Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-22 00:00:00

\~ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» звернулося до Слобідського районного суду міста Харкова через підсистему «Електронний суд» з позовом» до [PERSON] , в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за договором від 30.01.2024 №68618958 у розмірі 16410,00 грн, суму сплаченого судового збору в розмірі 2422,40 грн та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 9000 грн. В обґрунтування позову зазначено, що між ТОВ «ЕКО ФІН» та відповідачем 30.01.2024 було укладено\~Договір про споживчий кредит №68618958 (далі кредитний договір), відповідно до умов якого ТОВ «ЕКО ФІН» надав відповідачу кредит в сумі 3000,00 грн на строк 730 днів, а відповідач зобов`язалася повернути кредит та сплатити відсотки. ТОВ «ЕКО ФІН» умови кредитного договору виконав у повному обсязі, надавши відповідачу кредит на потрібну їй суму, однак відповідач свої зобов`язання не виконує, в зв`язку з чим виникла заборгованість. 05.05.2025 між ТОВ «ЕКО ФІН» та ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» укладений договір факторингу № 05-05/25, на підставі якого відбулося відступлення прав вимоги за\~кредитним договором від ТОВ «ЕКО ФІН» до позивача. На час подання позовної заяви сума заборгованості відповідача за кредитним договорм складає\~16410,00\~грн, з яких: заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) 3000,00 грн; заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги 13230,00 грн; заборгованість за нарахованими процентами згідно з кредитним договором (з моменту відступлення права вимоги по дату виготовлення розрахунку заборгованості) 180,00 грн; заборгованість за пенею та/або штрафами 0,00 грн; заборгованість за комісіями 0,00 грн; інфляційні збитки 0,00 грн; нараховані 3% річних 0,00 грн. Зазначена сума заборгованості відповідачем на даний час не погашена, що підтверджується розрахунком заборгованості, тому позивач просить позов задовольнити, стягнути з відповідача вказану заборгованість та судові витрати. Відповідач своїм правом на подання відзиву на позовну заяву та будь-яких документів, якими обґрунтовуються її заперечення проти позовних вимог до суду не надала. Процесуальні дії у справі Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.05.2025 справа розподілена судді Василенко О.Я. Ухвалою судді від 02.06.2025 відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. Представник позивача в судові засідання 24.06.2025 та 23.07.2025 не з`явився, в позовній заяві просив розглядати справу без участі його представника, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач в судові засідання 24.06.2025 та 23.07.2025 не з`явилася, причини неявки суду не повідомила, відзив на позов суду не подала, про день та час розгляду справи була повідомлена своєчасно та належним чином в порядку ст. 128 ЦПК України, шляхом направлення судової повістки за зареєстрованим місцем проживання відповідно до відомостей з Реєстру територіальної громади міста Харкова та шляхом направлення смс-повідомлення на вказаний в позовній заяві номер телефону, про причини неявки суду не повідомила. За правилами п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Судові повістки, які направлялися судом за зареєстрованим місцем проживання відповідача повернулися до суду, як неотримані відповідачем із зазначенням у довідках про причини повернення «за закінченням терміну зберігання» та «адресат відсутній за вказаною адресою». Відповідно до ст. 223, 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи, що в матеріалах справи є достатні дані про права і взаємовідносини сторін, відповідач належним чином повідомлена про місце і час судового засідання, на підставі ст. 280, 281 ЦПК України суд постановив проводити заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Фактичні обставини справи, встановлені судом Судом встановлено, що 30.01.2024\~ [PERSON] \~уклала з ТОВ «ЕКО ФІН»\~Договір про споживчий кредит/кредитний договір №68618958\~у формі електронного документа з використанням електронного підпису (а.с.7-17). Строк кредитування 730 днів (до 28.01.2026), дисконтний (пільговий період) 14 днів, процентна ставка за користування кредитом 1 % в день (п.2.2, п.2.6, 2.7). Проценти нараховують за кожен день користування кредитом та сплачують в останній день пільгового періоду, а після закінчення цього періоду щоденно (п.3.2.1.4.2, п.3.2.1.4.3). Підписанням Договору відповідач підтвердила, що вона ознайомлена з усіма його істотними умовами та їй була надана вся інформація, передбачена вимогами чинного законодавства. На підтвердження факту надання кредиту та користування кредитними коштами відповідачем позивач надав довідку платіжного провайдера (а.с.27). 05.05.2025 між ТОВ «ЕКО ФІН» та ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» укладений договір факторингу № 05-05/25. Відповідно до умов вказаного договору відбулося відступлення прав вимоги за\~ кредитним договором від ТОВ «ЕКО ФІН» до позивача (а.с. 36-40). Відповідно до наданої виписки за кредитом (а.с. 28) на дату відступлення прав вимоги первісним кредитором нараховано проценти за користування кредитом в сумі 13230,00 грн. Окрім того, позивача заявив вимоги щодо нарахованих процентів позивачем після набуття прав вимоги за кредитним договором на дату пред`явлення позову в сумі 180,00 грн. Мотиви,\~з яких\~виходив суд,\~застосовані норми\~права та\~висновки \~\~\~\~ Правилами ст. 1054\~ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. За змістом ч. 1, 2 ст. 207\~ ЦК\~України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За правилами ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Положеннями ч. 1ст.638 ЦК України унормовано, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно зі ст. 629\~ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч.1 ст.\~598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України). Суд встановив, що ТОВ «ЕКО ФІН»\~на підставі кредитного договору надало [PERSON] кредит в сумі 3000,00 грн, строком на 730 днів (до 28.01.2026), зі сплатою процентів за користування кредитом в кінці пільгово періоду, а при подальшому користуванні кредитом - щоденно. Відповідач свої зобов`язання з повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитом не виконує, в результаті чого має заборгованість перед позивачем. Приписами ст. 525, 526 ЦК України\~встановлено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. За положеннями ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Згідно зі ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Частиною 4 статті 16 Закону «Про споживче кредитування» передбачено, що у разі затримання споживачем сплати частини споживчого кредиту та/або процентів щонайменше на один календарний місяць кредитодавець має право вимагати повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, в повному обсязі, якщо таке право передбачене договором про споживчий кредит. При цьому, кредитодавець зобов`язаний у письмовій формі повідомити споживача про таку затримку із зазначенням дій, необхідних для усунення порушення, та строку, протягом якого вони мають бути здійснені. Якщо кредитодавець відповідно до умов договору про споживчий кредит вимагає здійснення платежів, строк сплати яких не настав, або повернення споживчого кредиту, такі платежі або повернення споживчого кредиту здійснюються споживачем протягом 30 календарних днів, з дня одержання від кредитодавця повідомлення про таку вимогу. Якщо протягом цього періоду споживач усуне порушення умов договору про споживчий кредит, вимога кредитодавця втрачає чинність. З позовної заяви вбачається, що позивач пред`явив вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором за весь строк кредитування, включаючи суму отриманого кредиту (тіла кредиту), строк погашення якого ще не настав. Відповідно до вимоги про усунення порушень основного зобов`язання від 12.05.2025 №15775618 (а.с.25) позивач заявив вимогу про сплату прострочених процентів за користування кредитом в сумі 13410,0 грн. Водночас, позивач не надав \~доказів направлення відповідачу відповідного повідомлення та вимогу про здійснення платежу -погашення суми кредиту, строк сплати якого ще не настав (про дострокове погашення кредиту), як це встановлено частиною 4 статті 16 Закону «Про споживче кредитування», а відтак зобов`язання з повернення тіла кредиту в сумі 3000,00 грн не є простроченими, а тому не підлягають задоволенню. За таких обставин, суд дійщов висновку про обґрунтованість позовних вимог на загальну суму 13410,00 грн, яка складається з суми простроченої заборгованості за простроченими процентами. Щодо розподілу судових витрат За правилами ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України). Згідно зі ст.\~137\~ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1)розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2)часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3)обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4)\~ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При визначенні суми відшкодування витрат суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод від 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Вказаний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 вказано, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат». Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 22 січня 2025 року у справі № 756/15736/18. Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні цих витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення. Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (висновки постанови Верховного Суду від 22.10.2018 у справі № 826/856/18). Відсутність у договорі про надання правової допомоги розміру та/або порядку обчислення адвокатського гонорару (як погодинної оплати або фіксованого розміру) не дає як суду, так і іншій стороні спору, можливості пересвідчитись у дійсній домовленості сторін щодо розміру адвокатського гонорару. Зазначений висновок викладено у постанові Верховного Суду від 06.03.2019 у справі № 922/1163/18. Таким чином, для документального доведення понесених стороною витрати на правову допомогу, необхідно надати: договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат (висновки постанови Верховного Суду від 28.09.2023 у справі№ 686/31892/19. Визначення договору про надання правової допомоги міститься в\~ст. 1 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», згідно з якою договір про надання правничої допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правничої допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правничої допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Представником позивача на підтвердження понесених позивачем витрат на правову допомогу надано договір №02-07/2024 про надання правничої допомоги від 02.07.2025, укладений між позивачем та Адвокатським об`єднанням «ЛІГА АССІСТАНС». При цьому, в копії заявки на надання юридичної допомоги та в копії акту приймання-передачі наданих послуг не вказано ні дати складання цих документів, ні їх номери, не зазначено які послуги були надані та який час витрачено на надання правничої допомоги (детальний опис робіт (наданих послуг тощо), не вказано яка сума витрат була здійснена при наданні правничої допомоги. Враховуючи те, що в договорі про надання правничої допомоги не вказана сума гонорару за наданні послуги, суд позбавлений можливості, в тому числі, пересвідчитись щодо пов`язаності витрат на правничу допомогу з вказаною справою, дійсній домовленості сторін щодо розміру адвокатського гонорару, тощо. Суд наголошує, що саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони. З огляду на викладене вище, а також враховуючи той факт, що фактичні витрати позивача на професійну правничу допомогу не підтвердженні належними та допустимими доказами, суд дійшов висновку про відмову в стягненні з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. 1\~ст. 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно задоволених позовних вимог. Отже, з відповідача належить стягнути 2422,40 грн судового збору.

Outcome: partial