Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-24 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовом до відповідачів про відшкодування моральної шкоди на користь позивача в розмірі 100000,00 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 09.12.2024 інспектором ВРПП Новомосковського РВП ГУНП в Дніпропетровській області Романішвілі З.Д. складено відносно [PERSON] (далі по тексту Позивач) протокол про адміністративне правопорушення серії ВАД № 349541 від 09 грудня 2024 року за ст. 173 КУпАП. Згідно фабули протоколу про адміністративне правопорушення: 09.12.2024 року о 16 год. 10 хв. в м. Самар, Новомосковського р-н, Дніпропетровської області, вул. Українська №7 «б», гр. [PERSON] , знаходячись в громадському місці, виражався нецензурною лайкою, погрожував поліцейським фізичною розправою, був неодноразово попереджений, що за це є адміністративна відповідальність, але продовжував порушувати громадський порядок та спокій громадян, чим вчинив правопорушення, передбачене ст. 173 КУпАП. Постановою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11.02.2025 у справі №183/12614/24 [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 173 КУпАП, яка була скасована апеляційною інстанцією, що на його думку підтверджує незаконність дій співробітників поліції. У зв`язку з неправомірними діями поліцейських, перенесені хвилювання [PERSON] з приводу складення адміністративних матеріалів за ст.173 КУпАП, розмір заподіяної моральної шкоди інспектором ВРПП Новомосковського РВП ГУНП в Дніпропетровській області [PERSON] , внаслідок скоєння ним протиправних дій, позивач оцінює в 100 000 гривень (сто тисяч гривень). Це сума, яка необхідна для того, щоб хоч якимось чином загоїти отримані душевні страждання та моральні переживання, які позивач отримав, а також відновити його психічний та психологічний стан. Представник Головного\~управління Національної\~поліції в\~Дніпропетровській областіу відзиві на позовну заяву зазначив, що факт складання поліцейським протоколу не вказує на фактичну вину особи. Протокол є носієм доказової інформації, яка в подальшому може бути використана органом, який здійснює розгляд справи про адміністративне правопорушення з метою прийняття рішення щодо наявності або відсутності складу адміністративного правопорушення в діях особи. Представник Головного\~управління Державної\~казначейської служби\~України у\~Дніпропетровській областіу відзиві на позовну заяву вказав, що помилковими є визначення таких способів відшкодування шкоди як «стягнення за рахунок коштів Державного бюджету шляхом списання в безспірному порядку з єдиного казначейського рахунку», «стягнення коштів з Казначейства/через Казначейство», «стягнення коштів шляхом списання з єдиного казначейського рахунку через Казначейство», отже вважають, що, боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є Держава Україна як учасник цивільних відносин (частина друга статті 2 ЦК України). Ухвалою від 12.05.2025 справа прийнята до розгляду та провадження у ній відкрито. У судовому засіданні представник позивача позов підтримав, просив його задовольнити та надав пояснення, аналогічні викладеним у позові. Представники відповідачів у судовому засіданні позов не визнали, заперечували проти його задоволення та надали пояснення, аналогічні викладеним у відзивах на позов. Суд, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, що мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, приходить до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з огляду на наступне. Судом встановлено, що 09.12.2024 інспектором ВРПП Новомосковського РВП ГУНП в Дніпропетровській області Романішвілі З.Д. складено стосовно [PERSON] протокол про адміністративне правопорушення серії ВАД № 349541 від 09 грудня 2024 року за ст. 173 КУпАП. Згідно фабули протоколу про адміністративне правопорушення: 09.12.2024 року о 16 год. 10 хв. в м. Самар, Новомосковського р-н, Дніпропетровської області, вул. Українська №7 «б», гр. [PERSON] , знаходячись в громадському місці, виражався нецензурною лайкою, погрожував поліцейським фізичною розправою, був неодноразово попереджений, що за це є адміністративна відповідальність, але продовжував порушувати громадський порядок та спокій громадян, чим вчинив правопорушення, передбачене ст. 173 КУпАП. Постановою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11 лютого 2025 року у справі №183/12614/24 [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 173 КУпАП. Постановою Дніпровського апеляційного суду від 18 березня 2025 року у справі №183/12614/24 закрито провадження стосовно [PERSON] за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП, у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення. [PERSON] під час складання протоколу перебував під наглядом лікаря психіатра з 25.11.2024 року, що підтверджується довідкою КНП «НЦМЛ» НМР» №172 від 10.12.2024. Довідкою від 15.08.2023 за № 9315 підтверджуєтеся, що [PERSON] брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, був неодноразово нагороджений за активний захист Вітчизни. Під час захисту Батьківщини у [PERSON] погіршився психічний стан та був встановлений діагноз розладу адаптації, змішане порушення емоцій та поведінки, стан субкомпенсації (F 43.25), що підтверджується випискою із медичної карти (стаціонарного) хворого від 17.02.2023 року №251/2023. 31.07.2023 [PERSON] отримав множинні вогнепальні поранення правого передпліччя з відкритим переломом ліктьової кістки, лівої кисті з наскрізним дефектом м`яких тканин, відчленування II та III п`ясної кістки з травматичною ампутацією II та III п., пахової ділянки зліва, стегна, гомілки та стопи лівої нижньої кінцівки з відкритим переломом лівої стегнової кістки та травматичною ампутацією I-II п., через що Військово-лікарська комісія встановила непридатність до військової служби з виключенням з військового обліку, що підтверджується довідкою про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) від 06.10.2023 року та свідоцтвом про хворобу №23979с від 26.09.2024. [PERSON] є особою з інвалідністю I-Б групи згідно довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією №099184 та пенсійного посвідчення серії [NUMBER] , що також підтверджувалося явними ознаками обмежених можливостей (частково ампутовані пальці лівої руки, неможливе повноцінне згинання лівої ноги), наявність яких є прямою забороною застосування фізичної сили, що передбачено ч. 5 ст. 43 ЗУ «Про Національну поліцію». 11.12.2024 [PERSON] звернувся до клінічного психолога через підвищений рівень тривоги, імпульсивності, емоційних спалахів та негативний психоемоційний стан, що підтверджується випискою з медичної карти. 16.12.2024 [PERSON] проведено операцію відділенням мікрохірургії та реконструктивно відновлювальної хірургії верхньої кінцівки ДУ «ІТО НАМН України», що підтверджується Довідкою-випискою з історії хвороби стаціонарного хворого №607380. Наказом ГУНП в Дніпропетровській області від 03 січня 2025 року № 14-к за порушення службової дисципліни, недотримання вимог пунктів 1,2,3 ч.1 та ч.3 ст.18, ч. 6 ст. 45 Закону України «Про Національну поліцію», порушення пункту 7 ч.3 ст.1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого Законом України від 15.03.2018 № 2337-VІІІ, порушення пункту 5 розділу II Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом МВС України від 18.12.2018 № 1026, пунктів 2, 10 розділу ІІІ Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС від 07.11.2015 № 1395, ч. 1 ст. 283 КУпАП та пункту 2.24 розділу П посадових інструкцій від 07.10.2024 № 4319, що виразилося у не пред`явленні на вимогу особи службове посвідчення, надавши можливість ознайомитися з викладеною в ньому інформацією, у не включенні портативного відеореєстратора з моменту початку виконання службових обов`язків 09.12.2024, зокрема під час зупинки транспортного засобу під керуванням [PERSON] , а також його вимикання під час доставляння [PERSON] та оформлення адміністративних матеріалів відносно останнього, у не повному та всебічному дослідженні всіх обставин справи, що у свою чергу призвело до не винесення постанови по справі про адміністративне правопорушення передбачене частиною 1 статті 121-3 КУпАП відносно [PERSON] , а також у не здійсненні належного контролю за своїми емоціями під час спілкування з [PERSON] , застосовано до інспектора відділу реагування патрульної поліції Новомосковського районного відділу поліції ГУНП старшого лейтенанта поліції [PERSON] (0169612) застосовано дисциплінарне стягнення у виді суворої догани. За аналогічні обставини [PERSON] (0169612)\~притягнений до\~дисциплінарної відповідальності\~наказомГУНП в Дніпропетровській області від 06 березня 2025 року № 436- к у виді попередження про неповну службову відповідність. Та в подальшому на підставі наказу ГУНП від 14 квітня 2025 року № 485 о/с [PERSON] звільнений за пунктом 6 (у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України) частини 1 статті 77 закону України «Про Національну поліцію» з 15 квітня 2025 року. Згідно зі статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Відповідно до частин першої та другої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Як зазначено вище постановою апеляційної інстанції встановлено, що судом першої інстанції належним чином не надано оцінки дослідженим матеріалам, зокрема, відеозапису місця події. Складений протокол про адміністративне правопорушення щодо [PERSON] не відповідає вимогам ст.256 КУпАП, оскільки викладена суть адміністративного правопорушення не відповідає обставинам, зазначеним на відеозаписі місця події. Приймаючи відповідно до ст. 294 КУпАП нову постанову, суд апеляційної інстанції виходив з того, що як вбачається із відеозапису місця події, під час спілкування з [PERSON] працівники поліції на законну вимогу не пред`явили службове посвідчення, що є порушенням п. 1,2 ч. 1 та ч. 3 ст. 18 Закону України Про Національну поліцію, та щодо яких в подальшому згідно із Наказом Національної поліції України ГУНП в Дніпропетровській області 14к від 03.01.2025 року було застосоване дисциплінарне стягнення. Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 45 Закону України «Про Національну поліцію «кайданки та інші засоби обмеження рухомості застосовуються: а) до особи, яка підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення та чинить опір поліцейському або намагається втекти; б) під час затримання особи; в) під час конвоювання (доставляння) затриманого або заарештованого; г) якщо особа своїми небезпечними діями може завдати шкоду собі і оточуючим; ґ) проведення процесуальних дій з особами у випадках, коли вони можуть створити реальну небезпеку оточуючим або собі. Ненормативна лексика та реакція [PERSON] були спровокованими діями працівників поліції, які спочатку на законну вимогу не надали службове посвідчення, а в подальшому поліцейський на повідомлення [PERSON] про те, що він є особою з інвалідністю, вжив висловлювання щодо [PERSON] , яке принижує його гідність як особи з інвалідністю та військовослужбовця, застосувавши в подальшому кайданки без обґрунтування законних підстав. Таким чином, нецензурні висловлювання [PERSON] були спровоковані неправомірними діями працівників поліції, а тому дії [PERSON] не свідчать про мету порушення громадського порядку та спокою громадян, тому відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП. Відповідно до вимог ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені статтею 1167 ЦК України, відповідно до якої шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Статті 1173, 1174 ЦК України є спеціальними і передбачають певні особливості відповідальності за шкоду, завдану органами державної влади чи місцевого самоврядування та їх посадовими особами, які є відмінними від загальних підстав деліктної відповідальності. Отже, для покладення відповідальності на державу за дії (бездіяльність) посадових осіб органів державної влади у виді відшкодування шкоди обов`язковою є сукупність трьох умов: дії органу (посадових або службових осіб) повинні мати протиправний характер, шкода та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою. Вина посадових осіб органів державної влади не є обов`язковою.\~Тягар доведення наявності зазначених трьох умов покладається на позивача, який звернувся до суду з позовом про відшкодування шкоди. Протиправність дій чи бездіяльності посадової особи або органу є одним з обов`язкових елементів, встановлення якого створює сукупність підстав для виникнення обов`язку з відшкодування шкоди, завданої рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, оскільки за змістом статей 1173, 1174 ЦК України підлягає відшкодуванню шкода, завдана не будь-якими, а саме незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади чи його посадової особи. Судом встановлено, що працівник патрульної поліції діяв протиправно, його дії були свавільні, що встановлено службовим розслідуванням та до нього застосовано два дисциплінарних стягнення, тобто встановлена перша умова для покладення відповідальності на державу. Друга обставина, у вигляді підвищення рівня тривоги, імпульсивності, емоційних спалахів та негативний психоемоційний стан, внаслідок протиправних дій працівника патрульної поліції, свідчить про спричинення шкоди позивачу, який є інвалідом та захисником України, нагороджений медаллю «Захиснику Вітчизни», за підписом Президента України. Отже, причинний зв`язок між неправомірними діями працівника патрульної поліції, тобто заподіювача шкоди, та шкодою заподіяною позивачу під час складання протоколу про адміністративне правопорушення є очевидною, явно суперечить вимогам закону та порушує права, свободи позивача. Позивач не оспорює факт складання протоколу про адміністративне правопорушення стосовно нього, а стверджує та доводить доказами, що під час складання протоколу про адміністративне правопорушення працівники патрульної поліції перевищили межі своїх повноважень та діяли у незаконний спосіб. Неналежний контроль старшого лейтенанта поліції [PERSON] за своїми емоціями під час спілкування з [PERSON] , що встановлено ГУНП в Дніпропетровській області, не був необхідним та пропорційним до обставин, які відбувалися. Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Частиною другою ст. 23 ЦК України\~передбачено, що моральна шкода полягає в тому числі у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів, а також у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. У відповідності до ч. 3 ст. 23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення (постанова Великої Палати Верховного Суду від 15.12.2020 у справі № 752/17832/14-ц). Загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 частини першої\~статті 3 Цивільного кодексу України). Тлумачення як\~статті 3 ЦК України\~загалом, так і пункту 6\~статті 3 ЦК України, свідчить, що загальні засади (принципи) цивільного права мають фундаментальний характер й інші джерела правового регулювання, в першу чергу, акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії. Дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Сторони повинні діяти правомірно, зокрема, поводитися добросовісно, розумно враховувати інтереси одна одної, утримуватися від недобросовісних дій чи бездіяльності. Розумність характерна та властива як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватно-правових норм, що здійснюється при вирішенні спорів. Результат тлумачення приватно-правових норм, тобто діяльності зі з`ясування їхнього змісту (сенсу), має бути розумним (постанова Великої Палати Верховного Суду від 08.02.2022 у справі № 209/3085/20, постанови Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 05.09.2022 у справі № 385/321/20, від 18.04.2022 у справі № 520/1185/16-ц, постанови Верховного Суду від 15.05.2019 у справі № 661/2532/17, від 11.08.2021 у справі № 723/826/19, від 13.08.2021 року в справі № 638/20102/16, від 16.06.2021 у справі № 554/4741/19). Європейський суд з прав людини (ЄСПЛ) у своїй практиці, визначив чіткі критерії визначення моральної шкоди, а саме: невизначеність ситуації з результатом кримінального провадження та його фінансових наслідків, стурбованість і тривога через те, що ситуація триває довго, негативний вплив на членів сім`ї, психічне напруження, глибоке відчуття несправедливості, викликане тривалим невиконання судового рішення, розчарування, тощо. ЄСПЛ у цих категоріях справах виходить із презумпції спричинення моральної шкоди позивачу відповідачем та обов`язку саме відповідача спростувати таку презумпцію, що узгоджується з позицією Верховного Суду, яка викладена в постанові від 04 грудня 2024 року у справі № 522/10157/20 (провадження № 61-8084св24). В рішенні ЄСПЛ «Ю.М. Іванов проти України» (п. 65) 100. … у випадках, коли йдеться про відшкодування матеріальної шкоди, національні суди мають явно кращі можливості визначати наявність такої шкоди та її розмір, але інша ситуація - коли йдеться про моральну шкоду. Існує обґрунтована і водночас спростовна презумпція, що надмірно тривале провадження даватиме підстави для відшкодування моральної шкоди (Скордіно, пп. 203-204, та Вассерман, п. 50). Адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту. Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання. Грошова сума\~компенсації моральної\~шкоди є\~лише ймовірною,\~і при\~її визначенні\~враховуються характер\~правопорушення,\~глибина фізичних\~та душевних\~страждань,\~погіршення здібностей\~потерпілого або\~позбавлення його\~можливості їх\~реалізації,\~ступінь вини\~особи,\~яка завдала\~моральної шкоди,\~якщо вина\~є підставою\~для відшкодування,\~інші обставини,\~які мають\~істотне значення,\~вимоги розумності\~і справедливості.\~Розмір відшкодування\~моральної шкоди\~не є\~сталою величиною,\~а визначається\~судом у\~кожному конкретному\~випадку з\~урахуванням всіх\~обставин справи,\~має бути\~не більш\~аніж достатнім\~для розумного\~задоволення потреб\~потерпілої особи\~і не\~повинен приводити\~до її\~збагачення,\~що узгоджується\~з постановою\~Верховного Суду\~від 23\~жовтня 2024\~року у\~справі №\~293/174/23\~(провадження\~№ 61-14112св23). Виходячи із загальних засад розумності, справедливості та пропорційності при визначенні розміру компенсації моральної шкоди, беручи до уваги характер понесених позивачем немайнових втрат, які полягають у приниженні його честі, гідності, моральних переживаннях, які викликані відсутністю справедливого провадження при порушенні питання про складання протоколу про адміністративне правопорушення, та як наслідок винесення постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, що потребувало у нього тривалого встановлення справедливості, доведення його невинуватості попри таку презумпцію, що в своїй сукупності вплинуло на звичайний спосіб життя, враховуючи правовий висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 грудня 2020 року у справі № 752/17832/14-ц (провадження № 14-538цс19), згідно з яким розмір моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен проводити до її безпідставного збагачення, суд дійшов висновку про задоволення позову про відшкодування моральної шкоди в розмірі 100 000,00 гривень. Зазначені обставини є підставою для відшкодування спричиненої позивачу моральної шкоди, завданої незаконним притягненням до адміністративної відповідальності. Крім того, позивач у позовній заяві просить стягнути грошові кошти з Держави Україна через Головне управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області за рахунок коштів Державного бюджету України, шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку. Як вбачається з висновків щодо застосування норм права, викладених в постановах Верховного Суду від 22.12.2021 у справі № 202/1722/19-ц, від 01.05.2024 у справі № 591/5911/17, ефективним способом захисту прав позивача є стягнення коштів з Держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України. Враховуючи вказані висновки щодо застосування норм права, суд стягує грошові кошти з Держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України. Задоволення позову в такій редакції, на переконання суду, не призведе до виходу за межі позовних вимог, проте забезпечить ефективний захист порушених прав позивача. Протилежний підхід, на переконання суду, мав би ознаки надмірного формалізму та призвів до порушення права позивача на справедливий суд, яке гарантоване ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Враховуючи викладене,

Outcome: approved