Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-03 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що [INFO] померла мати [PERSON] , після смерті якої відкрилась спадщина у вигляді права власності на: -земельну ділянку площею 0,7611 га, що розташована на території Нагірненської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області, цільове призначення якої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 5124182400:01:007:0356, яка належала [PERSON] на підставі витягу № 256916409 з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності; -земельну ділянку площею 2,10 га, що розташована на території Нагірненської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області, цільове призначення якої ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 5124182400:01:006:0440, яка належала [PERSON] на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ОД № 010317. Однак, при зверненні позивача до державної нотаріальної контори щодо отримання свідоцтва про право на спадщину, у видачі свідоцтва їй було відмовлено у зв`язку з відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів на нерухоме майно. З зазначених обставин позивач звернулась із позовом до суду. \~ \~ \~ \~Позивач та її представник адвокат Златі Д.С. у судове засідання не з`явились, направили до суду клопотання про розгляд справи за їх відсутності, просили задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, направив до суду заяву про визнання позову, відповідно якої також просив розглянути справу за його відсутності. Суд, розглянувши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Дійсно, як встановлено у судовому засіданні, [INFO] померла [PERSON] . Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина у вигляді права власності на: -земельну ділянку площею 0,7611 га, що розташована на території Нагірненської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області, цільове призначення якої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 5124182400:01:007:0356, яка належала [PERSON] на підставі витягу № 256916409 з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності; -земельну ділянку площею 2,10 га, що розташована на території Нагірненської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області, цільове призначення якої ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 5124182400:01:006:0440, яка належала [PERSON] на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ОД № 010317. \~ \~ \~ \~ За життя [PERSON] заповідального розпорядження не залишила, згідно відповіді Ренійської державної нотаріальної контори спадкова справа після померлої [INFO] [PERSON] не заводилась, свідоцтва про право на спадщину не видавались, отже, спадкоємство здійснюється за законом. Сторони входять до першої черги спадкоємців за законом. Спадкоємець який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї, що регламентовано ч. 3 ст. 1268 ЦК України. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно довідки Ренійської міської ради Ізмаїльського району Одеської області № 159 від 12 серпня 2024 року [PERSON] на день смерті була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , та разом з нею були зареєстровані [PERSON] та [PERSON] , які є сторонами по справі. Відповідач ніяких дій з прийняття спадщини після смерті [INFO] [PERSON] та протягом строку визначеного ст. 1270 ЦК України не вчинив, не заперечує проти прийняття спадщини позивачем, про що свідчить надана ним заява про визнання позову. Крім того, згідно протоколу опитування [PERSON] адвокатом Златі Д.С. від 26 травня 2025 року вбачається, що на момент смерті [PERSON] із нею постійно проживала лише [PERSON] , а [PERSON] проживав окремо. В подальшому, при зверненні позивача до державної нотаріальної контори, у видачі свідоцтва про право на спадщину їй було відмовлено у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на нерухоме майно, про що видано відповідну постанову. На підтвердження своїх позовних вимог, позивач надала суду копії документів, які підтверджують право власності та видавалися на ім`я померлої [PERSON] , а відсутність оригіналів правовстановлюючих документів не може бути підставою для невизнання права власності за спадкоємцем. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ч. 1 ст. 1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст. 1261-1265 ЦК України (ст. 1223 ЦК України). Частиною 1 ст. 1258 ЦК України встановлено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки, що визначено ч. 1 ст. 1261 ЦК України. Згідно до ч. 3 ст. 1296 ЦК України, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. \~ \~ \~ \~Право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереження її цільового призначення, що передбачено ч. 1 ст. 1225 ЦК України. Частиною 1 ст. 4 ЦПК України регламентовано, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності\~набувається на\~підставах,\~що не\~заборонені законом,\~зокрема із\~правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Частиною 4 ст. 206 ЦПК України передбачено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. У даному випадку визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Отже,\~всі вказані\~обставини знайшли\~своє підтвердження\~у судовому\~засіданні та\~не викликають\~у суду\~жодних сумнівів.Таким чином, суд вважає, що вимоги позивача є обґрунтованими, відповідають чинному законодавству, а тому мають бути задоволені. Згідно ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Оскільки у своїй заяві представник позивача просив залишити судові витрати за позивачем, питання про стягнення судових витрат з відповідача судом не розглядалось. \~ \~ \~ \~На підставі\~викладеного та\~

Outcome: approved