Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до [PERSON] про стягнення з останнього на користь [PERSON] заборгованість в сумі 315675 гривень. Мотивує свої вимоги тим, що [PERSON] 28 грудня 2018року надана позика [PERSON] в сумі триста п?ятнадцять тисяч шістсот сімдесят п?ять гривень, що на дату надання позики складало еквівалент 11500,00 доларів США. На підтвердження укладання договору позики та його умов, між позивачем та відповідачем укладено Договір позики грошей від 28.12.2018, який посвідчений Ємельяновою Н.В. приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу за реєстровим номером 2827. Відповідно умов Договору позики (п.3), позивач надав відповідачу позику на вищевказану суму, а відповідач зобов`язався повернути суму позики в строк до 28 березня 2019 року. В порушення умов договору відповідач зобов`язання належним чином не виконав, позика в повному обсязі не повернута. В судове засіданні відповідач не з`явився, повідомлявся про дату, час та місце його проведення шляхом надсилання повістки. Позивач у судове засідання не з`явився, про причини неявки не повідомив. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, перевіривши фактичні обставини справи письмовими доказами, суд доходить висновку про задоволення позовних вимог з огляду на наступне. Положеннями ч. 1 ст. 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частиною 1 ст. 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Судом встановлено, що 28.12.2018 між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] укладено договір позики грошей, посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Ємельяновою Н.В. за реєстровим номером 2827, згідно з якою позикодавець передав, а Позичальник прийняв у приватну власність грошову суму в розмірі 315675,00 (триста п`ятнадцять тисяч шістсот сімдесят п`ять гривень 00 копійок) гривень, що в еквіваленті, за домовленістю сторін, становить 11500,00 (одинадцять тисяч п`ятсот) доларів США 00 центів (надалі за текстом Договору - позика). Позичальник зобов`язується повернути Позикодавцю в строк та на умовах, передбачених цим Договором, позику в вищезазначеному розмірі. Пунктом 2 договору визначено, що позика передається Представником Позикодавця Позичальнику безпосередньо до підписання Сторонами цього Договору. Підписання цього Договору Позичальником підтверджує факт одержання ним від Представника Позикодавця грошових коштів у сумі, визначеній в п. 1 цього Договору. Підписаний Представником Позикодавця Договір є доказом передачі позики від Позикодавця до Позичальника. Пунктом 3 встановлено, що сторони домовилися, що Позичальник зобов`язаний повернути (погасити) суму грошових коштів, зазначену в п. 1 цього Договору, в повному обсязі до 28 березня 2019 року (двадцять восьмого березня дві тисячі дев`ятнадцятого року) включно, який може бути продовжений за взаємною згодою сторін. Стаття 509 ЦК України визначає, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Стаття 525 ЦК України визначає, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Статтею 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Як вбачається з правового висновку, викладеного в постанові Верховного Суду України від 18.09.2013 року у справі № 6-63цс13, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору але й факту передачі грошової суми позичальнику. У правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 02.07.2014 року у справі № 6-79цс14 зазначено, що відповідно до норм ст. ст. 1046, 1047 ЦК України договір позики за своєю юридичною природою є реальною односторонньою оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов`язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 року в справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18) вказано, що «за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання у борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Таким чином, оскільки відповідачем у строк до 28.03.2019 кошти не повернуті, суд приходить до висновку про задоволення позову. Натомість ч. 1 ст. 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За таких обставин, у зв`язку з тим, що позивач просить стягнути з відповідача борг грошовою одиницею України гривнею, суд в порядку ст. 13 ЦПК України, приходить до висновку про задоволення позову в цій частині та стягнення суми позики з відповідача на користь позивача саме у гривні.

Outcome: approved