Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-24 00:00:00

Позивач звернувся\~до суду\~з позовом\~до [PERSON] \~про стягнення\~заборгованості,\~мотивуючи позовну\~заяву тим,\~що 17.06.2024\~року відповідач будучи\~клієнтом банку,\~уклала кредитний\~договір №А441СТ155101314017\~щодо надання\~останній кредиту\~в розмірі 75000,00\~грн.\~строком на 36\~місяців (тобто\~до 16.06.2027\~року), зі сплатою процентів у розмірі 75,00% річних (Кредитний договір складається із заяви клієнта та графіку погашення кредиту). Відповідач не\~виконувала належним\~чином умови\~кредитного договору,\~у зв`язку\~з чим\~у неї\~утворилася заборгованість,\~яка станом\~на 10.06.2025\~року становить 83841,22\~грн., яка складається\~з: 68106,75\~грн.\~ загального\~залишку заборгованості за\~наданим кредитом,\~15184,00\~грн. загального\~залишку заборгованості за процентами\~та 550,47\~грн.\~ загального\~залишку заборгованості за пенею. Оскільки на даний час відповідач продовжує ухилятись від виконання своїх зобов`язань і не погашає заборгованість за договором, що є порушенням законних прав банку, тому позивач змушений був звернутися в суд з даним позовом. Ухвалою суду\~від 11.06.2025 року відкрито спрощене позовне провадження у справі без повідомлення (виклику) осіб з роз`ясненням процесуальних прав учасників справи, зокрема, щодо надання у визначені строки відповідачем відзиву на позов, а позивачем письмової відповіді на такий відзив. У визначені\~судом строки,\~відзиву на\~позовну заяву\~відповідачем подано\~не було,\~судову кореспонденцію\~надіслано судом\~на зареєстроване\~місце проживання\~відповідача: [ADDRESS] ,\~яку остання\~не отримала.\~Конверт із\~судовою кореспонденцією\~повернувся на\~адресу суду\~з відміткою «за закінченням терміну зберігання». Враховуючи викладене вище та положення ст. 178, 279 ЦПК України, суд розглядає справу за наявними у справі матеріалами. Судом встановлено наступні фактичні обставини справи, яким відповідають правовідносини, врегульовані нормами ст.ст. 207, 526, 527, 530, 536, 546, 549, 610-611, 625, 628, 629, 639, 1048, 1049, 1054, 1055 ЦК України. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Згідно з ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Статтею 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір ). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. Відповідно до ст. 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Закон України «Про електронну комерцію» визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. Статтею 3 цього Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч. 7, 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Статтею 12 зазначеного Закону встановлено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором; аналога власноручного підпису ( факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису ) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Норми статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису, так і електронного підпису визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа і не може визнаватися недійсним лише через його електронну форму. Відповідно до ст. 1054-1055 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Згідно зі ст. 526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Судом встановлено,\~що 17.06.2024\~року [PERSON] , будучи клієнтом\~банку,\~уклала з\~позивачем кредитний\~договір Заяву про\~надання послуги\~«Швидка готівка» №А441СТ155101314017 від 17.06.2024\~року,\~згідно з\~умовами якої просила АТ «А-Банк»\~надати їй\~кредит на таких\~умовах: вид кредиту\~ послуга\~«Швидка готівка»;\~тип \~строковий кредит; мета отримання\~кредиту \~придбання товару/здійснення\~платежу/оплата\~послуг;\~сума кредиту\~-\~ 75000,00\~ грн;\~строк кредиту\~ 36\~місяців,\~з 17.06.2024\~року по 17.06.2027\~року включно;\~процентна ставка\~(фіксована)\~ 75\~%\~на рік; розмір щомісячного платежу 5340,06 грн. (зворотній бік а.с. 8-11). Підписанням цієї\~заяви,\~за допомогою\~електронного цифрового\~підпису, [PERSON] , підтвердила та\~погодилася,\~що,\~зокрема,\~до укладання\~цієї угоди\~ознайомилася з\~актуальними умовами\~та правилами\~надання банківських\~послуг АТ «А-Банк»,\~що розміщенні\~за посиланням www.a-bank.com.ua/terms,\~та до\~укладення цієї\~угоди ознайомлена\~з інформацією,\~яка розміщується на веб-сайті\~та доступна\~за посиланням www.a-bank.com.ua;\~ця заява\~разом з\~умовами та\~правилами надання\~банківських послуг, таблицею обчислення загальної вартості кредиту становлять договір. Відповідач отримала їх примірники, вони їй зрозумілі та не потребують додаткового тлумачення (п. 18 заяви). Невід`ємною\~частиною договору\~є Таблиця\~обчислення загальної\~вартості кредиту\~для споживача\~та реальної\~річної процентної\~ставки за\~договором про\~споживчий кредит,\~яка містить\~узгоджений сторонами\~графік платежів\~та розрахунок\~сукупної вартості\~споживчого кредиту\~і орієнтованої\~реальної процентної\~ставки,\~з урахуванням\~вартості всіх\~сукупних послуг,\~які є\~репрезентативними та\~базуються на\~обраних споживачем\~умовах кредитування,\~викладених вище,\~і на\~припущенні,\~що договір\~про споживчий\~кредит залишатиметься\~дійсним протягом\~погодженого строку,\~а кредитодавець і споживач\~виконають свої\~обов`язки на\~умовах та\~у строки\~визначені в\~договорі. Реальна річна\~процентна ставка\~обчислена на\~основі припущення, що процентна\~ставка кредитодавця\~залишатимуться незмінними\~та застосовуватимуться\~протягом строку\~дії договору. Розподіл частково внесених\~коштів на\~погашення кредиту проводиться в\~частоту погашення 17 числа. Відповідач ознайомилася\~та підписала\~Паспорт споживчого\~кредиту «Швидка\~готівка», пунктом 6\~якого визначено,\~що в\~разі наявності\~заборгованості у\~клієнта із\~сплати щомісячного\~мінімального платежу\~понад 90\~днів, банк має\~право достроково\~розірвати кредитний\~договір та\~здійснити дії,\~направлені на\~погашення залишку\~заборгованості,\~що виникла\~при користуванні клієнтом послугою «Швидка готівка». Отже,\~сторони погодили\~умови,\~порядок виконання\~зобов`язання,\~визначили розмір\~процентів за\~користування коштами\~та досягли\~згоди з\~усіх істотних\~умов угоди\~про надання\~споживчого кредиту\~№ А441СТ155101314017 від 17.06.2024 року. Позивач свої\~зобов`язання виконав\~у повному\~обсязі,\~а саме\~надав відповідачу\~кредит у\~погодженому розмірі.\~Факт перерахування\~відповідачу коштів\~в розмірі 75000,00\~грн.\~на виконання\~умов даного\~договору підтверджується копією меморіального\~ордеру № ТR.37426944.33996.769\~ від 17.06.2024 року (а.с. 12). При цьому,\~як вбачається\~із виписки\~по кредиту\~відповідач отримала та з 17.06.2024\~ року користується\~наданими кредитними\~коштами (а.с. 12-13). В той\~же час,\~відповідач тривалий\~час не\~здійснювала своєчасних\~платежів для\~погашення суми\~заборгованості за\~кредитом та\~відсотками.\~Згідно з\~наданим банком\~розрахунку станом\~на 10.06.2025\~року заборгованість становить\~83841,22 грн,\~з яких: 68106,75\~грн.\~ заборгованість\~за тілом\~кредиту;\~15184,00\~грн -\~заборгованість за\~відсотками; 550,47 грн.\~ заборгованість\~за пенею (а.с. 11 на звороті). Позивач просить\~стягнути заборгованість\~за цим\~кредитним договором\~в сумі 83841,22 грн., в тому числі достроково повернути частину кредиту. Відповідно до ч.2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. У договорах за участю фізичної особи-споживача враховуються норми законодавства про захист прав споживачів (частина друга статті 627 ЦК України у редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг», який набрав чинності 16 жовтня 2011 року). Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом (частина третя статті 1054 ЦК України у вказаній редакції). За змістом пункту 22 частини першої статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Споживчий кредит (кредит) - грошові кошти, що надаються споживачу (позичальникові) на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника (п.11 ч.1 ст.1 Закону України «Про споживче кредитування»). Відповідно до положень частини четвертої статті 16 Закону України «Про споживче кредитування» передбачено, що у разі затримання споживачем сплати частини споживчого кредиту та/або процентів щонайменше на один календарний місяць, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - щонайменше на три календарні місяці кредитодавець має право вимагати повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, в повному обсязі, якщо таке право передбачене договором про споживчий кредит. Кредитодавець зобов`язаний у письмовій формі повідомити споживача про таку затримку із зазначенням дій, необхідних для усунення порушення, та строку, протягом якого вони мають бути здійснені. Якщо кредитодавець відповідно до умов договору про споживчий кредит вимагає здійснення платежів, строк сплати яких не настав, або повернення споживчого кредиту, такі платежі або повернення споживчого кредиту здійснюються споживачем протягом 30 календарних днів, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - 60 календарних днів з дня одержання від кредитодавця повідомлення про таку вимогу. Якщо протягом цього періоду споживач усуне порушення умов договору про споживчий кредит, вимога кредитодавця втрачає чинність. У постанові від 27 березня 2019 року у справі № 521/21255/13-ц (провадження № 14-600цс18) Велика Палата Верховного Суду виснувала, що боржник зобов`язаний виконати його обов`язок відповідно до умов договору. Тобто, порушивши права або законні інтереси кредитора, боржник зобов`язаний поновити їх, не чекаючи на повідомлення (вимогу) про дострокове повернення кредиту чи на звернення до суду з відповідним позовом. Враховуючи приписи статей 526, 527 і 530 ЦК України, направлення повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту стосується загального порядку досудового врегулювання відповідних спорів. Невиконання кредитором обов`язку з направлення такого повідомлення (вимоги) не означає відсутність порушення його прав, а тому він може вимагати у суді виконання боржником обов`язку з дострокового повернення кредиту. У постанові\~від 26\~травня 2020\~року у\~справі №\~638/13683/15-ц\~Велика Палата\~Верховного Суду\~зазначила,\~що висновок,\~наведений у\~постанові від\~27\~березня 2019\~року у\~справі №\~521/21255/13-ц,\~не враховує\~спеціальний порядок,\~передбачений Законом\~України «Про\~захист прав\~споживачів» в\~редакції до\~2017\~року,\~заявлення кредитодавцем\~вимоги про\~дострокове повернення\~коштів у\~разі неналежного\~виконання позичальником\~умов договору\~про надання\~споживчого кредиту,\~і вважала\~за необхідне\~відступити від\~зазначеного висновку,\~конкретизувавши його\~так:\~«суд,\~установивши,\~що кредитування\~відбулося для\~задоволення споживчих потреб позичальника, має застосувати до встановлених правовідносин приписи, які регулюють відносини споживчого кредитування, зокрема частини десятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції, чинній до 10 червня 2017 року, у якій був встановлений обов`язковий досудовий порядок врегулювання питання дострокового повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту. Звернення до суду з позовом про дострокове повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту не замінює визначений Законом про захист прав споживачів порядок. Якщо кредитодавець звертається до суду з таким позовом, не виконавши вимоги частини десятої статті 11 Закону про захист прав споживачів у редакції, чинній до 10 червня 2017 року, не дотримавши передбаченого зазначеним договором порядку, який не має погіршувати порівняно із цим Законом становище споживача, то в останнього, як у позичальника відсутній обов`язок достроково повернути кошти за договором про надання споживчого кредиту, а суд немає підстав для задоволення відповідного позову у частині, яка стосується дострокового стягнення коштів за таким договором. Як слідує з умов договору, укладеного між сторонами справи, кредит є споживчим, оскільки наданий на придбання товарів. Відтак, кредитні правовідносини, які виникли між сторонами за цим кредитним договором, мають споживчий характер, а тому на них поширюються вимоги законодавства про захист прав споживачів. Враховуючи, що частина десята статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції, чинній до 10 червня 2017 року, містила положення про застосування обов`язкового досудового врегулювання питання дострокового повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту, а після 10 червня 2017 року на ці правовідносини почала поширюватися частина четверта статті 16 Закону України «Про споживче кредитування», суд вважає, що правова позиція Великої Палати Верховного Суду, викладена у постанові від 26 травня 2020 року у справі № 638/13683/15-ц (провадження № 14-680цс19), є релевантною для даних правовідносин та може бути застосована в частині наслідків для кредитора у разі невиконання передбаченого законодавством досудового врегулювання спору. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 травня 2020 року у справі №638/13683/15-ц виснувала, що порушення позивачем визначеного кредитними договорами порядку направлення юридично значимих повідомлень, факт отримання яких адресатами суди не встановили, не може мати наслідком покладення на відповідачів тягаря дострокового погашення заборгованості за кредитними договорами. Звертаючись до суду із цим позовом АТ «А-Банк» посилався на те, що відповідач прострочив виконання зобов`язання. Як слідує з умов договору, сторонами погоджено строк кредитування та графік платежів до 16 червня 2027 року, який ще не сплинув. Згідно ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст.78 ЦПК України). Однак,\~звертаючись до\~суду із\~цим позовом,\~АТ «А-Банк»\~не надав\~доказів на\~підтвердження факту\~надіслання відповідачу\~та отримання нею вимоги\~про сплату\~простроченої кредитної\~заборгованості,\~у разі невиконання якої банк мав намір реалізувати своє право на дострокове повернення кредиту у судовому порядку. Отже,\~враховуючи,\~що праву\~кредитора на\~дострокове стягнення\~в судовому\~порядку заборгованості\~за кредитним\~договором,\~має передувати\~реалізація ним\~права вручення\~вимоги про\~дострокове виконання\~основного зобов`язання\~відповідно до\~вимог статті 16\~Закону України\~«Про споживче\~кредитування»,\~то суд\~дійшов висновку,\~що у\~ [PERSON] \~не виник\~обов`язок\~дострокового повернення\~суми грошових\~коштів за\~кредитним договором\~№А441СТ155101314017\~від 17.06.2024\~року,\~оскільки матеріали\~справи не\~містять доказів\~того,\~що позивачем\~було направлено\~відповідачу вимогу\~про дострокове\~повернення кредиту та така була отримана відповідачем. З огляду на викладене відсутні підстави для дострокового стягнення коштів за договором, укладеним сторонами в справі. Разом з\~тим,\~виходячи із\~розрахунку заборгованості\~та виписки\~по кредиту,\~суд зважає,\~що станом\~на 10\~червня 2025 року наявна\~прострочена заборгованість\~в сумі 13964,20 грн.,\~з яких: 2083,73\~грн.\~ заборгованість\~за тілом\~кредиту (за\~період з 17.06.2024 дати\~видачі кредиту\~по 10.06.2025\~року \~дати звернення\~до суду\~із даним\~позовом),\~11880,47 грн.\~ заборгованість\~за процентами, та враховуючи приписи ст. 530, 610 ЦК України, в цій частині позов підлягає до задоволення. З приводу\~стягнення пені за кредитним договором у розмірі 550,47 грн., то суд вважає необхідним зазначити наступне. Згідно з частиною 1 статті 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності. Частиною 1 статті 549 ЦК України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Відповідно до частини 1 статті 551 ЦК України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Разом з тим, положеням пункту 18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України визначено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Враховуючи ту обставину, що неустойка, яка передбачена кредитним договором, нарахована у період дії в Україні воєнного стану, тобто після 24 лютого 2022 року, вона підлягає списанню кредитодавцем та підстави для її стягнення за рішенням суду відсутні. Відповідно до\~ст.\~141\~ЦПК України\~з відповідача\~на користь\~позивача підлягає\~стягненню судовий\~збір в\~розмірі 403,26 грн., пропорційно розміру задоволених позовних вимог (16,65%). На підставі викладеного та

Outcome: partial