Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-22 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю "ФК" КЕШ ТУ ГОУ" (надалі - позивач, новий кредитор) звернулося до суду з позовною заявою до [PERSON] (надалі - відповідачка, позичальниця) про стягнення заборгованості за договором про надання фінансового кредиту № 164622 від 30.11.2020 року (надалі - кредитний договір) у розмірі 15410,00 грн. та судових витрат. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачка уклала кредитний договір з Товариством з обмеженою відповідальністю "ЗАЙМЕР" (надалі - кредитор), їй було надано кредит в строки та на умовах, передбачених кредитним договором. Відповідачка належним чином взяті на себе зобов`язання, визначені кредитним договором, не виконує, що є підставою для стягнення заборгованості. При цьому кредитор відступив право вимоги за кредитним договором позивачу. 26 травня 2025 року суд відкрив провадження у справі та постановив слухати справу в порядку спрощеного позовного провадження. Судове засідання, призначене на 27 червня 2025 року, суд відклав на 23 липня 2025 рік, оскільки це була перша неявка відповідачки, повідомленої належним чином. В судове засідання, призначене на 23 липня 2025 рік, сторони не з`явилися. Явка учасників справи не визнавалась обов`язковою. Позивач повідомлений про місце, дату та час судового засідання через електронний суд. В прохальній частині позовної заяви (п.4,5) міститься клопотання про проведення розгляду справи за відсутності позивача. Проти ухвалення заочного рішення позивач не заперечує. Відповідачка повідомлена про місце, дату та час судового засідання шляхом скерування судової повістки про виклик поштовим рекомендованим відправленням з повідомленням про вручення за адресою реєстрації місця проживання (штрихкодовий ідентифікатор АТ «Укрпошта» 0610265372867). Судова повістка повернулася з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Довідка поштового відділення з позначкою про неможливість вручення судової повістки у зв`язку з зазначенням «відсутній за вказаною адресою» вважається належним повідомленням сторони про дату судового розгляду (див. постанову Верховного Суду по справі № 755/17944/18 (провадження № 61-185св23) від 10.05.2023 року). Суд вжив всі передбачені процесуальним законом заходи, однак в судове засідання, призначене на 23.07.2025 року, сторони не з`явилися. Враховуючи, що представник позивача не заперечив проти ухвалення заочного рішення у справі, відповідачка належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, однак повторно не з`явився в судове засідання без повідомлення причин, відзиву не подав, тому у відповідності до вимог ст. 280, 281 ЦПК України, суд постановив провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів та ухвалити заочне рішення. Суд на підставі частини другої статті 247 ЦПК, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, не здійснює фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши докази та здійснивши оцінку належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також проаналізувавши їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності, суд встановив такі фактичні обставини та зміст спірних правовідносин. 30.11.2020 року між кредитором та відповідачкою укладено кредитний договір. Кредитор зобов`язався надати кредитні кошти у розмірі 3000,00 грн. на умовах строковості, зворотності, платності (пункт 1.1. кредитного договору) на строк 10 днів до 09.12.2020 року, строк дії договору - 10 днів ( пункт 1.2. кредитного договору). За користування кредитними коштами клієнт сплачує 730 % річних від суми кредиту в розрахунку 2 % на добу ( п. 1.3. кредитного договору). Кредит надається в безготівковій формі у національній валюті на реквізити платіжної картки, вказаної позичальником ( п. 1.4. кредитного договору). Рахунок позичальника [NUMBER] (п. 7. Кредитного договору). В кредитному договорі зазначено, що невід`ємною частиною цього договору є Публічна пропозиція (оферта) кредитора на укладення договору про надання фінансового кредиту за допомогою електронних засобів, яка розміщена на сайті кредитора: https://cly.com.ua ( п. 1.6 кредитного договору). За цим посиланням знаходиться головна сторінка сайту компанії і не відображено Публічної пропозиції. Умовою договору визначено, що позичальник підтверджує, що усвідомлює, що до правовідносин за цим договором не розповсюджується дія Закону України »Про споживче кредитування» ( п. 1.7. кредитного договору). В п. 2.3. кредитного договору зазначено, що обчислення строку користування кредитом та нарахування процентів здійснюється за фактичну календарну кількість днів користування кредитом. Проценти нараховуються з першого дня надання кредиту до дня повного погашення заборгованості за кредитом. Відповідно до пункту 3.4.2. кредитного договору відповідач взяв на себе зобов`язання повернути в передбачені договором строки кредит та проценти за користування кредитом. Згідно копії додатку №1 до кредитного договору від 30.11.2020 року визначено графік розрахунків та орієнтовну сукупну вартість кредиту. Сума нарахованих процентів за користування кредитом становить 600,00 грн. Від імені кредитора договір підписав директор Кривець В.В. та скріпив печаткою. Відповідачем договір підписаний електронним цифровим підписом (одноразовим ідентифікатором LK6904) 30.11.2020 року. Код LK6904 відправлений кредитором на номер телефону [NUMBER] , який зазначений у п. 7 кредитного договору та підтверджується копією довідки про ідентифікацію кредитора. На виконання п. 1.1. кредитного договору 30.11.2020 року кредитор перерахував кошти відповідачу в розмірі 3000,00 грн на платіжну картку [NUMBER] з призначенням платежу - видача кредиту# 164622, що підтверджується інформаційною довідкою ТОВ »Платежі онлайн» від 25.02.2025 року №2028/02. 28 жовтня 2021 року кредитор та позивач уклали договір факторингу № 01-28/10/2021, за яким новий кредитор передає грошові кошти в розпорядження кредитора за плату, а кредитор відступає новому кредитору права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами (п. 1.1.). Права вимоги переходять до нового кредитора після підписання цього договору. В разі невиконання новим кредитором п. 7.2. Договору, договір вважається неукладеним, при цьому в разі невиконання новим кредитором зобов`язання щодо сплати другої частини ціни продажу, договір вважається неукладеним, а кредитор повертає новому кредитору першу частину ціни продажу, сплачену відповідно до п. 7.2. Договору ( п. 6.2.3). Плата за придбання прав вимоги становить 1 444 483,08 грн. ( п. 7.2.). 02.11.2021 року новий кредитор сплатив обумовлене пунктом 7.2. фінансування, що підтверджується копіями платіжних доручень № 1653 та № 432 від 02.11.2021 року. 22.11.2021 року новий кредитор сплатив обумовлене пунктом 7.2. фінансування, що підтверджується копіями платіжного доручення № 1672. Право вимоги за кредитним договором, стягнення заборгованості за яким, є предметом розгляду у цій справі позивач набув 28.10.2021 року, що підтверджується копією витягу з реєстру боржників до договору факторингу № 01-28/10/2021 від 28.10.2021 року. У витягу зазначено що відступлена сума заборгованості за кредитним договором складає 3000,00 грн за тілом кредиту, 12410,00 грн -- за відсотками, а всього - 15 410 грн. Згідно пункту 2 договору факторингу № 01-28/10/2021 до документації, яка є в наявності в кредитора та засвідчує права, що передаються, належить детальний розрахунок простроченої заборгованості за кредитним договором, а також всіх інших платежів по кожному платіжному періоду та підставу їх нарахування. В розпорядження суду новий кредитор не надав цього детального розрахунку. Відповідно до п. 8.1.1. договору факторингу № 01-28/10/2021 кредитор зобов`язується упродовж всього терміну дії договору за запитом нового кредитора надавати новому кредитору всю документацію щодо права вимоги до певних боржників у строк протягом 5 (п`яти) робочих днів з дати отримання запиту, але не раніше ніж через 10 ( десять) робочих днів з дня підписання договору. Новий кредитор зробив власний розрахунок заборгованості за кредитним договором, у якому сума боргу співпадає з сумою боргу, яка зазначена у витягу, що підтверджується копією виписки з особового рахунку за кредитним договором. 13.01.2025 року позивач звернувся до відповідача з вимогою про виконання зобов`язань за кредитним договором. Повідомив відповідача про набуття права вимоги за кредитним договором та реквізити для сплати боргу, попередив про застосування інструментів його примусового стягнення. Із встановлених обставин вбачається, що спір виник щодо заборгованості, яка утворилася внаслідок неналежного виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань за кредитним договором. Між сторонами виникли зобов`язальні правовідносини на основі споживчого кредиту, що врегульовано статтею 1054 Цивільного кодексу України (далі ЦК) із врахуванням Закону України »Про споживче кредитування». Незважаючи на наявність у кредитному договорі п. 1.7., суд виснує, що за правовою природою укладений договір таки є споживчим, оскільки не містить відомостей про його комерційний характер чи пов`язаність з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника, а тому правовідносини, які виникли на підставі цього договору регулюються Законом України »Про споживче кредитування». Відповідачка підписав договір за допомогою електронного підпису, що відповідає положенням та абзацу другого частини другої статті 639 ЦК. Вказану позицію детально розкрив Верховний Суд у своїй постанові від 12 січня 2021 року по справі № 524/5556/19 (провадження № 61-16243 св 20), яка враховується судом при застосуванні відповідних норм права згідно із частиною четвертою статті 263 ЦПК України. Необхідність виконання належним чином взятих на себе зобов`язань, обов`язковість договору і наслідки не виконання зобов`язання передбачені статтями 525, 526, 530 , 610, 611 ЦК. Кредитор виконав належним чином взятий на себе обов`язок надати кредит, що підтверджується інформаційною довідкою ТОВ »Платежі онлайн» від 25.02.2025 року №2028/02. У порушення вимог Закону, відповідачка в односторонньому порядку відмовився від належного виконання договірних зобов`язань, в установлені строки заборговані суми не повернув. В силу статей 512, 1077, 1078 ЦК позивач в законному порядку набув право вимоги за кредитним договором до відповідача. Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Надані позивачем докази в частині, що підтверджують існування зобов`язальних правовідносин між сторонами та неналежну поведінку відповідача суд визнає належними і допустимими, достовірними і достатніми, оскільки ці докази містять у собі інформацію щодо предмета позовних вимог, вони логічно пов`язані з тими обставинами, які підтверджують існування договірних правовідносин між сторонами та неналежну поведінку відповідачки. Однак надані позивачем докази не підтверджують заявлену до стягнення суму заборгованості. Водночас і відповідачка не надала доказів, які б підтверджували належне виконання ним зобов`язань повністю чи частково. Визначаючи розмір заборгованості відповідача, суд зобов`язаний належним чином дослідити подані стороною докази, перевірити їх, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а в разі незгоди з ними повністю або частково - зазначити правові аргументи на їх спростування та навести в рішенні свій розрахунок - це процесуальний обов`язок суду. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то суд, з урахуванням конкретних обставин справи, самостійно визначає суми нарахувань, які підлягають стягненню, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру стягуваних сум нарахувань Вказану позицію висловив Верховний Суд у своїй постанові від 12 січня 2021 року по справі № 462/5025/20 (провадження № № 61-11608св22), яка враховується судом при застосуванні відповідних норм права згідно із частиною четвертою статті 263 ЦПК. Суд погоджується із розрахованою сумую заборгованості по тілу кредиту, оскільки відповідачка не надала доказів щодо його часткового чи повного погашення. Щодо правильності обчислення заборгованості по процентам, то перевіркою встановлено, що згідно умов договору строк кредитування становить 10 днів до 09.12.2020 та відповідно до додатку №1 до кредитного договору сума нарахованих процентів становить 600,00 грн. Також 10 днів становить строк дії договору. Відомостей про те, що строк кредитування чи строк дії договору пролонгований не має. Позивач ніяк не пояснює нараховану суму процентів в розмірі 12410,00 грн. Виписка позивача не містить інформації ні про строки нарахування відсотків, ні про відсоткову ставку, за якою нараховані відсотки, ні підставу їх нарахування. За умовами укладеного договору факторингу № 01-28/10/2021 9 п. 8.1.1.) позивач мав можливість отримати від кредитора детальний розрахунок простроченої заборгованості по кожному платіжному періоду та підставу нарахування та надати їх суду. Суд враховує, що позивач є професійним учасником ринку фінансових послуг, який спеціалізується на фінансуванні під відступлення права грошових вимог і придбаваючи право вимоги за кредитними договорами мав би подбати про отримання від кредитора всю документацію, передбачену договором факторингу, та надати її суду. Але не зробив цього. Суд лише припускає, що нарахування такого розміру відсотків пов`язане з умовами п. 2.3. кредитного договору. При цьому як строк кредитування, так і строк дії кредитного договору становить 10 днів. ( п. 1.2. кредитного договору). Питання нарахування відсотків після закінчення як строку кредитування, так і строку дії договору неодноразово було на розгляді Великої Палати Верховного Суду. Відповідно до усталеної практики Верховного Суду у разі порушення виконання зобов`язання щодо повернення кредиту за період після прострочення виконання нараховуються не проценти за «користування кредитом» (стаття 1048 ЦК України), а проценти за порушення грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК України) у розмірі, визначеному законом або договором ( див., наприклад, п. 109-128, п. 141 постанови ВП ВС по справі № 910/4518/16 від 05 квітня 2023 року. Відповідно до ч. 5 ст. 6 Закону України» Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» (в редакції Закону від 04.10.2020 року, чинної на момент укладення кредитного договору) у разі виникнення неоднозначного тлумачення прав та обов`язків сторони за договором за участю споживача фінансових послуг такі права та обов`язки тлумачаться на користь такого споживача. Крім того, у разі сумніву слід застосовувати принцип contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem, тобто слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав), що узгоджується з висновками, які викладені в п. 128 постанови ВП ВС по справі № 910/4518/16 від 05 квітня 2023 року. Враховуючи, що позивач ніяк не пояснив правової природи нарахованих відсотків в сумі 124100,00 грн та строку їх нарахування, суд вважає, що до стягнення підлягають лише відсотки в сумі 600,00 грн, нараховані відповідно до п.1.3. як плата за користування кредитом в межах строку кредитування та строку дії договору ( п.1.2. кредитного договору). У підсумку суд виснує, що позов слід задовольнити частково та стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість у розмірі 3600,00 грн, з яких заборгованість по тілу кредиту - 3000,00 грн грн та по процентам за користування кредитом - 600,00 грн. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Пунктами 1, 2 частини другої статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При зверненні до суду позивачем сплачено 2 422,40 грн. судового збору, що підтверджується платіжною інструкцією № 37124 від 28.03.2025 року. Крім цього, представник позивача просить суд стягнути на користь позивача витрати на правову допомогу у розмірі 10500,00 грн. На підтвердження понесених витрат на правову допомогу представником позивача надано копії договору про надання правової допомоги від 29.12.2023 року, додаткової угоди №1 від 27.12.2024 року, акта про отримання правової допомоги від 24.06.2025 року, платіжної інструкції №39429 від 24.06.2025 року, рахунку №24.06.2025-27 від 24.06.2025. Відповідачка не подавала клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката. Здійснивши аналіз та оцінку наданих доказів понесення витрат на професійну правничу допомогу у справі, суд виснує про доведеність факту надання позивачеві професійної правничої допомоги на суму 10500,00 грн. Позовні вимоги задоволені частково в розмірі 3600,00 грн., що становить 23,36 % від заявленого розміру (3600 грн./15410 грн Х 100%), а тому судовий збір та витрати на правову допомогу потрібно покласти на відповідачку у пропорційному розмірі: 565,87 грн. - судовий збір та 2452,80 грн. - витрати на правничу допомогу.

Outcome: partial