Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-17 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» звернулося до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 20.02.2024 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Стар файненс груп» (далі - ТОВ «Стар файненс груп») та відповідачем укладено кредитний договір №21936-02/2024, на підставі якого відповідач отримав кредит та зобов`язався його повернути разом із процентами за користування ним. 24.06.2024 між ТОВ «Стар файненс груп» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» був укладений договір факторингу №24062024, відповідно до якого ТОВ «Стар файненс груп» відступило ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а останнє зобов`язався прийняти права вимоги до боржників, вказаних у Реєстрі боржників, та передати за це кошти. Позивач набув право вимоги за кредитним договором №21936-02/2024 до відповідача в сумі 14100 грн., з яких 5000 грн. - заборгованість за основною сумою боргу та 9100 грн. - заборгованість по відсотках. 26.02.2024 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Аванс кредит» (далі - ТОВ «Аванс кредит») та відповідачем укладено кредитний договір №44302-02/2024, на підставі якого відповідач отримав кредит та зобов`язався його повернути разом із процентами за користування ним. 20.08.2024 між ТОВ «Аванс кредит» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» був укладений договір факторингу №20082024, відповідно до якого ТОВ «Аванс кредит» відступило ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а останнє зобов`язався прийняти права вимоги до боржників, вказаних у Реєстрі боржників, та передати за це кошти. Позивач набув право вимоги за кредитним договором №44302-02/2024 до відповідача в сумі 9450 грн., з яких 2700 грн. - заборгованість за основною сумою боргу та 6750 грн. - заборгованість по відсоткам. 11.03.2024 між ТОВ «Аванс кредит» та відповідачем укладено кредитний договір №16923-03/2024, на підставі якого відповідач отримав кредит та зобов`язався його повернути разом із процентами за користування ним. 20.08.2024 між ТОВ «Аванс кредит» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» був укладений договір факторингу №20082024, відповідно до якого ТОВ «Аванс кредит» відступило ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а останнє зобов`язався прийняти права вимоги до боржників, вказаних у Реєстрі боржників, та передати за це кошти. Позивач набув право вимоги за кредитним договором №16923-03/2024 до відповідача в сумі 6000 грн., з яких 1500 грн. - заборгованість за основною сумою боргу та 4500 грн. - заборгованість по відсоткам. 18.03.2024 між ТОВ «Мілоан» та відповідачем було укладено кредитний договір №6610888, на підставі якого відповідач отримала кредит та зобов`язалася його повернути разом із процентами за користування ним. 28.08.2024 між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» був укладений договір факторингу №28022024/2, відповідно до якого ТОВ «Мілоан» відступило ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а останнє зобов`язався прийняти права вимоги до боржників, вказаних у Реєстрі боржників, та передати за це кошти. Позивач набув право вимоги за кредитним договором №6610888 до відповідача в сумі 15040 грн., з яких 3000 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 10364,50 грн. - заборгованість по відсоткам, 690 грн. - заборгованість за комісійними винагородами ТА 985, 50 грн. - сума за неустойкою (штраф, пеня). Кредитні договори укладено з відповідачем в електронній формі на умовах публічної пропозиції (оферти) у розумінні ст. 641, 644 ЦК України. Просив стягнути з відповідача вказану заборгованість та судові витрати. Відповідач своїм правом на подачу відзиву не скористався. За зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання відповідача направлялась ухвала про відкриття провадження, яка повернулася на адресу суду з відміткою пошти «за закінченням терміну зберігання». Верховний Суд у постанові від 18.03.2021 у справі №911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, в даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.11.2019 у справі № 913/879/17, від 21.05.2020 у справі № 10/249-10/19, від 15.06.2020 у справі № 24/260-23/52-б). Зважаючи на те, що судом вжито всіх можливих та розумних заходів щодо повідомлення відповідача про розгляд справи, та неподання у встановлений судом строк заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та/або клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін та/або письмового відзиву на позов, справа вирішується за наявними матеріалами у відповідності з нормою ч. 5 ст. 279 ЦПК України. 09.12.2024 постановлено ухвалу про відкриття спрощеного позовного провадження. Дослідивши письмові докази по справі, суд встановив наступне. 20.02.2024 між ТОВ «Стар файненс груп» та відповідачем укладено договір про надання фінансового кредиту №21936-02/2024, на підставі якого відповідач отримала кредит у розмірі 5000 грн. строком на 100 днів, тобто до 29.05.2024, з процентною ставкою 2,50% на день, а остання зобов`язалася повернути кошти кредиту та сплатити проценти за користуванням ним. 24.06.2024 між ТОВ «Стар файненс груп» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» був укладений договір факторингу №24062024, відповідно до якого ТОВ «ТОВ «Стар файненс груп» відступило ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а останнє зобов`язався прийняти права вимоги до боржників, вказаних у Реєстрі боржників, та передати за це кошти. Відповідно до Акту прийому-передачі Реєстру Боржників за Договором Факторингу №24062024 від 24.06.2024 клієнт передав, а фактор прийняв реєстр боржників, після чого, з урахуванням пункту 1.2. Договору факторингу №24062024 від 24.06.2024, від клієнта до фактора переходять права вимоги заборгованості від боржників і фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей. Згідно з витягом з реєстру боржників до договору факторингу №24062024 від 24.06.2024 ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» набуло право вимоги до [PERSON] за договором позики №21936-02/2024 від 20.02.2024, заборгованість за основною сумою кредиту 5000 грн. та заборгованість по відсоткам 9100 грн. Відповідно до розрахунку заборгованості за договором позики №21936-02/2024 від 20.02.2024 заборгованість відповідача становить 14100 грн., з яких 5000 грн. - заборгованість за основною сумою боргу та 9100 грн. - заборгованість по відсоткам. 26.02.2024 між ТОВ «Аванс кредит» та відповідачем укладено договір про надання споживчого кредиту №44302-02/2024, згідно з умовами якого ТОВ «Аванс кредит» надало фінансовий кредит у розмірі 2700 грн. строком на 120 днів, тобто до 26.02.2024 перерахованих у безготівковій формі на банківську картку, з процентною ставкою 2,50% на день, який зобов`язався повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користуванням ним. Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором від 26.02.2024 №44302-02/2024 заборгованість відповідача становить 9450 грн., з яких заборгованість за основною сумою кредиту 2700 грн. та заборгованість по відсоткам 6750 грн. 11.03.2024 між ТОВ «Аванс кредит» та відповідачем укладено договір про надання споживчого кредиту №16923-02/2024, згідно з умовами якого ТОВ «Аванс кредит» надало фінансовий кредит у розмірі 1500 грн. строком на 120 днів, тобто до 08.07.2024 перерахованих у безготівковій формі на банківську картку, з процентною ставкою 2,50% на день, який зобов`язався повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користуванням ним. Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором від 11.03.2024 №16923-02/2024 заборгованість відповідача становить 6000 грн., з яких заборгованість за основною сумою кредиту 1500 грн. та заборгованість по відсоткам 4500 грн. 20.08.2024 між ТОВ «Аванс кредит» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» був укладений договір факторингу №20082024, відповідно до якого ТОВ «Аванс кредит» відступило позивачу за плату належні йому права вимоги, а позивач прийняв права вимоги до боржників, вказаних у Реєстрі боржників. Згідно з витягом з реєстру боржників до договору факторингу від 20.08.2024 №20082024 ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» набуло право вимоги до [PERSON] за кредитним договором №44302-02/2024, заборгованість за основною сумою кредиту 2700 грн. та заборгованість по відсоткам 6750 грн. та за кредитним договором №16923-03/2024, заборгованість за основною сумою кредиту 1500 грн. та заборгованість по відсоткам 4500 грн. 18.03.2024 між ТОВ «Мілоан» та відповідачем укладено договір про споживчий кредит №6610888, згідно з умовами якого ТОВ «Мілоан» надало фінансовий кредит у розмірі 3000 грн. строком на 345 днів, тобто до 26.02.2025, які останній, зобов`язався повернути та сплатити проценти за користування грошима в розмірі 2,04% в день та сплатити комісію за надання кредиту у розмірі 690 грн. Відповідно до п. 2.3. кредитного договору від 18.03.2024 №6610888 пролонгація та право позичальника продовжувати строк кредитування або строк виплати кредиту за цим договором не передбачені, якщо інше не буде встановлено додатковою домовленістю сторін. Відповідно до п. 4.1. кредитного договору від 18.03.2024 №6610888 у разі прострочення позичальником зобов`язань з повернення кредиту (частини кредиту згідно Графіку платежів) та/або сплати процентів за його користування та/або комісії та/або інших платежів згідно з умовами цього договору, позичальник починаючи з дня наступного за днем спливу дати платежу, вказаної в графіку платежів, зобов`язаний сплатити на користь Товариства пеню у розмір подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми невиконаного грошового зобов`язання, за кожен день прострочення. Пеня не може бути більшою за 15% суми простроченого платежу. 28.08.2024 між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу №28082024/2, за умовами якого ТОВ «Мілоан» передало (відступило) ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» права вимоги зазначені в реєстрі, а ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» прийняло належні права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників, за що сплатило грошові кошти. Згідно з витягом з реєстру боржників до договору факторингу від 28.08.2024 №28082024/2 ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» набуло право вимоги до [PERSON] за договором позики від 18.03.2024 №6610888, заборгованість за основною сумою кредиту 3000 грн., заборгованість по відсоткам 10364,50 грн., пеня - 985, 50 грн. та комісія 690 грн. Відповідно до розрахунку заборгованості за договором позики від 18.03.2024 №6610888 заборгованість відповідача становить 15040 грн., з яких заборгованість за основною сумою кредиту 3000 грн., заборгованість по відсоткам 10364,50 грн., пеня - 985, 50 грн. та комісія 690 грн. Відповідно до статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Істотними умовами договору відповідно до ч. 1 статті 638 ЦК України є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Частинами 1, 2 ст. 639 ЦК України встановлено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовились укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно- комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Частиною 1 ст. 205 ЦК України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ст. 207 ЦК України, правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, установлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. В порядку визначеному ч. 2 ст. 1046 ЦК України, договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. У відповідності до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. Положеннями ст. 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За змістом ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Так, пунктами 5, 6, 12 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електрону комерцію» встановлено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додається до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним із моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Правилами ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» регламентовано, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Отже, у разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України, суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов. Такий правовий висновок щодо застосування статей 1046, 1047 ЦК України викладено Верховним Судом України у постановах від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13 та від 11 листопада 2015 року у справі № 6-1967цс15. Частиною 1 ст. 1077 ЦК України визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Згідно зі ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Як передбачено ст. 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Згідно зі ст. 517 ЦК України, первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. 10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку із чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Положення частин першої, другої, п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набуттям чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними. Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування», загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Згідно з частиною другою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Отже, Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за надання та обслуговування кредиту. Комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19. Вказані висновки узгоджуються з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 листопада 2023 року у справі № 204/224/21 (провадження №61-4202сво22). Судом встановлено, що 20.02.2024 між ТОВ «Стар файненс груп» та відповідачем укладено договір про надання фінансового кредиту №21936-02/2024, на підставі якого відповідач отримала кредит у розмірі 5000 грн. строком на 100 днів, тобто до 29.05.2024, з процентною ставкою 2,50% на день, а остання зобов`язалася повернути кошти кредиту та сплатити проценти за користуванням ним. 26.02.2024 між ТОВ «Аванс кредит» та відповідачем укладено договір про надання споживчого кредиту №44302-02/2024, згідно з умовами якого ТОВ «Аванс кредит» надало фінансовий кредит у розмірі 2700 грн. строком на 120 днів, тобто до 26.02.2024 перерахованих у безготівковій формі на банківську картку, з процентною ставкою 2,50% на день. 11.03.2024 між ТОВ «Аванс кредит» та відповідачем укладено договір про надання споживчого кредиту №16923-02/2024, згідно з умовами якого ТОВ «Аванс кредит» надало фінансовий кредит у розмірі 1500 грн. строком на 120 днів, тобто до 08.07.2024 перерахованих у безготівковій формі на банківську картку, з процентною ставкою 2,50% на день. 18.03.2024 між ТОВ «Мілоан» та відповідачем укладено договір про споживчий кредит №6610888, згідно з умовами якого ТОВ «Мілоан» надало фінансовий кредит у розмірі 3000 грн. строком на 345 днів, тобто до 26.02.2025, які останній, зобов`язався повернути та сплатити проценти за користування грошима в розмірі 2,04% в день та сплатити комісію за надання кредиту у розмірі 690 грн. Суд звертає увагу, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Також встановлено, що ТОВ «Стар файненс груп», ТОВ «Аванс кредит» та ТОВ «Мілоан» свої зобов`язання за укладеним договорами виконали, на відміну від позичальника, який своєчасно до встановленого графіку не повертав платежі в строк та розмірі, визначених умовами кредитного договору, тобто не виконував свої зобов`язання належним чином, що призвело до виникнення заборгованості. Будь-яких доказів про повне або часткове спростування позовних вимог відповідачем не надано, а тому суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором №21936-02/2024 від 20.02.2024, розмір якої становить 14100 грн., з яких 5000 грн. - тіло кредиту та 9100 грн. - проценти за користування кредитом; заборгованості за кредитним договором №44302-02/2024 від 26.02.2024, розмір якої становить 9450 грн., з яких 2700 грн. - тіло кредиту та 6750 грн. - проценти за користування кредитом; заборгованості за кредитним договором №16923-03/2024 від 11.03.2024, розмір якої становить 6000 грн., з яких 1500 грн. - тіло кредиту та 4500 грн. - проценти за користування кредитом; заборгованості за кредитним договором №6610888 від 18.03.2024, розмір якої становить 14054,50 грн., з яких 3000 грн. - тіло кредиту, 690 грн. - комісія та 10364,50 грн. - проценти за користування кредитом. Щодо стягнення з відповідача на користь позивача неустойки у розмірі 985,50 грн. (кредитний договір №6610888 від 18.03.2024), суд виходить з наступного. Неустойкою (штрафом, пене ) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання (частина перша статті 549 ЦК України). Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. А пенею - неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частини друга та третя цієї статті). За змістом приписів параграфу 2 глави 49 ЦК України особливість пені полягає у тому, що вона нараховується з першого дня прострочення та доти, поки зобов`язання не буде виконане. Період, за який нараховується пеня за порушення зобов`язання, не обмежується. Її розмір збільшується залежно від тривалості порушення зобов`язання, тобто, вона може нараховуватися на суму невиконаного або неналежно виконаного грошового зобов`язання протягом усього періоду прострочення, якщо інше не вказано у законі чи у договорі. Зазначена правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18). Зі змісту укладеного між сторонами у справі договору вбачається, що сторони досягли згоди щодо обов`язку сплати позичальником неустойки у разі прострочення виконання зобов`язання (несвоєчасне повернення позики або її чергової частини за графіком) у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми невиконаного грошового зобов`язання, за кожен день прострочення. Разом з тим, п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України визначено, що в період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Судом встановлено, що кредитний договір був укладений між сторонами 18.03.2024, тобто, в період, коли позичальник звільняється від обов`язку сплати на користь кредитодавця неустойки за прострочення виконання грошового зобов`язання за договором позики. Таким чином, позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають. З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Згідно із ч. 1, 3 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по оплаті судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог (97,78%) в сумі 2960,77 грн.

Outcome: partial