Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-24 00:00:00

В травні 2025 року [PERSON] , в особі представника адвоката Безсмертного Сергія Миколайовича звернулося до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Юридична компанія «»ДІЯ-АКТИВ», третя особа: Приватний виконавець виконавчого округу Київської області Крегул Іван Іванович, в якому просило суд: - визнати виконавчий напис, зареєстрований 15.09.2021 у реєстрі за № 27740 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригідою В.О. таким, що не підлягає виконанню; - стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Юридична компанія «»ДІЯ-АКТИВ» на користь [PERSON] безпідставно стягнуті кошти за виконавчим провадженням № 67085195 у розмірі 17598,61 грн та судові витрати, які складаються з оплати послуг за надання правової допомоги у розмірі 5000,00 гривень, а також судового збору за дві вимоги немайнового характеру у розмірі суму сплаченого судового збору в розмірі 2422,40 грн та судового збору за подання заяви про забезпечення позову 605,60 грн. І. Стислий виклад позиції учасників справи. В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначила, що 15.09.2021 приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бригіда Володимир Олександрович вчинив виконавчий напис № 27740 про стягнення з позивача на користь ТОВ «Юридична компанія «ДІЯ-АКТИВ» заборгованості у сумі 18163,00 грн. 07.10.2021 приватний виконавець виконавчого округу Київської області Крегул Іван Іванович відкрив виконавче провадження № 67085195 на підставі зазначеного вище виконавчого напису та наклав арешт на кошти боржника. Позивач зазначає, що виконавчий напис вчинено з порушенням норм законодавства, оскільки на момент вчинення оспорюваного виконавчого напису норма законодавства, яка дозволяла вчиняти виконавчі написи по кредитним договорам на підставі кредитних договорів в простій письмовій формі, була визнана судом не чинною. Відповідач не подав нотаріусу документи, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку, а тому виконавчий напис має бути визнано таким, що не підлягає виконанню. Також зазначає, що 19.05.2023 приватним виконавцем виконавчого округу Київської області Крегул Іваном Івановичем було винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника в рамках виконавчого провадження № 67085195 та звернуто стягнення на доходи боржника [PERSON] , які вона отримує у ТОВ «ІТО-ПРОДАКШН». Згідно з відповіддю приватного виконавця виконавчого округу Київської області Крегула Івана Івановича № 8211 від 06.05.2025, в межах виконавчого провадження № 67085195 стягнуто 17598,61 грн. Повідомляють, що наказом Міністерства юстиції України від 09.02.2023 № 560/5 свідоцтво про право на заняття нотаріальною діяльністю, видане Міністерством юстиції України 21.01.2011 за № 8404 на ім`я [PERSON] анульовано. Посилаючись на викладене, позивач просить визнати виконавчий напис, зареєстрований 15.09.2021 у реєстрі за № 27740 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригідою В.О. таким, що не підлягає виконанню, стягнути з ТОВ «Юридична компанія «ДІЯ-АКТИВ» на її користь безпідставно отримані грошові кошти в розмірі 17598,67 грн, витрати по сплаті судового збору у розмірі 3028,00 грн та по оплаті правової допомоги у розмірі 5000,00 грн. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився та відзив не надав. ІІ. Заяви, клопотання. Інші процесуальні дії у справі. В травні 2025 року справа надійшла до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області та згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.05.2025 надійшла у провадження судді Рижко Г.О. 12.05.2025 на адресу суду від представника позивача адвоката Безсмертного С.М. надійшла заява про забезпечення позову. Ухвалою судді від 14.05.2025 заяву про забезпечення позову задоволено. Зупинено стягнення у виконавчому провадженні № 67085195. Ухвалою судді від 15.05.2025 прийнято до свого провадження цивільну справу № 357/6970/25; відкрито провадження в цивільній справі та призначено справу до розгляду по суті за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи на 24.06.2025 на 11:30 год. 24.06.2025 на адресу суду від представника позивача адвоката Безсмертного С.М. надійшла заява про розгляд справи, без участі позивача та його представника. \~ 24.06.2025 в зв`язку з неявкою відповідача та відсутністю відомостей про причини неявки розгляд справи відкладено на 25.07.2025 на 09:00. 27.03.2025 на адресу суду від представника відповідача Тимошенка О.О. надійшли додаткові пояснення у справі. Представник позивача у судове засідання не з`явився. Надав суду клопотання про розгляд справи за відсутності позивача та його представника, проти заочного розгляду справи не заперечував. Представник відповідача в судове засідання повторно не з`явився, про дату, час і місце судових засідань повідомлявся належним чином, шляхом направлення судової повістки за зареєстрованою юридичною адресою, причини неявки суду не повідомив, правом на подання відзиву у встановлений судом строк не скористався, заяв про відкладення розгляду справи від нього не надходило. Крім того, про час та місце розгляду справи був повідомлений шляхом направлення ухвали про відкриття провадження, а також судових повісток про виклик до суду в його електронний кабінет через систему «Електронний суд». Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судових засідань повідомлялась належним чином, причини неявки суду не повідомив, правом на подання пояснень по суті спору не скористався. Таким чином, суд вважає за можливе на підставі ст. 280, 281, 282 ЦПК України ухвалити у справі заочне рішення суду в судовому засіданні за відсутності сторін та без фіксування процесу технічними засобами відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК. Враховуючи вищевикладене, суд постановив здійснити заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Під час розгляду справи судом були досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин з посиланням на докази. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 15 вересня 2021 року приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бригіда Володимир Олександрович вчинив виконавчий напис № 27740 про стягнення з позивача на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Юридична компанія «Дія-Актив» заборгованості за кредитним договором № UP2654789 від 26.01.2020, номер кредиту в інформаційно-телекомунікаційній системі компанії U0216516. Строк платежу за Кредитним договором настав; боржником допущено прострочення платежів; стягнення заборгованості проводиться за період з 11.06.2020 по 18.08.2021; сума заборгованості складає 18163,00 грн, у тому числі: прострочена заборгованість за сумою кредиту 9500,00 грн, прострочена заборгованість по несплаченим процентам за користування кредитом становить 8663,00; за вчинення виконавчого напису нотаріус на підставі статті 31 Закону України «Про нотаріат» стягнуто плату зі стягувача в розмірі 650,00 грн, які підлягають стягненню з боржника на користь стягувача; загальна сума, яка підлягає стягненню з боржника на користь стягувача становить 18813,00 грн (а.с. 28). Зі змісту укладеного кредитного договору № UP2654789 від 26.01.2020 та додаткових угод до нього, вбачається, що кредитний договір та додаткові угоди до нього укладено в простій письмовій формі без нотаріального посвідчення (а.с. 23-27). На підставі зазначеного виконавчого напису приватний виконавець виконавчого округу Київської області Крегул І.І. 07.10.2021 відкрив виконавче провадження № 67085195 про стягнення з боржника [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Юридична компанія «Дія-Актив» заборгованості у сумі 18813,00 грн (а.с. 30-31). Постановою ВП № 67085195 від 07.10.2021 приватного виконавця виконавчого округу Київської області Крегул І.І. накладено арешт на грошові кошти боржника (а.с. 35-36). 19.05.2023 приватний виконавець виконавчого округу Київської області Крегул І.І. виніс постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника; звернув стягнення на дохід боржника, який його отримує у ТОВ «ІТО-ПРОДАКШН» у розмірі 20% доходів щомісячно до погашення загальної суми заборгованості за виконавчим провадженням (а.с. 33-34). З наданої приватним виконавцем виконавчого округу Київської області Крегул І.І. відповіді № 8211 від 06.05.2025 по виконавчому провадженню № 67085195 стягнуто кошти у сумі 17598,61 грн (а.с. 22). ІV. Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Докази, відхилені судом, та мотиви їх відхилення. Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України від 02 вересня 1993 року №3425-XII «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону України «Про нотаріат»). Таким актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595; далі Порядок вчинення нотаріальних дій). Так, згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. У статті 88 цього Закону, зокрема, визначено, що нотаріуси вчиняють виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Глава 16 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій встановлює порядок вчинення виконавчих написів. Згідно з пунктом 1.1 вказаної Глави для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Пунктом 1.2 цієї Глави передбачено, що перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України. Згідно з пунктом 3.1 вказаної Глави нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Відповідно до пункту 3.2 цієї ж Глави безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Постановою Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року №662 внесено зміни, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Зокрема, стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин врегульовано пунктом 2 Переліку, для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Водночас постановою Київського апеляційного адміністративного суду у справі №826/20084/14, яка залишена без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01листопада 2017 року, визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року №662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» у частині, зокрема, пункту 2 змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів; зобов`язано Кабінет Міністрів України опублікувати резолютивну частину постанови суду про визнання незаконною та нечинною Постанови Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року №662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» у частині, у виданні, в якому її було офіційно оприлюднено, після набрання постановою законної сили. Отже, на момент вчинення оскаржуваного виконавчого напису (15 вересня 2021 року) слід було керуватися пунктом 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів «Нотаріально посвідчені договори, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно», за правилами якого для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання». Наведене відповідає сталій позиції Верховного Суду, сформованій у постановах: від 12 березня 2020 року у справі №757/24703/18-ц, від 15 квітня 2020 року у справі №158/2157/17, від 21жовтня 2020 року у справі №172/1652/18, від 21 вересня 2021 року у справі №910/10374/17, від 06 жовтня 2021 року у справі №361/4793/20, від 06 грудня 2023 року у справі №299/5183/21. На обґрунтування своїх вимог позивач, зокрема, посилається на те, що: приватний нотаріус вчинив виконавчий напис без подання стягувачем первинних документів щодо підтвердження видачі кредиту, зокрема оригіналу нотаріально посвідченого кредитного договору № UP2654789 від 26.01.2020; відсутні первинні документи щодо видачі кредиту та його часткового погашення кредиту (платіжні доручення, розписки, чеки); приватний нотаріус не виконав умови щодо встановлення безспірності заборгованості, щодо якої вчинено оспорюваний виконавчий напис. Відповідач не скористався правом на подання відзиву та спростування наведених доводів позивача, доказів безспірності заборгованості відповідач суду не надав. Отже, суд виходить із того, кредитний договір № UP2654789 від 26.01.2020, на підставі якого нотаріусом вчинено виконавчий напис, не був посвідчений нотаріально, а отже, не є документом, який підтверджує безспірність заборгованості позивача перед відповідачем за кредитним договором у розумінні пункту 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Таким чином, при вчинення виконавчого напису нотаріусом не було дотримано вимог статті 88 Закону України «Про нотаріат», за змістом якої нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Щодо вимоги про повернення стягнутих коштів, суд дійшов наступних висновків. Згідно зі ст. 1212 частинами 1, 3 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. В постанові Верховного Суду від 08.09.2021 у справі №201/6498/20 зазначено, що для виникнення зобов`язань із повернення безпідставного набутого майна необхідно, щоб майно було набуте або збережене безпідставно. Безпідставним є набуття або збереження, що не ґрунтується на законі, іншому правовому акті або правочині. Набуття (збереження) майна визнається безпідставним, якщо його правова підстава відпала згодом. Відпадіння правової підстави полягає у зникненні обставин, на яких засновувалась юридична обґрунтованість набуття (збереження) майна. Одним із випадків відпадіння підстави набуття (збереження) може бути скасування вищою інстанцією рішення суду, що набуло сили, або визнання судом таким, що не підлягає виконанню, виконавчого напису нотаріуса, на підставі якого було здійснено стягнення майна (коштів). Судовий акт про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, який набрав законної сили і за яким відбулося повне або часткове виконання є правовою підставою для виникнення зобов`язання з повернення майна, що набуто без достатньої правової підстави, оскільки з моменту ухвалення такого судового акту правова підстава вважається такою, що відпала. Відповідно до статті 1212 ЦК України у такому разі набувач такого майна з моменту набрання судовим актом законної сили, зобов`язаний повернути потерпілому все отримане майно. На підставі викладеного, враховуючи те, що правові підстави набуття відповідачем ТОВ «Юридична компанія «ДІЯ-АКТИВ» грошових коштів у сумі 17598,61 грн, стягнутих з позивача [PERSON] на підставі виконавчого напису нотаріуса, який\~ визнаний судом таким, що не підлягають виконанню, відпали, позов в цій частині також підлягає задоволенню відповідно до ст. 1212 ЦК України. V. Висновки суду за результатами розгляду позовної заяви та вирішення питання про розподіл судових витрат. Суд, враховуючи вищевикладені норми чинного законодавства, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, доходить висновку, що позовні вимоги [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Юридична компанія «ДІЯ-АКТИВ», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Приватний виконавець виконавчого округу Київської області Крегул Іван Іванович про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню та стягнення безпідставно набутих коштів підлягають задоволенню. З приводу розподілу судових витрат, суд зазначає наступне. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керується наступним. Згідно зі ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. За змістом ст. 137 ЦПК витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Так за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Судом встановлено, що понесені позивачем витрати на правничу допомогу в розмірі 5000,00 грн, підтверджуються матеріалами справи: договором про надання правничої (правової) допомоги б/н-25 від 31.03.2025 (а.с. 44-45), додатком № 1 до договору про надання правничої (правової) допомоги б/н-25 від 31.03.2025 (а.с. 47), актом виконаних робіт від 08.05.2025 (а.с. 46), квитанцією до прибуткового касового ордера № б/н від 31.03.2025 (а.с. 48), ордером на надання правничої (правової) допомоги серії ВН № 1483699 від 31.03.2025 (а.с. 43).\~ Велика Палата Верховного Суду вказала, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19 та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, провадження № 12-171гс19). Разом з тим, суд звертає увагу, що зменшення розміру витрат на правничу допомогу можливе виключно за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам за відповідним клопотанням іншої сторони. В іншому випадку, таке необґрунтоване зменшення є втручанням у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом, що суперечить принципу свободи договору, закріпленому в положеннях статті 627 ЦК України, принципу pacta sunt servanda та принципу захисту права працівника або іншої особи на оплату та своєчасність оплати за виконану працю, закріпленому у статті 43 Конституції України. До аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 20.11.2020 року у справі № 910/13071/19. Суд зазначає, що від відповідача не надходило клопотань або заперечень щодо зменшення розміру витрат на правничу допомогу, або інших заперечень. Враховуючи принципи диспозитивності та змагальності, суд не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19. З огляду на викладене, задовольняючи позовні вимоги в повному обсязі, суд відповідно до ст. 141 ЦПК України стягує із відповідача на користь позивача документально підтверджені витрати зі сплати судового збору на суму 3028,00 грн (1211,20+1211,20+605,60) та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5000,00 грн.

Outcome: approved