Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-03 00:00:00

У травні 2025 року позивач звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] в якій просив стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 82 350,00 гривень, з яких: 15 000,00 грн. заборгованість за тілом кредиту; 59 850,00 грн. - заборгованість по процентах (%); 7 500,00 грн. штрафні санкції. Окрім того, позивач просить стягнути з відповідача судовий збір у розмірі 2422,40 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 14 852,50 грн. Позовна заява\~мотивована тим,\~що 12.08.2024 року між ТОВ «Селфі Кредит» та [PERSON] було укладено Договір про надання споживчого кредиту за продуктом «NewShort» за №1690015. Відповідно до умов Кредитного договору, Позивач надав Відповідачу, шляхом перерахування у безготівковій формі на номер платіжної карти № [NUMBER] , який Відповідач вказав під час укладення Кредитного договору, кредитні кошти, а Відповідач прийняла у власне користування грошові (кредитні) кошти, який Відповідач зобов`язалась повернути у строки, визначені у Кредитному договорі, сплатити проценти за користування ними та виконати інші зобов`язання, які передбачені Кредитним договором, а також згідно з п. 6.4. Кредитного договору у випадку невиконання та/або неналежного виконання зобов`язань щодо повернення суми кредиту та/або сплати процентів за користування кредитом, Споживач зобов`язана сплатити Товариству штраф. У порушення умов Кредитного договору, Відповідач свої зобов`язання належним чином не виконала, внаслідок чого перед Позивачем виникла заборгованість у розмірі 82 350,00 гривень, у тому числі: 15 000,00 гривень заборгованість за тілом кредиту (сума отриманого та неповернутого кредиту) за Кредитним договором; 59 850,00 гривень - заборгованість по процентах (%), які були нараховані за користування Кредитними коштами; 7 500,00 гривень заборгованість за штрафними санкціями. Позивач неодноразово звертався до Відповідача з проханням погасити наявну кредитну заборгованість. Однак всі звернення та вимоги Позивача щодо добровільного погашення заборгованості за Кредитним договором Позичальником задоволені не були, сума боргу за Кредитним договором на момент звернення до суду із цією позовною заявою залишається непогашеною, у зв`язку із чим Позивач змушений звертатися до суду за захистом своїх порушених прав. Ухвалою Чечелівського районного суду міста Дніпра від 13 травня 2025 року відкрито спрощене позовне провадження, справа розглянута без повідомлення (виклику) сторін. Сторонам було направлено копію ухвали від 13.05.2025 року, а також відповідачу було направлено копію позовної заяви із додатками. З урахуванням вимог ст.ст.19,274,276,277 ЦПК України, розгляд справи здійснено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи; особи, які беруть участь у справі, не викликались. Відповідач у встановлений судом строк не надала суду відзив на позовну заяву, у зв`язку з чим, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Суд, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази щодо їх належності, допустимості, достовірності та достатності, надавши їм оцінку в сукупності, дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що 12.08.2024 року між позивачем\~ТОВ «Селфі Кредит» та відповідачем [PERSON] було укладено договір про надання споживчого кредиту за продуктом «NewShort» №1690015, відповідно до умов якого остання отримала кредит у розмірі 15000,00 грн., строком 350,00 днів, стандартна процентна ставка 1,5 % в день, що підтверджується копією договору (а.с.11 на звороті-13). У якості додатків до договору про надання споживчого кредиту за продуктом «NewShort» №1690015 від 12.08.2024 року, сторонами погоджено графік платежів (а.с.13 на звороті), паспорт споживчого кредиту (а.с.14) та інформаційне повідомлення від споживача фінансових послуг (а.с.14). Відповідач [PERSON] зобов`язалась повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, які встановлені договором. Відповідно до умов Кредитного договору, ТОВ «Селфі Кредит» надав [PERSON] , шляхом перерахування у безготівковій формі на номер платіжної карти № [NUMBER] , який Відповідач вказала під час укладення Кредитного договору, кредитні кошти у розмірі 15\~000 грн., що підтверджується листом ТОВ «Пейтек» щодо успішності переказу кредитних коштів на платіжну картку № [NUMBER] на суму 15\~000 грн. 12.08.2024 року о 09:39 год. (а.с.15). З розрахунку заборгованості вбачається, що відповідач [PERSON] має заборгованість за договором про надання споживчого кредиту за продуктом «NewShort» №1690015 від 12.08.2024 року станом на 05.05.2025 року в розмірі 82\~350 грн., у тому числі: 15 000 грн. заборгованість за тілом кредиту (сума отриманого та неповернутого кредиту) за Кредитним договором; 59 850 грн. - заборгованість по процентах (%), які були нараховані за користування Кредитними коштами; 7 500 грн. заборгованість за штрафними санкціями. Згідно ст.ст.\~526,\~527,\~530 ЦК України\~зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та цивільного законодавства. Згідно із частиною 1 ст. 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до частини другої\~статті 1054 ЦК України\~до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 («Позика») глави 71 («Позика. Кредит. Банківський вклад»), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно із частиною 1 ст.1048 ЦК України\~розмір\~і порядок одержання\~процентів встановлюється договором.\~З положень кредитного договору та ст.ст.\~1054,\~1055 ЦК України\~вбачається, що сторонами дотримано в повному обсязі вимоги цивільного законодавства щодо предмету договору, його ціни, строку повернення кредиту, розміру відсотків, письмової форми. У частині першій\~статті 626 ЦК України\~визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно із частиною першою\~статті 627 ЦК України\~відповідно до\~статті 6 цього Кодексу\~сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Статтею 628 ЦК України\~визначено зміст договору, який становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. У\~статті 3 Закону України "Про електронну комерцію"\~зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та\~Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному\~ст.12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним\~ст.12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Положеннями\~ст.12 Закону України "Про електронну комерцію"\~визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до\~Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Відповідно до ч.12\~ст.11 Закону України «Про електронні довірчі послуги»\~встановлено, що електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному\~ст.12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Відповідно до\~частини 2 ст.639 ЦК України, договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Відповідно до\~статті 629 ЦК України\~договір є обов`язковим для виконання сторонами. Статтею 638 ЦК України\~передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом, як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч.1\~ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до\~ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч.1, 5, 6\~ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Надаючи оцінку наданим позивачем та безпосередньо дослідженим у судовому засіданні доказам судом встановлено, що спір між сторонами стосується стягнення заборгованості за кредитним договором. Сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі. При укладенні спірного кредитного договору сторонами було досягнуто згоди з усіх його істотних умов та визначено: валюту кредитування, суму кредиту, процентну ставку за користування ним і порядок повернення кредиту, сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі. Таким чином, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги ТОВ «Селфі Кредит» про стягнення заборгованості\~за договором про надання споживчого кредиту за продуктом «NewShort» №1690015 від 12.08.2024 року сумі 74\~850 грн., яка складається з наступного: 15000,00 грн.\~- заборгованість за тілом кредиту; 59\~850,00 грн.\~- заборгованість по процентах, є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Що стосується вимог позивача про стягнення з відповідача штрафних санкцій\~в розмірі 7500,00 грн., суд приходить до наступного. Стаття 549 ЦК України\~передбачає, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Згідно з ч. 1\~ст. 14 ЦК України\~особа може бути звільнена від цивільного обов`язку або його виконання у випадках, встановлених договором або актами цивільного законодавства. Критерії правомірності примусу суб`єкта цивільного права до певних дій (бездіяльності) пов`язуються з тим, що відповідні дії (бездіяльність) мають бути обов`язковими для такого суб`єкта (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 320/8618/15-ц (провадження № 61-4393сво18)). У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної\~статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем) (пункт 18\~Прикінцевих та перехідних положень ЦК України). Тлумачення пункту 18\~Прикінцевих та перехідних положень ЦК України\~свідчить, що законодавець передбачив особливості у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань. Така особливість проявляється: (1) в періоді існування особливих правових наслідків. Таким є період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування; (2) в договорах, на які поширюються специфічні правові наслідки. Такими є договір позики, кредитний договір, і в тому числі договір про споживчий кредит; (3) у встановленні спеціальних правових наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання). Такі наслідки полягають в тому, що позичальник звільняється від відповідальності, визначеної частиною другою\~статті 625 ЦК України, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. У разі якщо неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Судом встановлено, що кредитний договір укладено 12.08.2024 року, відповідно і штрафні санкції нараховані після 24.02.2022. Отже до спірних правовідносин підлягають застосуванню вимоги пункту 18\~Прикінцевих та перехідних положень ЦК України. Таким чином, позовна вимога в частині стягнення з відповідача штрафних санкцій - є необґрунтованою та задоволенню не підлягає. Щодо стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат у вигляді сплаченого судового збору, судом враховано наступне. Позивач надає суду платіжну інструкцію №169 від 28.04.2025 року, зі змісту якої вбачається, що ТОВ «Селфі кредит» здійснило платіж у розмірі 2\~422,40 грн. із призначенням платежу «… Судовий збір, за позовом ТОВ «Селфі Кредит» до [PERSON] про стягн.боргу, Красногвардійський районний суд м.Дніпропетровська». Відповідно до ч. 1\~ст. 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, судові витрати у межах сплаченого судового збору підлягають стягненню з відповідача у розмірі пропорційно задоволених позовних вимог, що складає 2\~201,78 грн. Крім того, у поданому позові позивач просить стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з п. 12 ч. 3 ст.\~2\~ЦПК України однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення. Відповідно до ч. 1\~ст. 137 ЦПК України\~витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. При цьому розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги у разі надання відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою. Аналогічних висновків дійшла ВП ВС у постанові від 19.02.2020 року у справі №755/9215/15-ц, ОП КГС ВС від 03.10.2019 року у справі №22/445/19. Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (постанова Верховного Суду від 03.10.2019 р. у справі №922/445/19). 10 березня 2025 року між АО «СВК Партнерс» та ТОВ «Селфі Кредит» було укладено договір про надання правової (правничої допомоги) №52 (а.с.21-22). Відповідно до п.4.1 Договору про надання правової (правничої) допомоги за надання правової (правничої) допомоги за цим Договором КЛІЄНТ зобов`язується сплатити АО витрати та гонорар згідно з тарифами визначеними у додатку №2 до цього Договору. Таким чином Позивач, з урахуванням п. 1 та п. 2 ч. 1 Додатку 2 до Договору про надання правової допомоги, яким визначено вид та вартість правової (правничої) допомоги, а також з урахуванням ч. 2 Додатку 2, сплатив АО правову допомогу у розмірі 2500,00 гривень за аналіз фактичних обставин справи, збір та підготовка доказів у справі, а також за підготовку, написання та оформлення ним цієї позовної заяви, що підтверджується рахунком, платіжною інструкцією та актом приймання-передачі правової (правничої) допомоги (а.с.22 на звороті-24) Крім цього, Позивач зобов`язаний буде додатково сплатити АО гонорар у розмірі 15 % (п`ятнадцять відсотків) від суми боргу, яка підлягає стягненню із Відповідача за цією позовною заявою. Витрати на професійну правничу допомогу, які пов`язані з розглядом цієї справи складають 14\~852,50 гривень, з яких: 2500,00 гривень\~витрати Позивача понесені на правову (правничу) допомогу за аналіз фактичних обставин справи, збір та підготовку доказів у справі, а також за підготовку, написання та оформлення цієї позовної заяви (фіксований розмір витрат на правову допомогу відповідно до п. 1 та п. 2 ч. 1 Додатку №2 до Договору про надання правової (правничої) допомоги №52 від 10.03.2025), оплата яких підтверджується рахунком, платіжною інструкцією та актом приймання-передачі наданої правової (правничої) допомоги; 12\~352,50 гривень\~витрати Позивача, які він очікує понести, відповідно до ч. 3 Додатку № 2 до Договору про надання правової (правничої) допомоги №52 від 10.03.2025 (гонорар Адвокатського об`єднання у розмірі 15 % (п`ятнадцять відсотків) від суми боргу, яка підлягає стягненню з Відповідача за цим позовом. З огляду на приписи\~ЦПК України подані позивачем документи є належним документальним підтвердженням розміру понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу. Частинами першою та другою\~статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»\~передбачено порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки - підставою для виплати гонорару, який визначений у формі погодинної оплати, є кількість витрачених на надання послуги годин помножена на вартість такої (однієї) години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв (пункт 131 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року № 922/1964/21(провадження №12-14гс22)). Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини (пункт 28 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц; пункт 19 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 у справі №910/12876/19). Фіксований розмір гонорару у цьому контексті означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу - конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку. Таким чином, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами\~статті 30 Закону №5076-VI, враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу (пункти 133-134 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року №922/1964/21 (провадження №12-14гс22)). У випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо (пункт 147 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року №922/1964/21 (провадження №12-14гс22). У разі недотримання вимог частини четвертої\~ст. 137 ЦПК України\~суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч.ч. 5, 6 ст. 137 ЦПК України). Зазначене узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, наведеною у постанові від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 13 січня 2021 року по справі №596/2305/18. Клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката у зв`язку з їх неспівмірністю від [PERSON] до суду не надходило. За наведених обставин суд приходить до висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу та вважає за доцільне стягнути із відповідача на користь позивача пропорційно розміру задоволених позовних вимог суму витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 13\~499,81 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: partial