Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-23 00:00:00

29 грудня 1997 року між позивачами [PERSON] , [PERSON] померлим [INFO] [PERSON] та відповідачем [PERSON] на Криворізькій філії Придніпровської товарної біржі було укладено договір міни, що зареєстрований за номером 1203-Н/97 (акр. спр. 6,7). Відповідно до п. 3 договору міни 1/2 частина житлового будинку А загальною площею 44.1 кв.м, житловою площею 39.4 кв.м., літня кухня Б, сарай В, вбиральня Г, водоколонка І, замощення II, III, огорожі № 1-4, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , перейшла у власність [PERSON] [PERSON] [PERSON] (акр. спр. 6,7). У подальшому вказаний договір міни було зареєстровано у Криворізькому міському бюро технічної інвентаризації та зроблено запис №27292 в реєстрову книгу №116 сторінка № 69. (акр. спр. 5). 01.03.2023 року [PERSON] отримала майно [PERSON] 1940 року народження, який помер [INFO] , з урахуванням 1/2 частки у спадщині, від якої відмовився син спадкодавця [PERSON] спадщина, на яку видано це свідоцтво, складається з: 1/6 (однієї шостої) частки житлового будинку А житловою площею 39.4 кв.м., загальною площею 44.1 кв.м., з господарчими та побутовими будівлями літня кухня Б. сарай В. вбиральня Г водоколонка І, замощення II, III, огорожі № 1,2 що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , яка належала померлому на підставі Договору міни, посвідченого 29 грудня 1997 Криворізькою філією Придніпровської товарної біржі, реєстраційний номер 1203-Н/97 та зареєстрованого у Комунальному підприємстві Дніпропетровської обласної Ради «Криворізьке бюро технічної інвентаризації» в книзі № 116 сторінці № 69. за записом № 27292 (арк. спр. 10). Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Щодо позовних вимог про визнання договору міни дійсним суд зазначає наступне. Згідно з ч. 1 ст.4ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частиною 1 ст.13ЦПК України\~передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів,поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Суд звертає увагу, що правовідносини між сторонами виникли в момент укладення відповідного договору 29 грудня 1997 року, в той час як\~Цивільний кодекс України\~набув чинності з 01 січня 2004 року. За загальним правилом нормативно-правовий акт не має зворотної дії у часі, а це свідчить про те, що до кожних події, факту чи відносин має застосовуватись той нормативно-правовий акт, який був чинним на момент, коли вказані подія, факт чи відносини мали місце. Принцип незворотності дії нормативно-правового акту в часі закріплений в\~статті 58 Конституції України, у якій зазначено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Таким чином заявлені вимоги підлягають оцінці за нормами\~ЦК УРСР від 18 липня 1963 року\~та\~Закону України «Про товарну біржу»\~у відповідних редакціях, що діяли на момент укладення договору. Як регламентували статті\~8,9,15 Закону України «Про товарну біржу», членами товарної біржі є прийняті до її складу згідно із статутом біржі вітчизняні та іноземні юридичні і фізичні особи. Член товарної біржі має право здійснювати біржові операції на біржі. Водночас біржовою операцією визнається угода, якщо вона являє собою купівлю-продаж товарів, допущених до обігу на товарній біржі. Відповідно до\~статті 241 ЦК УРСР, за договором міни між сторонами провадиться обмін одного майна на інше. Кожний з тих, хто бере участь у міні, вважається продавцем того майна, яке він дає в обмін, і покупцем майна, яке він одержує. Відповідно до\~статті 242 ЦК УРСР\~до договору міни застосовуються відповідно правила про договір купівлі-продажу, якщо інше не випливає з змісту відносин сторін. Згідно зі\~статтею 227 ЦК УРСР, договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). Договір купівлі-продажу жилого будинку підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів. Тобто\~ЦК УРСР від 18 липня 1963 року\~не встановлював вимог щодо нотаріального посвідчення договорів купівлі-продажу квартир. Відповідно до\~статті 47 ЦК УРСР, нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною другою\~статті 48 цього Кодексу. Якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Згідно з п. 2\~ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами і відбулося повне, або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому випадку нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 28.04.1978 року, зі змінами №15 від 15.05.1998 року «Про судову практику по справам про визнання угод недійсними, з підстав недодержання нотаріальної форми», визнаються недійсними тільки угоди, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню, зокрема, договори довічного утримання; застави, купівлі - продажу. Якщо така угода виконана повністю або частково однією з сторін, а друга сторона ухиляється від її нотаріального оформлення, суд, на підставі ч. 2\~ст. 47 ЦК, за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників або прокурора вправі визнати угоду дійсною. Суд вважає, що сторони домовилися про усі істотні умови договору міни нерухомого майна, виконання договору відбулося. Статтею 41 Конституції України, встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Згідно зі\~ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до\~ст. 334 ЦК України, право власності на нерухоме майно виникає з моменту посвідчення договору, або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору дійсним, якщо договір відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту такої реєстрації. Отже перевіривши факти і обставини, якими позивач обґрунтовував свої вимоги, дослідивши та оцінивши докази у їх сукупності та взаємозв`язку, установивши характер правовідносин, що виникли між сторонами, і надавши їм належну правову оцінку, - суд дійшов висновку про задоволення позову в цій частині. Суд визнає укладений договір дійсним, оскільки вимоги діючого на час його укладення цивільного законодавства були виконані в повному обсязі, відбулось фактичне виконання умов договору сторонами та була здійснена державна реєстрація набутих майнових прав. Щодо позовних вимог про визначення часток суд зазначає наступне. За ч.1 ст.356, ч.1 ст.357 ЦК України\~власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом. Зі змісту\~ст. 357 ЦК\~вбачається, що під терміном "визначення часток" законодавець розуміє визначення (встановлення) розміру частки співвласника у спільному сумісному майні. Згідно ч. 1\~ст. 368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. У частинах 1, 2\~ст. 369 ЦК України\~передбачено, що співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників. Частинами 1, 2\~ст.370 ЦК України\~визначено, що співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між. ними, законом або рішенням суду. Згідно положень\~ст. 372 ЦК України\~майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Договір про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Згідно ч. 1\~ст. 1226 ЦК України\~частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Зі змісту\~ст. 357 ЦК\~вбачається, що під терміном "визначення часток" законодавець розуміє визначення (встановлення) розміру частки співвласника у спільному сумісному майні. Відповідно до п. 5\~постанови Пленуму Верховного суду України від 22.12.1995 року №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки з спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. При відсутності доказів про те, що участь когось з учасників спільної сумісної власності (крім сумісної власності подружжя) у надбанні майна була більшою або меншою - частки визначаються рівними. Відповідно до положень\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», у разі смерті співвласника частки кожного із співвласників у праві спільної власності є рівними, якщо інше не було встановлено договором між: ними. Частка померлого співвласника не може бути змінена за рішенням суду. Відповідно до\~статті 41 Конституції України\~право приватної власності набувається в порядку визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно з п. 1 ч. 2\~ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Відповідно до ч. 1\~ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до\~ст. 1223 ЦК\~Кодексу, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у\~статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Статтею 1297 ЦК України\~передбачено, що спадкоємець який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Відповідно до ч. 1\~ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Зважаючи на зазначені вище положення законодавства позовні вимоги в частині визначення [PERSON] , який помер [INFO] 1/6 частки житлового будинку, який розташований за адресою: [ADDRESS] не підлягають задоволенню. Таким чином визнати 1/6 частки будинку за померлим [PERSON] суд не може, оскільки за договором міни частка помершого, в силу свідоцтва про право на спадщину виданого 01 березня 2023 року вже перейшла до позивача [PERSON] та з урахуванням того, що частки рівні у відповідності до ст.ст.357, 370 ЦК України, суд не вбачає в необхідності встановлення вказаної частки. Крім того вирішуючи спір в цій частині, суд вважає за необхідне зауважити, що визначення судом частки співвласника на житлове приміщення за померлим не узгоджуються з вимогами чинного законодавства, оскільки у такому разі судом буде вирішено питання про права особи, яка не є стороною процесу та у зв`язку зі смертю не має цивільної процесуальної правоздатності і дієздатності. Таким чином на підставі вищевикладеного позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню. З урахуванням вищевикладених обставин суд вважає за можливе: - визнати дійсним договір міни, укладений 29 грудня 1997 року між [PERSON] , [PERSON] , померлим [INFO] [PERSON] та [PERSON] , укладений на Криворізькій філії Придніпровської товарної біржі, реєстраційний номер 1203-Н/97 ; - визначити, що частка [PERSON] у праві спільної сумісної власності на житловий будинок А, житловою площею 39,4 кв.м., загальною площею 44,1 кв.м., з господарчими та побутовими будівлями: літня кухню Б, сарай В, вбиральня Г, водоколонка І, замощення ІІ, ІІІ, огорожа № 1-4, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , на підставі Договору міни, посвідченого 29 грудня 1997 року Криворізькою філією Придніпровської товарної біржі, реєстраційний номер 1203-Н/97 та зареєстрованого у Комунальному підприємстві Дніпропетровської обласної Ради "Криворізьке бюро технічної інвентаризації" в книзі № 116 сторінці № 69, за записом № 27292, становить 1/6 частку; - визначити, що частка [PERSON] у праві спільної сумісної власності на житловий будинок А, житловою площею 39,4 кв.м., загальною площею 44,1 кв.м., з господарчими та побутовими будівлями: літня кухню Б, сарай В, вбиральня Г, водоколонка І, замощення ІІ, ІІІ, огорожа № 1-4, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , на підставі Договору міни, посвідченого 29 грудня 1997 року Криворізькою філією Придніпровської товарної біржі, реєстраційний номер 1203-Н/97 та зареєстрованого у Комунальному підприємстві Дніпропетровської обласної Ради "Криворізьке бюро технічної інвентаризації" в книзі № 116-69, за записом № 27292, становить 1/6 частку ; - в іншій частині позовних вимог відмовити. При розподілі судових витрат відповідно до\~ст.141 ЦПК України, суд враховує, що позивачами не заявлялася вимога про відшкодування понесених ним витрат по сплаті судового збору та не наводився попередній розрахунок, у зв`язку з чим суд не вбачає підстав для їх стягнення з відповідача. \~ \~ \~ \~

Outcome: partial