентифікаційний код ТОВ "Юридичний Альянс "Вікторовичі і партнери" - 39657956, а також адресу: 49000, м. Дніпропетровськ, вул. Глинки, будинок 1. На даний час цей ідентифікаційний код і цю ж адресу має ТОВ "Юридичний Альянс "Есперанто", ці відомості є у загальному доступі. Юристи вказаного товариства Тарабака Є.А. і Колінько Н.О. представляли інтереси [PERSON] у справі № 205/6684/13-ц. Це підтверджується листом ТОВ "Юридичний Альянс "Есперанто" від 02.05.2024 р., а також матеріалами вказаної справи. Так, 17.06.2016 р. [PERSON] видав нотаріально посвідчену довіреність на ім`я [PERSON] і [PERSON] бути представником у судових установах на підставі довіреності [PERSON] від 22.09.2015 р. (т. 1 а.с. 166 (фактично 204)). Юристи ТОВ "Юридичний Альянс "Вікторовичі і партнери" вчиняли такі процесуальні дії у справі № 205/6684/13-ц: підготували [PERSON] клопотання (т. 2 а.с. 147-162 (фактично 176-200), 167 (фактично 206), 188-190 (фактично 227-230), 198 (фактично 241)), підготували пояснення (т. 2 а.с. 173-176 (фактично 213-216)), брали участь у судових засіданнях 14.09, 19.10, 29.11.2016 р., 10.01.2017 р. (т. 2 а.с. 185 (фактично 225), 193 (фактично 234), 211 (фактично 255), 220 (фактично 265)), підготували заяву про встановлення родинних відносин [PERSON] із батьком і дідом, яка була задоволена рішенням Мостицького районного суду Львівської області від 07.09.2016 р. у справі № 448/964/16-ц (т. 2 а.с. 191-192 (фактично 231-233)). [PERSON] сплатив ТОВ "Юридичний Альянс "Вікторовичі і партнери" 38430 грн. за договором про надання юридичних послуг № 21/04/16. Вказаний розмір сплачених коштів підтверджується актом звірки взаємних розрахунків між позивачем і ТОВ "Юридичний Альянс "Есперанто", який надано до суду разом із заявою про збільшення позовних вимог. Позивач платив кошти ТОВ "Юридичний Альянс "Вікторовичі і партнери" як безготівково, так і готівкою. Оплата коштів безготівковими платежами підтверджується листом ТОВ "Юридичний Альянс "Есперанто" до суду від 08.11.2021 р. на виконання ухвали суду від 13.10.2021 р. Додатком до цього листа є виписка по рахунку. Отримані від позивача перекази співпадають по часу із датою укладення [PERSON] і ТОВ "Юридичний Альянс "Вікторовичі і партнери" 21.04.2016 р. договору про надання юридичних послуг № 21/04/16. Підстава платежів також відповідає характеру послуг юристів «консультація», «юридичні послуги». Підстави безготівкових платежів також підтверджують, що були готівкові платежі. Наприклад, 13.05.2016 р. позивач сплатив 400 грн. із призначенням «передоплата за юридичні послуги згідно рахунку № 3 від 27.04.2016 р.». Отже, після передоплати має бути здійснена повна оплата за послугу. Однак у виписці нема іншого платежу згідно рахунку № 3 від 27.04.2016 р. Наступний платіж від 27.05.2016 р. здійснено згідно рахунку № 4 від 18.05.2016 р. У цій виписці вказані й інші платежі як передоплата за конкретними рахунками. Інших платежів за цими ж рахунками у виписці нема. Звичайною діловою практикою є передоплата у розмірі, яка у рази менша, аніж кінцева вартість послуг чи товару. [PERSON] платив кошти ТОВ "Юридичний Альянс "Вікторовичі і партнери" готівкою крім здійснених безготівково. При визначені загальної суми сплаченої позивачем ТОВ "Юридичний Альянс "Вікторовичі і партнери" за правову допомогу у справі № 448/964/16-ц у розмірі 38430 грн. слід брати акт звірки взаємних розрахунків позивача і ТОВ "Юридичний Альянс "Есперанто". Вказує, що сторона відповідача не має ніяких аргументів щодо спростування доводів сторони позивача про понесені витрати у інтересах [PERSON] . Представник просить суд оцінити аргументи сторін позивача і відповідача щодо укладення між позивачем і [PERSON] договору доручення і розміру витрачених позивачем коштів на ведення справи № 448/964/16-ц у інтересах [PERSON] , як витрат повіреного у інтересах довірителя, із позиції стандарту доказування "вірогідності доказів" на відміну від "достатності доказів". Перший стандарт доказування підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. За цим стандартом доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу. Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були. Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (п. 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 р. у справі №129/1033/13-ц (провадження №14-400 цс 19), постанови Верховного Суду від 02.10.2018 р. у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 р. у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 р. у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 р. у справі № 917/2101/17). Вказує, що у матеріалах справи № 448/964/16-ц немає даних, які стосуються стягнення судових витрат. Отже, питання відшкодування [PERSON] понесених витрат у вказаній справі у інтересах [PERSON] повинно вирішуватись у контексті відносин за договором доручення. Про смерть [PERSON] 05.11.2016 р. позивач випадково узнав в кінці лютого 2017 р. До того часу ніхто із спадкоємців [PERSON] не повідомив про це позивачу. До того часу позивач продовжував діяти у інтересах довірителя. Аргумент представника відповідачки про сплату усієї заборгованості [PERSON] перед [PERSON] за заочним рішенням Коломийського міськрайонного суду\~Івано-Франківської області від 22.05.2019 р. у справі № 346/5424/17 про стягнення заборгованості за договором позики прошу оцінити критично. Договір позики не має ніякого зв`язку із договором доручення. Судове рішення у справі № 346/5424/17 лише доводить, що [PERSON] прийняла спадщину після смерті [PERSON] і може нести матеріальну відповідальність за його зобов`язаннями перед [PERSON] . Позивачем заявлено вимоги про стягнення сплачених ним коштів із врахуванням інфляційного збільшення і 3 % річних. Інфляційне збільшення від 48780 грн. становить\~180622,28 грн., а 3 % річних 17320,24 грн. Інфляційне збільшення від 38430 грн. становить 31621,69 грн., а 3% річних 7072,17 грн. 3% річних від 4000 доларів США становить 1258,52 доларів США. Розрахунки інфляційних і 3% річних наведені у заяві про збільшення позовних вимог, щодо правильності цих нарахувань від сторони відповідача не поступало зауважень. У позовній заяві і заявах про збільшення позовних вимог помилково зазначалось ще про стягнення 91000 грн. за договором про надання юридичних послуг від 11.06.2014 р., укладеним [PERSON] із адвокатом Шило Т.В. Ця сума була вказана помилково, бо за вказаним договором позивачем сплачено 4000 доларів США. На 91000 грн. не нараховувались інфляційні і 3% річних. Просить стягнути з відповідачки на користь позивача 87210 грн (48780+38430 = 87210) і 4000 доларів США, як відшкодування витрат, пов`язаних з виконанням доручення, 212243,97 грн. (180622,28+31621,69=212243,97) інфляційного збільшення за весь час прострочення, 24392,41 грн (17320,24+7072,17=24392,41) і 1258,52 доларів США 3% річних від суми заборгованості. Орієнтовний розмір витрат на професійну правничу допомогу становить 40000 грн. Зазначив, що відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України, протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду відповідач подасть докази судових витрат. Представник відповідача в судовому засіданні щодо позову заперечила з підстав, викладених у відзиві та додаткових поясненнях. Ухвалою судді Коломийського міськрайонного суду (суддя Беркещук Б.Б.) від 01 червня 2020 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Ухвалою судді Коломийського міськрайонного суду (суддя Беркещук Б.Б.) від 04 серпня 2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Розпорядженням заступника керівника апарату Коломийського міськрайонного суду від 14.04.2025 року № 01-11/130/2025 призначено повторний автоматизований розподіл судової справи, та відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судових справ між суддями від 15.04.2025 головуючим суддею визначено Сольського В.В. Ухвалою від 16 квітня 2025 року суддею Сольським В.В. справу прийнято до свого провадження та призначено відкрите судове засідання для розгляду справи по суті. Суд вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, дослідивши докази на які вони посилаються як на підставу своїх доводів та заперечень, дійшов таких висновків. Нормами ч. 1\~ст. 13 ЦПК України\~встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно долученої до матеріалів справи копії довіреності, посвідченої Приватним нотаріусом Коломийського міського нотаріального округу Яцком П. П. 22 вересня 2015 року [PERSON] уповноважив [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] вести справи по оформленню його спадкових прав та обов`язків після смерті [PERSON] , який помер у 1951 році та після смерті [PERSON] , який помер [INFO] ; бути його представниками в правоохоронних органах та усіх судових установах (судах всіх інстанцій, в тому числі у судах апеляційної інстанції, Верховному суді та Вищому спеціалізованому суді України з розгляду будь-яких справ); бути представниками у відділах ДВС, одержувати будь-які документи; реєструвати право власності; продавати успадковане майно та ін. (т. 1 а.с. 9). Судом встановлено, що позивач представляв інтереси [PERSON] в судових засіданнях судів першої та апеляційної інстанції в цивільній справі № 205/6684/13-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] , Новокадацької районної в місті Дніпропетровської ради, треті особи: Відділ реєстрації майнових прав Управління у сфері державної реєстрації Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпропетровської міської ради, приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Башкіна І.Ю., Друга дніпропетровська державна нотаріально контора, комунальне підприємство «Дніпропетровське бюро технічної інвентаризації» обласної ради про визнання незаконним та скасування рішення, визнання недійсним договору купівлі-продажу частини житлового будинку, витребування майна з незаконного володіння та визнання права власності на частину домоволодіння в порядку спадкування за законом. Також судом встановлено, що у судах різних інстанцій інтереси [PERSON] у справах про оформлення прав на спадкове майно здійснювали представництво адвокат Шило Т.В. та працівники ТОВ «Юридичний альянс «Есперанто» (підтверджується електроннимми матеріалами судових справ). 01 грудня 2012 року та 11 червня 2014 року позивач на підставі вказаної довіреності з метою належного захисту прав [PERSON] уклав договір про надання юридичних послуг з адвокатом Шило Т.В. (т. 1 а.с. 11-12, 10). За надані юридичні послуги з представлення інтересів [PERSON] , [PERSON] сплатив адвокату Шило Т.В. 48\~780 грн та 4\~000 доларів США, що підтверджує копіями розписок (т. 1 а.с. 12 (зворот), 13). Протягом червня 2016 грудня 2018 року [PERSON] сплачено ТОВ «Юридичний альянс «Есперанто» за юридичні послуги за договором №21/04/16 від 21.04.2016 безготівковими переказами в розмірі 36\~830 грн, що підтверджується випискою КБ «ПриватБанк» (т. 2 а.с. 64) та в розмірі 1\~600 грн за період березня 2015 листопада 2021 р. (т. 1 а.с. 151-153, т. 2 а.с. 65). Виходячи з вказаних обставин судом встановлено, що між позивачем та [PERSON] в усній формі був укладений договір доручення, предметом якого було представництво інтересів останнього в судових та інших державних орган у цивільній справі про визнання права власності на майно в порядку спадкування. Відповідно до положень\~ст. 1000 ЦК України\~за договором доручення одна сторона (повірений) зобов`язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії. Правочин, вчинений повіреним, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки довірителя. Договором доручення може бути встановлено виключне право повіреного на вчинення від імені та за рахунок довірителя всіх або частини юридичних дій, передбачених договором. У договорі можуть бути встановлені строк дії такого доручення та (або) територія, у межах якої є чинним виключне право повіреного. Згідно із\~ст. 1003 ЦК України\~у договорі доручення або у виданій на підставі договору довіреності мають бути чітко визначені юридичні дії, які належить вчинити повіреному. Дії, які належить вчинити повіреному, мають бути правомірними, конкретними та здійсненними. Відповідно до положень ч.1\~ст. 1004 ЦК України\~повірений зобов`язаний вчиняти дії відповідно до змісту даного йому доручення. Згідно із\~ст. 1006 ЦК України\~повірений зобов`язаний: повідомляти довірителеві на його вимогу всі відомості про хід виконання його доручення; після виконання доручення або в разі припинення договору доручення до його виконання негайно повернути довірителеві довіреність, строк якої не закінчився, і надати звіт про виконання доручення та виправдні документи, якщо це вимагається за умовами договору та характером доручення; негайно передати довірителеві все одержане у зв`язку з виконанням доручення. За змістом ч.ч. 2, 3\~ст. 1007 ЦК України\~довіритель зобов`язаний, якщо інше не встановлено договором: забезпечити повіреного засобами, необхідними для виконання доручення; відшкодувати повіреному витрати, пов`язані з виконанням доручення. Довіритель зобов`язаний негайно прийняти від повіреного все одержане ним у зв`язку з виконанням доручення. Довіритель зобов`язаний виплатити повіреному плату, якщо вона йому належить. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 1008 ЦК України, договір доручення припиняється в тому числу у випадку смерті довірителя. Також і відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 248 ЦК України смерть особи, яка видала довіреність є підставою для її припинення. У разі смерті особи, яка видала довіреність, представник зберігає своє повноваження за довіреністю для ведення невідкладних справ або таких дій, невиконання яких може призвести до виникнення збитків. З припиненням представництва за довіреністю втрачає чинність передоручення (ч. 2 ст. 248 ЦК України). Як слідує з правової позиції Верховного Суду, викладеної в постанові від 25.03.2024 року у справі № 458/229/18 видача довіреності на підставі усного договору доручення є підтвердженням укладання договору доручення, і очевидно, що на такі правовідносини поширюються положення, зокрема статті 1006 ЦК України. У разі відсутності домовленості між повіреним та довірителем про встановлення строку (терміну) передачі одержаного у зв`язку з виконанням доручення, така передача має відбуватися негайно. При цьому для довірителя не потрібно пред`явити вимогу про передачу одержаного у зв`язку з виконанням доручення, оскільки пункт 3 частини першої статті 1006 ЦК України є винятком, що допускається нормою частини другої статті 530 ЦК України. Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду відступив від висновків щодо застосування норм права (глав 17 та 66 ЦК України) у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 березня 2021 року у справі № 360/1742/18 (провадження № 61-16849св19) та від 30 червня 2021 року у справі № 761/34272/18 (провадження № 61-10820св20). Згідно із ч.1\~ст. 526 ЦК України\~зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1\~ст. 530 ЦК України\~якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). За змістом\~ст. 610 ЦК України\~порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно із п. 1 ч. 1\~ст. 611 ЦК України\~у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору. Відповідно до положень\~ст. 12 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно\~ст. 11 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до\~ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Властивостями доказів, згідно приписів ЦПК України є їх належність, допустимість, достовірність та достатність (статті 77-80 ЦПК України). З урахуванням всіх обставин справи, враховуючи вимоги\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, виходячи із принципів розумності та справедливості. Таким чином, на позивачу лежав обов`язок довести у цій справі, що між ним та [PERSON] було укладено договір доручення, на підставі вказаного договору доручення позивачем вчинялись юридично значимі дії в інтересах [PERSON] , при виконанні вказаних дій позивачем за рахунок власних коштів було понесено витрати, вартість цих витрат була погоджена з [PERSON] та вони здійснювались з його відома та за його згодою, між ними існувала домовленість про відшкодування [PERSON] таких витрат і обсяг такого відшкодування. Однак, всупереч вимогам процесуального закону, позивачем всі ці вказані обставини під час сдового розгляду не доведені. Так, позивачем доведено належними та допустимими доказами, що ним на підставі усного договору доручення та виданої [PERSON] нотаріальної довіреності здійснювались дії на представництво інтересів [PERSON] у цивільній справі про визнання права власності на спадкове майно, в тому числі в його інтересах з адвокатом Шило Т.В. укладено договіри про надання правової допомоги, яка здійснювала представництво інтересів [PERSON] в суді. Разом з тим, позивачем не доведено, що ним здійснювалась оплата вказаних послуг за рахунок власних коштів, що розмір таких здійснених ним витрат був погоджений з [PERSON] та що адвокатами було надано правничу допомогу [PERSON] саме на вказану позивачем суму. Доказом обсягу та вартості наданих правничих послуг є акт надання послуг. Позивачем таких актів до матеріалів справи не додано, що позбавляє можливості суду оцінити обгрунтованість таких витрат. Крім того, суд відзначає, що окремі заявлені до стягнення витрати позивача вчинялись ним і після смерті [PERSON] , що явно виходило за межі його повноважень в силу статтей 248, 1008 ЦК України. На переконання суду не заслговує на увагу твердження представника позивача про те, що у даній справі слід застосувати стандарт доказування - ймовірність доказів, оскільки останній не характерний для цивільного судочинства, а наявний в господарському процесі. Суд відмічає, що для цивільного судочинства притаманний стандарт - достатності доказів, яким і слід керуватись у даній справі. Як слідує з матеріалів спадкової справи [PERSON] помер [INFO] (т. 2 а.с. 56) та підтверджується свідоцтвом про смерть (т. 3 а.с. 6). Не пізніше як 23 лютого 2017 року [PERSON] дізнався про смерть [PERSON] , про що свідчить його заява, подана нотаріусу Мануляк І.В. про прийняття спадщини (т. 2 а.с. 57), яка фактично є вимогою до спадкоємців про стягнення з них заборгованості спадкодавця. За змістом вказаної заяви (вимоги) слідує, що між [PERSON] та [PERSON] 20.06.2013 року укладено договір позики на суму 3000 дол США, що підтверджується заявою [PERSON] про перерахування йому коштів в установі банку. [PERSON] вказує, що вважає себе кредитором [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про смерть та копії актового запису про смерть [INFO] помер [PERSON] (т. 2 а.с. 20, 28). Таким чином відповідачка [PERSON] залишилась єдиною спадкоємицею [PERSON] . Згідно зі статтею 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав i обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права i обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав i обов`язків, що зазначені у статті 1219 ЦК України. Перелік зобов`язань, які не входять до складу спадщини, визначений статтею 1219 ЦК України. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина друга статті 1220 ЦК України). Особливості правового регулювання відносин між кредитором і спадкоємцями боржника регламентуються приписами статей 1281 і 1282 ЦК України. Так, відповідно до приписів\~статті 1281 ЦК України\~(у редакції до внесення змін згідно із\~Законом від 03 липня 2018 року № 2478-VIII, яка була чинна на момент виникнення спірних правовідносин) спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явлення свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги. Встановлені\~статтею 1281 ЦК України\~строки є строками, у межах яких кредитор, здійснюючи власні активні дії, може реалізувати своє суб`єктивне право. Сплив визначених\~статтею 1281 ЦК України\~строків пред`явлення кредитором вимоги до спадкоємців має наслідком позбавлення кредитора права вимоги за зобов`язанням, а також припинення такого зобов`язання. Наявність встановлених законом строків пред`явлення кредитором вимог до спадкоємців забезпечує юридичну визначеність та стабільність цивільного обороту. \~Встановлення темпоральних обмежень як для подання заяви про прийняття чи відмову від спадщини, так і для пред`явлення вимоги кредитором до спадкоємців боржника збалансовує інтереси учасників спадкових відносин та унеможливлює продовження стану невизначеності у цивільних відносинах, які зазнають змін у зв`язку зі смертю одного з їх учасників. У своїй постанові від 09.10.2024 року у справі № 638/1046/14ц Велика Палата Верховного Суду вказала, що під час вирішення спорів про стягнення заборгованості за вимогами кредитора до спадкоємців боржника (у тому числі, якщо смерть боржника настала під час розгляду справи у суді) суди для правильного вирішення справи першочергово повинні встановити, чи пред`явлено вимогу кредитором спадкодавця до спадкоємців боржника у строки, визначені частинами другою та третьою\~статті 1281 ЦК України, тобто чи вчинив кредитор потрібні дії у матеріальних відносинах. Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого\~наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5,\~спадкова справа заводиться нотаріусом за місцем відкриття спадщини на підставі поданої (або такої, що надійшла поштою) першою заяви (повідомлення, телеграми), що свідчить про волевиявлення щодо спадкового майна, зокрема, претензії кредиторів. За змістом наведених положень Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України подана кредитором претензія є однією з підстав заведення нотаріусом спадкової справи. Кредитор, скеровуючи претензію до нотаріуса, не зобов`язаний зважати на факт прийняття спадщини, оскільки нотаріус повинен прийняти відповідну заяву незалежно від того, чи прийняв спадщину хоча б один із спадкоємців і чи встановлені особи спадкоємців взагалі. Відповідно до пункту 3.11.17 розділу 3 «Правила вчинення окремих видів нотаріальних дій» Положення про порядок учинення нотаріальних дій в дипломатичних представництвах та консульських установах України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України, Міністерства закордонних справ України від 27 грудня 2004 року № 142/5/310, консул за місцем відкриття спадщини в строк, установлений\~статтею 1281\~ЦК України, приймає претензії від кредиторів спадкодавця. Претензії мають бути заявлені у письмовій формі і прийняті незалежно від строку настання права вимоги. Про претензію, що надійшла, консул повідомляє спадкоємців, які прийняли спадщину, або виконавця заповіту. Отже кредитор у матеріальних відносинах може пред`явити вимогу до спадкоємців боржника відповідно до вимог\~статті 1281 ЦК України\~в один із таких способів: безпосередньо спадкоємцю (спадкоємцям); опосередковано - через нотаріуса за місцем відкриття спадщини (за межами України - через консульські установи). Вибір конкретного способу\~пред`явлення вимоги до спадкоємців боржника\~є правом кредитора і здійснюється ним на власний розсуд. \~Водночас кредитор, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, у строки, встановлені частиною другою і третьою\~статті 1281 ЦК України, позбавляється права вимоги (частина четверта цієї статті). Зі спливом строків, визначених\~статтею 1281 ЦК України, і непред`явленням кредитором вимог до спадкоємців боржника, такий кредитор\~позбавляється права вимоги, тобто відповідне цивільне право припиняється, а кредитор втрачає можливість вимагати в суді захисту відповідного права. Цивільний закон не встановлює вимог щодо змісту вимоги (претензії) кредитора, вказуючи на те, що остання повинна бути вчинена в письмовій формі. Очевидно, що така вимога повинна вказувати на матеріально-правову підставу такої вимоги та підтверджуватися відповідними доказами, оскільки в силу ст. 522 ЦК України новий боржник у зобов`язанні має право висунути проти вимоги кредитора всі заперечення, що грунтуються на відносинах між кредитором і первісним боржником. Також така вимога повинна містити конкретну суму, яку спадкоємець повинен сплатити на користь кредитора. Вказівка на суму зобов`язання є важливою з огляду на те, що слід оцінити, чи сума вимоги не перевищує вартості спадкового майна, як про це вказано в ч. 1 ст. 1282 ЦК України. Як встановлено судом, позивач дізнався про смерть [PERSON] не пізніше 23 лютого 2017 року, про що свідчить подана ним нотаріусу заява. Однак, вказану заяву позивача не можна розцінювати як вимогу до спадкоємців [PERSON] про відшкодування їх витрат, зроблених за договором доручення, які є предметом розгляду у даній справі. Вказана заява не містить вказівки на те, що крім вимоги за договором позики в розмірі 3000 дол США у позивача є й інші майнові вимоги до спадкоємців [PERSON] , які випливають з іншого цивільно-правового договору, наприклад з договору доручення. З вказаним позовом позивач звернувся до суду 16 квітня 2020 року, тобто з пропуском шестимісячного строку для пред`явлення такої вимоги. Як зазначачила Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 09.10.2024 року у справі № 638/1046/14ц сплив строків, визначених\~статтею 1281 ЦК України, має своїм наслідком позбавлення кредитора права вимоги (припинення його цивільного права), а отже й неможливість вимагати в суді захисту відповідного права. Аналіз приписів частини першої\~статті 559 ЦК України, частин другої, четвертої\~статті 1281 ЦК України\~свідчить про те, що в разі пропуску кредитором строків пред`явлення вимог до спадкоємців боржника, які прийняли спадщину, кредитор позбавляється прав вимоги як за основним зобов`язанням, так і за додатковим зобов`язанням - порукою, що не може існувати окремо від основного зобов`язання. З огляду на вищенаведене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про відшкодування витрат, до задоволення не підлягають. У пункті 23 рішення у справі Проніна проти України (рішення від 18.07.2006) ЄСПЛ зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі відмови в позові - на позивача. Враховуючи, що у позові суд відмовляє, то судові витрати, понесені позивачем слід покласти на нього.

Outcome: dismissed