Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-23 00:00:00

18 квітня 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА» (далі - ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА») звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позов мотивований тим, що 15 квітня 2024 року сторони уклали договір про надання кредиту № 494680-КС-002 в електронній формі, відповідно до якого відповідачка отримала кредит у розмірі 15000 гривень на строк 16 тижнів на умовах сплати процентів за користування кредитом за заниженною ставкою у розмірі 1.16103334 % в день (стандартна ставка - 2 % в день) із сплатою комісії за надання кредиту в розмірі 2250 гривень. Вказуючи, що у зв`язку з невиконанням відповідачкою належним чином умов кредитного договору у неї виникла заборгованість в розмірі 36106 гривень 50 копійок, позивач просив стягнути з відповідачки суму заборгованості та судові витрати. Ухвалою судді Ковальчук О. В. від 30 квітня 2025 року відкрите провадження у справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін (а с. 56). Ухвалою судді від 07 липня 2025 року справа прийнята до провадження суддею Тітіваловим Р. К. (а. с. 84). У судове засідання представник позивача не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час і місце розгляду справи (а. с. 86-89), у позовній заяві просив розглядати справу без його участі (а. с. 9 на звороті). Відповідачка у судове засідання не з`явилася, про дату, час і місце розгляду справи булла належним чином повідомлена, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а. с. 90), про причини неявки суд не повідомляла, відзив на позов не подавала. Враховуючи, що в судове засідання учасники судового розгляду не з`явилися, то відповідно до вимог частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд ухвалою від 24 липня 2025 року постановив проводити заочний розгляд справи. Дослідивши та оцінивши наявні в матеріалах справи письмові докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. З матеріалів справи видно, що 15 квітня 2024 року ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» та [PERSON] уклали договір № 494680-КС-002 про надання кредиту (далі - Договір), за умовами якого кредитодавець надає позичальнику грошові кошти в розмірі 15000 гривень на засадах строковості, поворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити плату за користування кредитом у порядку та на умовах, визначених цим договором та Правилами надання споживчих кредитів (а. с. 30-34). Пунктом 1 договору визначено, що строк кредиту становить 16 тижнів; знижена процентна ставка в день - 1.16103334 % (фіксована); стандартна процентна ставка в день - 2 % (фіксована); комісія за надання кредиту - 2250 гривень; загальний розмір наданого кредиту - 15000 гривень; термін дії договору - до 05 серпня 2024 року. Відповідно до пункту 3.2 Договору протягом строку кредитування процентна ставка за кредитом нараховується на залишок заборгованості по кредиту, наявної на початок календарного дня, за період фактичного користування кредитом, в залежності від дотримання позичальником графіку платежів, що вказаний як Додаток № 1 до Договору (графік погашення кредиту визначений сторонами в пункті 3.2.3 Договору). У разі, якщо погашення кредиту здійснюється згідно з графіком платежів чи в разі дострокового повернення суми наданого кредиту, то зобов`язання позичальника по сплаті процентів за користування кредитом розраховуються відповідно до зниженої процентної ставки, що вказана у пункті 2.4 Договору (пункт 3.2.1 Договору). Сторони домовилися, що у разі, якщо повернення кредиту не здійснюється згідно з погодженим графіком платежів, внаслідок чого виникає прострочка по кредиту та строк цієї прострочки більше семи календарних днів, то умови про нарахування процентів за користування кредитом за зниженою процентною ставкою втрачають чинність і до відносин між сторонами застосовуються правила нарахування процентів за стандартною процентною ставкою, що вказана у пункті 2.4 Договору. При цьому, нарахування за стандартною процентною ставкою починається з восьмого календарного дня від дня простроченого платежу, передбаченого графіком платежів, та до закінчення терміну дії Договору (пункт 3.2.2 Договору). 15 квітня 2024 року о 15:37:09 ТОВ «ПрофітГід» на підставі договору про надання фінансових платіжних послуг з переказу коштів № ПГ-5 від 04 листопада 2020 року, укладеного між позивачем та ТОВ «ПрофітГід», перерахувало на картковий рахунок відповідачки № [NUMBER] , вказаний нею в особистому кабінеті, грошові кошти у розмірі 15000 гривень, що підтверджується анкетою клієнта від 31 березня 2024 року (а. с. 13, 37). Відповідно до повідомлення АТ КБ «ПриватБанк» №20.1.0.0.0/7-250609/59917-БТ від 11 червня 2025 року банківська картка № [NUMBER] (IBAN [NUMBER] ) емітована на ім`я відповідачки [PERSON] (а. с. 75). Із виписки по вказаному рахунку відповідачки видно, що 15 квітня 2024 року на картку було зараховано 15000 гривень (а. с. 78). ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА», надавши відповідачці кредит, свої зобов`язання за договором виконало. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною першою статті 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Відповідно до частини першої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Згідно зі статтею 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Частина п`ята статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. На підтвердження укладення договору № 494680-КС-002 від 15 квітня 2024 року позивач надав візуальну форму послідовності дій клієнта (а. с. 11-12), з якої видно, що 15 квітня 2024 року відповідачка, використовуючи номер телефону [NUMBER] , зайшла в особистий кабінет на сайті https://my.bizpozyka.com, підтвердила номер мобільного телефону, ознайомилася з умовами надання кредиту, умовами кредитного договору, Правилами надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту, здійснив акцептування кредитного договору шляхом надсилання електронного повідомлення, підписаного електронним підписом одноразовим ідентифікатором. Одноразовий ідентифікатор UA-5201 надсилався відповідачці у виді повідомлення на її мобільний номер [NUMBER] , який вона вказувала при реєстрації на сайті. Кредитний договір був підписаний відповідачкою 15 квітня 2024 року о 15:37:04 шляхом введення одноразового ідентифікатора UA-5201 в особистому кабінеті на вебсайті в мережі Інтернет https://my.bizpozyka.com, відправленого відповідачці на її номер телефону (а. с. 11-12). Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між сторонами не був би укладений. Така ж правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19. Наведені обставини свідчать про те, що між сторонами у цій справі виникли договірні зобов`язання, які випливають з кредитного договору, цей договір є укладеним відповідно до вимог статей 639, 1054 ЦК України, оскільки передача грошей відбулася і сторонами кредитного договору було досягнуто згоди відносно всіх його істотних умов. Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів установлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором (частина перша статті 1056-1 ЦК України). Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). З розрахунку, що надав позивач, видно, що заборгованість [PERSON] за кредитним договором № 494680-КС-002 від 15 квітня 2024 року (за період з 15 квітня 2024 року до 05 серпня 2024 року) станом на 31 березня 2025 року становить 36106,5 гривень, з яких заборгованість за основною сумою боргу складає 14420,64 гривень, заборгованість за відсотками за користування кредитними коштами - 21685,86 гривень (а. с. 38 -40). Таким чином, враховуючи, що відповідачка фактично отримала та використовувала кошти, перераховані на належну їй кредитну картку, що й було предметом укладеного між сторонами Договору, але не повернула їх, то суд вважає, що позовні вимоги про стягнення з відповідачки суми заборгованості за тілом кредиту, що нею фактично отримано і на час розгляду цієї справи не повернута, є підставними і підлягають до задоволення. Такі висновки відповідають правовим позиціям Великої Палати Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, Верховного Суду у постанові від 23 грудня 2020 року у справі № 191/2648/17. Проте, не можна повністю погодитися із розміром нарахованих позивачем процентів за користування кредитними коштами з таких підстав. Згідно з узгодженим сторонами графіком (а. с. 30 на звороті) перший платіж відповідачка повинна була здійснити 29 квітня 2024 року на суму 3940 гривень, однак, сплатила 30 квітня 2024 року 2500 гривень та 03 травня 2024 року 1440 гривень (а. с. 38). Другий платіж відповідачка сплатила згідно графіку 13 травня 2024 року у сумі 3940 гривень (а. с. 38). Третій платіж 27 травня 2024 року відповідачка не сплатила, у зв`язку з чим відповідно до пункту 3.2.2 Договору з восьмого дня від вказаної дати у позивача виникло право нараховувати проценти за стандартною ставкою - з 04 червня 2024 року. Відповідачка повинна сплатити проценти за період з 15 квітня 2024 року до 03 червня 2024 року включно (49 днів) за зниженою ставкою 1,16103334 % в день, а за період з 04 червня 2024 року до 05 серпня 2024 року (63 дні) - за стандартною процентною ставкою 2%. Водночас при здійсненні платежу 13 травня 2024 року відповідачка погасила 579.36 гривень тіла кредиту, у зв`язку з чим за період з 15 квітня 2025 року до 13 травня 2024 року (28 днів) відсотки повинні нараховуватися на суму кредиту 15000 гривень, а з 14 травня 2025 року до 03 червня 2025 року (21 день) - 14420.64 гривень. Відповідно до частини п`ятої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %. Вказана норма була введена в дію Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» від 22 листопада 2023 року №3498-IXта набрала чинності 24 грудня 2023 року. Пунктом 17 Прикінцевих і перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» від 22 листопада 2023 року максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів 2,5 % (з 24 грудня 2023 року до 22 квітня 2024 року), протягом наступних 120 днів 1,5 % (з 23 квітня 2024 року до 20 серпня 2024 року). З огляду на вказане, розмір відсотків за користування кредитними коштами з урахуванням встановлених законом обмежень становить 16969.19 гривень, які підлягають стягненню з відповідачки на користь позивача: 15000 грн * 1,16103334 % / 100 % * 28 дн. = 4876.34 грн.; 14420.64 грн * 1,16103334 % / 100 % * 21 дн. = 3515.99 грн.; 14420.64 грн * 1,5 % / 100 % * 63 дн. = 13627.50 грн; 4876.34 грн + 3515.99 грн +13627.50 грн = 22019.83 грн - 5050.64 грн (оплата 30 квітня 2024 року на суму 2500 грн, 03 травня 2024 року на суму 112.4 грн та 13 травня 2024 року на суму 2438.24 грн) = 16969.19 грн. За таких обставин справи, які підтверджуються належними і допустимими доказами, та відповідно до зазначених норм матеріального права суд дійшов висновку про наявність у розглядуваному випадку передбачених законом підстав для часткового задоволення позову та стягнення з відповідачки заборгованості за кредитним договором, яка складається з основної суми боргу та процентів за користування кредитними коштами, оскільки остання порушила його умови, що виразилося у неналежному виконанні договірних зобов`язань, а саме, неповерненні грошових коштів у визначений договором строк. У відповідності до вимог частини першої статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (86.93 %) підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2105 гривень 79 копійок (2422,4 грн * 86.93 % / 100% = 2105.79 грн). На підставі викладеного, статей 512, 514, 526, 530, 549, 610, 612, 625, 629, 634, 1046, 1048 ЦК України та

Outcome: partial