Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-27 00:00:00

Зміст позовних вимог До Котовського міськрайонного суду Одеської області 16.12.2025 надійшла позовна заява від ТОВ «Споживчий центр» до [PERSON] про стягнення заборгованості в сумі 18 420 грн. В обґрунтування поданого позову зазначено про те, що між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] 07.05.2024 укладено кредитний договір (оферти) № 07.05.2024-100002159 (далі Договір), відповідно до умов якого позичальнику надано кредит у розмірі 6 000 грн строком на 98 днів із фіксованою незмінною процентною ставкою 1,5 % за один день користування кредитом, яка застосовується протягом усього строку на який надається кредит. Розмір процентної ставки не може бути збільшено в односторонньому порядку. Комісія, пов`язана із наданням кредиту згідно умов договору становила 10 % від тіла кредиту - 600 грн. Згідно із умовами Договору кредитодавець зобов`язується надати кредит позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених Договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування ним та комісію. ТОВ «Споживчий центр» свої зобов`язання за Договором виконало у повному обсязі та надало відповідачу обумовлені Договором кредитні кошти. В свою чергу [PERSON] свої зобов`язання за Договором належним чином не виконав, у зв`язку із чим, станом на 12.08.2024 у нього перед позичальником утворилась заборгованість у розмірі 18 420 грн, що складається із заборгованості за тілом кредита в розмірі 6 000,00 грн, за процентами у розмірі 8 820,00 грн, комісії 600 грн, неустойка за кожен день неналежного виконання зобов`язання 3 000 грн. Як зазначає позивач, на даний час відповідач продовжує ухилятись від виконання своїх зобов`язань і не погашає заборгованість за кредитним договором, що є порушенням законних прав та інтересів позивача і, відповідно, причиною звернення ТОВ «Споживчий центр» за захистом своїх прав до суду. Представник позивача ТОВ «Споживчий центр» у судове засідання не з`явився, у прохальній частині позову просив суд розглядати справу за його відсутності, вимоги заяви підтримав, у випадку неявки відповідача у судове засідання проти заочного розгляду справи не заперечив. Відповідач у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку, правом на подання відзиву не скористався. Заяви, клопотання, процесуальні дії у справі. Ухвалою Котовського міськрайонного суду Одеської області від 11.02.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи вирішено провести за правилами спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Визначено порядок подання до суду документів по суті у справі. 24.04.2025 року набрав чинності Закон № 4273-IX від 26.02.2025 «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» щодо зміни найменувань місцевих загальних судів", відповідно до якого Котовський міськрайонний суд Одеської області перейменовано на Подільський міськрайонний суд Одеської області. У визначену дату та час судового засідання сторони у справі до суду не з`явилися, про дату та час судового засідання були належним чином повідомлені. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин суд вважає за можливе справу розглядати по суті за відсутності сторін, на підставі наявних в справі доказів з ухваленням заочного рішення. При цьому, суд бере до уваги позицію Верхового Суду, сформульовану у Постанові КЦС ВС від 24.10.2024 у справі № 752/8103/13-ц (провадження № 61-6892св23) згідно якої, якщо сторони чи їх представники, інші учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін чи їх представників, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. У ситуації, що розглядається, суд дійшов висновку, що наявних у матеріалах справи доказів достатньо для ухвалення законного і обґрунтованого рішення у справі не відкладаючи її розгляду. Ухвалою суду від 28.07.2025 постановлено провести заочний розгляд цивільної справи на підстав наявних у ній доказів. Згідно із вимогами ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Інші заяви та клопотання від учасників справи до суду не надходили, процесуальні дії не вчинялись. Встановлені судом фактичні обставини та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Судом встановлено, що 07.05.2024 між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] укладено кредитний договір № 07.05.2024-100002159. Указаний Договір укладено шляхом підписання Пропозиції про укладення кредитного договору (оферти), невід`ємною частиною якого є Заявка на укладення кредитного договору та наданням позичальником Відповіді про прийняття пропозиції (акцепту) Договору. Згідно умов кредитного договору № 07.05.2024-100002159 від 07.05.2024 [PERSON] отримав від ТОВ «Споживчий центр» кредитні кошти у розмірі 6 000 грн на строк 98 днів (до 12.08.2024) із незмінною процентною ставкою 1,5 % за один день користування кредитом, яка застосовується впродовж усього строку кредитування, та із сплатою позичальником комісії у розмірі 10 % від тіла кредиту, розмір якого становить 600 грн. Розмір процентної ставки не може бути збільшено в односторонньому порядку. Вказані умови послідовно передбачені та погоджені відповідачем у Паспорті споживчого кредиту, Пропозиції про укладення кредитного договору (оферти), Заявці на укладення кредитного договору, Відповіді про прийняття пропозиції (акцепту) Договору. Згідно із п. 3.1. Договору кредитодавець зобов`язується надати кредит позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених Договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до п. 4.1. Договору кредитодавець надає позичальнику кредит на умовах його строковості, платності і поворотності. Згідно із п. 4.3 Договору днем надання кредиту вважається списання відповідної суми коштів з рахунку кредитодавця а днем погашення кредиту/сплати платежу - день надходження коштів у касу кредитодавця готівкою або зарахування на поточний рахунок кредитодавця, що підтверджується випискою з поточного рахунку кредитодавця. Згідно пункту 9.1. Договору у разі несплати кредиту та/або процентів та/або комісії у встановлені договором терміни/строки, сума зобов`язань по погашенню кредиту та/ або процентів та/або комісії з наступного за останнім для сплати днем вважається простроченою. У разі несвоєчасного повернення позичальником обумовленої суми кредиту та/або несплати нарахованих процентів та/або комісії до позичальника може бути застосована неустойка згідно п.7.6. кредитного договору. Згідно з п.7.6 Договору у випадку невиконання/неналежного виконання позичальником зобов`язань за Договором Кредитодавець залишає за собою право нарахування неустойки, розмір якої встановлюється у заявці, яка є невід`ємною частиною оферти. Максимальний розмір неустойки встановлюється законом. Відповідно до п. 13 Заявки до кредитного договору № 07.05.2024-100002159 від 07.05.2024 неустойка 60 грн 00 коп. нараховується за кожен день невиконання/неналежного виконання кожного окремого зобов`язання незалежно від суми невиконаного/неналежно виконаного зобов`язання. Пунктом 10.1. Договору визначено, що цей договір набирає чинності з дати отримання кредитодавцем у інформаційній системі відповіді від позичальника про прийняття пропозиції (акцепт), підписаної одноразовим ідентифікатором, отриманим позичальником від позикодавця на номер телефону, вказаний при реєстрації. Позичальником [PERSON] під час укладення кредитного договору № 07.05.2024-100002159 від 07.05.2024 пройдено ідентифікацію шляхом використання Системи Bank ID Національного банку та підписано кожну окрему частину Договору (Пропозицію про укладення кредитного договору (оферти), Заявку на укладення кредитного договору, Відповідь про прийняття пропозиції (акцепту) Договору, шляхом використання одноразового ідентифікатора «Е495», що був надісланий смс-повідомленням відповідачу на його мобільний номер телефону, вказаний останнім у підписано інформаційному повідомленні позичальника - [NUMBER] . Як свідчить квитанція LIQPAY № 2429005612 від 07.05.2024 позивач свої зобов`язання за Договором № 07.05.2024-100002159 від 07.05.2024 виконав та надав відповідачу кредитні кошти у розмірі 6 000 грн. Указана квитанція є первинним документом бухгалтерського обліку в розумінні положень Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та підтверджує належне виконання своїх зобов`язань зі сторони кредитодавця. [PERSON] зобов`язався повернути кредитні кошти, комісію та сплатити проценти за користування ними відповідно до умов Договору, але в процесі користування кредитними коштами відповідач у порушення умов Договору не повернув своєчасно позивачу грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями. Відтак, у відповідача [PERSON] перед позивачем утворилась заборгованість, яка відповідно до довідки-розрахунку наданого позивачем за період з 07.05.2025 до 12.08.2024 за кредитним договором № 07.05.2024-100002159 від 07.05.2024, нарахована за період з дати укладення договору 07.05.2024 до встановлену договором дати повернення кредиту - 12.08.2024 на загальну суму 18 420 грн, в тому числі: за тілом кредиту - 6 000,00 грн, за процентами - 8 820,00 грн, за комісією - 600 грн, неустойка 3 000 грн. Отже, судом встановлено, що зміст спірних правовідносин, які виникли на даний час між позивачем ТОВ «Споживчий центр» та відповідачем [PERSON] є відносини, які пов`язані із укладанням кредитного договору, отриманням на його виконання грошових коштів (кредиту) у розмірі та на умовах встановлених договором, а також їх поверненням та сплатою процентів за користування ними, комісії та неустойки (кредитні правовідносини). Норми права, які застосовував суд, та мотиви їх застосування. Статтею 11 ЦК України встановлено, що договори та інші правочини є однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). За змістом ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Статтею 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі - ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію». Статтею 12 вказаного Закону визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у пін мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Із положень ч. 1 ст. 638 ЦК України слідує, що договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Частиною першою ст. 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України (положення якої застосовуються до спірних правовідносин на виконання ч. 2 ст. 1054 ЦК України) позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Частиною першою ст. 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Як передбачено ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Підставою для виникнення права на неустойку згідно з ст. 550 ЦК України виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання. Проценти на неустойку не нараховуються. Кредитор не має права на неустойку в разі, якщо боржник не відповідає за порушення зобов`язання. Також, статтею 551 визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі, якщо таке збільшення не заборонено законом. Відповідно до п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Аналіз указаних норм права дає підстави для висновку, що цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів. За своїми правовими ознаками кредитний договір є консенсуальною, двосторонньою та відплатною угодою, при укладенні якої кредитодавець бере на себе зобов`язання надати кредит і набуває право вимоги на повернення грошових коштів і сплати процентів, а позичальник має право вимагати надання кредиту та несе зобов`язання щодо своєчасного його повернення та сплати процентів. Кредитний договір має бути укладений у письмовій формі та підписаний сторонами, в тому числі із застосуванням електронного підпису. Предметом виконання грошового зобов`язання за кредитним договором є певна грошова сума, що має бути сплачена боржником кредитору. Враховуючи презумпцію відплатності кредитного договору, позичальник зобов`язаний повернути кредит і сплатити проценти за користування грошовими коштами, якщо інше не встановлено договором. Зобов`язання за договором повинні виконуватися сторонами належним чином відповідно до його умов, а також вимог актів цивільного законодавства. Боржник визнається таким, що прострочив виконання зобов`язання за договором, якщо він не приступив до його виконання, тобто не виконує дій, які випливають із змісту зобов`язання, в строки, встановлені договором. Мотивована оцінка аргументів, наведених учасниками справи щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, у зв`язку з чим учасники справи мають довести належними та допустимими доказами обставини, на які вони посилаються, а суд зобов`язаний надати належну оцінку цим доказам. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. Суд за результатами оцінки доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, із врахуванням того, що жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили, перевіривши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності для вирішення справи, дійшов наступних висновків. Вимога щодо стягнення основної суми боргу, процентів та комісії Судом встановлено, що позивачем у передбаченому законом порядку доведено належними та допустимими доказами те, що 07.05.2024 шляхом підписання Заявки та Пропозиції про укладення кредитного договору (оферти) між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] укладено кредитний договір № 07.05.2024-100002159 від 07.05.2024. [PERSON] у визначеному Законом України «Про електронну комерцію» порядку погоджено із позивачем та підписано одноразовим ідентифікатором «Е495» Пропозицію про укладення кредитного договору (оферти), Заявку на укладення кредитного договору, Відповідь про прийняття пропозиції (акцепту) Договору № 07.05.2024-100002159 від 07.05.2024. Підсипанням Договору сторонами визначено та погоджено розмір кредиту, строк кредитування, розмір відсоткової ставки та комісійних платежів, періоди здійснення обов`язкових платежів, а також суми платежів у них. Положення Договору відповідають законодавчо закріпленим вимогам, що ставляться до договорів споживчого кредитування в розумінні Закону України «Про споживче кредитування» із внесеними змінами. За вказаним договором позичальник отримав доступ до кредитних коштів, які були перераховані ТОВ «Споживчий центр» на його картковий рахунок, що підтверджується квитанцією LIQPAY № 2459005612 від 07.05.2024. Разом з тим, відповідачем порушено погоджені умови Договору, внаслідок чого, як вбачається із наданого банком розрахунку за період з 07.05.2024 по встановлену договором дату повернення кредиту 12.08.2024, у останнього перед позивачем утворилась заборгованість на загальну суму 15 420 грн, що складається із заборгованості за тілом кредита в розмірі 6 000,00 грн, за процентами у розмірі 8 820,00 грн, комісії 600 грн. Вирішуючи спір між сторонами щодо неналежного виконання умов кредитного договору від 07.05.2024 та обґрунтованості позовної вимоги про стягнення заборгованості за ним із [PERSON] на користь ТОВ «Споживчий центр», суд надав об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу позивача на момент звернення до суду, а також визначив чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача, та дійшов висновку про доведеність позивачем належними та допустимими доказами неналежного виконання умов договору з боку відповідача, та, як наслідок, наявність порушеного права, що є підставою для прийняття судового рішення про задоволення позову у повному обсязі. Так, зміст наданої позивачем квитанції LIQPAY № 2429155721 від 22.02.2024 підтверджує обсяг фактично отриманої позичальником суми, розрахунок основного боргу, процентів, та розмір комісії відповідає встановленим судом умовам договору. Відповідачем суду не надано будь-яких доказів на спростування достовірності наданого позивачем розрахунку або помилковості обрахованої заборгованості за тілом кредиту та простроченими процентами, яка підтверджується наданими позивачем доказами. При ухваленні рішення суд враховує те, що основними економіко-правовими характеристиками кредиту є строковість, зворотність та платність. За відсутності хоча б однієї з цих ознак договірні відносини між сторонами не можуть вважатися відносинами кредиту. Відтак, у кредитних правовідносинах проценти є платою за користування коштами подібно до плати за користування будь-яким іншим майном, а обов`язок позичальника сплатити проценти є елементом конструкції кредитного зобов`язання за участю спеціального суб`єкта - банка або фінансової установи. З письмових доказів, які надані позивачем в обґрунтування позовних вимог вбачається, що між сторонами виникли саме кредитні відносини, а тому до стягнення підлягає як сума отриманого кредиту так і відсотки, які підлягають сплаті за його користування. Розрахунок розміру відсотків, які підлягають до стягнення, у повній мірі відповідає умовам договору кредитування, що були у встановленому порядку погоджені із позичальником та зафіксовані у пропозиції про укладення кредитного договору (оферти), заявці на укладення кредитного договору, відповіді про прийняття пропозиції (акцепту) Договору. Отже, суд, з`ясувавши фактичні обставини у справі, на які позивач посилається, як на підставу своїх вимог, дослідивши та оцінивши докази у справі, проаналізувавши норми матеріального та процесуального права, які регулюють спірні правовідносини, вважає, що позивачем належними та допустимими доказами перед судом доведено факт порушення його права у вказаних правовідносинах із [PERSON] , а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість за кредитним договором № 07.05.2024-100002159 від 07.05.2024 на загальну суму 15 420 грн, що складається із заборгованості за тілом кредита в розмірі 6 000,00 грн, за процентами у розмірі 8 820,00 грн, комісії 600 грн. Вимога щодо стягнення неустойки Відповідно до ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума, яку боржник зобов`язаний сплатити кредиторові у разі порушення зобов`язання. При цьому, неустойка може бути встановлена у вигляді штрафу (фіксована сума або відсоток) чи пені (нараховується за кожен день прострочення виконання грошового зобов`язання). Разом з тим, з наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що сума неустойки у розмірі 3 000 грн зазначена узагальнено, без конкретизації її правової природи, зважаючи на щоденність її нарахування, відповідно до умов Договору, суд доходить висновку, що сторони домовились саме про пеню, як вид неустойки. Разом з тим, довідка-розрахунок про стан заборгованості містить період нарахування неустойки з 07.05.2024 по 12.08.2024, тобто за період дії кредитного договору, коли користування кредитними коштами позичальником є правомірним. Відповідно, нарахування неустойки за період, коли зобов`язання ще не вважаються простроченими, є передчасним і безпідставним. Позивачем не доведено, які саме зобов`язання були порушені у зазначений період, не обґрунтовано початок та тривалість прострочення кожного з них, не подано розрахунку із вказівкою дати настання порушення, виду зобов`язання, його суми, тривалості прострочення та формули обчислення. Окрім того, щодо нарахування позивачем штрафу та пені за прострочення сплати заборгованості по кредиту у розмірі 3 000 грн, суд зазначає, що з огляду на п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, відповідно до якого у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 ЦК України, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Також цією нормою установлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24.02.2022 за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). За таких обставин суд дійшов висновку, що вимога про стягнення неустойки в розмірі 3 000 грн не підтверджена належними та допустимими доказами, її обрахунок є невизначеним, юридична природа - не конкретизована, правові підстави - недоведені. Окрім її стягнення суперечить вимогам п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України. Відтак, у задоволенні вимоги щодо стягнення 3 000 грн неустойки з відповідача на корить позивача слід відмовити, нараховані позивачем штраф та пеня підлягають списанню на підставі зазначених вище положень законодавства. Розподіл судових витрату справі. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При поданні позовної заяви до суду ТОВ «Споживчий центр» сплачено судовий збір у розмірі 2422,40 грн. Оскільки позов ТОВ «Споживчий центр» до [PERSON] задоволено частково, з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення судовий збір у розмірі пропорційно до задоволених позовних вимог, а саме 2 027,87 грн. (15420 грн / 18420 грн х 2422,40 грн). Судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 394,53 грн покласти на позивача.

Outcome: partial