Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-20 00:00:00

У листопаді 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Пінг-Понг» (на підставі Рішення єдиного учасника ТОВ «ФК «Пінг-Понг» №\~1778 від 01 липня 2025 року перейменовано на ТОВ «ФК «Солвентіс») звернулося до суду з позовом, у якому просило стягнути з [PERSON] (далі відповідач, [PERSON] ) на його користь 51600,00 грн заборгованості за кредитним договором №\~102688952 від 22 квітня 2021 року, а також 2422,40 грн сплаченого судового збору та 6000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу. В обґрунтування позову вказало, що 22 квітня 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Мілоан» (далі ТОВ «Мілоан») та [PERSON] уклали кредитний договір № 102688952, за умовами якого остання отримала кредит на суму 12000,00 грн. Позивач зазначає, що оформлення кредиту відбулося з використання одноразового ідентифікатора, який ТОВ «Мілоан» направив відповідачу електронним повідомлення і введенням якого відповідач підтвердила прийняття умов кредитного договору. Загальна сума заборгованості за договором № 102688952 від 22 квітня 2021 року становить 51600,00 грн, з яких 12000,00 грн заборгованість за тілом кредиту, 39600,00 грн заборгованості за нарахованими процентами. ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Діджи Фінанс» 29 липня 2021 року уклали Договір про відступлення прав вимоги № 05Т, за умовами якого право вимоги, зокрема за кредитним договором №\~102688952 від 22 квітня 2021 року, перейшло до ТОВ «Діджи Фінанс». ТОВ «Діджи Фінанс» та ТОВ «Фінансова компанія «Пінг-Понг» 24 січня 2022 року уклали Договір факторингу № 1/15, за умовами якого право вимоги, зокрема за кредитним договором №\~102688952 від 22 квітня 2021 року, перейшло до ТОВ «Фінансова компанія «Пінг-Понг». Автозаводський районний суд м. Кременчука ухвалою від 17 грудня 2025 року відкрив провадження у справі для розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Позивач у судове засідання не з`явився, просив проводити розгляд справи без участі його представника, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач у судове засідання не з`явилася; про дату та час розгляду справи повідомлена належним чином. Звернулася до суду з відзивом, у якому зазначила, що не визнає позов, оскільки не укладала договорів, обов`язок виконувати кредитне зобов`язання не виник в силу того, що вона не була повідомлена про існуючу заборгованості та зміну кредиторів. Також відповідач ставить під сумнів законність діяльності ТОВ «Мілоан», ТОВ «Діджи Фінанс» та ТОВ «Фінансова компанія «Пінг-Понг», оскільки у матеріалах справи відсутні Витяги з Державного реєстру фінансових установ про видачу ліцензії про здійснення діяльності з надання фінансових послуг. Окрім того, позивачем належним чином не підтверджено факту належного виконання зобов`язань, а саме перерахування на її рахунок кредитних коштів. Відсутні документи, які підтверджують її особу у вказаному договорі, дані про банківські рахунки або номер банківської картки, який їй належить. На жодному документі та в кредитному договорі немає її підпису. Номером телефону, на який, за твердженням позивача, відправлений одноразовий пароль для підписання договору, вона не користується. У матеріалах справи відсутні копії документів, які вона надавала для ідентифікації та підтвердження своєї особи з метою укладення кредитного договору. У відповіді на відзив щодо доводів позивача про те, що вона не укладала договір, відповідач зазначив, що відповідачем не доведено порушення її прав при укладенні Договору про споживчий кредит № 102688952 від 22 квітня 2021 року, що є її процесуальним обов`язком (статті 12, 81 ЦПК України), як і не надано належних доказів укладення вищевказаного кредитного договору від її імені іншою особою за відсутності її волевиявлення, перерахування кредитних коштів не на її рахунок. Щодо твердження про недоведеність факту підписання договору, позивач зазначив, що підписання договору відбулося шляхом використання відповідачем одноразового ідентифікатора, який було надіслано на номер телефону, вказаний позичальником при укладенні договору. Щодо доводів відповідача щодо відсутності у матеріалах справи доказів перерахування коштів, позивач зазначає, що надав разом з позовною заявою копію платіжного доручення №\~26978419 від 22 квітня 2021 року, яке містить усі необхідні реквізити та є належним доказом перерахування коштів. Відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно з частиною першою статті 174 ЦПК України при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, дійшов таких висновків. Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. У частині першій статті 627 ЦК України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Загальні витрати\~за споживчим\~кредитом \~витрати споживача,\~пов`язані з\~отриманням,\~обслуговуванням та\~поверненням кредиту,\~включаючи про центи за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та/або супутні послуги кредитодавця, кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб (пункт 4 частини першої статті 1 Закону України 15 листопада 2016 року №\~1734-VIII «Про споживче кредитування»). За правилами частини другої статті 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України від 03 вересня 2015 року №\~675-VIII «Про електронну комерцію» (далі Закон №\~675-VIII) електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. За правилом частини восьмої статті 11 Закону №\~675-VIII у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. За правилами частини дванадцятої статті 11 цього Закону електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Закону №\~675-VIII, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Положеннями статті 12 цього Закону визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. З урахуванням викладеного, будь-який вид договору, який укладається на підставі ЦК України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі з використанням КЕП, є таким, що укладений у письмовому вигляді. Частиною першою статті 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Суд установив, що 22 квітня 2021 року ТОВ «Мілоан» та [PERSON] уклали кредитний договір № 102688952 в електронній формі, за умовами якого остання отримала кредит на суму 12000,00 грн строком на 30 днів з 22 квітня 2021 року, терміном повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом 22 травня 2021 року з можливістю пролонгації. Проценти за користування кредитом становлять 3600,00 грн, які нараховуються за ставкою 1,0 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом, стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5,00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. На виконання зобов`язання ТОВ «Мілоан» перерахувало [PERSON] 12000,00 грн на її кредитний рахунок, призначення платежу: кредитні кошти від ТОВ «Мілоан» згідно з договором № 102688952, що підтверджується платіжним дорученням № 26978419 від 22 квітня 2022 року. ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Діджи Фінанс» 29 липня 2021 року уклали Договір про відступлення прав вимоги № 05Т, за умовами якого право вимоги, зокрема за кредитним договором №\~102688952 від 22 квітня 2021 року, перейшло до ТОВ «Діджи Фінанс». ТОВ «Діджи Фінанс» та ТОВ «Фінансова компанія «Пінг-Понг» 24 січня 2022 року уклали Договір факторингу № 1/15, за умовами якого право вимоги, зокрема за кредитним договором №\~102688952 від 22 квітня 2021 року, перейшло до ТОВ «Фінансова компанія «Пінг-Понг». Позивач надав розрахунок заборгованості за договором № 1921892, відповідно до якого загальний борг становить 51600,00 грн, з яких 12000,00 грн заборгованість за тілом кредиту, 39600,00 грн заборгованості за нарахованими процентами. Як убачається з виписки за договором №\~б/н за період із 22 квітня 2021 року по 29 квітня 2021 року, наданої АТ КБ «Приватбанк» на виконання ухвали Автозаводського районного суду міста Кременчука від 16 червня 2025 року, 22 квітня 2021 року на картковий рахунок відповідача були зараховані кошти у сумі 12000,00 грн. На виконання ухвали Автозаводського районного суду міста Кременчука від 14 травня 2025 року позивач надав довідку по заяві на кредит №\~102688952 від 22 квітня 2021 року, в якій містяться персональні дані [PERSON] , інформація з електронного файлу (LogFile застосування коду) щодо підтвердження підписання позичальником електронним підписом одноразовим ідентифікатором електронного повідомлення про прийняття пропозиції укласти кредитний договір у формі електронного правочину, скрін відправки на мобільний номер телефону, вказаний у довідці про заяву на кредит, одноразового ідентифікатора для підписання договору, фотографію позичальника з паспортом. Окрім того, до відповіді на відзив на позовну заяву позивач долучив скрін договору про споживчий кредит №\~102688952 від 22 квітня 2021 року, де у верхньому лівому куті зазначено «Підписано [PERSON] одноразовим ідентифікатором U83307». При цьому позивач пояснив, що одноразовий ідентифікатор, як і лог підпису первісного кредитора (логи (лог-файли) містять інформацію про роботу сервера і зберігають в собі певні дії користувача або програми), зафіксовано у Кредитному договорі, переданому первісним кредитором позивачу у pdf.форматі, проте є зашифрованим, у зв`язку із чим при стандартному завантаженні до електронного кабінету чи під час друку не відображається. Отже, факт підписання кредитного договору сторонами за допомогою електронних підписів підтверджується позначками у верхніх кутках на першому аркуші договору про споживчий кредит. Про допустимість такої форми укладення правочинів також зазначено у численних правових позиціях Верховного Суду, зокрема, у постанові від 12 січня 2021 року у справі №\~524/5556/19, у постанові від 22 вересня 2022 року у справі № 234/7163/20, у постанові від 12 червня 2023 року у справі № 263/3470/20. Приписами частини першої статті 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За правилами статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язань або зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина перша статті 1049 ЦК України). Суд звертає увагу, що матеріали справи містять всі належні та допустимі докази, які підтверджують факт укладання договору, а договір, укладений в електронній формі з використанням КЕП, є таким, що укладений у письмовому вигляді. Доказів звернення до суду з позовом про визнання недійсним цього договору відповідач не надала, у той час коли згідно зі статтею 204 ЦК України діє презумпція правомірності правочину, відповідно до якої правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Докази звернення до правоохоронних органів із заявою про шахрайство з боку ТОВ «Мілоан» або заволодіння його персональними даними іншою особою суду не надано. Отже, надаючи добровільно свої персональні дані (прізвище, ім`я, по батькові, фінансовий номер телефону, електронну адресу, дату народження, дані паспорту, РНОКПП), відповідач засвідчив свій намір на укладення кредитного договору. Приписами частини першої статті 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. З урахуванням встановлених обставин справи та досліджених доказів, суд дійшов висновку про підтвердження факту укладення кредитного договору № 102688952 від 22 квітня 2021 року між відповідачем та відповідною фінансовою установою, невиконання позичальником своїх зобов`язань щодо повернення, отриманих в борг коштів, та наявності в нього боргових зобов`язань перед позивачем, який набув права вимоги за цим кредитним договором за договором факторингу. Щодо доводів відповідача про неповідомлення її про зміну кредитора суд зауважує, що у розумінні статті 517 ЦК України це не є підставою для звільнення боржника від виконання свого зобов`язання, а лише надає останньому право виконати свій обов`язок на користь первісного кредитора. Також, ставлячи під сумнів наявність ліцензій для здійснення діяльності на ринку фінансових послуг кредитором та факторами, відповідач не аргументує ці доводи, не просить суд витребувати відповідні докази. Щодо доводів відповідача про неможливість нарахування відсотків за кредитним договором після 22 травня 2021 року суд вважає за необхідним зазначити наступне. Умови укладеного кредитного договору передбачають можливість його пролонгації в разі продовження користування позичальником кредитними коштами. Згідно зі стандартними умовами загальний строк пролонгації не може перевищувати 60 днів (пункт 2.3.1.2 договору). При цьому у випадку пролонгації на стандартних (базових), а не пільгових умовах (як передбачено пунктом 2.3.1.1), вчинення будь-яких додаткових дій (у тому числі сплату комісії) з боку позичальника, окрім як продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування, не передбачено. Так, у випадку пролонгації договору на стандартних (базових) умовах передбачено нарахування процентів за користування кредитом за стандартною базовою ставкою, яка згідно з пунктом 1.6 договору становить 5% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. З розрахунку заборгованості за кредитним договором № 102688952 убачається, що у період із 22 квітня по 22 травня 2021 року (30 днів) відповідачу нараховувалися відсотки відповідно до пункту 1.5.2 цього договору, а з 23 травня по 21 липня 2021 року (60 днів) відповідно до пункту 1.6 цього договору на умовах пролонгації. Наведене відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12. Решта доводів відповідача ґрунтуються виключно на власному трактуванні відповідних положень законодавства. Пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006). Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя. Згідно з пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Європейський Суд з прав людини повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 09.12.1994, серія A, N 303-A, п. 29). З огляду на викладене, суд вбачає наявність підстав для задоволення позову. Окрім того, відповідно до частини другої статті 141 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути понесені позивачем судові витрати щодо сплати 2422,40 грн судового збору. За правилами статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою, підлягають розподілу разом з іншими судовими витратами. Розмір витрат на правничу допомогу визначається згідно з умовами договору про надання правової допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг, виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Звертаючись до суду, позивач на підтвердження понесення таких витрат долучив до позовної заяви: договір про надання правової допомоги №\~43657029 від 07 серпня 2024 року, акт про підтвердження факту надання правничої (правової) допомоги адвокатом №\~102688952 від 30 вересня 2024 року, детальний опис робіт, наданих адвокатом за договором №\~43657029, додаткову угоду №\~102688952 до договору №\~43657029, платіжну інструкцію від 30 жовтня 2024 року №\~750. Відповідач клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу суду не надав. При цьому суд ураховує, що за правилами частини шостої статті 137 ЦПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, а передбачені частиною четвертою статті 141 ЦПК України підстави для відступу від загального правила розподілу судових витрат у даному випадку відсутні. Отже, на підтвердження понесення витрат на професійну правничу допомогу стороною позивача надано всі необхідні докази, а тому з відповідача слід стягнути витрати на правничу у сумі 6000,00 грн.

Outcome: approved