Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-22 00:00:00

Позивач, в особі свого представника [PERSON] , звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовної заяви представник позивач заначила, що підставою для розірвання шлюбу є ті обставини, що у позивача і відповідача, відсутні спільні інтереси, наявні різні погляди на життя, відсутнє взаєморозуміння. Сторони втратили почуття любові, довіри та поваги один до одного. Вплив психологічного та економічного насильства зі сторони відповідача призвів до значного погіршення психоемоційного стану позивача, як наслідок остання вимушена була звертатися за отриманням кваліфікованої психологічної допомоги. Усі спроби вирішити конфлікт мирним шляхом були безрезультатними, оскільки відповідач не виявляв бажання змінювати свою поведінку. Навпаки, після кожної спроби позивача обговорити проблему, сварки ставали все частішими. Існування формального шлюбу за відсутності реальних подружніх відносин створює значні юридичні перешкоди для позивача та негативно впливає на психоемоційний стан дітей. Збереження шлюбу навіть у формальному вигляді надає відповідачу певні юридичні підстави для втручання в життя позивача та дітей, що є небажаним з огляду на попередні конфлікти. Враховуючи вищезазначені обставини, подальше збереження шлюбних відносин прямо суперечить інтересам позивача та її дітей, становить потенційну загрозу їхній безпеці та є об`єктивно неможливим з огляду на поведінку відповідача. Саме тому розірвання шлюбу є єдиним можливим та необхідним рішенням для забезпечення безпеки та відновлення психологічного благополуччя позивача та її дітей Від шлюбу сторони мають дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Спір щодо місця проживання дітей та з приводу майна, набутого за час перебування у шлюбі, яке належить позивачу з відповідачем на праві спільної сумісної власності, на момент звернення з цим позовом відсутній. Ухвалою Рокитнянського районного суду Київської області від 14 травня 2025 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. У судове засідання позивач не з`явилася. У позовних вимогах до позову представник позивача просила здійснювати розгляд справи за відсутності позивача, повністю підтримала заявлені позовні вимоги та не заперечує щодо ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, що підтверджується поштовими відправленнями надісланими за зареєстрованим місцем проживання відповідача та довідкою про доставку СМС-повідомлення за вказаним номером телефона відповідача. Крім того, у встановлений судом строк, не скористався своїм правом на подання відзиву, тому відповідно до частини восьмої статті 178 ЦПК України суд вирішує справу за наявними матеріалами. Частиною статті 280 ЦПК України визначено, що суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1)відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2)відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3)відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Виходячи з цього, враховуючи, що позивач не заперечує проти ухвалення заочного рішення, суд ухвалив провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, дійшов до наступного висновку. Шлюб зареєстрований 6 вересня 2011 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Рокитнянського районного управління юстиції у Київській області, актовий запис № 99, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 22 січня 2016 року (виданого повторно). Від шлюбу сторони мають дітей: [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 22 січня 2016року (виданого повторно), [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 22 січня 2016року (виданого повторно), [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 20 травня 2016року, [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 30 травня 2018року, [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 26 червня 2019року, [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 27 жовтня 2020 року. Згідно із статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає статті 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Відповідно до статті 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Згідно з частинами третьою та четвертою статті 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання (частина 2 статті 104 СК України). Відповідно до частини 3 статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до статті 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. У пункті 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» судам роз`яснено, що проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Отже шлюб має добровільний характер та ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і припиняється внаслідок його розірвання, що засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків і позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Незгода лише будь-кого зі сторін продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання її права вимагати розірвання шлюбу. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу. Зі змісту позовної заяви вбачається, що сторони не ведуть спільного господарства та не зацікавлені у продовженні сімейного життя, тобто шлюбно-сімейні відносини фактично припинили своє існування. Враховуючи викладені обставини, суд вважає встановленим, що подальше спільне проживання подружжя, збереження їх шлюбу неможливе та суперечило б інтересам кожного з них, а тому шлюб між сторонами слід розірвати. Згідно із частиною 2 статті 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Судові витрати, понесені позивачем, залишити за останнім, оскільки питання про стягнення з відповідача на користь позивача понесених ним судових витрат позивачем не ставиться.

Outcome: approved