Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-04 00:00:00

До Чернівецького районного суду звернулася [PERSON] з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, до досягнення дитиною двадцяти трьох років, вказуючи на те, що повнолітній син [PERSON] , [INFO] , є студентом першого курсу денної форми навчання Національної академії внутрішніх справ, за державним замовленням, для здобуття ступеня вищої освіти бакалавра за спеціальністю «Право». Позивач [PERSON] в судовому засіданні свої вимоги підтримує та просить їх задоволити. Зазначила, що її повнолітній син [PERSON] , будучи студентом Національної академії внутрішніх справ, отримує стипендію в розмірі 9000 гривень щомісячно. Відповідачем частково визнаються позовні вимоги та погоджується сплачувати аліменти для утримання повнолітнього сина в розмірі по 4000 гривень щомісячно на період йлшл навчання у вищому навчальному закладі, про що зазначається у поданому ним відзиві на позовну заяву. У відзиві зазначається про те, що у нього відсутня стабільна високооплачувана робота, а сума аліментів не повинна погіршувати його становище. Окрім того, [PERSON] зазначається про обов`язок утримувати неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] . Разом з тим, відповідач вказує на те, що він також потребує коштів для придбання продуктів харчування, на лікування, оплату комунальних послуг. З огляду на зазначене відповідач погоджується сплачувати аліменти для утримання повнолітнього сина в розмірі по 1000 гривень щомісячно. Дослідивши та оцінивши в сукупності матеріали справи, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог [PERSON] з огляду на наступне. Згідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до положень статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За вимогами ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Судом встановлено, що [PERSON] перебувала у шлюбних відносинах із [PERSON] , шлюб між якими розірвано згідно рішення Чернівецького районного суду Вінницької області від 05.04.2021 по справі №150/15/21 (провадження по справі №2/150/29/21), яке набуло чинності 06.05.2021 (а.с. 10-11). За період перебування у шлюбних відносинах у сторін народився син [PERSON] , [INFO] , про що свідчить копія свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 17.05.2007 року відділом реєстрації актів цивільного стану Чернівецького районного управління юстиції Вінницької області (а.с. 6), та донька [PERSON] , [INFO] , підтвердженням чого є копія свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 17.05.2017 року Чернівецьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області (а.с. 7). Повнолітній [PERSON] являється студентом першого курсу денної форми навчання денної форми навчання Національної академії внутрішніх справ, за державним замовленням, для здобуття ступеня вищої освіти бакалавра за спеціальністю «Право», про що свідчить довідка, видана вище вказаним навчальним закладом від 08.04.2025, №46/01-202. Термін навчання у вище вказаному навчальному закладі з 19.08.2024 до 04.07.2028 (а.с. 8). В обґрунтування своїх вимог [PERSON] посилається на те, що не здатна в повній мірі матеріально забезпечувати повнолітнього сина, який продовжує навчання, оскільки, це потребує особистих додаткових зусиль для забезпечення матеріального рівня для гідного розвитку і існування. Таким чином, судом встановлено, що повнолітній син сторін [PERSON] , який перебуває на утриманні матері [PERSON] , потребує матеріальної допомоги з боку батька, так як не працює, а продовжує навчання. Вирішуючи спір, суд встановив, що між сторонами виникли сімейні правовідносини щодо виконання батьками обов`язку утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання, тобто щодо стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчатися. Отриманих [PERSON] доходів недостатньо для належного утримання повнолітньої доньки, яка продовжує навчання. Доказів того, що відповідач є непрацездатним, або що йому заборонено працювати відповідною лікарською комісією, останнім суду не представлено, відтак, суд вважає, що [PERSON] , як батько [PERSON] , не позбавлений можливості матеріально забезпечувати на рівні з матір`ю повнолітнього сина, який продовжує навчання, тобто може працювати та сплачувати аліменти на утримання повнолітнього сина. Крім того, доказів того, що відповідач приймає участь в утриманні повнолітнього сина, який продовжує навчання, суду не представлено. Оскільки, відповідач може надавати матеріальну допомогу, але в повній мірі не приймає участі в матеріальному утриманні повнолітнього сина [PERSON] , який продовжує навчання і у зв`язку із цим потребує матеріальної допомоги, то суд вважає, що з нього слід стягнути аліменти на утримання повнолітнього сина у твердій грошовій сумі, відповідно до приписів ч.3 ст.181 СК України, якою встановлено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти), присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Встановлені судом сімейні правовідносини щодо виконання батьками обов`язку утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання, тобто щодо стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчатися, регулюються Конституцією України, СК України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України. Згідно із ст.55 Конституції України, кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Статтею 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків... має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Частиною 1 ст.199 СК України встановлено, що якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється в разі припинення навчання (ч.2 ст.199 СК України). Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання (ч.3 ст.199 СК України). Суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином (ч.ч.1, 2 ст.200 СК України). За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів (ч.3 ст.181 СК України). Відповідно до ч.1 ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує, в тому числі, стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; … інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.2 ст.182 Сімейного кодексу України (із змінами, внесеними згідно із Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 17.05.2017 року №2037-VІІІ) розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Статтею 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2025 рік» від 19.11.2024, №4059-IX затверджено з 1 січня 2025 року прожитковий мінімум для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення, зокрема, дітей віком до 6 років - 2563 гривні; дітей віком від 6 до 18 років - 3196 гривень. Відповідно до положень ст.184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. Враховуючи, що право повнолітнього сина сторін [PERSON] , який продовжує навчання, на матеріальне утримання з боку батька відповідача [PERSON] порушено, то воно підлягає судовому захисту, а позов - підлягає частковому задоволенню, тобто підлягають стягненню з відповідача на користь позивача аліменти на утримання повнолітнього сина [PERSON] , так як обставини, на які посилається позивач, підтверджуються належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, проаналізованими судом. Розмір аліментів 4000 гривень, який позивач просить стягнути з відповідача на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, є більшим мінімального гарантованого розміру встановленого ст.182 СК України. Разом з тим, суд вважає за необхідне зазначити у рішенні суду про стягнення аліментів з відповідача на користь позивача на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, що розмір аліментів не може бути меншим, ніж мінімальний гарантований розмір, визначений у ст.182 СК України, тобто не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Судом при визначенні розміру аліментів, що підлягають стягненню із відповідача, на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, беруться до уваги наступні обставини. В обґрунтування своїх заперечень проти вимог позивача відповідач посилається, на необхідність виконання свого обов`язку, як батька, утримувати неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] , яка проживає з позивачем по справі. Разом з тим, відповідач вказує на те, що він також потребує коштів для придбання продуктів харчування, на лікування, оплату комунальних послуг. З огляду на зазначене відповідач погоджується сплачувати аліменти для утримання повнолітнього сина в розмірі по 1000 гривень щомісячно. Так, згідно рішення Чернівецького районного суду Вінницької області від 05.12.2025 по справі №150/363/22 із відповідача стягувалися аліменти на\~утримання неповнолітнього\~сина [PERSON] ,\~ [INFO] \~та малолітньої\~дочки [PERSON] ,\~ [INFO] в розмірі 1/3 частки від заробітку (доходу) [PERSON] щомісячно але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (з розрахунку на одну дитину) та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, починаючи з дня пред`явлення позову 07 жовтня 2022 року до досягнення найстаршою дитиною повноліття (а.с. 9). Як вбачається із довідки №1-31 від 25.06.2025, виданої ТОВ «Науково промислова компанія «ХОУМ-НЕТ», відповідач по справі [PERSON] з 01.03.2023 працює у зазначеному товаристві, на даний час займає посаду монтажника звязку лінійника (Служба АВБ). Дохід за період з 01.12.2024 по 31.05.2025 склав 113459,93 грн. (а.с. 12). Із заробітної плати [PERSON] здійснюються відрахування для виплати аліментів для утримання неповнолітньої доньки [PERSON] за постановою від 06.03.2023 виконавчого провадження №70780137, виданою за виконавчим листом Чернівецького районного суду Вінницької області, що стверджується звітом про здійснені відрахування та виплати, проведеним Чернівецьким відділом ДВС у Могилів Подільському районі Вінницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ). Як вбачається із вказаного звіту відділу ДВС, заборгованості у [PERSON] по виплаті аліментів для утримання неповнолітньої доньки не існує, що не заперечується в судовому засіданні позивачкою. Суд критично ставиться до тверджень відповідача про те, що ним в добровільному порядку щомісячно надавалася матеріальна допомога сину шляхом переведення коштів на його банківську картку в розмірі 1000 гривень, на підтвердження чого додано платіжні виписки, з огляду на такі обставини. Аліменти на утримання дитини це форма участі батька або матері, що проживає окремо від дитини, в її утриманні, яка сплачується в грошовій формі на періодичній основі. Батьки зобов`язані\~утримувати дитину\~до досягнення\~нею повноліття (ст. 180\~СК України). Аліменти на утримання дитини можуть сплачуватись: за ініціативою платника на підставі його добровільної заяви; на підставі договору, укладеного батьками за взаємною згодою; на підставі рішення суду за позовом одержувача аліментів. Один із\~батьків може\~подати заяву\~за місцем\~роботи,\~місцем виплати\~пенсії,\~стипендії про\~відрахування аліментів\~на дитину\~з його\~заробітної плати,\~пенсії,\~стипендії у\~розмірі та\~на строк,\~які визначені\~у цій\~заяві (ч. 1 ст. 187 СК України). Однак, при цьому одержувач аліментів не обмежений у праві звернення до суду із позовом про стягнення аліментів. Якщо батьки не дійшли згоди щодо виплати аліментів, зацікавлена особа може звернутись до суду за їх стягненням (ч. 3 ст. 181 СК України). Як свідчать матеріали справи, відповідачем не подавалась заява за місцем роботи про відрахування аліментів на дитину із його заробітної плати у відповідному розмірі. Квитанції надана відповідачем про переказ коштів сину [PERSON] лише підтверджує волевиявлення відповідача, як батька, в такій дії, розпорядженні належними йому коштами на власний розсуд. Окрім того, із платіжних інструкцій неможливо встановити особу, яка є власником банківського рахунку, на який відповідачем перераховано кошти, тому вказана квитанція не є підтвердженням того, що це є добровільною сплатою аліментів саме на користь повнолітнього сина. Разом з тим, суд звертає увагу, що як стверджувала позивач в судовому засіданні її повнолітній сина [PERSON] , будучи студентом Національної академії внутрішніх справ, отримує стипендію в розмірі 9000 гривень щомісячно. З врахуванням всіх обставин справи суд дійшов висновку про стягнення із відповідача аліментів для утримання повнолітньої доньки в розмірі 2000 грн. 00 коп. та часткове задоволення таким чином позовних вимог. Відповідно до ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Будь-яких належних, допустимих та достовірних доказів, які б спростували доводи позивача, що викладені ним у позовній заяві, відповідачем суду не надано. Відповідно до ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.77 ЦПК України). Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом (ч.1 ст.78 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст.79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч.1 ст.80 ЦПК України). Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.ч.5, 6 ст.81 ЦПК України). Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч.ч.1, 2 ст.89 ЦПК України). Таким чином, під час судового розгляду предметом доказування є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення. Оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до переконання, що позов [PERSON] про стягнення аліментів підлягає частковому задоволенню. Частиною 1 статті 191 СК України встановлено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а вразі подання заяви про видачу судового наказу із дня подання такої заяви. Частиною1 статті 191 СК України встановлено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а вразі подання заяви про видачу судового наказу із дня подання такої заяви. При винесенні рішення, суд керується статтею 13 ЦПК України, щодо розгляду судом справ в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. Згідно з вимогами ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. При зверненні до суду із зазначеним позовом [PERSON] не сплачено судовий збір, оскільки, позивач звільнена від його сплати. Так, відповідно до пункту 3 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення. Таким чином, підлягає стягненню з відповідача судовий збір, ставка якого діяла станом на час звернення з позовом до суду (02.07.2025), тобто, в сумі 1211 грн. 20 коп. На підставі наведеного, ст., ст.182, 183, 191, 199, 200 СК України та

Outcome: partial