Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-23 00:00:00

І. ОПИСОВА ЧАСТИНА Зміст позовних вимог та процесуальні дії вчинені в ході справи [PERSON] , інтереси якої представляє адвокат Ватаманюк Ю.М., звернулась до суду із позовом до [PERSON] , третя особа: Служба у справах дітей Чернівецької міської ради, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Так, в позові [PERSON] просить визнати [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою [ADDRESS] . Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівців від 05 травня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, вирішено розглядати справу в порядку загального позовного провадження. Цією ж ухвалою відповідачці був наданий строк для подання відзиву на позовну заяву, третій особі пояснення третьої особи щодо позову. Відповідачка своїм правом на подання відзиву не скористалася. Третя особа Служба у справах дітей Чернівецької міської ради пояснення третьої особи не подала, звернулась до суду із заявою в якій просила винести рішення відповідно до вимог чинного законодавства. Ухвалою суду від 04 липня 2025 року підготовче провадження у справі закрито та справа призначена до судового розгляду. Згідно з частиною 8 статті 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Позивачка та її представник адвокат Ватаманюк Ю.М. в судове засідання не з`явилися, скориставшись своїм правом, передбаченим частиною 3 статті 211 ЦПК України, клопотали про розгляд справи у відсутності позивачки та її представника, вимоги, викладені в позові, підтримали повністю та просили їх задовольнити, не заперечували проти ухвалення заочного рішення у справі. Відповідачка до суду не з`явилася, про час і місце судового розгляду повідомлялась належним чином за зареєстрованим місцем проживання в порядку, передбаченому положеннями статтями 130, 131 ЦПК України, про що у справі є належні докази. Про причини неявки не повідомила. Представник третьої\~особи в\~судове засідання\~не з`явився,\~подав суду\~заяву про\~розгляд справи\~без участі\~представника Служби у справах дітей Чернівецької міської ради. Відповідно до статті 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідачка належним чином повідомлена про дату, час і місце судового засідання; відповідачка не з`явилася в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідачка не подала відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З урахуванням викладеного, а також за наявністю згоди позивача на проведення заочного розгляду даної справи, суд вважає за можливе, на підставі статті 280 ЦПК України, розглянути вказану справу у відсутності відповідачки, на підставі наявних у справі доказів, та ухвалити у справі заочне рішення. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, суд, у відповідності до частини 2 статті 247 ЦПК, постановив здійснювати розгляд справи без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Стислий виклад позиції позивача Свої позовні вимоги [PERSON] обґрунтовує такими доводами Позивачка є власницею квартири [ADDRESS] . Відповідачка [PERSON] та її малолітня донька [PERSON] є зареєстрованими у вказаній квартирі, але фактично в ній не проживають. Місце проживання відповідачки та її дитини позивачці невідоме. Де вона на даний час мешкає, позивачці також не відомо. Під час проживання у квартирі [ADDRESS] [PERSON] не доглядала за помешканням. В квартирі завжди був безлад та багато сміття. Вважає, що відповідачка та її дитина втратили право користування квартирою, внаслідок їх відсутності без поважних причин понад один рік. ІІ. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА Фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин, встановлені судом Дослідивши докази по справі судом встановлені такі фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин. Судом встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 12 листопада 2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Макеєвою Н.В., зареєстровано в реєстрі за № 19698, [PERSON] є власницею квартири [ADDRESS] . Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 12 листопада 2015 року право власності на квартиру [ADDRESS] зареєстроване за [PERSON] , розмір частки 1/1. Відповідно до Відомостей про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб за № 677987 від 25 березня 2025 року у належній [PERSON] квартирі [ADDRESS] , зареєстровані: [PERSON] [INFO] , період реєстрації: 02.01.2018 по теперішній час; [PERSON] [INFO] , період реєстрації: 02.01.2018 по теперішній час. Згідно з актом № 38 від 27 березня 2025 року, складеним ПП «Ремжитлосервіс» за участі осіб, які проживають в будинку [ADDRESS] , встановлено, що [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] в квартирі [ADDRESS] фактично не проживають. З урахуванням наведеної позиції позивача та встановлених обставин справи, судом встановлено, що предметом даного позову є визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Релевантні джерела права й акти, їх застосування та позиція суду Положеннями частини 1 статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до положень статей 12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, а кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. Відповідно до положень статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до частини 1 статті 316 ЦК України визначено поняття права власності - це право особи на річ (майно) яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно з частиною 1 статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. У відповідності до частини 1 статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Крім цього, відповідно до частини 1 статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно\~до статті 391 ЦК України визначено, що власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.\~\~\~\~ За змістом частини 1 статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 12 листопада 2015 року є одноосібною власницею квартири [ADDRESS] . Відповідно до Відомостей про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб за № 677987 від 25 березня 2025 року у належній [PERSON] квартирі [ADDRESS] , зареєстровані: [PERSON] [INFO] період реєстрації: 02.01.2018 по теперішній час; [PERSON] [INFO] період реєстрації: 02.01.2018 по теперішній час. Звертаючись до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування квартирою, позивачка посилається на те, що відповідачка та її дитина більше року не проживають у квартирі, власницею якої є позивачка. Місце проживання відповідачки невідоме. За час свого проживання в квартирі [PERSON] не утримувала її в належному стані, в квартирі завжди був безлад та багато сміття. Наведене дає право позивачці захистити свої права та законні інтереси шляхом звернення до суду з позовною заявою про визнання відповідачки та її дитини такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Відповідно до\~ статті 405 ЦК України\~члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Відповідно до статті 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Аналіз статей 71, 72 ЖК України дає підстави для висновку, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщеннями за двох умов: не проживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин такого не проживання. Вичерпного переліку таких поважних причин житлове законодавство не встановлює, у зв`язку з чим поважність причин відсутності особи за місцем проживання визначається судом у кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи. Процесуальний закон покладає обов`язок на позивача довести факт відсутності відповідача понад встановлені статтею 71 ЖК України\~строки у жилому приміщенні без поважних причин. Початок відліку часу відсутності визначається від дня, коли особа залишила приміщення. Повернення особи до жилого приміщення, яке вона займала, перериває строк тимчасової відсутності. При тимчасовій відсутності за особою продовжує зберігатись намір ставитися до жилого приміщення як до свого постійного місця проживання, тому при розгляді позову про визнання особи такою, що втратила право на жилу площу, суд повинен ретельно дослідити обставини, які мають значення для встановлення причин довготривалої відсутності. Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 24 жовтня 2018 року у справі № 490/12384/16-ц, від 22 листопада 2018 року у справі № 760/13113/14-ц, від 26 лютого 2020 року у справі № 333/6160/17, від 18 березня 2020 року у справі № 182/6536/13-ц, від 22 грудня 2021 року у справі № 758/12823/17. У постанові від 09 грудня 2020 року у справі № 209/2642/18 Верховний Суд зазначив, що при вирішенні питання про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, судам необхідно враховувати причини її відсутності. Підставою для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, може слугувати лише свідома поведінка такої особи, яка свідчить про втрату нею інтересу до такого житлового приміщення. Крім того, згідно зі статтею 156 ЖК України, члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім`ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу. Судом встановлено, що відповідачка [PERSON] та її донька [PERSON] , перебуваючи на реєстраційному обліку у квартирі [ADDRESS] , яка належить на праві приватної власності [PERSON] , протягом тривалого часу за адресою своєї реєстрації не проживає, місце її знаходження невідоме. Відсутність відповідачки за адресою реєстрації також підтверджується поштовими повідомленнями про не можливість вручення судової повістки про виклик до суду, у зв`язку з відсутністю адресата за адресою місця проживання. Жодних доказів, які б підтверджували, що відповідачка цікавиться житловою площею, сплачує комунальні послуги та намагається вселитися у спірну квартиру, суду не надано. Суду також не надано доказів укладення сторонами угоди щодо певного порядку користування спірною квартирою та інших умов припинення права користування житлом. Згідно зі статтею 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з положеннями статті 76 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Матеріали справи не містять доказів поважних причин відсутності відповідачки за зареєстрованим місцем проживання протягом тривалого часу. Висновки суду за результатами розгляду справи Щодо суті позовних вимог Таким чином оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд доходить висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Служба у справах дітей Чернівецької міської ради, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням підлягають задоволенню. Щодо розподілу судових витрат Відповідно до частини першої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Частиною першою статті 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За розгляд справи судом першої інстанції [PERSON] сплатила судовий збір в розмірі 1211,20 грн. З урахуванням наведеного та беручи до уваги те, що позовні вимоги задоволені повністю, сума судового збору, яка підлягає стягненню з відповідачки, становить 1211,20 грн.

Outcome: approved