Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-30 00:00:00

Позивачка звернулась до Залізничного районного суду м. Львова з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача неустойку за прострочення сплати аліментів у розмірі 34\~516,00 грн. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 30.07.2019 року Залізничним районним судом м.Львова у справі №?462/4549/19 видано судовий наказ, яким з [PERSON] , [INFO] , стягнуто аліменти на користь [PERSON] , [INFO] , на утримання спільної доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини всіх видів доходу, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 16.07.2019 року. Даний виконавчий лист перебуває на примусовому виконанні у Залізничному відділі державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України. Зазначає, що починаючи з січня 2024 року відповідач здійснює сплату аліментів у неповному обсязі, внаслідок чого станом на 23 січня 2025 року утворилася заборгованість у розмірі 34?516,00 грн., що підтверджується довідкою державного виконавця від 23.01.2025 року №В-11, виданою у виконавчому провадженні №?60116740. У зв`язку з наявністю аліментної заборгованості, позивач просить суд стягнути з відповідача суму заборгованості по сплаті аліментів. Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 25.02.2025 року відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення /виклику/ сторін. Відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву. Відповідач [PERSON] про відкриття провадження у справі повідомлявся належним чином, рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення, скерованими за його зареєстрованим місцем проживання. Таким чином, надсилання листа рекомендованою поштою на фактичну адресу є достатнім для визнання повідомлення належним чином здійсненим, оскільки подальше отримання кореспонденції адресатом не залежить від волі та контролю відправника, зокрема й суду. Указана правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2021 у справі № 911/3142/19, від 15.06.2020 у справі № 24/260-23/52-б. Відповідач у встановлений судом строк не надав до суду відзив на позовну заяву, а тому суд на підставі ч. 8 ст. 178 ЦПК України вирішує справу за наявними матеріалами. Клопотань від жодної із сторін про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін до суду не надходило, тому відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними в справі матеріалами. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши справу в порядку спрощеного провадження, без повідомлення сторін, оцінивши подані докази, дослідивши наявні матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Згідно ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За змістом положень ст.ст. 76-81, 89 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Як встановлено судом із матеріалів справи, сторони є батьками [PERSON] , [INFO] . Відповідно до рішення Залізничного районного суду м. Львова від 22.01.2013 року шлюб між сторонами розірвано /а.с.10/. На примусовому виконанні у державного виконавця Залізничного ВДВС м. Львова Західного МУ МЮ Панчишина В.Р. знаходиться виконавчий лист № 462/4549/19, виданий 30.07.2019 року Залізничним районним судом м. Львова про стягнення з [PERSON] , аліментів в користь [PERSON] в розмірі 1/4 усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на утримання доньки [PERSON] , починаючи з 16.07.2019 року і до досягнення нею повноліття /а.с.7/. Згідно з\~довідкою з\~місця проживання\~про склад\~сім`ї і\~прописки №\~2253 за адресою: [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] /а.с.8/. Згідно із ч. ч. 8, 9\~ст. 7 СК України\~регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. У відповідності до\~ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Обов`язок утримувати дитину - це моральне і найважливіше правове зобов`язання батьків. У разі їх ухилення від його виконання аліменти можуть стягуватись за рішенням суду. Обов`язок утримувати дітей виникає з моменту їх народження і зберігається до досягнення ними повноліття. Правовідносини в даній справі виникли з підстав, які врегульовані\~ст. 196 Сімейного Кодексу України, із змісту якої вбачається, що у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти. У\~статті 196 СК України\~не встановлено будь-яких обмежень періоду нарахування пені, навпаки, в ній зазначено, що пеня нараховується за кожен день прострочення. Тобто, у разі несплати аліментів у поточному місяці, з 01 числа наступного місяця виникає заборгованість, яка тягне відповідальність у вигляді неустойки. Згідно з частиною першою\~статті 196 СК України\~при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі 1 % від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі 1 % від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення полягає в тому, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується розмір несплачених аліментів за кожен місяць та кількість днів прострочення за кожним платежем окремо. Аліменти нараховуються щомісячно, тому строк виконання цього обов`язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною. Законодавець установив розмір пені - 1% за кожен день прострочення та період, за який нараховується пеня - за кожен день, починаючи з наступного, у який мала бути здійснена сплата аліментів за відповідний місяць, але таке зобов`язання не було виконане, і до дня, у який проведена сплата заборгованості чи до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені. Таке правило застосовується у разі прострочення виконання зобов`язання зі сплати аліментів за місяць, у який вони мали бути сплачені. Відповідний правовий висновок, викладений в Постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16-ц (провадження № 14-616цс18). При цьому Велика Палата вважала за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у раніше ухвалених судових рішеннях Верховного Суду України. У постанові Верховного Суду від 19.01.2022 у справі № 711/679/21 вказано, що при здійсненні часткових платежів аліментів такі кошти спочатку зараховуються на погашення заборгованості за аліментами, яка виникла у попередньому місяці (попередніх місяцях), починаючи з першого місяця її виникнення, а тільки згодом, у разі відсутності заборгованості, на погашення платежу за поточний місяць. Прострочення розпочинається з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені аліменти. У постанові Верховного Суду від 14.12.2020 у справі № 661/905/19 вказано, що положення ЦК України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин. Стягнення пені, передбаченої абзацом 1 ч.1 ст.196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти. У СК України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. У такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів. Тобто відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 196 СК України. При цьому стягнення пені, передбаченої ч. 1 ст. 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти. На підтвердження своїх вимог, позивачкою надано розрахунок заборгованості зі сплати аліментів 23 січня 2025 року № В-11 у виконавчому провадженні № 60116740 за 2022-2024 роки, відповідно до якого, сукупний розмір заборгованості [PERSON] зі сплати аліментів станом на 23.01.2025 року становить 34\~516,00 грн. /а.с.5-6/. Відповідач цей розрахунок не оспорив та не спростував. Докази сплати аліментів не надав. Разом з тим, з вказаних розрахунків заборгованості зі сплати аліментів вбачається, що [PERSON] періодично сплачував аліменти у більшому розмірі, визначеному для місячного платежу, чим покривав заборгованість за попередні місяці та внаслідок чого іноді виникала і переплата по сплаті аліментів. Таким чином, сума пені за прострочення сплати аліментів (з урахуванням оплат) становить: липень 2022 року (3 234 ? 1% ? 199 = 6 430,66 грн): серпень 2022 року (3 234 ? 1% ? 168 = 5 430,72 грн); вересень 2022 року (3 234 ? 1% ? 138 = 4 460,92 грн.); жовтень 2022 року (3 234 ? 1% ? 107 = 3 461,38 грн.); листопад 2022 року (3 234 ? 1% ? 77 = 2 490,18 грн.); грудень 2022 року (3 234 ? 1% ? 46 = 1 486,44 грн.); січень 2023 року (3 234 ? 1% ? 15 = 485,10 грн.); лютий 2023 року (3 234 ? 1% ? 76 = 2 457,84 грн.); березень 2023 року (3 168 ? 1% ? 137 = 4 341,36 грн.); квітень 2023 року (3 234 ? 1% ? 107 = 3 461,38 грн); травень 2023 року (3 234 ? 1% ? 76 = 2 457,84 грн); червень 2023 року (264 ? 1% ? (62 дні) = 163,68 грн + 2 970 ? 1% ? (137 днів) = 4 068,90 грн = 4 232,58 грн); липень 2023 року (3 234 ? 1% ? 107 = 3 461,38 грн); серпень 2023 року (3 234 ? 1% ? 76 = 2 457,84 грн); вересень 2023 року (462 ? 1% ? 61 = 281,82 грн + 2 772 ? 1% ? 183 = 5 071,56 грн = 5 353,38 грн); жовтень 2023 року (3 234 ? 1% ? 197 = 6 370,98 грн); листопад 2023 року (3 234 ? 1% ? 167 = 5 399,78 грн); грудень 2023 року (3 234 ? 1% ? 136 = 4 398,24 грн); січень 2024 року (3 234 ? 1% ? 105 = 3 395,70 грн); лютий 2024 року (3 234 ? 1% ? 76 = 2 457,84 грн); березень 2024 року (1 058 ? 1% ? 61 = 645,38 грн + по 31.01.2025 = 306 днів (2 176 ? 1% ? 306 = 6 652,56 грн); квітень 2024 року 3 234 ? 1% ? 276 = 8 923,84 грн.); травень 2024 року (3 234 ? 1% ? 245 = 7 925,70); червень 2024 року (3 234 ? 1% ? 215 = 6 950,10 грн.); липень 2024 року (3 234 ? 1% ? 184 = 5 947,76 грн.); серпень 2024 року 3 234 ? 1% ? 153 = 4 947,02 грн.); вересень 2024 року (3 234 ? 1% ? 123 = 3 975,82 грн.); жовтень 2024 року (3 234 ? 1% ? 92 = 2 975,28 грн.); листопад 2024 року (3 234 ? 1% ? 62 = 2 004,08 грн.); грудень 2024 року (3 234 ? 1% ? 31 = 1 002,54 грн.) Суд виходить з того, що платіж від травня 2023 року на 3300 грн покриває лютий 2023 року (3\~234,00 грн) і частину березня 2023 року (66,00 грн). Платіж від серпня 2023 року на 9\~900,00 грн покриває три місяці повністю (9\~702,00 грн) й 198,00 грн на наступні. Платіж від листопада 2023 року також покриває три місяці, а платіж травня 2024 року на 20\~000, 00 грн покриває 6 місяців і залишок на черговий період /а.с.5-6/. Відтак, загальний розмір неустойки (пені) становить 137 231,54 грн, що значно перевищує заборгованість. За таких обставин, суд дійшов висновку, що наявні підстави для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною першою\~ст. 196 СК України, яка встановлює обмеження: не більше 100% суми заборгованості, тобто максимальний розмір неустойки становить 34 516 грн. Відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої абзацом першим частини першої 196\~СК України. Враховуючи наведене, беручи до уваги те, що розмір пені перевищує розмір заборгованості, а також те що позивачка просить стянути з відповідача пеню у розмірі 24\~675,42 грн., суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача пеню за прострочення сплати аліментів в розмірі 24\~675,42 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову\~на відповідача. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України\~якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Частиною 3 статті 4 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору. З урахуванням викладеного, оскільки позивачка звільнена від сплати судового збору відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», суд приходить висновку про стягнення з відповідача на користь держави судовий збір в сумі 968 (дев`ятсот шістдесят вісім) гривень 96 копійок за подання позовної заяви (з урахуванням понижуючого коефіцієнту). На підставі ст.ст. 12, 89, 264-265, 274-275, 279 ЦПК України,

Outcome: approved