Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-23 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить встановити факт, що має юридичне значення, а саме: факт самостійного виховання та утримання [PERSON] , [INFO] , неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що 18 вересня 2010 року він зареєстрував шлюб з відповідачем [PERSON] . Від шлюбу у них народився син [PERSON] , [INFO] . З грудня 2020 року сторони фактично припинили шлюбно-сімейні відносини, та рішенням Звенигородського районного суду Черкаської області від 23.03.2021 року по справі № 694/55/21 шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Починаючи з 14.09.2021 року малолітній син [PERSON] проживає окремо від матері, разом з батьком в орендованій ним квартирі [ADDRESS] . Мати малолітнього [PERSON] тривалий час проживає за кордоном в Польській Республіці. Рішенням Звенигородського районного суду Черкаської області від 26.02.2024 року у справі № 694/2763/23, яке набрало законної сили 28.03.2024 року, стягнуто з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 20.11.2023 року і до досягнення дитиною повноліття. Також, рішенням Звенигородського районного суду Черкаської області від 11.04.2024 року у справі № 694/2905/23, яке набрало законної сили 13.05.2024 року, визначено місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , разом батьком - [PERSON] . Встановлення факту самостійного виховання позивачем сина необхідне для реалізації його прав, передбачених законодавством як особи, яка самостійно виховує дитину, зокрема, але не виключно, прав передбачених ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». Ухвалою суду від 12.12.2024 року позовну заяву було залишено без руху та надано строк на усунення недоліків. 24.12.2024 року ухвалою Звенигородського районного суду Черкаської області позовну заяву повернуто позивачу. Постановою Черкаського апеляційного суду від 27.02.2025 року задоволено апеляційну скаргу представника позивача [PERSON] - адвоката Коваленка Ярослава Олександровича, ухвалу Звенигородського районного суду Черкаської області від 24.12.2024 року скасовано та направлено справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. Ухвалою Звенигородського районного суду Черкаської області від 20.03.2025 року відкрито провадження у справі, призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 19.05.2025 року закрито підготовче провадження в цивільній справі та призначено її до судового розгляду по суті. В судовому засіданні представник позивача - адвокат Коваленко Я.О. підтримав позов та просив його задовольнити. Пояснив, що малолітній син позивача проживає з ним з вересня 2021 року. В березні 2022 року відповідач виїхала за кордон та місце її перебування на даний час позивачу не відоме. Під час розгляду звернення позивача до органу опіки та піклування відповідач спілкувалась з ними по телефону. Також представник зазначив, що змушені звернутись до суду саме з позовом, оскільки за попередньою судовою практикою їхня заява в порядку окремого провадження була залишена без розгляду. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась. Про день, час та місце судового розгляду справи повідомлялась належним чином, шляхом надіслання на адресу місця реєстрації ухвали про відкриття провадження, копії позовної заяви з додатками та повістки про виклик до суду, які були отримані нею, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. Правом подання відзиву на позовну заяву відповідач не скористалася. Зустрічного позову не пред`явила, клопотань від її імені до суду не надходило. Відповідно до ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про час і місце судового засідання і від якого не надійшло повідомлення про поважність причин неявки, відповідач не подав відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Оскільки відповідач [PERSON] повторно не з`явилась на судовий розгляд справи, про причини неявки суд не повідомила, хоча була повідомлена про час, місце і дату розгляду справи в суді, відзиву на позов, а також заяви про розгляд справи у її відсутності, не надала, а позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд вважає за можливе розглянути справу в заочному порядку, про що постановляє відповідну ухвалу. Представник третьої особи направив до суду заяву про розгляд справи без участі представника Вишневої міської ради Бучанського району Київської області. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши подані позивачем докази, суд встановив наступні фактичні обставини справи. Позивач [PERSON] є батьком, а відповідач [PERSON] матір`ю [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] виданого 03.11.2010 року (а.с.73). Рішенням Звенигородського районного суду Черкаської області від 23.03.2021 року розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] . Рішення набрало законної сили 23.04.2021 року (а.с.74-75). Рішенням Звенигородського районного суду Черкаської області від 26.02.2024 року по справі № 694/2763/23, яке набрало законної сили 28.03.2024 року, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 20.11.2023 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с.88). З розрахунку від 26.07.2024 року №42954 наданого Звенигородським ВДВС у Звенигородському районі Черкаської області вбачається, що заборгованість по аліментах [PERSON] станом на 26.07.2024 року становить 21845,85 грн. (а.с.121). [PERSON] , [INFO] , проживає, окремо від матері, разом з батьком в орендованій ним квартирі за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується договором найму (оренди) №09/2017 та актами обстеження умов проживання від 04.12.2023 р. та 20.05.2025 р., з яких вбачається, що дитина проживає разом з батьком, [PERSON] проживає в окремій кімнаті та забезпечений усім необхідним для навчання, ігор та розвитку. Стосунки в сім`ї добрі. [PERSON] створив належні умови для проживання, навчання та розвитку дитини (а.с. 76-80, 163-164). З акту складеного депутатом Вишневої міської ради Чечило А.В. від 24.11.2023 р. №1/04- 1145 вбачається, що зі слів сусідів [PERSON] , 1985 р.н. фактично проживає в [ADDRESS] без реєстрації. Разом з ним проживає та перебуває на його утриманні дитина [PERSON] , 2010р.н. (а.с.81). Відповідно до інформації Головного центру обробки спеціальної інформації ДПС України від 27.02.2024 року [PERSON] з 18.03.2022 року неодноразово виїжджала за межі України до Республіки Польща, останній раз виїхала 16.01.2024 року, інформація про повернення відповідача в Україну відсутня (а.с.82). З висновку про визначення місця проживання дитини [PERSON] , [INFO] , з батьком [PERSON] вбачається, що орган опіки та піклування (виконавчий комітет Вишневої міської ради Бучанського району Київської області) на теперішній час вважає за доцільне визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] з батьком [PERSON] (а.с.83-84). Відповідно до характеристики виданої [PERSON] від 05.12.2023 року директором ТОВ «Енергоавтоматика» С. Бондар - [PERSON] характеризується позитивно (а.с.90). Статтею 51 Конституції України, частинами другою, третьою статті 5 СК України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. При регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно зі статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Положеннями статті 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до частин 1-3 статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Судом встановлено, що [PERSON] звернувся до суду з цим позовом, оскільки встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини необхідне для захисту його інтересів, оскільки мати самоусунулася від виконання своїх батьківських обов`язків та участі у житті сина, а у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану, він може бути мобілізований, та син залишаться сам. Відповідач [PERSON] проживає окремо від сина, ймовірно в Республіці Польша, його життям не цікавиться, а вирішити питання позбавлення її батьківських прав позивач не бажає, оскільки хоче щоб мати була присутня в житі сина, хоча б формально. Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані жінки та чоловіки, які мають дитину (дітей) віком до 18 років, якщо другий з батьків такої дитини (дітей) помер, позбавлений батьківських прав, визнаний зниклим безвісти або безвісно відсутнім, оголошений померлим, відбуває покарання у місцях позбавлення волі, а також коли особа самостійно виховує та утримує дитину за рішенням суду або запис про батька такої дитини в Книзі реєстрації народжень здійснений на підставі частини першої статті 135 Сімейного кодексу України. Згідно з п. 4 додатку 5 до постанови Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 р. №560 «Про затвердження Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період» документами, що підтверджують право на відстрочку особи, особи, яка самостійно виховує та утримує дитину за рішенням суду є зокрема рішення суду про встановлення факту самостійного виховання дитини. Отже, на даний час нормами спеціального законодавства визначений порядок отримання особою права на відстрочку від мобілізації, згідно з яким зокрема рішення суду про встановлення факту самостійного виховання дитини є документом, який підтверджує право особи на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації. При цьому в інший спосіб встановлення такого факту законом не передбачено. Відповідно до ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Встановлення факту самостійного виховання та утримання неповнолітньої дитини надає позивачу право, з метою захисту прав та інтересів дитини, належним чином особисто здійснювати свої батьківські обов`язки, які покладені на нього Сімейним Кодексом України, діяти в інтересах дитини у випадках передбачених Законом незалежно від волі відповідача, надає позивачу право ініціювати процедуру позбавлення батьківських прав, окрім того встановлення цього факту надає позивачу право на відстрочку від мобілізації. В зв`язку з тим, що вимога про встановлення факту самостійного виховання фактично пов`язана з виникненням, зміною або припиненням особистих майнових прав батьків дитини, які закріплені в Сімейному кодексі України, такими як право батьків на визначення місця проживання дитини, право матері чи батька на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав у випадку, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, суд вважає, що ця вимога підлягає розгляду в порядку позовного провадження. Оцінивши надані позивачем докази, суд вважає, що позов про встановлення факту самостійного виховання та утримання позивачем неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] є обґрунтованим та таким, що підлягає до задоволення. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Разом з тим, в позовній заяві позивач не просить стягувати судові витрати з відповідача. Відтак судові витрати залишаються за позивачем. На підставі викладеного

Outcome: approved