Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-03 00:00:00

У липні 2023 року позивач [PERSON] звернулась до суду із вищезазначеним позовом, який в подальшому уточнила. В обґрунтування уточненого позову позивач посилається на те, що [INFO] померла її бабуся [PERSON] , якій за життя належало на праві приватної часткової власності 1/5 частина домоволодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Позивач зазначила, що на території вищезазначеного домоволодіння перебувають два житлові будинки, які поділені на дві частини, кожна з яких відокремлена від іншої, кожна має окремий вхід та кожна становить по 1/5 частці приватної власності, одна така відокремлена частина належала спадкодавцеві, а інша її сестрі [PERSON] . За життя її бабуся [PERSON] заповіту не лишила, на момент відкриття спадщини разом із нею проживав її рідний син та батько позивача [PERSON] , який фактично прийняв спадщину за законом після смерті своєї матері, однак належним чином не встиг оформити свої спадкові права та помер [INFO] . За життя її батько [PERSON] заповіту не лишив. З метою оформлення своїх спадкових прав після смерті батька позивач в установлений законом строк звернулась до Новомосковської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області із заявами про прийняття спадщини за законом та про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/5 частину вищезазначеного домоволодіння, однак нотаріусом їй було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, оскільки згідно з матеріалами спадкової справи № 29/2018 після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , відкритої приватним нотаріусом Новомосковського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Шевченком\~О.\~М., було видано спадщину у вигляді вищезазначеної частки нерухомого майна на користь іншої особи. У подальшому з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно позивач дізналась про те, що власником 2/5 часток домоволодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS] , на підставі договору дарування № 53 від 22 січня 2019 року, посвідченого приватним нотаріусом Синельниківського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Головко\~М.\~Г., стала [PERSON] , яка є відповідачем у справі. У зв`язку із чим, посилаючись на порушення принципів черговості спадкування за законом, з метою захисту своїх спадкових прав, позивач звернулась до суду з цим позовом та просить: - визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину на 1/5 частину житлового будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] , після померлої [INFO] [PERSON] , що видане приватним нотаріусом Новомосковського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Шевченком Олександром Миколайовичем 27 квітня 2018 року за р. № 507; - визнати за нею право власності на 1/5 частину житлового будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , померлого [INFO] ; - повернути їй з чужого, незаконного володіння від [PERSON] , 1/5 частину житлового будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Відзиву на позовну заяву, відповіді на відзив на позовну заяву, а також заперечень на адресу суду не надходило. Ухвалою судді від 07 липня 2023 року позовну заяву було залишено без руху з наданням позивачеві строку для усунення її недоліків (Т. 1, а.с. 41). 04 вересня 2023 року позивач усунула недоліки позовної заяви, подавши суду останню в новій редакції (Т. 1, а.с. 45, 46, 47-80). Ухвалою судді від 14 вересня 2023 року було частково задоволено заяву представника позивача [PERSON] адвоката Манойлова Д. А. про забезпечення позову, вжито заходів забезпечення позову шляхом заборони будь-яким фізичним чи юридичним особам вчиняти особисто, чи через представників осіб будь-які дії, пов`язані із відчуженням нерухомого майна 1/5 частини будинку, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , - до набрання рішення суду в цій справі законної сили, а також заборонено державному реєстратору та нотаріусу, як суб`єктам державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, вчинення будь-яких дій, пов`язаних із внесенням змін до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, а також державною реєстрацією прав власності, реєстрації правочинів відчуження тощо, щодо вищезазначеної частини нерухомого майна (Т. 1, а.с. 89-90). 20 вересня 2023 року на адресу суду надійшла інформація щодо зареєстрованого місця проживання (перебування) фізичної особи-відповідача в цій справі (Т.1, а.с. 92). Ухвалою судді від 21 вересня 2023 року постановлено про прийняття позовної заяви до розгляду за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання і відкрито провадження у справі. Цією ж ухвалою відповідачеві було встановлено строк для подання відзиву на позовну заяву (Т. 1, а.с. 93). Ухвалою суду від 02 липня 2024 року було задоволено клопотання представника позивача адвоката Шульги Г. Ю. про витребування доказів (Т. 1, а.с. 143). Ухвалою суду від 06 серпня 2024 року постановлено про витребування доказів (Т. 1, а.с. 198). Ухвалою суду від 20 листопада 2024 року постановлено про закриття підготовчого провадження у справі, призначено її до судового розгляду по суті (Т. 1, а.с. 235-236). У судове засідання позивач [PERSON] не з`явилась, про день, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила, клопотань про відкладення розгляду справи не подавала, тому суд вважає можливим провести розгляд справи за її відсутності. Представник позивача [PERSON] адвокат Шульга Г. Ю. у судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримала в повному обсязі, з підстав, викладених в позовній заяві, а також письмових поясненнях. Додала, що першочергові неправомірні дії вчинила не відповідач, а особи, які отримали свідоцтво про право на спадщину за законом на спірну частку спадкового нерухомого майна, але на теперішній час відповідач фактично володіє майном, тому вона є належним відповідачем у справі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилась, про день, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, відзиву на позовну заяву і клопотань про відкладення розгляду справи не подавала, тому суд вважає можливим провести розгляд справи за її відсутності. Представник відповідача [PERSON] адвокат Іванов М. М. у судовому засіданні пояснив, що [PERSON] правомірно, за договором дарування від № 53 від 22 січня 2019\~року, укладеним з [PERSON] , набула у власність 2/5 частини нерухомого майна, розташованого за адресою: [ADDRESS] , при цьому остання не повинна була дізнаватись про підстави набуття дарувателем прав на частину такого майна. Додав, що фактично зазначений правочин був договором купівлі-продажу, а не дарування. Зазначив, що дії [PERSON] не є неправомірними, остання є добросовісним набувачем. У зв`язку із чим, просив у задоволенні позову відмовити в повному обсязі. Представник третьої особи Першої самарівської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області у судове засідання не з`явився, подав суду заяви про розгляд справи за його відсутності (Т. 1, а.с. 139) У судове засідання третя особа приватний нотаріус Самарівського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Шевченко О. М. не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи, а також пояснень не надавав, тому суд вважає можливим провести розгляд справи за його відсутності. Суд, вислухавши вступне слово і пояснення представників сторін, дослідивши матеріали цивільної справи в їх сукупності, приходить до такого. Відповідно до ч.\~1\~ст.\~1216 ЦК України\~спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені\~у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини (ч.\~2, ч.\~3\~ст.\~1223 ЦК України). За приписами\~ст. 1258 ЦК України\~спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 1261 ЦК України\~у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Частиною 1\~статті 1262 ЦК України\~установлено, що у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері. Відповідно до\~статті 1268 ЦК України\~спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого\~статтею 1270\~цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою четвертою статті 1273 цього Кодексу. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно із частиною 1\~статті 1269 ЦК України\~спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (стаття 1270 ЦК України). Відповідно до ч. 2\~ст. 76 ЦПК України, докази встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків. Статтею 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Згідно з\~ст. 78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до ч. 1 ст. 81\~ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом установлено, що [PERSON] та [PERSON] на праві приватної, спільної часткової власності належало 2/5 частин домоволодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Зазначену частку нерухомого майна останні отримали в дар від [PERSON] , на підставі відповідного договору дарування 2/5 частин жилого будинку від 30 липня 2004 року, посвідченого державним нотаріусом Новомосковської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Шевченком Олександром Миколайовичем, зареєстрованого в реєстрі за № 2-2691, копія якого міститься в матеріалах спадкової справи № 29/2018, наданої у відповідь на запит суду (Т. 1, а.с. 185). Відповідно до Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 4473394 від 17 серпня 2004 року, копія якого міститься в матеріалах спадкової справи № 29/2018, на підставі вищезазначеного правовстановлюючого документа за [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано право власності на такий об?єкт нерухомого майна по 1/5 його частині за кожною (Т. 1, а.с. 186). На підставі постанови Верховної Ради України №\~3984-IX "Про перейменування окремих населених пунктів та районів" від від\~19 вересня 2024\~року, назву міста Новомосковськ було змінено на місто Самар, а також назву Новомосковського району було змінено на Самарівський район. Судом установлено, що [PERSON] , [INFO] , є сином [PERSON] , що підтверджується відповідним Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до статей 126, 133, 135 Сімейного кодексу України № 00012331902 від 19\~червня 2013 року, наданим суду в засвідченій позивачем копії (Т. 1, а.с. 66), а також Повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження № 00046765492 від 31 серпня 2024 року, наданим у відповідь на запит суду (Т. 1, а.с. 211-212). Водночас [PERSON] , [INFO] , є рідною сестрою [PERSON] , [INFO] , що підтверджується архівною довідкою Державного архіву Дніпропетровської області № К-100-2018 від 28 березня 2018\~року, Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища № 00019965772 від 17 квітня 2018 року, Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища № 00019965528 від 17 квітня 2018 року, свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим повторно 17 червня 1961 року, а також свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 16 грудня 1962 року, копії яких містяться в матеріалах спадкової справи № 29/2018, наданих у відповідь на запит суду (Т. 1, а.с. 167, 168, 169, 170, 171). [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується відповідним свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим повторно 19 червня 2013 року і наданим суду в засвідченій позивачем копії (Т.1, а.с. 64). Заповіту за життя [PERSON] не залишила, що підтверджується матеріалами спадкової справи, відкритої після її смерті. Судом установлено, що 27 квітня 2018 року [PERSON] звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини за законом після смерті рідної сестри [PERSON] , померлої [INFO] , при цьому остання зазначила про відсутність інших спадкоємців за законом (Т. 1, а.с. 163). На підставі такої заяви приватним нотаріусом Новомосковського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Шевченком Олександром Миколайовичем було заведено спадкову справу № 29/2018, копію якої надано у відповідь на запит суду (Т. 1, а.с. 162-193). До заяви про прийняття спадщини за законом, у підтвердження прийняття спадщини в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України, [PERSON] було долучено довідку Виконавчого комітету Новомосковської міської ради № 1417 від 20 березня 2018 року, відповідно до якої [PERSON] по день смерті була зареєстрована у [ADDRESS] , мала склад сім?ї на день смерті: 2 особи [PERSON] , [INFO] (сестра) та [PERSON] , [INFO] (племінник) (Т. 1, а.с. 165). 27 квітня 2018 року на адресу приватного нотаріуса Новомосковського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Шевченка Олександра Миколайовича надійшла заява від імені [PERSON] , як представника [PERSON] , про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/5 частину домоволодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Судом установлено, що приватним нотаріусом Новомосковського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Шевченком Олександром Миколайовичем 27 квітня 2018 року було оформлено спадщину на користь [PERSON] , [INFO] , як спадкоємниці другої черги спадкування за законом після смерті сестри [PERSON] , померлої [INFO] , у вигляді 1/5 частини житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель та споруд, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що посвідчено відповідним свідоцтвом про право на спадщину за законом від 27 квітня 2018\~року, зареєстрованим в реєстрі за № 507 (Т. 1, а.с. 192, 193). Разом з тим, судом установлено, що [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується відповідним свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим повторно 19 червня 2013 року і наданим суду в засвідченій позивачем копії (Т. 1, а.с. 65), копія якого міститься в матеріалах спадкової справи № 172/2013, наданої у відповідь на запит суду. Заповіту за життя [PERSON] не залишив, що підтверджується матеріалами спадкової справи, відкритої після його смерті. У встановлений законом шестимісячний строк, а саме 13 червня 2013 року [PERSON] звернулась на адресу Новомосковської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області із заявою про прийняття спадщини за законом після смерті батька [PERSON] , померлого [INFO] (Т. 1, а.с. 154). При цьому, родинний зв`язок між цим спадкодавцем та [PERSON] підтверджується відповідним свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 05\~квітня 1985 року, наданим суду в засвідченій позивачем копії (Т. 1, а.с. 67). Відповідно до довідки Виконавчого комітету Новомосковської міської ради № 4795 від 13 вересня 2016 року, [PERSON] по день смерті був зареєстрований у [ADDRESS] , склад сім?ї на день смерті становив 0 осіб (Т. 1, а.с. 156 зворот). Слід зауважити, що відповідно до довідки Виконавчого комітету Новомосковської міської ради № 4797 від 13 вересня 2016 року, наданої суду в засвідченій позивачем копії, [PERSON] по день смерті була зареєстрована в [ADDRESS] , мала склад сім`ї на день смерті: 1 особа [PERSON] (Т. 1, а.с. 59). Суд критично ставиться до вищезазначених довідок, оскільки доказів наявності об?єкту нерухомого майна за адресою: [ADDRESS] , матеріали справи не містять. Водночас, відповідно до довідки Виконавчого комітету Новомосковської міської ради № 2049/0/2-24 від 11 вересня 2024\~року, наданої у відповідь на запит суду, неможливо надати інформацію про зареєстрованих осіб на день смерті [PERSON] , оскільки у відділі реєстрації та обліку громадян відсутня інформація щодо реєстрації місця проживання [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Згідно з картотекою за вищезазначеною адресою станом на 03 січня 2010 року були зареєстровані: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (Т. 1, а.с. 216). Однак, у сукупності з іншими доказами, зокрема довідкою Виконавчого комітету Новомосковської міської ради № 1417 від 20 березня 2018 року, копія якої міститься в матеріалах спадкової справи № 29/2018, відкритої після смерті [PERSON] , суд вважає доведеним фактом прийняття [PERSON] спадщини після смерті матері [PERSON] , померлої [INFO] , в порядку ч. 3 ст.\~1268\~ЦК України, який однак не встиг належним чином оформити своїх спадкових прав після смерті матері. Судом установлено, що 28 жовтня 2020 року [PERSON] звернулась на адресу Новомосковської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батька [PERSON] , померлого [INFO] (Т. 1, а.с. 159). Постановою державного нотаріуса Новомосковської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Голубової Ольги Сергіївни від 28 листопада 2020 року [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/5 частину нерухомого майна, розташованого за адресою: [ADDRESS] , у зв`язку із тим, що 27 листопада 2020 року на адресу нотаріальної контори надійшла інформація про те, що в рамках спадкової справи № 29/2018, відкритої після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , приватним нотаріусом Новомосковського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Шевченком Олександром Миколайовичем було видано свідоцтво про право на спадщину за законом після її смерті у вигляд 1/5 частини житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , на користь іншої особи, що посвідчено відповідним свідоцтвом про право на спадщину за законом від 27 квітня 2018\~року, зареєстрованим в реєстрі за № 507, а тому [PERSON] рекомендовано звернутись до суду для вирішення цього питання (Т. 1, а.с. 160). Судом установлено, що 23 липня 2022 року [PERSON] уклала шлюб із [PERSON] , після державної реєстрації якого її прізвище було змінено на " [PERSON] ", що підтверджується відповідним свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 23 липня 2022 року, наданим суду в засвідченій позивачем копії (Т. 1, а.с. 58). Таким чином, судом установлено, що спадкоємцем першої черги спадкування за законом щодо майна [PERSON] , померлої [INFO] , є її син [PERSON] , який прийняв спадщину в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України, однак не встиг оформити своїх спадкових прав та помер [INFO] . Факт прийняття [PERSON] , яка є спадкоємцем другої черги спадкування за законом після смерті [PERSON] , спадщини в порядку ч. 3 ст. 1268\~ЦК України, в такому випадку правового значення не має та не породжує для неї будь-яких наслідків щодо набуття права на спадкове майно, а відтак свідоцтво про право на спадщину [PERSON] було видано з порушенням принципу черговості спадкування. Водночас, позивач у справі [PERSON] є спадкоємцем першої черги спадкування за законом після смерті батька [PERSON] , померлого [INFO] , яка у встановлений законом строк звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за законом. Доказів наявності інших спадкоємців за законом після смерті [PERSON] матеріали справи не містять. За приписами\~ст. 1258 ЦК України\~спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Обов`язок спадкоємця, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно встановлено у статті 1297 ЦК України. Правових наслідків невиконання такого обов`язку, зокрема у вигляді втрати права на спадщину, положеннями цивільного законодавства не передбачено. Оскільки позивач є спадкоємцем першої черги, його право на спадкування передує праву на спадкування [PERSON] , яка є спадкоємцем другої черги. За таких підстав, суд приходить до\~висновку, що [PERSON] не мала права на спадкування. Відповідно до статті 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. Відтак, свідоцтво про право на спадщину за законом, яке видано 27 квітня 2018 року приватним нотаріусом Новомосковського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Шевченком Олександром Миколайовичем, на ім`я [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ), після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , та зареєстроване в реєстрі за № 507, на спадкування за законом 1/5 частки житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель та споруд, що розташовані за адресою: [ADDRESS] , має бути визнано судом недійсним. Водночас, суд зауважує, що приватний нотаріус Новомосковського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Шевченко Олександр Миколайович, незважаючи на наявність у спадковій справі № 29/2018, інформації про потенційного спадкоємця, не повідомив його про намір видати свідоцтво про право на спадщину, безпідставно видав свідоцтво про право на спадщину за законом, унаслідок чого спадкове майно, яке належало спадкоємцю [PERSON] з часу його відкриття, вибуло з його володіння без його волі. У зв?язку із чим, за [PERSON] , як за спадкоємцем першої черги спадкування за законом після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , який прийняв спадщину після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , однак не оформив своїх спадкових прав, з урахуванням відмови нотаріуса, має бути визнано право власності на 1/5 частку спірного домоволодіння. Щодо позовних вимог позивача про витребування спірного майна у відповідача [PERSON] , суд зазначає таке. Згідно зі статтею 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Відповідно до частин першої та другої статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів, і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК України). Згідно зі статтею 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо згідно зі статтею 388\~ЦК України майно не може бути витребуване в нього. Власник має право витребувати майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (стаття 387 ЦК України), незалежно від того, чи заволоділа ця особа незаконно спірним майном сама, чи придбала його у особи, яка не мала права відчужувати це майно. Можливість власника реалізувати його право витребувати майно від добросовісного набувача згідно зі статтею 388 ЦК України залежить від того, на якій підставі добросовісний набувач набув це майно у власність, а у разі набуття його за оплатним договором - також від того, як саме майно вибуло з володіння власника чи особи, якій власник це майно передав у володіння. Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках (частина третя статті 388 ЦК України). Підстави, за яких власник має право витребувати майно від добросовісного набувача, є вичерпними (частини перша - третя статті 388 ЦК України). У статті 400 ЦК України визначено обов`язок недобросовісного володільця негайно повернути майно особі, яка має на нього право власності або інше право відповідно до договору або закону, або яка є добросовісним володільцем цього майна. У разі невиконання недобросовісним володільцем цього обов`язку заінтересована особа має право пред`явити позов про витребування цього майна. Задоволення вимоги про витребування нерухомого майна з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності, відповідає речово-правовому характеру віндикаційного позову та призводить до ефективного захисту прав власника. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними. Власник з дотриманням вимог статей 387 і 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування оспорювання наступних рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника. Метою віндикаційного позову є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був незаконно позбавлений. У випадку позбавлення власника володіння нерухомим майном означене введення полягає у внесенні запису про державну реєстрацію за власником права власності на нерухоме майно (принцип реєстраційного підтвердження володіння нерухомістю) (постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 653/1096/16-ц (пункт 89) та від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (пункт 114)). Однією з підстав державної реєстрації права власності на нерухоме майно є судове рішення, що набрало законної сили, щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно. Рішення суду про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння є таким рішенням і передбачає внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. У разі задоволення позовної вимоги про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння суд витребує це майно від відповідача, який незаконно ним володіє, на користь позбавленого володіння позивача-власника. Таке рішення суду є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно, зареєстроване у цьому реєстрі за відповідачем (постанова Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16, провадження № 14-208цс18). Власник майна може витребувати належне йому майно від будь-якої особи, яка є останнім набувачем майна та яка набула майно з незаконних підстав, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене попередніми набувачами, та без визнання попередніх угод щодо спірного майна недійсними (постанова Верховного Суду від 23 грудня 2022 року у справі № 463/6249/16-ц, провадження № 61-14356св20). Таким чином, витребування майна передбачає, що особа не повинна встановлювати недійсність усіх правочинів, за якими майно відчужено після свідоцтва про право власності в порядку спадкування, недійснійсть якого встановлена цим судовим рішенням. У справах про витребування майна із чужого незаконного володіння суди повинні оцінювати наявність або відсутність добросовісності у зареєстрованого володільця нерухомого майна (постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 669/927/16-ц, провадження № 14-192цс19, від 01 квітня 2020 року у справі № 610/1030/18, провадження № 14-436цс19). Відповідно до пункту 3 частини першої статті 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Згідно з принципами диспозитивності та змагальності сторони вільні у розпорядженні їхніми процесуальними правами (зокрема, і щодо подання зустрічного позову), несуть ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням ними процесуальних дій, а суд не розглядає не ініційовані сторонами питання (пункти 4 і 5 частини третьої статті 2, частини перша - четверта статті 12, частини перша та третя статті 13 ЦПК України). Якщо кінцевий набувач розпорядився процесуальними правами та не заявив зустрічний позов про надання належного відшкодування шкоди у зв`язку з вимогою про витребування майна, це не позбавляє його права заявити цей позов у разі ініціювання повернення майна власнику. Навіть у випадку повернення майна від кінцевого набувача законодавство України надає йому додаткові ефективні засоби юридичного захисту. Кінцевий набувач не позбавлений можливості відновити своє право, зокрема, пред`явивши вимогу до проміжного набувача, у якого він придбав майно, про відшкодування збитків на підставі статті 661 ЦК України. Подібні правові висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 12 червня 2019 року у справі № 487/10128/14-ц, провадження № 14-473цс18, від 15 вересня 2020 року у справі № 469/1044/17, провадження № 14-317цс19. Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі частини першої\~статті 388 ЦК України\~залежить від того, у який спосіб майно вибуло з його володіння. Ця норма передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача. Однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом (постанова Великої Палати Верховного Суду від 26 листопада 2019 року у справі № 914/3224/16 (провадження № 12-128гс19). Зазначені висновки викладені у постанові Верховного Суду від 02\~березня 2023\~року №\~569/1158/20. Так, відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об?єктів нерухомого майна щодо об?єкта нерухомого майна № 319957762 від 11 січня 2023 року, наданої суду в засвідченій позивачем копії, міститься інформація про те, що [PERSON] на підставі договору дарування № 53 від 22 січня 2019 року, посвідченого приватним нотаріусом Синельниківського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Головко Мариною Григорівною, є власником 2/5 частин житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] (Т. 1, а.с. 13). Водночас, відповідно до інформації, що міститься в цій довідці, житловий будинок розташований за вищезазначеною адресою знаходиться на земельній ділянці площею 0,0328 га (кадастровий номер 1211900000:03:007:2264), яка повністю перебуває у приватній власності [PERSON] . Додатково така довідка міститься інформацію про раніше зареєстровані права на житловий будинок, відповідно щодо реєстрації права власності на його 1/5 частину за [PERSON] (на підставі договору дарування від 30 липня 2004 року), на 1/5 частину за [PERSON] (на підставі договору дарування від 30 липня 2004 року) та на 38/41 частин за [PERSON] (на підставі рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10\~січня 2011 року). Як вже зазначалося судом, спадщина належить\~спадкоємцеві з часу відкриття спадщини, незалежно від часу її прийняття. Позивач [PERSON] , є спадкоємцем першої черги спадкування за законом після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , який прийняв спадщину після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , спадщину після смерті якої у вигляді 1/5 частки спірного майна було видано на користь [PERSON] на підставі відповідного свідоцтва про право на спадщину за законом від 27 квітня 2018 року, яке за висновками суду є недійним. Судом установлено, що після набуття [PERSON] у власність спірної 1/5 частини домоволодіння на підставі свідоцтва про право на спадщину, яке визнано судом недійсним, спірна частина домоволодіння була відчужена і згідно з договором дарування від 22 січня 2019 року спірна нерухомість перейшла у власність [PERSON] . Останнім набувачем є [PERSON] . Тобто спірна частка домоволодіння багаторазово вибувала з володіння власника [PERSON] , а у подальшому і [PERSON] поза їх волею, що є підставою для витребування майна на користь власника відповідно до статті 388 ЦК України, згідно з якою власник може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Отже, оскільки відповідач [PERSON] набула право власності на 2/5 частини домоволодіння, 1/5 з яких є спірною, безвідплатно в особи, яка не мала право її відчужувати, власник (позивач) має право витребувати її від добросовісного набувача у всіх випадках. Крім того, необхідно врахувати і той факт, що майно вибуло з володіння власника [PERSON] поза його волею, що також є підставою у цій справі за встановлених обставин для витребування спірного майна у відповідача. За таких підстав, позовні вимоги позивача про витребування спірної частки майна з незаконного володіння відповідача [PERSON] підлягають задоволенню. Щодо неналежного відповідача, яка є лише останнім власником спірного майна і в діях якої немає провини перед позивачем, як зазначено під час судового розгляду стороною відповідача. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (частина перша та третя статті 13 ЦПК України). Здатність особисто здійснювати цивільні процесуальні права та виконувати свої обов`язки в суді (цивільна процесуальна дієздатність) мають фізичні особи, які досягли повноліття, а також юридичні особи (частина перша статті 47 ЦПК України). Згідно з вимогами до змісту позовної заяви вона повинна, зокрема, містити\~повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові для фізичних осіб) сторін\~(пункт 2 частини третьої статті 175 ЦПК України). Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (частина друга статті 48 ЦПК України), до яких звернуті матеріально-правові вимоги позивача. Отже, можливість інших суб`єктів, зокрема посадових осіб, у тому числі державних реєстраторів, брати участь у цивільному процесі в якості позивачів і відповідачів у цивільному процесі обмежена. Належним відповідачем має бути така особа, за рахунок якої можливо задовольнити позовні вимоги. Суд захищає порушене право чи охоронюваний законом інтерес позивача саме від відповідача (близькі за змістом висновки сформульовані у пункті 7.17 постанови Великої Палати Верховного Суду від 25 червня 2019 року у справі № 910/17792/17). Якщо позовна вимога заявлена до особи, яка не є учасником спірних правовідносин (тобто, не до тієї особи, яка має відповідати за цією вимогою), така особа є неналежним відповідачем. Зазначені висновки викладені у постанові Верховного Суду від 26\~лютого 2020\~року у справі №\~304/284/18. З огляду на те, що відповідач є власником спірної 1/5 частки домоволодіння, право якої оспорюється і за рахунок указаного майна задовольняються вимоги позивача, суд приходить до висновку, що [PERSON] є належним відповідачем у цій справі. Заходи забезпечення позову вжиті ухвалою суду від 14 вересня 2023 року продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. На підставі вищенаведеного,

Outcome: approved