Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-21 00:00:00

\~позивач [PERSON] звернулася в суд із позовом, в якому просить визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис №6399, виданий приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою Оленою Миколаївною, в якому запропоновано звернути стягнення з [PERSON] , яка є боржником за договором №3144340 від 02.11.2020 року., укладеним з Товариством з обмеженою відповідальністю "УМ Факторинг", який є стягувачем за виконавчим провадженням ВП №67150128, а також, стягнути судові витрати, а саме: 10 500,00 грн. - витрати на правничу допомогу; 968, 96 грн. - судовий збір за подання заяви про забезпечення позову. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 07.09.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою Оленою Миколаївною, було вчинено оспорюваний виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №6399, про стягнення\~на користь\~стягувача:\~Товариства з\~обмеженою відповідальністю\~"УМ\~Факторинг"\~з боржника\~ [PERSON] \~заборгованість за\~кредитним договором\~№3144340\~від 02.11.2020\~року в\~розмірі 32800\~грн . Вважає виданий нотаріусом виконавчий напис незаконним та безпідставним, оскільки розмір заборгованості по кредитному договору не є безспірним. Відповідачем не надсилалась позивачу письмова вимога щодо розміру заборгованості, відтак такий розмір не є безспірним. Крім того,\~такий напис\~вчинено без\~врахування \~положень постанови\~КМ \~№1172\~від 29.06.1999\~р.А тому, даний виконавчий напис має бути визнаний судом таким, що не підлягає виконанню, як з підстав порушення процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача. Просить позов задоволити. Позивач в судове засідання не з`явився, представник позивача подав до суду заяву в якій позов підтримав в повному обсязі, просить справу розглядати у його відсутності, просить позов задоволити. Проти винесення заочного рішення не заперечив. Представник відповідача в судове засідання повторно не з`явився, хоча згідно ст.130 ЦПК України належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи, відзиву на позов не подав, подав клопотання про розгляд справи у його відсутності, просить зменшити розмір витрат на правничу допомогу до 3000 грн. Треті особи приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Сазонова Олена Миколаївна; третя особа- Приватний виконавець виконавчого округу Львівської області Меленчук Володимир Ігорович в судове засідання не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи. З`ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов слід задоволити з наступних підстав. Судом встановлено, що 07.09.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою Оленою Миколаївною, було вчинено оспорюваний виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №6399, про стягнення на користь стягувача: Товариства з обмеженою відповідальністю "УМ Факторинг" з боржника [PERSON] заборгованість за кредитним договором №3144340 від 02.11.2020 року в розмірі 32800 грн. \~ \~ \~ \~Приватним нотаріусом\~Київського міського\~нотаріального округу\~Сазоновою Оленою\~Миколаївною,\~ відкрито виконавче провадження ВП №67150128 по виконанню вищевказаного виконавчого напису. Згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Частиною 1 статті 88 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Відповідно до пункту 3.1 глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України №296/5 від 22.02.2012, нотаріус вчиняє виконавчі написи: - якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; - за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. У Постанові Верховного Суду від 14 лютого 2018 року у справі № 760/2193/15-ц висловлено позицію про те, що суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису . Належними доказами, які підтверджують наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлюють розмір заборгованості, можуть бути виключно документи первинної бухгалтерської документації, оформлені у відповідності до норм ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», оскільки тільки первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій і складені під час здійснення господарської операції, є правовою підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій. Проте, із матеріалів справи не вбачається, що при вчиненні виконавчого напису нотаріус отримував від відповідача первинні бухгалтерські документи щодо видачі кредиту та здійснення його часткового погашення (квитанції, платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо), а тому у нотаріуса були відсутні підстави вважати, що розмір заборгованості перед банком, суми штрафних санкцій та процентів, зазначені у написі, є безспірними. Крім того, із виконавчого напису вбачається, що підставою такого є кредитний договір №3144340 від 02.11.2020 року в розмірі 32800 грн, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю "УМ Факторинг" та [PERSON] . Інших договорів, а також документів, на підставі, яких вчинено виконавчий напис суду не надано . За наведених\~обставин,\~суд приходить\~до висновку,\~що \~нотаріус при\~вчиненні напису\~не встановив\~на підставі\~якого договору\~виникла заборгованість,\~не переконався\~у безспірності\~розміру сум,\~що підлягають\~стягненню за\~написом, чим порушив норми ст. 88 Закону України «Про нотаріат». Крім того, із змісту оспорюваного виконавчого напису вбачається, що нотаріус керувався статями 87-91 Закону України «Про нотаріат» та пунктом 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою КМУ від 29.06.1999 року за № 1172. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, яка ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року залишена без змін та яка набрала законної сили, визнано незаконною та нечинною Постанову Кабінету Міністрів України №662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», зокрема, в частині доповнення Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою КМУ від 29 червня 1999 року № 1172, розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин». Постанова набрала законної сили з моменту її проголошення. Таким чином на момент вчинення оспорюваного виконавчого напису №6399\~виданий 07.09.2021\~року,підстава для його вчинення, а саме п.2 «Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» не була чинною, а відтак, зазначена нотаріальна дія щодо вчинення виконавчого напису є неправомірною. З огляду на зазначені обставини, суд приходить до висновку про відсутність підстав для вчинення виконавчого напису, а тому такий не підлягає виконанню. Відповідно до ч.ч.1,3 ст. 133 Цивільного процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаннях з розглядом справи, до яких зокрема належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з ч.2 ст.137 цього Кодексу за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. При цьому, за приписами частини 3 наведеної статті, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Тобто, витрати на правову допомогу відшкодовуються лише у тому випадку, якщо правова допомога реально надавалася у справі тими особами, які одержали за це плату. Відповідно до ст.30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» при встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Згідно із ч.3 ст.141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до ч.4 ст.137 ЦПК України\~розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до ч. 8 ст. 141 цього Кодексу розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10500 гривень представником позивача надано договір про надання правничої допомоги від 09.04.2025 року, акт здачі-прийняття наданих послуг від 22.05.2025 року, квитанція №1235 від 09.05.2025 року. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що судові витрати понесені позивачем у вигляді витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 10500 гривень, слід стягнути з відповідача. Вказаний розмір не надмірним, відповідає обсягу наданих послуг і виконаних робіт, а тому підстав для зменшення судових витрат судом не встановлено, відтак, клопотання представника відповідача про їх зменшення не підлягає задоволенню. На підставі ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по справі у вигляді сплаченого позивачем судового збору при подачі позову та заяви про забезпечення позову. На підставі ст.ст.87-91 Закону України «Про нотаріат» та

Outcome: approved