Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-30 00:00:00

29.07.2025 заявниця [PERSON] звернулась до суду через свого представника [PERSON] із заявою про видачу обмежувального припису відносно свого сина [PERSON] на строк 6 місяців із встановленням заборони щодо нього у вигляді перебування в місці її постійного проживання по [ADDRESS] , а також у вигляді заборони [PERSON] особисто і через третіх осіб переслідувати заявницю та в будь-який спосіб спілкуватися з нею. В обґрунтування заяви представник заявниці вказує, що [PERSON] проживає у власному будинку, розташованому за вищевказаною адресою, у двох разом з сином [PERSON] . Син ніде не працює, живе винятково за рахунок її пенсії, постійно зловживає алкогольними напоями. Перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння [PERSON] систематично вчиняє щодо неї домашнє насильство, зокрема перекривляє її, ображає її нецензурною лайкою, б`є її, під час побиття вона зазнає не тільки фізичного болю, а й тілесних ушкоджень, що мало наслідком неодноразового притягнення його до адмінстративної та навіть кримінальної відповідальності. Його фізичне, психологічне насильство було постійно спрямовано на її приниження, спричинення фізичного болю, що постійно викликає побоювання за свою безпеку. З огляду на викладене, з метою запобігання продовження чи повторного вчинення домашнього насильства заінтересованою особою щодо неї та недопущення настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, у тому числі невідворотних від дій кривдника, вона вимушена звернутися за захистом до суду із заявою про видачу обмежувального припису відносно [PERSON] . У судовому засіданні заявниця додаково пояснила, що хоча її син [PERSON] і вчиняє щодо неї домашнє насильство, проте у нього не має іншого житла крім її будинку. На території її домоволодіння мається літня кухня, проте вона маленька і не пристосована для проживання. У [PERSON] у її будинку облаштована окрема кімната і вони останній тиждень практично не спілкуються. Проте вона хвилюється, що після вживання алкогольних напоїв він може знову вчиняти щодло неї фізичне та психічне насильство, тому вважає необхідним встановити заборону спілкування сина з нею, необмеживши його у праві проживання у її будинку. Представник заявника - адвокат Мудраченко В.М. у судовому засіданні підтримав позицію заявниці та додатково повідомив, що 25.07.2025 за вироком Софіївського районного суду Дніпропетровської області [PERSON] засуджено за ч. 1 ст. 125 КК України до 1 року і 25 днів обмеження волі та наголосив, що це кримінальне правопорушення він вчинив саме відносно матері [PERSON] . Вказаний вирок набере чинності лише наприкінці серпня 2025 року, проте кривдник до цього часу може продовжити вчиняти протиправні дії щодо матері, а відтак вважає за необхідне видати щодо останнього обмежувальний припис за яким хоча б заборонити [PERSON] спілкуватися з матрі`ю. Заінтересована особа [PERSON] не заперечував проти задоволення такої заяви, при цьому повідомив, що останнім часом він і так майже не спілкується зі своєю матір`ю. Пояснив, що вищевказаний вирок оскаржувати не планує, готовий після набрання ним законної сили до відбуття покарання у місцях обмеження волі. Суд, вислухавши доводи учасників судового провадження, дослідивши матеріали справи, дійшов такого висновку. Судом встановлено, що не заперечується учасниками справи, [PERSON] , [INFO] , є сином заявниці [PERSON] , [INFO] . Вказані син та мати, проживають спільно за однією адресою, у будинку останньої, розташованого по [ADDRESS] . Згідно вироку Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18.02.2025 [PERSON] засуджено за ч.1 ст.126-1 КК України до 1 року обмеження волі та на підставі ст.75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням строком на 1 рік. Як видно зі змісту цього вироку, [PERSON] у період часу з 12.09.2023 по 14.08.2024 (тричі) заподіяв своїй матері [PERSON] систематичні психологічні страждання, що виразились в словесних образах, погрозах, приниженні, які викликали у потерпілої побоювання за свою безпеку, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе, внаслідок чого погіршилась якість життя потерпілої. Також за умовами цього вироку суду на підставі п. 5 ч. 1 ст. 91-1 КК України засудженого [PERSON] направлено для проходження програми для кривдників, проте, як з`ясовано під час розгляду теперішньої справи, відповідну програму для кривдників у органі місцевого самоврядування за місцем проживання засуджений не проходив. До того ж, незважаючи на притягнення [PERSON] до кримінальної відповідальності за вчинення домашнього насильства стосовно матері, вказаний кривдник провжив вчиняти протиправні насильницькі дії щодо своєї матері, зокрема 20.06.2025 до Софіївського районного суду Дніпропетровської області спрямовано обвинувальний акт у кримінальному провадженні за № 12025046580000025 від 18.06.2025 про обвинувачення [PERSON] у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України за фактом завдання легких тілесних ушкоджень своїй матері [PERSON] . За змістом вказаного обвинувального акту, 13.06.2025, близько 15:30 годин, [PERSON] повернувся додому за місцем свого фактичного проживання та увійшов до приміщення літньої кухні, де на той час перебувала його матір [PERSON] , з якою він влаштував сварку, в ході якої почав ображати її нецензурною лайкою та в момент, коли потерпіла сиділа на стільці у кутку приміщення літньої кухні, [PERSON] почав хапати лівою рукою її за тулуб в області правого плечового суглобу та ключиці і в цей час кулаком правої руки наніс не менше двох ударів в обличчя, а саме в ліву надбрівну область. Після чого, коли потерпіла змогла вивільнитись, швидко покинула територію власного домоволодіння та направилась до сусідів з метою отримання допомоги та уникнення подальшого спричинення їй тілесних ушкоджень. Своїми умисними діями [PERSON] спричинив потерпілій [PERSON] , згідно висновку судово-медичного експерта №895 від 19.06.2025, тілесні ушкодження у вигляді саден обличчя, грудної клітини; синців обличчя, грудної клітини, які за своїм характером відносяться до легких тілесних ушкоджень, як такі, що мають незначні скороминучі наслідки тривалістю не більше 6-ти днів. 25.07.2025, за результатом розгляду вказаного кримінального провадження, судом постановлено обвинувальний вирок щодо [PERSON] та призначено йому покарання за ч. 1 ст. 125, ст. 71, 72 КК України у вигляді 1 року і 25 днів обмеження волі. Станом на час розгляду вказаної заяви [PERSON] вищезазначений вирок не набрав законної сили. До того ж суд зауважує, що за цим вироком не застосовувалися обмежувальні заходи, передбачені ст. 91-1 КК України, до обвинуваченого, який вчинив домашнє насильство щодо своєї матері. Відповідно до ст. 350-2 ЦПК України, заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником у випадках визначених\~Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Так, правовідносини, що склалися між учасниками справи регулюються спеціальним Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» (надалі Закону № 2229-VIII), який визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства, а також міжнародно-правовими актами, під час вирішення такої категорії справ обов`язковому застосуванню підлягає судова практика Європейського суду з прав людини. Частиною другою статті 3 Закону № 2229-VIII, визначено перелік осіб на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання серед яких батьки (мати, батько) і дитина (діти). Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону № 2229-VIII, домашнє насильство - діяння (дія або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Згідно з п. 14 ч. 1ст. 1 цього Закону, психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Предметом доказування є вчинення по відношенню до заявника домашнього насильства, що є необхідною умовою для можливості застосування судом до заінтересованої особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству. Відповідно до пунктів 2, 7 частини першої статті 24\~Закону № 2229-VIII до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника, що являє собою встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Частиною 2 статті 26\~вказаного Закону передбачено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків. Згідно з ч. 4 ст. 26 Закону "Про запобігання та протидію домашньому насильству", обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців. Відповідно до ч. 3 ст. 26 Закону "Про запобігання та протидію домашньому насильству", рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Водночас у п. 9 ч. 1 ст.\~1\~цього ж\~Закону вказано, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 350-4 ЦПК України, у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності). У відповідності до ч. 1 ст. 350-6 ЦПК України, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні. З урахуванням змісту вищевказаних норм, видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних обставин та наявності ризиків. Таким чином, під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису необхідно встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Аналогічний висновок викладено у постановах Верховного Суду: від 21 листопада 2018 року у справі № 756/2072/18 (провадження № 61-19328св18), від 09 грудня 2019 року у справі № 756/11732/18 (провадження № 61-49077св18), від 02 вересня 2020 року у справі № 635/4854/19-ц (провадження № 61-3510св20). Відповідно до усталеної судової практики Верховного Суду, докази, що додають до заяви про видачу обмежувального припису, мають стосуватись місця вчинення домашнього насильства, ризиків безпеки постраждалої особи, вірогідність продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи, тобто докази мають стосуватись обґрунтованих побоювань з приводу того, що особа (кривдник) здатний вдатися до небезпечних проявів домашнього насильства у будь-якому його вигляді - психологічному, фізичному, економічному, тощо. Це можуть бути докази застосування психологічного насильства, приниження гідності, жорстокого поводження з боку заінтересованої особи до заявника, катування, нелюдського поводження, що передбачає спричинення сильних фізичних та душевних страждань, тривалість та системність протиправної поведінки кривдника та докази того, що останній не усвідомлює серйозності негативних наслідків своїх дій, продовжує агресивні дії у відношенні до заявника, не бажає змінювати свою поведінку, а тому існує ризик продовження кривдником таких дій, а отже і необхідність застосування обмежувального припису є обґрунтованими. Обмежувальний припис використовується як ефективний спосіб захисту від вчинення дій з домашнього насильства, однією із характеристик якого є повторюваність. За правилами статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Такі докази мають відповідати критеріям достатності, допустимості, належності і достовірності, визначених статтями 77-80 ЦПК України. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників (ч. 1 ст. 82 ЦПК України). Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (ч. 2 ст. 82 ЦПК України). З досліджених матеріалів справи у судовому засіданні судом встановлено, що [PERSON] під час проживання за однією адресою із заявницею, постійно вчиняв дії психологічного та фізичного насильства, що негативно вплинуло на психологічний стан заявниці, оскільки внаслідок вживання алкогольних напоїв чинив з нею сварки, заподіював тілесні ушкодження, вказані дії [PERSON] викликало у заявниці тривогу як за безпеку свого здоров`я та життя, постійне перебування її у стресовому стані, що морально пригнічували її. Водночас, враховуючи те, що відносно кривдника постановлено обвинувальний вирок суду від 25.07.2025 за яким його засуджено до реальної міри покарання у вигляді обмеження волі, тому суд вважає за необхідне та доцільне видати обмежувальний припис лише на два місяці, тобто на час набрання вищевказаним вироком законної сили з урахуванням строків його оскарження і, за необхідності, примусового його виконання. Крім того, з пояснень самої заявниці встановлено, що кривдник, її син [PERSON] , не має іншого житла, окрім будинку по [ADDRESS] , де вони наразі вдвох спільно проживають, а тому суд доходить висновку про неспроможність вимог представника заявника у частині встановлення на час дії обмежувального припису заборони [PERSON] перебувати у місці спільного проживання з [PERSON] за вищевказаною адресою. З огляду на викладене, заява про видачу обмежувального припису підлягає частковому задоволенню. Судові витрати, пов`язані з розглядом справи про видачу обмежувального припису, відповідно до ч. 3\~ст. 350-5 ЦПК України, слід віднести на рахунок держави.

Outcome: partial