Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-21 00:00:00

У березні 2025 року ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором № 4058712 від 23.12.2021 в сумі 20824,00 грн., судового збору в розмірі 2422,40 грн, а також витрат на правничу допомогу в сумі 9000,00 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 23.12.2021 між ТОВ «МІЛОАН» та [PERSON] укладено договір № 4058712 від 23.12.2021. Відповідно до п.1.2. Договору сума кредиту становить 8000,00 грн. Відповідно до п.1.5.2. Договору проценти за користування кредитом 24,0 грн., які нараховуються за ставкою 0,01 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Згідно п.1.6. Договору стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5 % від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. 26.07.2024 між ТОВ «МІЛОАН» та ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» укладено договір факторингу, відповідно до умов якого ТОВ «МІЛОАН» відступило ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС», а ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» прийняло право вимоги за кредитними договорами, в тому числі за договором № 4058712 від 23.12.2021. Розмір заборгованості відповідача згідно з розрахунком заборгованості за договором становить 20824,00 грн, яка складається з: заборгованості за основним зобов`язанням (за тілом кредиту)\~8000,00 грн, заборгованості за нарахованими\~процентами на дату відступлення права вимоги 12824,00 грн. Оскільки, станом на день пред`явлення даного позову до суду відповідачкою не виконано взятих на себе зобов`язань згідно з договором про надання фінансового кредиту, позивач просить суд стягнути з [PERSON] кредитну заборгованість в розмірі 20824,00 грн за вищевказаним договором, судовий збір в розмірі 2422,40 грн та витрати на правничу допомогу в розмірі 9000,00 грн. Ухвалою судді Соснівського районного суду м. Черкаси від 04 квітня 2025 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. В судове засідання представник позивача не з`явився, скерував до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує, не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідач в судове засідання повторно не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином за останньою відомою суду адресою свого перебування. Відзив на позов, заяви про розгляд справи за її відсутності або відкладення розгляду справи до суду не надходили. Відповідно до ч. 8\~ст. 178 ЦПК України\~У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до вимог ч. 1\~ст. 280 ЦПК України\~суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У зв`язку вищевикладеним, на підставі ст. ст.\~223,\~280,\~281 ЦПК України\~суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності представника позивача та відповідача в порядку заочного розгляду на підставі наявних у справі доказів, без фіксації судового процесу. Дослідивши надані докази, суд у межах заявлених позовних вимог (стаття 13 ЦПК України) приходить до наступного. За змістом ч. 1\~ст. 4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до\~статті 263 ЦПК України\~судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Згідно зі\~статтею 264 ЦПК України\~під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог. Відповідно до положень ч. 1, п.п. 1, 3, 7, 10 ч. 2\~ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; припинення дії, яка порушує право; припинення правовідношення. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до\~ст. 15 ЦК України\~кожна особа має права на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Частиною третьою\~статті 3 ЦПК України\~визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Судом встановлено, що 23.12.2021 між ТОВ «МІЛОАН» та [PERSON] укладено договір № 4058712 від 23.12.2021. Відповідно до п.1.2. Договору сума кредиту становить 8000,00 грн. Відповідно до п.1.5.2. Договору проценти за користування кредитом 24,0 грн., які нараховуються за ставкою 0,01 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Згідно п.1.6. Договору стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5 % від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Договір укладено шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному\~статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію», та вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Підписавши вказаний договір відповідачка підтвердила, що вона ознайомлена та повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватись Правил надання грошових коштів у позику, у тому числі на умовах фінансового кредиту товариства, розміщених на веб-сайті товариства. Крім того підтвердила, що отримала від товариства до укладення цього договору інформацію, зазначену в ч. 2\~ст. 7 Закону України «Про фінансові послуги та фінансові компанії»\~та інформацію, яка вимагається відповідно до\~Закону України «Про споживче кредитування», у тому числі ознайомилася з паспортом споживчого кредиту, з істотними характеристиками послуги про надання мікрокредиту/споживчого кредиту (п.п. 7.6, 7.7 договору). 26.07.2024 між ТОВ «МІЛОАН» та ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» укладено договір факторингу, відповідно до умов якого ТОВ «МІЛОАН» відступило ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС», а ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» прийняло право вимоги за кредитними договорами, в тому числі за договором № 4058712 від 23.12.2021. Розмір заборгованості відповідача згідно з розрахунком заборгованості за договором становить 20824,00 грн, яка складається з: заборгованості за основним зобов`язанням (за тілом кредиту)\~8000,00 грн, заборгованості за нарахованими\~процентами на дату відступлення права вимоги 12824,00 грн. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] не виконала взятих на себе зобов`язань відповідно до п.1.1 договору про надання кредиту, внаслідок чого у неї виникла кредитна заборгованість у розмірі 20824,00 грн. Отже, ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС», набувши статусу нового кредитора, отримало право пред`явлення вимоги до [PERSON] про погашення наявної в неї кредитної заборгованості в розмірі 20824,00 грн, що повністю узгоджується з положеннями\~ст. 514 ЦК України. Згідно з ч. 1 ст.1054\~ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець)зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплачувати проценти. Статтею 12 Закону Укаїни «Про електронну комерцію» встановлено, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, зокрема, електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Зі ст.1050\~ЦК України вбачається, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то, в разі прострочення повернення чергової частини, позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до\~ст. 1048 ЦК України. Згідно зі ст.526 ЦК України\~зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог\~ЦК України. У відповідності до ст.610ЦК України\~порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст.527ЦК\~України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Згідно зі ст. 599\~ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. З огляду на викладене, враховуючи вимоги\~ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, виходячи із принципів розумності та справедливості, зважаючи на те, що строк виконання зобов?язання настав, доказів повернення боргу станом на день розгляду справи відповідачкою не надано, як і не надано будь-яких інших доказів у підтвердження відсутності обов`язку зі сплати заборгованості, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» кредитної заборгованості в загальному розмірі 20824,00 грн є обґрунтованими і підлягають задоволенню. Відповідачкою кредитна заборгованість належними та допустимим доказами не спростована. Суд, оцінивши належність, допустимість кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності, вважає вимоги позивача про стягнення загальної кредитної заборгованості в розмірі 20824,00 грн обґрунтованими, а розрахунок належних до сплати сум доведеним, тому позовні вимоги підлягають задоволенню в цій частині. Щодо стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правову допомогу в розмірі 9000, 00 грн, то суд зазначає наступне. Судом встановлено, що на підтвердження заявлених вимог, представником позивача було надано: договір про надання правової допомоги №02-09/2024-5 від 02 вересня 2024 року, укладений між ТОВ «Факторинг Партнерс» (Клієнт)та фізичною особою-підприємець [PERSON] (Виконавець); тарифи на послуги ФОП [PERSON] ; заявка на надання юридичної допомоги №45 від 01 січня 2025 року; витяг з акту №5 про надання юридичної допомоги від 31.01.2025 на суму 9 000, 00 грн.; платіжну інструкцію кредитового переказу коштів від 14.02.2025. Положеннями\~статті 59 Конституції України\~закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Згідно п.1 ч.3 ст.133 ЦПК Українидо витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Сума забезпечення витрат на професійну правничу допомогу визначається судом з урахуванням приписів частини четвертої статті137,частини сьомої статті139 та частини третьої статті141цьогоКодексу, а також їх документального обґрунтування (ч.5 ст135ЦПК України). За змістом\~ст.137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Водночас, суд звертає увагу учасників справи, що поняття «надання професійної правничої допомоги» не тотожне поняттю «представництво особи в суді». Надання професійної правничої допомоги здійснюють лише адвокати, натомість представництво особи у суді може бути здійснене за вибором особи адвокатом або іншим суб`єктом\~(абзац другий підпункту 2.2.1 підпункту 2.2 пункту 2 мотивувальної частини висновку Конституційного Суду України (Велика палата) у справі за конституційним зверненням Верховної Ради України про надання висновку щодо відповідності законопроекту про внесення змін до\~Конституції України\~(щодо скасування адвокатської монополії) (реєстр. № 1013) вимогам ст.ст.157\~і\~158 Конституції України від 31 жовтня 2019 року№\~4-в/2019). Таким чином, витрати на юридичні послуги, надані стороні у справі іншою, ніж адвокат, особою, не належать до витратна професійну правничу допомогу та не можуть бути відшкодовані у порядку ч.4 ст.137, ч.7 ст.139\~та ч.3 ст.141 ЦПК України. Аналогічний висновок щодо застосування означених вище норм процесуального права викладено у п.63 постанови Великої Палати Верховного Суду від 13.07.2022 по справі №496/3134/19 (провадження № 14-44цс21), яку суд застосовує до спірних правовідносин з метою виконання положень ч.4ст.263 ЦПК України. З огляду на викладене, беручи до уваги, що матеріали справи не містять жодного належного і допустимого доказу тому юридичному факту, що правову допомогу у цій справі позивачу надавав адвокат, зокрема, Макєєв Є.Ю. як адвокат, тому у задоволенні вимоги позивача про стягнення із відповідача 9000, 00 грн в рахунок понесених витрат на правову допомогу, що надана позивачу ФОП [PERSON] , слід відмовити у зв`язку із необґрунтованістю. Відповідно до ч.1ст.141 ЦПК України, із відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 2 422, 40 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial