Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-03 00:00:00

[PERSON] , від імені та в інтересах якої діє адвокатка Трачук З. І., звернулася до суду із заявою, у якій просила винести обмежувальний припис стосовно кривдника [PERSON] , на строк 6 (шість) місяців, яким визначити наступні тимчасові обмеження його прав, а саме: заборонити [PERSON] перебувати в місці проживання (перебування) [PERSON] , а саме у будинках за адресами: [ADDRESS] , [ADDRESS] ; заборонити [PERSON] наближатись на відстань менше 100 метрів до місця проживання (перебування) [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] ; заборонити [PERSON] вести листування, телефонні переговори, а також контактувати через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб у будь-який спосіб спілкуватися з [PERSON] . В обґрунтування заявлених вимог [PERSON] зазначила, що шлюб між заявницею та заінтересованою особою [PERSON] , зареєстровано 08 травня 2024 року Тернопільським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Тернопільському районі Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, про що складено актовий запис № 444 та видано свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] від 08 травня 2024 року. Шлюб не розірвано. У шлюбі у подружжя народився син [PERSON] , [INFO] , згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Тернопільським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Тернопільському районі Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 12 листопада 2024 року, актовий запис № 1961. Згідно свідоцтва про народження матір`ю дитини є [PERSON] , батьком - [PERSON] . Дитина проживає із заявницею без реєстрації, що підтверджується довідкою, виданою головою ОСББ «Корольова 26» Пласконіс А. В. від 07 липня 2025 року та знаходиться на повному її вихованні та утриманні. Також від першого шлюбу у [PERSON] є доньки, з якими на даний час вона проживає спільно, а саме: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Заінтересована особа проживає окремо за місцем своєї реєстрації по [ADDRESS] . Однак [PERSON] систематично вчиняє скандали за місцем реєстрації та проживання заявниці, погрожує фізичною розправою їй та дітям, постійно психологічно принижує, застосовує нецензурну лайку щодо неї та дітей, змусив її покинути квартиру, де раніше вона з ним проживали з їх спільною дитиною, оскільки в умовах постійного стресу, криків та принижень неможливо виховувати немовля. У зв`язку із цим, [PERSON] з їх спільною дитиною пішла жити до власних дітей від першого шлюбу. [PERSON] продовжує телефонувати заявниці, писати у різні месенджери та завдавати психологічної шкоди її здоров`ю. Маніпулює дитиною, зокрема його походженням, хоча офіційно та біологічно є батьком дитини. Принижує її честь і гідність, телефонуючи до знайомих та розшукуючи її. Їй дуже страшно та тривожно за себе та своїх дітей. Також заінтересована особа вчиняє економічне насилля щодо їх спільної дитини та щодо заявниці, оскільки [PERSON] перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років, та єдиним її доходом є соціальні виплати за народження дитини у розмірі 860,00 грн щомісячно. Дитина, перебуває на штучному вигодовуванні, потребує коштів на памперси, суміші та прикорм, а також медичні препарати, оскільки хворіє атопічним дерматитом, однак [PERSON] коштів на утримання дитини та дружини добровільно не надає. Зазначене змусило звернутись заявницю із позовною заявою до суду про призначення аліментів. Через такі неправомірні дії свого чоловіка [PERSON] також зверталася до поліції 28 березня 2025 року та 29 березня 2025 року, що підтверджується листом про розгляд звернень громадян від 24 квітня 2025 року № 60163-2025 за підписом т.в.о. заступника начальника управління поліції з превентивної діяльності підрозділу управління поліції Тернопільського РУ поліції ГУНП в Тернопільській області підполковника поліції Паньків І. М. Цим листом заявницю проінформовано про те, що відносно відповідача не вжито заходів реагування, оскільки він перебуває у Республіці Німеччина, і що вона має право звертатись до суду та ГО, які надають прихисток та психологічну підтримку постраждалим. Таким чином, звернення до поліції за захистом виявились неефективними. Час від часу заінтересована особа дійсно перебуває у рейсах за межами території України, оскільки працевлаштований у Міжнародній транспортно-логістичній компанії «STELLAR», однак коли повертається, то не змінює своєї поведінки, а продовжує вчиняти домашнє насильство, яке носить системний характер. [PERSON] вважає, що поведінка [PERSON] негативно впливає на її здоров`я, здатність повноцінно піклуватись про спільну дитину, психологічний та фізичний стан. Заявниця постійно перебуває в стані стресу та тривоги, побоюється за свою безпеку та безпеку власних дітей, які є очевидцями неправомірних дій її чоловіка. Зважаючи на вірогідність продовження та повторного вчинення насильства [PERSON] щодо заявниці та їх спільного сина [PERSON] , стосовно якого батько виражається нецензурною лайкою та психологічно ображає, а також можливість настання тяжких наслідків, вона звернулась до суду про видачу обмежувального припису. [PERSON] вважає, що вказані обставини та факти свідчать про небажання [PERSON] ставати на шлях виправлення та про його стійку протиправну поведінку, тривале зневажливе ставлення до суспільних відносин щодо охорони фізичного та психологічного здоров`я осіб, з якими кривдник перебуває у сімейних відносинах. Тому, з метою забезпечення дієвого та ефективного способу захисту від повторного вчинення домашнього насильства щодо заявниці, з огляду на сам вид насильства (психологічне, фізичне та економічне), ризики, тобто вірогідність продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливих тяжких наслідків його вчинення, вона просить застосувати до [PERSON] відповідні обмеження прав кривдника. Окрім того заявниця звертає увагу, що протягом 2016-2023 року у Єдиному державному реєстрі судових рішень наявні постанови про притягнення [PERSON] до відповідальності за ст. ст. 173 та 173-2 КУпАП, що свідчить про наявність схильності заінтересованої особи до асоціальної поведінки. Таким чином, [PERSON] вважає, що існує постійне насильство [PERSON] щодо дружини, сина та її дітей, яке проявляється у систематичному, тривалому психологічному тиску щодо неї, її приниженні, нецензурній лайці, постійних погрозах, залякуванні, цькуванні, переслідуванні. Відтак, як жертва домашнього насильства, з урахуванням наявних ризиків заявниця потребує захисту у порядку, передбаченому Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», та звернулася до суду зі заявою про видачу обмежувального припису, яку просить задовольнити. Ухвалою судді від 01 серпня 2025 року відкрито провадження у цивільній справі за заявою [PERSON] , заінтересована особа: [PERSON] про видачу обмежувального припису; постановлено розгляд справи проводити в порядку окремого провадження. Представник заявниці [PERSON] адвокатка Трачук З. І. у судовому засіданні вимоги, викладені у заяві підтримала, просила задовольнити з підстав, у ній наведених. Заінтересована особа [PERSON] в судове\~засідання не\~з`явився,\~однак про\~день та\~час слухання\~справи повідомлений\~належним чином, через оголошення на офіційному вебсайті судової влади України, яке було розміщене не пізніше 24 годин до дати відповідного судового засідання, що відповідає змісту ч. 11 ст. 128 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України). Отож, неявка заінтересованої особи не перешкоджає вирішенню заяви про видачу обмежувального припису. Заслухавши пояснення представника заявниці, дослідивши та оцінивши докази, суд встановив наступні обставини справи. [PERSON] та [PERSON] ) 08 травня 2024 року зареєстрували шлюб, про що Тернопільським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Тернопільському районі Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції складено актовий запис за № 444 та видано свідоцтво про шлюб Серія [NUMBER] . Від цього шлюбу у подружжя народився син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження Серія [NUMBER] , виданим 12 листопада 2025 року Тернопільським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Тернопільському районі Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції. [PERSON] , [INFO] , за змістом медичної карти амбулаторного хворого, хворіє атопічним дерматитом. Дитина проживає із заявницею без реєстрації за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою, виданою головою ОСББ «Корольова 26» Пласконіс А. В. від 07 липня 2025 року. [PERSON] зареєстрований в [ADDRESS] , що вбачається із Витягу з реєстру Тернопільської територіальної громади № 2024/003906986 від 19 квітня 2024 року. Листом № 60163-2025 від 24 квітня 2025 року (282503) Тернопільське РУП ГУНП у Тернопільській області інформувало [PERSON] , що повідомлення заявниці зареєстровані в Інформаційно-телекомунікаційній системі «Інформаційний портал Національної поліції України» (журнал єдиного обліку) Тернопільського РУ поліції ГУНП в Тернопільські області від 28 березня 2025 року за № 14771, від 29 березня 2025 року за № 14835. На основі отриманих свідчень та фактів у діях [PERSON] вбачаються ознаки домашнього насильства фізичного та психологічного характеру, однак пояснення в останнього не були відібрані з приводу фактів, викладених у заявах, у зв`язку з його перебуванням за межами України. роз`яснено заявниці право на звернення до суду, за отриманням соціально-психологічної, правової допомоги. Переписка в месенджері, яка приєднана [PERSON] до заяви свідчить про те, що між заявницею та заінтересованою особою склалися неприязні стосунки. [PERSON] у своїх повідомленнях вживає на адресу [PERSON] нецензурну лексику, образи і погрози. Відтак, до виниклих правовідносин підлягають застосуванню наступні норми процесуального та матеріального права. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 3502 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Згідно п. 3 ч. 1 ст. 3504 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності). Відповідно до ч. 1 ст. 3506 ЦПК України, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні. Законом визначено, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків. Верховним Судом у постанові № 753/4405/20 від 12 квітня 2022 року зазначено, що під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будьякому його прояві. Основним нормативноправовим актом, яким регулюються спірні правовідносини, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Цей Закон визначає організаційноправові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства. Згідно з пунктами 3, 4, 14 та 17 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Економічне насильство це форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру. Психологічне насильство це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Фізичне насильство це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника. За змістом п. 7 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальний припис стосовно кривдника це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Стаття 26 зазначеного Закону визначає, що право звернутися до суду із заявою про видачу обмежувального припису стосовно кривдника мають, зокрема, постраждала особа або її представник. Обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будьякий спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців. Обмежувальний припис не може містити заходів, що обмежують право проживання чи перебування кривдника у місці свого постійного проживання (перебування), якщо кривдником є особа, яка не досягла вісімнадцятирічного віку на день видачі такого припису. Верховний Суд у постанові № 299/3692/19 від 30 червня 2021 року вказав, що враховуючи положення Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях. Згідно із ч. 3 ст. 26 цього Закону рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. У п. 9 ч. 1 ст. 1 згаданого Закону оцінка ризиків це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. У постанові Верховного Суду від 13 січня 2021 року у справі № 369/7782/19 зроблено висновок, що відповідно до частини третьої статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Оцінка ризиків полягає в оцінюванні вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Оцінка ризиків має проводитись за факторами небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства шляхом відібрання свідчень від постраждалої від такого насильства особи, з`ясування обставин конфлікту та виявлення чинників і умов, які створюють або можуть створювати небезпеку для цієї особи. Фактори небезпеки (ризику) щодо вчинення домашнього насильства мають визначатися за результатами оцінки дій кривдника, які свідчать про ймовірність настання летальних наслідків у разі вчинення домашнього насильства та загальної оцінки ситуації вчинення домашнього насильства з метою виявлення вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті такої особи. У справі № 404/5203/19 Верховний Суд у своїй постанові від 19 травня 2020 року, підтримуючи висновки судів попередніх інстанцій, зазначив, що доводи заінтересованої особи відносно того, що він не набув статусу "кривдника", оскільки не притягувався до відповідальності за вчинення домашнього насильства, попри наявні факти звернень до правоохоронних органів з заявами про вчинення насильства у сім`ї, зареєстрованих у ЄРДР, не є обґрунтованими, оскільки сам по собі факт того, що особа не притягалась до юридичної відповідальності, не може бути підставою для відмови у встановленні тимчасових обмежень за наявності інших об`єктивних даних, якими підтверджуються доводи заявника. Також суд вважає необхідним звернути увагу на правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 28 квітня 2020 року у справі № 754/11171/19 щодо необхідності оцінки судом пропорційності втручання у права та свободи особи при застосуванні обмежувального припису. Звертаючись до суду, [PERSON] обґрунтовувала підстави для видачі судом обмежувального припису стосовно [PERSON] нормами статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Відтак, суд оцінивши доводи заяви, проаналізувавши надані документи, встановив, що [PERSON] , який заявниці приходиться чоловіком, проживає окремо від дружини та їх спільного сина. Між подружжям, на час вирішення судом заяви про видачу обмежувального припису, існують неприязні стосунки, що вбачається із переписки в месенджері, де заінтересована особа вживає стосовно заявниці нецензурну лексику, образи і погрози. У березні 2025 року [PERSON] з приводу вчинення домашнього насильства [PERSON] зверталася до правоохоронних органів, однак дані про притягнення останнього до адміністративної відповідальності за зверненнями заявниці, при матеріалах справи відсутні. Водночас сам факт не притягнення [PERSON] до адміністративної чи кримінальної відповідальності за вчинення домашнього насильства не спростовує обставин його вчинення. Надані [PERSON] роздруківки з месенджера є належними та допустимими доказами вчинення [PERSON] домашнього насильства психологічного характеру стосовно заявниці (постанова Верховного Суду від 13 липня 2020 року № 753/10840/19). При цьому суд враховує сам зміст цього листування, його крайній цинізм, адже заінтересована особа спілкувався із своєю дружиною, матір`ю свого сина, однак не зважав на це, висловлював грубі образи та погрози ненормативною лексикою, що викликало у постраждалої особи побоювання за свою безпеку та стало причиною її звернення до суду із заявою про видачу обмежувального припису. Отож, [PERSON] як жертва домашнього насильства, з урахуванням та оцінкою наявних ризиків потребує захисту у порядку, передбаченому Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» шляхом видачі обмежувального припису щодо [PERSON] , [INFO] , адреса місця проживання: [ADDRESS] , на строк 3 (три) місяці, яким встановити наступний захід тимчасового обмеження прав кривдника: заборонити [PERSON] , [INFO] , адреса місця проживання: [ADDRESS] , вести листування, телефонні переговори, а також контактувати через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб, з [PERSON] , [INFO] . Важливим для спірних правовідносин є висновок про те, що домашнє насильство істотно відрізняється від звичайних конфліктних стосунків, оскільки має певні ознаки та характеризується тим, що особа, яка застосовує домашнє насильство, маючи значну перевагу в своїх можливостях, діє умисно з наміром досягти бажаного результату, який полягає у заподіянні шкоди потерпілому шляхом порушення його прав і свобод. Тоді як під конфліктом потрібно розуміти такий стан взаємовідносин, який характеризується наявністю зіткнення протилежних інтересів і поглядів, напруження і крайнього загострення суперечностей, що може призвести до активних дій, ускладнень, боротьби, що супроводжуються складними колізіями; ситуація, в якій кожна зі сторін намагається зайняти позицію несумісну з інтересами іншої сторони. Виникнення конфлікту залежить не лише від об`єктивних причин, але й від суб`єктивних факторів, до яких потрібно віднести власні уявлення учасників конфлікту про себе, свої потреби, мотиви, життєві цінності та ставлення до іншої сторони конфлікту (див. постанову Верховного Суду від 07 листопада 2023 року у справі № 676/265/23 (провадження № 61-9498св23)). Верховний Суд наголошує (постанова від 08 вересня 2023 року, справа № 752/1390/22), що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (стаття 81 ЦПК). Згідно з частинами першою - четвертою статті 12, частинами першою п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). [PERSON] у своїй заяві також просила винести обмежувальний припис стосовно кривдника [PERSON] , на строк 6 (шість) місяців, яким заборонити [PERSON] перебувати в місці проживання (перебування) [PERSON] , а саме у будинках за адресами: [ADDRESS] , [ADDRESS] ; заборонити [PERSON] наближатись на відстань менше 100 метрів до місця проживання (перебування) [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] . Однак суд звертає увагу на те, що при матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що заявниця проживає чи проживала в [ADDRESS] , і за цією адресою [PERSON] вчиняв стосовно неї домашнє насильство, які і докази того, що такі дії заінтересованої особи мали місце за адресою теперішнього місця проживання [PERSON] - [ADDRESS] . Отож, у задоволенні цих вимог заяви [PERSON] суд відмовляє, оскільки докази на обґрунтування таких обставин в матеріалах справи відсутні. ЄСПЛ вказав, що пункт 1\~статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006). На підставі викладеного,

Outcome: partial