Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-24 00:00:00

Описова частина Короткий зміст позовних вимог 28 червня 2023 року до суду надійшов позов [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Київська районна адміністрація Одеської міської ради в особі органу опіки та піклування, про позбавлення батьківських прав стосовно малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , та призначення [PERSON] , [INFO] , опікуном малолітньої [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування позову позивачка вказала на те, що у її доньки - [PERSON] та відповідача народилася дитина - [PERSON] , проживало подружжя у орендованій квартирі, через півтора місяця після народження доньки [PERSON] повернулася у батьківський дім до позивачки, пояснивши, що спільне життя з відповідачем не склалося. У 2015 році відповідач декілька разів намагався налагодити стосунки з дружиною, при цьому донькою не цікавився, матеріальну допомогу не надавав. Влітку 2017 року [PERSON] пішла з дому, залишивши двох своїх дітей, і до теперішнього часу місце її проживання невідоме. У 2020 році за заявою позивачка до Служби у справах дітей Київська районна адміністрація Одеської міської ради дійшла висновку про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно її малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] та позбавлення батьківських прав відповідача стосовно малолітньої [PERSON] та призначення її опікуном малолітніх онуків. Рішенням Київського районного суду м.Одеси від 23 квітня 2021 року [PERSON] позбавлено батьківських прав стосовно малолітніх дітей та призначено їхнім опікуном позивачку, у частині вимог про позбавлення [PERSON] батьківських прав відмовлено. Після ухвалення рішення відповідач жодного разу не бачився зі своєю донькою, матеріальну допомогу не надає, лише один раз 02 травня 2021 року передав дитині пакет з пасками. Позивачка з народження опікується онукою [PERSON] , виховує та утримує її, за станом здоров`я здатна виконувати обов`язки опікуна. Рух справи в суді 13 липня 2024 року після отримання інформації про зареєстроване місце проживання відповідача провадження у справі відкрито та призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 02 жовтня 2024 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. У судовому засіданні 07 травня 2025 року позивачка підтримала свої позовні вимоги. 16 липня 2025 року у судове засідання учасники справи не з`явилися. Позивачка надала суду заяву про підтримання позовних вимог, розгляд справи у її відсутності та згоду на ухвалення заочного рішення, в якій також зазначила, що поведінка відповідача залишилася незмінною. Відповідач про слухання справи повідомлявся належним чином шляхом направлення судових повісток за зареєстрованою адресою місця проживання, проте поштова кореспонденція поверталася до суду без вручення адресату з довідками АТ «Укрпошта» - «Адресат відсутній за вказаною адресою», а також шляхом направлення повідомлення про слухання справи до Міністерства оборони України для забезпечення повідомлення відповідача, який призваний на військову службу за мобілізацією до військової частини [NUMBER] . Судом враховується також судова повістка, доставлена на номер телефону, зазначений відповідачем у його письмовій заяві до Служби у справах дітей Одеської міської ради. Отже, судом вжито заходи для належного повідомлення відповідача про розгляд справи, тому відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України він вважається таким, що повідомлений належним чином. Причини своєї неявки суду не повідомив, із клопотаннями не звертався, відзив на позов не подавав. Також суд звертає увагу на те, що 27 листопада 2024 року відповідач повідомлявся про розгляд справи за допомогою телефонограми з роз`ясненням права на подання відзиву на позов. Третя особа Київська районна адміністрація Одеської міської ради - свого представника у судове засідання не забезпечила, у матеріалах справи є клопотання про розгляд справи у відсутності їхнього представника та підтримання висновку про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно малолітньої доньки [PERSON] . Враховуючи неявку належним чином повідомленого відповідача в судове засідання, який не повідомив про причини неявки та не подав відзив відповідно до статті 280 ЦПК України суд, зі згоди позивачки, вважає за можливе проводити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Відповідно до вимог ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно з вимогами ч.5 ст.268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Мотивувальна частина Фактичні обставини справи встановлені судом Судом встановлено, що [INFO] народилася [PERSON] , актовий запис № 11198, складений Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, свідоцтво про народження серії [NUMBER] , у якому батьками дитини зазначені: батько - [PERSON] , мати - [PERSON] . Відповідно до довідки Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] з 12 листопада 2014 року разом із бабусею - [PERSON] 156/1000 частин будинку за адресою: [ADDRESS] , знаходиться у спільній частковій власності [PERSON] та членів її сім`ї - [PERSON] та [PERSON] . [PERSON] станом на червень 2023 року навчається у Одеському ліцеї «Гармонія». Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 23 квітня 2021 року у справі № 947/37208/20 мати дитини [PERSON] позбавлено батьківських прав стосовно [PERSON] , [INFO] , та іншого її сина [PERSON] , [INFO] , опікуном яких призначено [PERSON] . Також за рішенням суду з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання двох дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу), щомісячно; а з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дня подачі позовної заяви до суду до досягнення дітьми повноліття. Після ухвалення рішення суду відповідач жодного разу із донькою не бачився, її не відвідував, матеріальної допомоги на утримання не надавав. Відповідно до наданого висновку від 12 липня 2024 року № 1282/01-11 Київська районна адміністрація Одеської міської ради в особі органу опіки та піклування вважає за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав стосовно доньки [PERSON] , оскільки він ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків. Органом опіки та піклування також було встановлено, що наказом Служби у справах дітей Одеської міської ради від 10 лютого 2020 року № 11 малолітня [PERSON] , [INFO] , взята на облік дітей, які перебувають у складних життєвих обставинах, як дитину, яка проживає в сім`ї, в якій батьки ухиляються від виконання батьківських обов`язків. Уповноваженими особами територіального відділу Служби у справах дітей Одеської міської ради у Київському районі засобами телефонного зв`язку 14 травня 2024 року проведено бесіду з [PERSON] , яка повідомила, що не зверталась до державної виконавчої служби з питання примусового стягнення аліментів з [PERSON] на підставі рішення суду про стягнення аліментів; батько дитини [PERSON] не бере участі у вихованні, навчанні та лікуванні дитини. Згідно з довідкою Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради від 02 лютого 2024 року № С7-23758-ю/о [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] , [INFO] , та малолітня [PERSON] , [INFO] , зареєстровані за адресою: [ADDRESS] (довідка Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради від 16 квітня 2024 року № С7-83532-ю/о). Відповідно до акту обстеження умов проживання, складеного уповноваженими особами територіального відділу Служби у справах дітей Одеської міської ради у Київському районі, за місцем проживання [PERSON] та малолітньої [PERSON] , у квартирі чисто, в наявності всі необхідні меблі та техніка, для кожної дитини відведена окрема кімната, в якій є ліжко, шафа з одягом в достатній кількості, ноутбук, іграшки, книжки за віком, телевізор тощо. Згідно з Актом оцінки потреб сім`ї/особи, наданого Центром соціальних служб Одеської міської ради від 05 січня 2024 року № 04/01-4622 [PERSON] належним чином піклується про життя та здоров`я дітей. Відповідно до письмових пояснень [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , наданих органу опіки та піклування, [PERSON] за фактичним місцем проживання характеризується позитивно, самостійно виховує своїх онуків [PERSON] та [PERSON] , діти завжди охайні, привітні, відвідують школу, батька малолітньої [PERSON] вони ніколи не бачили, всі турботи щодо виховання дітей покладено на бабусю - [PERSON] . Згідно з довідкою про доходи, виданою Центральним об`єднаним управлінням ПФУ в м. Одесі в Одеській області від 16 квітня 2024 року, [PERSON] перебуває на обліку і отримує пенсію. [PERSON] , [INFO] , на території України станом на 16 квітня 2024 року до кримінальної відповідальності не притягується, незнятої чи непогашеної судимості не має та в розшуку не перебуває; на наркологічному обліку не перебуває, психічних розладів не має, перебуває на обліку кандидатів в опікуни. Малолітня [PERSON] навчається у Одеському ліцеї «Гармонія» Одеської міської ради у 3 - А класі, зарекомендувала себе як старанна, працелюбна, уважна учениця, навчальні досягнення достатнього рівня, виявляє логічне та творче мислення, на уроках завжди активна, виконує домашнє завдання, відповідально ставиться до будь-яких доручень, багато читає, бере активну участь у громадському житті школи та класу, має багато друзів, підтримує дружні стосунки з багатьма учнями. Бабуся [PERSON] приділяє належну увагу вихованню дівчинки, дитина забезпечена всім необхідним для навчання, завжди охайно одягнена. Бабуся регулярно цікавиться успіхами онучки у класного керівника та бере активну участь у житті класу. За навчальний 2023-2024 роки батько [PERSON] , не цікавився навчанням дитини у школі і не відвідував навчальний заклад (довідка Одеського ліцею «Гармонія» ОМР від 08 квітня 2024 року № 160). Малолітня [PERSON] , [INFO] , перебуває на обліку КНП «Дитяча міська поліклініка № 6» ОМР, декларація на медичне обслуговування дитини підписана з лікарем-педіатром [PERSON] , профілактичні щеплення проведені частково з порушенням графіку, останній візит відбувся 19 січня 2024 року, дитина відвідує поліклініку у супроводі бабусі. Враховуючи вимоги ст. 171 СК України, працівники Служби у справах дітей Одеської міської ради проводили бесіду з малолітньою [PERSON] , [INFO] , за результатами якої встановлено, що між кандидатом в опікуни [PERSON] та малолітньою дитиною склалися теплі та довірливі стосунки, бабуся [PERSON] перебуває у гарних стосунках з онукою, бабуся для неї готує їжу, купує необхідні речі та піклується про неї, дитина всім серцем любить свою бабусю та називає її своєю мамою. Крім того, у малолітньої [PERSON] є рідні брати: [PERSON] , [INFO] , який перебуває під опікою [PERSON] та проживає за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , який проживає разом з матір`ю [PERSON] , [INFO] (довідка від 28 травня 2024 року № 05/5498/4). [PERSON] має право користування на нерухоме майно за адресою: [ADDRESS] (довідка від 28 травня 2024 року № 05/5498/3), інформація про наявність рахунку, відкритого в установі банку на її ім`я, відсутня (довідка Служби у справах дітей Одеської міської ради від 28 травня 2024 року № 05/5498/2). Відповідно до висновку про стан здоров`я, фізичного та розумового розвитку дитини, виданого 19 січня 2024 року КНП «Дитяча міська поліклініка № 6» Одеської міської ради, малолітній [PERSON] , [INFO] , поставлений діагноз: Скаліотична постать М 40, Гіперметропія Н 52.0. За інформацією [INFO] від 13 травня 2024 року № 3/583 батько [PERSON] , [INFO] , 05 лютого 2024 року призваний на військову службу за мобілізацією до військової частини [NUMBER] . 01 квітня 2024 року уповноваженими особами територіального відділу Служби у справах дітей Одеської міської ради у Київському районі в телефонному режимі проведено бесіду з батьком дитини [PERSON] , якого проінформовано про розгляд звернення [PERSON] щодо позбавлення його батьківських прав стосовно його малолітньої дитини [PERSON] та призначення її опікуном [PERSON] , на що він повідомив, що на теперішній час проходить військову службу в лавах Збройних Сил України, надав письмову заяву, в якій заперечує проти позбавлення його батьківських прав. Під час бесіди уповноваженими особами територіального відділу Служби у справах дітей Одеської міської ради у Київському районі з [PERSON] він повідомив, що неодноразово приходив за адресою місця проживання своєї доньки, але двері йому ніхто не відчинив (дата візиту травень 2021 року), після чого він звернувся до органів Національної поліції про перешкоду йому у спілкуванні з дитиною, під час останньої спроби побачитись з дитиною з будинку вийшов дідусь [PERSON] та зі слів [PERSON] , сказав йому, щоб він забув їхню адресу, не приходив до школи, та дитину йому не віддадуть. Також [PERSON] повідомив, що відправляв аліменти на утримання дитини, але вони повертались назад, на підтвердження чого надав ксерокопії квитанцій від 19.06.2021 та 21.07.2021 про переказ аліментів на користь [PERSON] на утримання дитини [PERSON] на загальну суму 2900 грн. Інших доказів щодо участі у житті та вихованні малолітньої доньки [PERSON] він не надав. В ході проведення засідання комісії з питань захисту прав дітей, яке відбулось 27 червня 2024 року, [PERSON] наполягала на задоволенні своєї заяви, обґрунтовуючи тим, що коли дитині було 1,5 місяці батьки покинули [PERSON] на неї, самоусунулись від виконання своїх батьківських обов`язків, батько не бере участі у житті та вихованні дитини, заявниця повідомила, що батько дитини останній раз бачив [PERSON] в 1,5 роки і вона цього не може пам`ятати, дитина також повідомила, що їй ніхто не забороняє спілкуватися з батьком. Опитана у судовому засіданні у присутності представника Київської районної адміністрації Одеської міської ради малолітня [PERSON] пояснила, що з батьком давно не бачилася, не пам`ятає чи дарував він їй подарунки, телефону вона немає, не хоче, щоб батька позбавляли батьківських прав, бо хоче побачитися з ним.Однак, в наступному засіданні зазначила, що вона не зрозуміла запитання, тому уточнила, що хотіла з ним лише один раз побачитися. Позиція суду Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивачки, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з огляду на таке. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Забезпечення найкращих інтересів дитини - дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити (абзац четвертий частини першої статті 1 Закону України «Про охорону дитинства»). Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»). Частиною сьомою статті 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до частини першої статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, то вони відповідно до п.2 ч.1 та ч.2 ст.164 СК України можуть бути позбавлені судом батьківських прав. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності (частина перша статті 155 СК України). Відповідно до статті 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. Тлумачення змісту пункту 2 частини першої статті 164 СК України дає змогу зробити висновок, що ухилення від виконання обов`язків з виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна оцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є винятковим заходом, який тягне за собою істотні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді цієї категорії справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і потрібно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Згідно зі статтею 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, діючої на Україні з 27.09.1991, «держави-учасники визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-и) несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей». Згідно з нормами ч.6 ст.19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Проте підстав для сумніву у достовірності висновку спеціалістів, його компетентності або об`єктивності у суду не має. Відповідно до положень пунктів 15 та 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтується на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід застосовувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний та духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток, як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. В постанові від 20 березня 2024 року у справі № 204/2097/22 Верховний Суд зробив висновок, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом. Суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька й матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. В постанові від 15 травня 2019 року у справі № 661/2532/17 КЦС Верховний Суд вказав, що самого тільки факту заперечення проти позову про позбавлення батьківських прав недостатньо, щоб підтвердити наявність справжнього та належного інтересу відповідача до власної неповнолітньої дитини. Також у постанові Верховного Суду від 27 січня 2021 року у справі № 398/4299/17 (провадження № 61-2861св20) зроблено такий висновок: «[…] Лише зазначення відповідачем в апеляційній скарзі про його бажання піклуватися про дитину не спростовує факту його ухилення від виконання своїх обов`язків з виховання дитини. […] Факт заперечення відповідачем проти позову про позбавлення його батьківських прав з урахуванням його поведінки не свідчить про його інтерес до дитини та реальне бажання змінити поведінку. Верховний Суд зазначає, що позбавлення відповідача батьківських прав, здійснене згідно із законом (пункт 2 частини першої статті 164 СК України), спрямоване на захист прав та інтересів дитини, отже, має законну мету і втручання в права відповідача є пропорційним меті позбавлення його батьківських прав». В своїй в постанові Верховний Суд 23 листопада 2022 року у справі № 149/2510/21 зазгначив, що той з батьків дитини під час звернення повторно поданого до нього позову про позбавлення його батьківських прав має доводити зміну свого ставлення до участі у вихованні своєї неповнолітньої дитини, заперечити і спростувати відповідними доказами факт нехтування ним своїми батьківськими обов`язками. Верховний Суд зазначає, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, проте першочергово мають враховуватися якнайкращі інтереси дитини, оцінка яких включає в себе знаходження балансу між усіма елементами, потрібними для ухвалення рішення, а також оцінку всіх доказів у справі, які підтверджують виконання чи нехтування батьком/матір`ю своїми батьківськими обов`язками. Позбавлення батьківських прав, здійснене згідно із законом (пункт 2 частини першої статті 164 СК України), спрямоване на захист прав та інтересів дитини, отже, має законну мету і втручання в права батька/матері є пропорційним меті позбавлення батьківських прав. Крім того, позбавлення батьківських прав не тягне невідворотних наслідків, оскільки не позбавляє особу, яка позбавлена батьківських прав, на спілкування з дитиною і побачення з нею, а також права на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Оцінивши усі докази в сукупності, суд вважає, що під час судового розгляду безперечно встановлено, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню та утриманню своєї доньки і на цих підставах повинен бути позбавлений батьківських прав. При цьому, суд звертає увагу на те, що питання про позбавлення відповідача батьківських прав порушується позивачкою повторно, з часу ухвалення першого рішення ухваленого 23 квітня 2021 року відповідач не вчинив дій для спілкування з дитиною, не звертався з повідомленнями до органу опіки та піклування до суду з позовом про усунення перешкод у спілкуванні. Крім того, суд звертає увагу на те, що навіть під час розгляду справи в суді відповідач не намагався надати докази, які можуть спростувати твердження позивачки. Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19) зроблено висновок про те, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс. Отже, встановленні обставини вказують на те, що доводи позивачки знайшли своє підтвердження. Позбавлення батьківських прав відповідача відповідає інтересам малолітньої дитини, оскільки відповідач ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини, а саме тривалий час не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, не забезпечує необхідним харчуванням, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу. Як вбачається з матеріалів справи позивачка, звертаючись до суду з позовом, судовий збір не сплатила, так як звільнена на підставі п. 7 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір». Нормами ч.1 ст.141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За ч. 6 ст. 141 ЦПК якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Враховуючи встановлені обставини та виходячи із вказаних норм, суд дійшов висновку, що з відповідача на користь держави необхідно стягнути судовий збір у розмірі 1073,60 грн.

Outcome: approved