Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-27 00:00:00

У червні 2025 року ТОВ «Коллект Центр» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, у якому вказувало, що 28 вересня 2021 року ТОВ «Мілоан» уклало з відповідачкою Договір про споживчий кредит № 4398188. Відповідно до договору ТОВ «Мілоан» зобов`язалося надати та надало [PERSON] кредит у розмірі 5 400 грн зі строком користування коштами протягом 30 днів з можливістю пролонгації цього строку, а відповідачка зобов`язалася вчасно повернути кредит (до 28 жовтня 2021 року), сплачувати проценти за користування ним у розмірі 1,25 % на день від суми залишку заборгованості за кредитом протягом пільгового періоду та 5 % на день від суми залишку заборгованості за кредитом протягом поточного періоду, а також в разі пролонгації строку кредитування: на 3 дні комісію за обслуговування кредиту у розмірі 3 % від розміру поточного залишку кредиту; на 7 днів у розмірі 5 % від розміру поточного залишку кредиту; на 15 днів у розмірі 10 % від розміру поточного залишку кредиту (а. с. 23-26). Наслідками порушення позичальницею кредитних зобов`язань є її обов`язок за вимогою кредитодавця сплачувати неустойку за порушення умов кредитного договору та, відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, проценти за період прострочення виконання грошового зобов`язання у розмірі 5 % на день від суми простроченого зобов`язання. 13 січня 2022 року ТОВ «Мілоан» уклало з ТОВ «Вердикт Капітал» Договір факторингу №13-01/2022-79, за яким первісний кредитор відступив ТОВ «Вердикт Капітал» за плату право грошової вимоги до [PERSON] за зобов`язаннями, що виникли з кредитного договору № 4398188 від 28 вересня 2021 року. 10 березня 2023 року ТОВ «Вердикт Капітал» уклало з ТОВ «Коллект Центр» Договір про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги №10-03/2023/01, за яким ТОВ «Вердикт Капітал» відступило позивачу за плату право грошової вимоги до [PERSON] за зобов`язаннями, що виникли з кредитного договору № 4398188 від 28 вересня 2021 року. Позичальниця свої зобов`язання жодному з кредиторів належним чином не виконала, у зв`язку з чим виникла заборгованість у загальному розмірі 35 559 грн, у тому числі: -заборгованість за кредитом 5 400 грн; -заборгованість за процентами 29 565 грн; - заборгованість за комісіями 594 грн. Вказану заборгованість позивач просив стягнути з відповідачки у повному обсязі. 08 липня 2025 року до Вознесенського міськрайонного суду надійшов відзив, у якому зазначено наступне: 28 грудня 2021 року [PERSON] змінила прізвище на [PERSON] (що підтверджується витягом з актового запису про шлюб, наданим у матеріалах справи). Вона зазначає, що жодних кредитних зобов`язань перед ТОВ «МІЛОАН» не мала. Згідно з витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 24 червня 2025 року, [PERSON] звернулася до правоохоронних органів із заявою про вчинення щодо неї кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 182 Кримінального кодексу України. Відповідачка наголошує, що позивачем було пропущено строк звернення до суду, оскільки правовідносини, на які посилається позивач, виникли 28 вересня 2021 року. До відзиву додано виписку з банківського рахунку [PERSON] , з якої вбачається факт зарахування коштів, про надходження яких вона не була повідомлена та не мала відомостей. Вважає, що позивачем не доведено факт отримання відповідачкою кредиту, перерахування грошових коштів на її рахунок, а також користування цими коштами. У зв`язку з викладеним, відповідачка просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог. 24 липня 2025 року до суду надійшла відповідь на відзив від представника позивача [PERSON] , у якій зазначається наступне: Відповідач не заперечує факту укладення договору, отримання кредитних коштів, а також не ставить під сумнів, що в договорі зазначені саме її паспортні дані, дата народження та адреса реєстрації. Представник позивача звертає увагу на те, що у відзиві відсутні будь-які докази, які б свідчили про вчинення щодо [PERSON] злочину в частині підроблення документів, підпису або отримання грошових коштів. До матеріалів відзиву не додано вироку суду, який би встановлював факт вчинення шахрайських дій під час укладення спірного договору стосовно [PERSON] . Наявні в матеріалах справи докази повністю спростовують твердження відповідача про неукладення нею договору. Крім того, представник позивача зазначає, що строк позовної давності за договором не сплив, з огляду на положення Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, а також відповідні роз`яснення Верховного Суду. В судове засідання представниця позивача з`явилася, через засоби відео конференційного зв`язку, підтримала позовні вимоги. Відповідачка [PERSON] в судове засідання з`явилась належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи за місцем його реєстрації, судом відповідно до ч.ч. 7, 8 ст. 128 ЦПК України, надала додаткові пояснення. Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наявних у ній доказів, суд прийшов до наступного. Зокрема, суд встановив, що 28 вересня 2021 року ТОВ «Мілоан» уклало з відповідачкою Договір про споживчий кредит № 4398188. Відповідно до довідки від 10.06.2025 року Відділу реєстру Територіальної громади міста Вознесенська управління надання адміністративних послуг апарату Виконавчого комітету Вознесенської міської ради [PERSON] , [INFO] змінила прізвище на [PERSON] . Відповідно до договору ТОВ «Мілоан» зобов`язалося надати [PERSON] кредит у розмірі 5 400 грн зі строком користування коштами протягом 30 днів з можливістю пролонгації цього строку, а відповідач зобов`язався вчасно повернути кредит (до 28 жовтня 2021 року), сплачувати проценти за користування ним у розмірі 1,25 % на день від суми залишку заборгованості за кредитом протягом пільгового періоду та 5 % на день від суми залишку заборгованості за кредитом протягом поточного періоду, а також в разі пролонгації строку кредитування: на 3 дні комісію за обслуговування кредиту у розмірі 3 % від розміру поточного залишку кредиту; на 7 днів у розмірі 5 % від розміру поточного залишку кредиту; на 15 днів у розмірі 10 % від розміру поточного залишку кредиту. Наслідками порушення позичальницею кредитних зобов`язань є її обов`язок за вимогою кредитодавця сплачувати неустойку за порушення умов кредитного договору та, відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, проценти за період прострочення виконання грошового зобов`язання у розмірі 5 % на день від суми простроченого зобов`язання. 13 січня 2021 року ТОВ «Мілоан» уклало з ТОВ «Вердикт Капітал» Договір факторингу №13-01/2022-79, за яким первісний кредитор відступив ТОВ «Вердикт Капітал» за плату право грошової вимоги до [PERSON] за зобов`язаннями, що виникли з кредитного договору № 4398188 від 28 вересня 2021 року. 10 березня 2023 року ТОВ «Вердикт Капітал» уклало з ТОВ «Коллект Центр» Договір про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги №10-03/2023/01, за яким ТОВ «Вердикт Капітал» відступило позивачу за плату право грошової вимоги до [PERSON] за зобов`язаннями, що виникли з кредитного договору №4398188 від 28 вересня 2021 року. У відзиві відповідачка просить відмовити в задоволенні позову у зв`язку із строком позовної давності для подання позову до [PERSON] , посилається на те, що позивачем пропущено строк звернення до суду. Щодо строків позовної давності кредитного договору № 4398188 від 28.09.2021 р., відповідно до ст.ст. 256, 257, 258, 259, 261 ЦК України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Разом з тим, пунктом 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України визначено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Зазначений карантин введеного з 12.03.2020 Постановою Кабінету Міністрів України «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» від 11 березня 2020 року № 211 (із наступними змінами і доповненнями), який тривав до 30 червня 2023 року. Крім того, згідно з п.19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. Таким чином, з урахуванням введення карантину з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19) 12.03.2020, а також введення воєнного стану в Україні 24.02.2022, строк дії якого продовжено по даний час, 3-річний строк позовної давності, передбачений ст.257 ЦК України, не сплив та був продовжений на строк дії такого карантину, а в подальшому зупинений у зв`язку із введенням воєнного стану, то позивачем позов пред`явлено у межах строку позовної давності. Щодо доводів відповідачки про вчинення щодо неї шахрайських дій, зазначаємо таке.Із змісту кредитного договору встановлено, що [PERSON] при його оформленні зазначила свої персональні дані, зокрема: ідентифікаційний номер платника податків, паспортні дані, адресу місця реєстрації/проживання, номер телефону, а також номер банківської картки, на яку в подальшому були перераховані кредитні кошти. [PERSON] через особистий кабінет на вебсайті кредитодавця подала заявку на отримання кредиту за умовами, які вважала зручними для себе, та підтвердила свою згоду з умовами надання кредиту. Після цього відповідачка за допомогою засобів зв`язку надіслала на вказаний нею номер телефону код підтвердження, який є електронним підписом відповідачки та вводиться останньою у спеціальну форму. Вищезазначене підтверджується «Довідкою про ідентифікацію», наданою ТОВ «МІЛОАН» (а. с. 12). Сторонами було узгоджено розмір кредиту, валюту, строк та умови кредитування, що свідчить про наявність у [PERSON] волевиявлення на укладення договору шляхом його підписання за допомогою електронного підпису (одноразового ідентифікатора). Таким чином, підписанням кредитного договору №4398188 від 28 вересня 2021 року на умовах споживчого кредитування відповідачка підтвердила прийняття відповідних умов, а також засвідчила, що була належним чином повідомлена кредитодавцем про всі істотні умови відповідно до вимог чинного законодавства України. Без здійснення вищезазначених дій із боку відповідачки укладення кредитного договору було б неможливим, а тому відповідно до положень Закону України «Про електронну комерцію» такий правочин вважається укладеним у письмовій формі та прирівнюється до звичайного письмового договору, що відповідає внутрішній волі сторін, зокрема позивача. Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 28 квітня 2021 року у справі № 234/7160/20 (провадження № 61-2903св21), а також від 01 листопада 2021 року у справі № 234/8084/20 (провадження № 61-2303св21). Також, відповідно до заяви відповідачки від 23 червня 2025 року, до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості за № 12025153190000109 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 182 КК України, такого змісту: «23.06.2025 року до ЧЧ Вознесенського РУП через канцелярію надійшла заява [PERSON] про те, що 28.09.2021 невстановленою особою, шляхом використання персональних даних заявниці, було оформлено договір позики з ТОВ "МІЛОАН" на суму тіла кредиту в розмірі 5 400 грн, який станом на теперішній час не погашено, чим завдано матеріальної шкоди». Факт належності банківської картки [PERSON] , а також факт зарахування на неї 28 вересня 2021 року грошових коштів у розмірі 5 400 грн підтверджується випискою по рахунку, яку сама відповідачка долучила до відзиву. Крім того, зі змісту відзиву на позов вбачається (зокрема, зі слів: «…на мій рахунок зарахувались кошти…»), що [PERSON] фактично визнає належність банківської картки та факт отримання коштів. Таким чином, укладення кредитного договору відповідає вимогам законодавства, зокрема Закону України «Про електронну комерцію», і є юридично чинним. Факт отримання коштів підтверджено самою відповідачкою у відзиві та випискою по рахунку. Посилання на відкриття кримінального провадження за ознаками шахрайства саме по собі не спростовує факт належного укладення договору та отримання коштів, а отже не є підставою для звільнення відповідачки від виконання зобов`язань за кредитним договором. У зв`язку з цим доводи відповідачки про вчинення шахрайських дій слід визнати необґрунтованими, а вимоги позивача такими, що підлягають задоволенню. Згідно\~ч. 1 ст. 626 ЦК України\~договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Стаття 627 ЦК\~України передбачає, що відповідно до\~ст. 6 цього Кодексу\~сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього\~Кодексу, інших актів Цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. При цьому, згідно\~ч. 1 ст. 628 ЦК України\~зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною (ст. 638 ЦК України). Згідно ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 207 ЦК України (в редакції, чинній на час укладення договору) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. Згідно ч. 2\~ст. 639 ЦК України\~якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. З матеріалів справи вбачається, що ТОВ «Мілоан» та [PERSON] з дотриманням положень ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» уклали між собою кредитний договір в електронній формі, узгодили у ньому усі істотні умови, відповідно до ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» позичальниця підписала договір за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Таким чином, [PERSON] набула статусу, прав та обов`язків позичальниці у кредитних правовідносинах з ТОВ «Мілоан». Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення щодо договору позики, якщо інше не встановлено законом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. ст. 611, 612, 623-625, 1049, 1050 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцю позику у строк та в порядку, що встановлені договором. В разі несвоєчасного повернення позики або її чергової частини (прострочення боржника) вона не звільняється від обов`язку виконання зобов`язання, зокрема повинена повернути суму позики разом з процентами та іншими нарахуваннями, відшкодувати позикодавцю збитки та сплатити неустойку. Також, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно ч. 1 ст. 1077, ч. 1 ст. 1078, ч. 1 ст. 1082 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Якщо відповідно\~до\~умов\~договору факторингу\~фінансування\~клієнта\~здійснюється шляхом\~купівлі\~у\~нього фактором\~права\~грошової\~вимоги,\~фактор\~набуває\~права на\~всі\~суми,\~які\~він\~одержить від\~боржника\~на\~виконання вимоги,\~а\~клієнт\~не відповідає\~перед\~фактором,\~якщо\~одержані\~ним суми\~є\~меншими\~від суми,\~сплаченої\~фактором\~клієнтові (ст. 514, ч. 1 ст. 1084 ЦК України). За встановленого, права та обов`язки первісного кредитора за зобов`язаннями, що виникли з кредитного договору № 4398188 від 28 вересня 2021 року, перейшли до ТОВ «Коллект Центр». Відповідно до копії довідки ТОВ «Мілоан» (а. с. 11), 28 вересня 2021 року на виконання умов кредитного договору №4398188 на користь [PERSON] було перераховано 5 400 грн кредитних коштів. Крім того, згідно з випискою з банківського рахунку, наданою самою [PERSON] у відзиві, підтверджується факт зарахування вказаних коштів, що свідчить про отримання відповідачкою кредитних коштів. Натомість позичальниця свої зобов`язання жодному з кредиторів не виконала, у зв`язку з чим виникла заборгованість за кредитним договором. Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором, станом на 30 травня 2025 року заборгованість за кредитним договором становить 35 559 грн, у тому числі: -заборгованість за кредитом 5 400 грн; -заборгованість за процентами (нарахованими за період з 28 вересня 2021 року до 10 березня 2023 року) 29 565 грн; - заборгованість за нарахованими комісіями 594 грн. Однак суд не в повній мірі погоджується з таким розрахунком, а саме в частині нарахування процентів, у зв`язку з наступним. Згідно п.п. 1.3, 1.4, 1.5.2, 2.2.1, 2.2.2, 2.2.3 кредитного договору протягом первісного строку кредитування (з 28 вересня 2021 року до 28 жовтня 2021 року) проценти в межах цього строку підлягали до нарахування за ставкою 1,25 % від суми кредиту за кожен день користування кредитом. Відповідно до п.п. 1.6, 2.2.1, 2.2.2, 2.2.3, 2.3.1.2 кредитного договору у разі продовження позичальником користування кредитом після закінчення первісного або пролонгованого за його бажанням строку кредитування строк кредитування щоразу збільшується на 1 день, але продовження цього строку не може перевищувати 60 днів (автопролонгація). Проценти в межах цього строку нараховуються за ставкою 5 % від суми кредиту за кожен день користування кредитом. Згідно п. 4.2 кредитного договору у разі прострочення виконання позичальником зобов`язань зі сплати заборгованості кредитодавець, починаючи з наступного дня за датою спливу строку кредитування (з урахуванням пролонгації, автопролонгації), згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України має право нараховувати проценти за ставкою 5 % від розміру простроченого грошового зобов`язання протягом усього строку прострочення. З наданого розрахунку заборгованості вбачається, що нарахування процентів за кредитним договором здійснено кредиторами наступним чином: - за період з 28 вересня 2021 року до 28 жовтня 2021 року за ставкою 1,25 % від суми кредиту за кожен день користування кредитом, що відповідає п.п. 1.3, 1.4, 1.5.2, 2.2.1, 2.2.2, 2.2.3 кредитного договору; - за період з 29 жовтня 2021 року до 13 січня 2022 року за ставкою 5 % від суми кредиту за кожен день користування кредитом, що відповідає п.п. 1.6, 2.2.1, 2.2.2, 2.2.3, 2.3.1.2 кредитного договору. Згідно наданого розрахунку заборгованості, зазначена заборгованість (за відсотками) станом на 13 січня 2022 року становила 18 225,00 грн (з чим суд погоджується). В той же час, з матеріалів справи вбачається, що ТОВ «Вердикт Капітал», як проміжний кредитор, також нарахував [PERSON] проценти за період з 13 січня 2022 року до 23 лютого 2022 року у розмірі 11 340 грн. Зі змісту позову, а також наявних в матеріалах справи розрахунків заборгованості за кредитним договором вбачається, що такі проценти нараховані саме у якості договірних процентів за користування кредитом, а не в якості передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України та п. 4.2 кредитного договору процентів за порушення позичальником виконання грошового зобов`язання. В той же час, відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Водночас, у постанові від 23 травня 2018 року у справі №910/1238/17 Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що проценти за користування кредитом проценти, які нараховуються в межах строку кредиту, визначені у договорі. Такі проценти розуміються, як проценти за правомірне користування чужими грошовими коштами, розмір яких визначається договором або законом, які сплачує позичальник. Порядок їх виплати врегульований ч. 1 ст.\~1048 ЦК України. В той же час, проценти за неправомірне користування чужими коштами проценти, які нараховуються внаслідок прострочення боржником виконання грошового зобов`язання, порядок виплати якого врегульований ч. 2 ст. 625\~ЦК України. Позов не містить вимоги про застосування передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України наслідків порушення позичальником грошового зобов`язання. Тому нараховані в якості договірних проценти за період з 13 січня 2022 року до 23 лютого 2022 року у розмірі 11 340 грн не підлягають стягненню, як такі, що нараховані поза межами визначеного договором строку кредитування. Тому з [PERSON] на користь ТОВ «Коллект Центр» на підставі ст. ст. 526, 530 ЦК України підлягає стягненню встановлена судом заборгованість у загальному розмірі 24\~219 грн, у тому числі: -заборгованість за кредитом 5 400 грн; -заборгованість за договірними процентами (нарахованими за період з 28 вересня 2021 року до 13 січня 2022 року) 18\~225 грн; - заборгованість за комісією 594 грн. Також з відповідача на користь позивача (згідно розміру задоволених вимог) слід стягнути 1647,2 грн судового збору. Що стосується вимоги позивача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 13\~000 грн, то в цій частині суд виходить з наступного. Дійсно, відповідно до вимог ст. ст. 133, 137, 141 ЦПК України суд в залежності від результату розгляду справи зобов`язаний розподілити між сторонами витрати на професійну правничу допомогу. На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу позивач надав суду копію договору від 02 вересня 2024 року №02-09/2024-8, укладеного між ТОВ «Коллект Центр» та фізичною особою-підприємцем [PERSON] , про надання правової допомоги з додатком у вигляді узгоджених тарифів за надані послуги, а також документи, що містять перелік, детальний опис та узгоджену сторонами вартість виконаних робіт, необхідних для надання правничої допомоги, зокрема: надання усної консультації, вартість послуги 4\~000 грн (виходячи з потраченого часу у 2 год. та вартості послуги в 2000 грн за 2 год. роботи); складання позовної заяви, вартість послуги 9 000 грн (виходячи з потраченого часу у 2 год. та вартості послуги у 3\~000 грн за 3 год роботи). Проте у постановах Верховного Суду від 07 листопада 2019 року у справі № 905/1795/18 та від 08 квітня 2020 року у справі № 922/2685/19 висловлено правову позицію, за якою суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial