Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-23 00:00:00

Позивач звернувся із позовом до відповідача про стягнення заборгованості, в якому зазначив, що відповідно до укладеного з ТОВ «Займер» кредитного договору №129904 від 21.06.2020 [PERSON] надано кредит у розмірі 2000 грн. із строком кредитування на 27 днів з стандартною процентною ставкою 2% в день (730% річних). Відповідач свої зобов`язання за договором не виконує, не здійснює платежів в рахунок погашення суми позики та нарахованих процентів, у зв`язку з чим у відповідача утворилась заборгованість, яка станом на 13.01.2025 становить 10280 грн. та складається з: 2000 грн. - прострочена заборгованість за сумою кредиту, 8280 грн. - прострочена заборгованість за процентами. Разом з тим, 28.10.2021 між ТОВ «Займер» та ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» укладено договір факторингу №01-28/10/2021 з відступленням прав грошової вимоги за кредитами, відповідно до якого право грошової вимоги за кредитним договором, укладеним з [PERSON] , перейшло до ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ». На підставі викладеного позивач просить стягнути з відповідача вказану суму заборгованості, а також судові витрати по справі. Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 26.05.2025 у справі відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення (виклику) учасників. Відповідачу 29.05.2025 направлялись позовні матеріали, що підтверджується копією супровідного листа наявного в матеріалах справи, проте кореспонденція повернулася до суду без вручення з відміткою «за закінченням терміну зберігання». Станом на 18.07.2025 відзиву на позовну заяву на адресу суду не надходило, як і не надходило інших заяв щодо предмету спору. За наявності відомостей про направлення відповідачу позовних матеріалів та відсутності відзиву на позовну заяву та заперечень проти розгляду позову в порядку спрощеного позовного провадження, суд вважає за можливе проводити розгляд справи за наявними в матеріалах справи доказами без повідомлення (виклику) учасників. Повно та всебічно дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд вважає встановленими наступні обставини. Як вбачається з матеріалів справи, 21.06.2020 між ТОВ «Займер» та [PERSON] було укладено договір про надання фінансового кредиту №129904, за умовами якого відповідачу надано фінансовий кредит у розмірі 2000 грн. із строком кредитування на 27 днів до 17.07.2020 з фіксованою процентною ставкою 2% на добу (730% річних). Згідно п.2.1 договору повернення кредиту та сплата процентів за користування кредитом здійснюватиметься згідно з графіком розрахунків, який є невід`ємною частиною цього договору. У відповідності до п.3.4.2 договору клієнт зобов`язаний своєчасно повернути кредит та сплачувати проценти за користування кредитом в порядку встановленому договором. Згідно п.4.3 договору у разі якщо клієнт не повернув кредит в строк зазначений у договорі, клієнт зобов`язаний виплатити товариству пеню в розмірі 5% від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання умов цього договору починаючи з першого дня прострочення. З матеріалів справи убачається, що позивач свої зобов`язання виконав належним чином. Після укладення договору відповідач своїх зобов`язань за вказаним договором належним чином не виконував, не здійснював платежів в рахунок погашення суми позики та нарахованих процентів, у зв`язку з чим у нього утворилась заборгованість за вказаним договором, яка станом на 13.01.2025 становить 10280 грн. та складається з: 2000 грн. - прострочена заборгованість за сумою кредиту, 8280 грн. - прострочена заборгованість за процентами. 28.10.2021 між ТОВ «Займер» та ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» укладено договір факторингу №01-28/10/2021 з відступленням прав грошової вимоги за кредитами, відповідно до якого право грошової вимоги за кредитним договором, укладеним з [PERSON] , перейшло до ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ». На момент розгляду справи відповідач не сплатив зазначену суму заборгованості. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти позичальнику у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно із ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). У відповідності до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ст. 611 ЦК України). Таким чином, виходячи із вищенаведеного суд прийшов до висновку про те, що позивач виконав всі умови договору належним чином, а відповідач ухиляється від виконання взятих на себе договором зобов`язань, що є порушенням норм чинного законодавства України та умов вказаного договору. Зважаючи на наявні в матеріалах справи докази, розрахунок розміру заборгованості, суд вважає, що відомості, які вони містять, відповідають дійсним обставинам справи. Отже, зважаючи на наведене вище, суд вважає, що позов є законним, таким, що відповідає вимогам чинного законодавства України та підлягає задоволенню в повному обсязі. Окрім цього, між ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» та адвокатом Пархомчуком С.В. укладено договір про надання правової допомоги від 29.12.2023, додаткову угоду №1 від 27.12.2024, складено акт про отримання правової допомоги від 24.06.2025, на підставі яких за надання правової допомоги (зустріч та консультація щодо перспективи судового врегулювання кредитної заборгованості, складення та подання до суду позовної заяви, підготовка доказів/додатків до неї, моніторинг/аналіз судової практики, інші клопотання, заяви до суду, складення процесуальних документів, моніторинг ЄДРСР щодо процесуального статусу судової справи, канцелярські витрати на виготовлення копій документів, відправка поштової кореспонденції), позивачем сплачено адвокату 10500 грн, що підтверджується платіжною інструкцією №39409 від 09.06.2025. Разом з тим, відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно п. 2 ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Згідно ч.3 ст.141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі ст.41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12.10.2006 у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10.12.2009 у справі «Гімайдуліна і інші проти України» (пункти 34 - 36), від 23.01.2014 у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26.02.2015 у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28.11.2002 у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Враховуючи положення ст. 28 Правил адвокатської етики (затверджені Звітно-виборним з`їздом адвокатів України 09.06.2017) необхідно дотримуватись принципу «розумного обґрунтування» розміру оплати юридичної допомоги. Цей принцип набуває конкретних рис через перелік певних факторів, що мають братись до уваги при визначенні розміру оплати: обсяг часу і роботи, що вимагається для адвоката, його кваліфікацію та адвокатський досвід, науково-теоретична підготовка. До такого висновку прийшов Верховний Суд у своїй постанові від 13.02.2019 у справі № 756/2114/17 (провадження 61-10774св18). Судом встановлено, що у справі було відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення (виклику) учасників, судові засідання у справі не призначались, тобто фактично правова допомога, яка надавалась позивачу, полягала у складанні процесуальних документів, а саме позовної заяви. Крім того, в акті про отримання правової допомоги з-поміж іншого адвокатом визначені послуги з подання клопотань та заяв до суду, складання процесуальних документів, проте як убачається з матеріалів справи, представником позивача крім заяви про розподіл судових витрат до суду жодних процесуальних документів, в тому числі заяв чи клопотань, не подавалось. Водночас, суд зазначає, що у відповідності до висновків наведених Верховним Судом у постанові від 02.02.2024 у справі №910/9714/22, подання стороною заяви про розподіл судових витрат (заяви про ухвалення додаткового рішення) не може бути ототожнено з витратами на професійну правничу допомогу, які пов`язані з розглядом справи по суті спору. Суд також зауважує, що визначені адвокатом послуги такі як зустріч та консультація щодо перспективи судового врегулювання кредитної заборгованості та складення та подання позовної заяви, підготовка доказів, моніторинг/аналіз судової практики є взаємопов`язаними послугами, натомість адвокатом у вказаному акті вони розписані як окремі дії, які фактично входять до послуги складення позовної заяви, у зв`язку з чим було штучно збільшено кількість та вартість наданих адвокатом послуг, яка водночас перевищує ціну позову. Щодо компенсації канцелярських витрат на виготовлення копій документів та відправки поштової кореспонденції судом встановлено, що у зв`язку із розглядом вказаної справи адвокатом понесено витрати за направлення відповідачу копії позовної заяви з додатками та копії заяви про розподіл судових витрат з додатками, на загальну суму 130 грн. Будь-яких доказів на понесення витрат у більшому розмірі стороною позивача не надано. Додатково суд звертає увагу на те, розмір витрат на правничу допомогу, заявлених до стягнення перевищують ціну позову. На підставі викладеного, суд приходить до висновку про часткову компенсацію витрат на професійну правничу допомогу. Інші наявні в матеріалах справи докази висновків суду не спростовують. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved