Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-22 00:00:00

В липні 2025 року позивач звернувся до Обухівського районного суду Київської області з позовом про розірвання шлюбу з відповідачем. В обґрунтування позову зазначив, що 29.02.1992 року вони з відповідачем уклали шлюб. Від шлюбу сторони мають трьох повнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та одну неповнолітню дитину [PERSON] , [INFO] . На даний момент спільне проживання та ведення між ними спільного господарства припинено, подружніх стосунків не підтримують з 2018 року, шлюб носить формальний характер, а примирення між сторонами позивач вважає недоцільним та недієвим, таким, що буде суперечити інтересам сторін, а тому просить суд шлюб розірвати. 10 липня 2025 року ухвалою судді прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження. Позивач в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, просив шлюб розірвати. Відповідач в судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, просила шлюб розірвати. Враховуючи, що сторони не прибули в судове засідання, перешкод для розгляду справи судом не встановлено, суд вважає за можливе здійснювати розгляд у судовому засіданні без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до вимог частини другої статті 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи та наявні в ній докази у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення, виходячи з наступного. Судом встановлено, що шлюб між сторонами зареєстровано 29 лютого 1992 року Виконкомом Великодмитровицької сільської ради Обухівського району Київської області, актовий запис № 2, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 20 червня 2024 року. Від шлюбу сторони мають трьох повнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та одну неповнолітню дитину [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копіями свідоцтв про народження. Відповідно до статті 51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Статтею п`ятою Протоколу № 7 Конвенції про\~захист\~прав\~людини і\~основоположних\~свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Згідно із частиною першою статті 24 СК України, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Аналіз наведених положень свідчить про те, що як при укладенні шлюбу так і при його розірванні передбачається реалізація волі жінки та чоловіка без будь-якої дискримінації та примушування та/або утримання у шлюбних відносинах. Згідно з частиною третьою статті 105\~СК\~України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Відповідно до ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що має істотне значення. З огляду на зміст наведених норм матеріального права та враховуючи зібрані у справі докази суд доходить висновку, що відносини, які склалися між подружжям вказують на те, що їх подальше спільне проживання є неможливе, а тому позовні вимоги підлягають до задоволення. Питання судових витрат вирішити у відповідності до вимог ст. 142 ЦПК України.

Outcome: approved