Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-20 00:00:00

[PERSON] в особі представника адвоката Єрмоленко А.В. звернулася до суду із позовом до [PERSON] про визнання права власності на земельну ділянку площею 0,0769 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), яка розташована по [ADDRESS] , мотивуючи тим, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 18.03.2025 року їй на праві власності належить житловий будинок по [ADDRESS] . Зазначений будинок розташований на земельній ділянці площею 0,0769 га за цією ж адресою, яка була надана [PERSON] для обслуговування житлового будинку на підставі рішення 14 сесії ХХІІ скликання Підгороднянської селищної Ради народних депутатів від 25.09.1997 року, що підтверджується державним актом на право приватної власності на землю серії ІІ-МК № 001376. Власником цієї земельної ділянки залишилася [PERSON] , оскільки на момент продажу житлового будинку не існувало обов`язку щодо оформлення переходу права власності на присадибну земельну ділянку, у зв`язку з чим в подальшому спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку. Наразі позивач не може переоформити земельну ділянку на своє ім`я, так як їй не відомо місцезнаходження [PERSON] . Позивач вважає, що з переходом права власності на будинок до неї перейшло і право власності на земельну ділянку, тому просить визнати за нею таке право. Ухвалою суду\~від 09.04.2025\~року прийнято\~позовну заяву\~до розгляду,\~відкрито провадження\~у справі\~за правилами\~загального позовного\~провадження та\~призначено справу\~до підготовчого\~засідання на\~05.05.2025\~року,\~11:00\~годину. Крім того, залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Первомайську міську раду Миколаївської області. Зобов`язано позивача надати суду інформацію або витяг з Державного земельного кадастру щодо власника земельної ділянки площею 0,0769 га, яка розташована в [ADDRESS] . 16.04.2025 року представник позивача Єрмоленко А.В. на виконання вимог ухвали суду надала витребувані документи. Ухвалою суду від 05.05.2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні у порядку загального позовного провадження. Сторони, їх представники про місце, день та час розгляду справи повідомлені завчасно і належним чином. Від представника позивача Єрмоленко А.В. до суду надійшла заява, в якій вона просила розглянути справу в її а позивача відсутність, позов підтримала, просив задовольнити. Від представника третьої особи Первомайської міської\~ради\~Миколаївської області\~Магденко О.В. надійшла заява про розгляд справи у відсутність представника, крім того, зазначила, що проти задоволення позовних вимог не заперечує. Відповідачу [PERSON] направлено копію позовної заяви з доданими до неї документами та запропоновано подати відзив і докази, однак у визначений судом строк такі документи суду не подані. Судові повістки направлялася відповідачу за останнім відомим зареєстрованим місцем проживання. Відповідач повідомлена про місце, день та час розгляду справи шляхом розміщення оголошення на вебсайті Судової влади України. Відзиву на позов не подала. До початку розгляду справи будь-яких інших заяв, клопотань, доказів сторонами не подано. Ухвалою суду від 21.07.2025 року постановлено проводити заочний розгляд справи. Вирішуючи справу на основі наявних письмових доказів, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги законні, обґрунтовані і підлягають повному задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого після смерті [PERSON] , 1951 року народження, який помер [INFO] , посвідченого 18.03.2025 року державним нотаріусом Першої первомайської державної нотаріальної контори Миколаївської області Мороз Л.В., зареєстрованого в реєстрі за № 1-241, [PERSON] на праві власності належить житловий будинок по [ADDRESS] (а.с.7). З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 419366752 від 24.03.2025 року вбачається, що житловий будинок по [ADDRESS] на праві власності на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого 18.03.2025 року Першою первомайською державною нотаріальною конторою Миколаївської області, серія та номер 1-241, належить [PERSON] , дата державної реєстрації 18.03.2025 року (а.с.8). Зазначений житловий будинок розташований на земельній ділянці площею 0,0769 га по [ADDRESS] , яка на підставі рішення 14 сесії ХХІІ скликання Підгороднянської селищної Ради народних депутатів від 25.09.1997 року була надана [PERSON] в якості присадибної ділянки, що підтверджується державним актом на право приватної власності на землю серії ІІ-МК № 001376 від 15.05.1998 року, який зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 573 (а.с.9). Відповідно до листа ГУ Держгеокадастру у Миколаївській області про надання інформації від 15.04.2025 року згідно із земельно-обліковими даними відділу станом на 01.01.2013 року відповідно до державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-МК № 001376, виданого 15.05.1998 року та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 573, земельна ділянка площею 0,0769 га за адресою: [ADDRESS] , рішенням 14 сесії ХХІІ скликання Підгороднянської селищної Ради народних депутатів від 25.09.1997 року передана в приватну власність в межах норм безоплатної приватизації [PERSON] для присадибної ділянки. Зазначена земельна ділянка вважається сформованою незалежно від присвоєння кадастрового номеру (а.с.27). З висновку про експертну грошову оцінку земельної ділянки від 24.03.2025 року вбачається, що ринкова вартість земельної ділянки загальною площею 0,0769 га, яка розташована по [ADDRESS] , складає 47 860 грн. (а.с.10). Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до принципу диспозитивності, закріпленого у статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Згідно\~ст. 392 ЦК України\~власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до\~ст. 120 ЗК України\~у разі набуття права власності на об`єкт нерухомого майна (жилий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, розміщений на земельній ділянці (крім земель державної, комунальної власності), право власності на таку земельну ділянку одночасно переходить від відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта до набувача такого об`єкта без зміни її цільового призначення. Частиною 1\~статті 120 ЗК України\~встановлено,\~що у разі набуття права власності на об`єкт нерухомого майна (жилий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, розміщений на земельній ділянці (крім земель державної, комунальної власності), право власності на таку земельну ділянку одночасно переходить від відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта до набувача такого об`єкта без зміни її цільового призначення. У разі якщо відчужувачу (попередньому власнику) такого об`єкта належала частка у праві спільної власності на земельну ділянку, до набувача цього об`єкта переходить право власності на таку частку. При вчиненні правочину, що передбачає перехід права власності на зазначений об`єкт, мають дотримуватися вимоги частини шістнадцятої цієї статті. Згідно до ст. 377 ЦК України\~до особи, яка набула право власності на об`єкт нерухомого майна (житловий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, право власності на який зареєстровано у визначеному законом порядку, або частку у праві спільної власності на такий об`єкт, одночасно переходить право власності (частка у праві спільної власності) або право користування земельною ділянкою, на якій розміщений такий об`єкт, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта, у порядку та на умовах, визначених Земельним кодексом України. Істотною умовою договору, який передбачає перехід права власності на об`єкт нерухомого майна (житловий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, який розміщений на земельній ділянці і перебуває у власності відчужувача, є умова щодо одночасного переходу права власності на таку земельну ділянку (частку у праві спільної власності на неї) від відчужувача (попереднього власника) відповідного об`єкта до набувача такого об`єкта. Системний аналіз змісту норм\~статті 120 ЗК України\~та\~статті 377 ЦК України\~дає підстави для висновку про однакову спрямованість їх положень щодо переходу прав на земельну ділянку при виникненні права власності на будівлю і споруду, на якій вони розміщені. Зазначені норми закріплюють загальний принцип цілісності об`єкта нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. За цими нормами визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку в разі набуття права власності на нерухомість. Таким чином, за загальним правилом, закріпленим у\~статті 120 ЗК України, особа, яка набула права власності на будівлі чи споруди, або їх частини стає власником відповідної земельної ділянки, або її частини на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено в договорі відчуження нерухомості (правова позиція Верховного Суду в постанові від 19 листопада 2020 року в справі № 686/9580/16-ц). При застосуванні положень\~статті 120 ЗК України\~у поєднанні з положеннями\~статті 125 ЗК України\~у редакції, що була чинною, починаючи з 1 січня 2002 року, слід виходити з того, що у випадку переходу у встановленому законом порядку права власності на об`єкт нерухомості, розміщений на земельній ділянці, що перебуває у власності особи, яка відчужила зазначений об`єкт нерухомості, у набувача останнього право власності на відповідну земельну ділянку виникає одночасно із виникненням права власності на такий об`єкт, розміщений на цій ділянці. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на розміщену на ній нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об`єкта права власності (правовий висновок Верховного Суду в постанові від 16 червня 2020 року в справі №689/26/17). Отже, чинне земельне та цивільне законодавство імперативно передбачає перехід права на земельну ділянку в разі набуття права власності на об`єкт нерухомості, що відображає принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди, який хоча безпосередньо і не закріплений у загальному вигляді в законі, тим не менш знаходить свій вияв у правилах\~статті 120 ЗК України,\~статті 377 ЦК України, інших положеннях законодавства (правова позиція Верховного Суду в постанові від 04 грудня 2018 року в справі № 910/18560/16). За таких обставин суд вважає позовні вимоги [PERSON] законними, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі, а тому за ним слід визнати право власності на земельну ділянку площею 0,0769 га, яка призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) та розташована по [ADDRESS] . Позивачем не заявлено про відшкодування судових витрат. На підставі викладеного та

Outcome: approved