Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-20 00:00:00

позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить суд змінити розмір аліментів, встановлених Миколаївським районним судом Львівської області від 04 березня 2019 р. та постановити рішення яким стягнути із [PERSON] , [INFO] реєстраційний номер облікової картки платника податків з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків [NUMBER] , жителя [ADDRESS] аліменти в користь [PERSON] на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі - 5 000 гривень, щомісячно до досягнення нею повноліття, позбавити [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно неповнолітньої доньки, [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування позову покликається на те, що 24 лютого 2012 року позивачка уклала шлюб із відповідачем [PERSON] , який на час звернення до суду із позовом розірвано на підставі рішення Личаківського районного суду м. Львова, яке не оскаржувалось та набрало законної сили. Під час перебування в шлюбі у сторін народилась одна дитина, а саме: донька [PERSON] , [INFO] . Крім того, відповідач свідомо не бажає брати участь у вихованні дитини, виявляти турботу щодо неї, оскільки перешкод чи заборон щодо побачень з дочкою йому ніхто не чинить. Такою поведінкою, діями та вчинками відповідач не забезпечує належний рівень життя своєї дитини, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку, не вживає заходів по забезпеченню інтересів дитини, не бере участі у вихованні, навчанні і розвитку, не піклується про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, не створює належні умови для розвитку її природних здібностей, не готує її до самостійного життя. Відповідач свідомо не бажає брати жодної участі у лікуванні і вихованні дитини, жодним чином не виявляє турботи щодо неї. На даний час відповідач доньки не утримує та жодних коштів не надає, хоча згідно із ст. 180 Сімейного кодексу України зобов`язаний надавати. Рішенням Миколаївського районного суду Львівської області відповідач зобов`язаний оплачувати аліменти на утримання дитини в розмірі 1500 грн., однак на даний час останній аліментів не оплачує, окрім цього визначений судом розмір аліментів є недостатнім в даний час для утримання дитини, тому позивач вважає за необхідне звернутись в суд задля збільшення розміру аліментів до 5000 грн. щомісяця. На даний час позивачці невідомо де працює відповідач, однак відомо, що останній отримує нерегулярний і мінливий дохід, який повністю витрачає на свої потреби. 01.11.2024 року провадження у справі відкрито. 23.06.2025 року справу призначено до судового розгляду. В судове засідання позивачка та її представник адвокат Падучак І.І. не з`явилися, однак подала заяву про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги підтримали в повному обсязі з підстав наведених у позовній заяві, просять суд позов задоволити в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`являвся, про причини своєї неявки суд не повідомив, хоч був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, про причини своєї неявки суд не повідомив, подав заяву про розгляд справи без участі відповідача, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. В судове засідання представник органу опіки та піклування виконавчого комітету Рогатинської міської ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області не з`явився, подав на адресу суду заяву, в якій позов підтримав у повному обсязі, просить справу розгляд у його відсутності. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов слід задоволити з таких підстав. З 24.02.2012 року [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі, який розірвано 26.04.2017 року, що вбачається із наявної в матеріалах справи копії рішення Личаківського районного суду м. Львова від 26.04.2017 року у справі № 463/5395/16-ц. У зазначеному шлюбі народилася дитина: [PERSON] , [INFO] , про що свідчить копія свідоцтва про народження серія [NUMBER] від 17.07.2012 року. З копії довідки з місця проживання № 101 від 26.08.2024 року Центру надання адміністративних послуг Рогатинської міської ради дитина [PERSON] , [INFO] фактично проживає з матір`ю, позивачем у справі, [PERSON] без реєстрації за адресою: [ADDRESS] . З копії довідки № 22 від 08.08.2024 р. виданої директором Фразької гімназії імені Андрея Шептицького вбачається те, що її батько [PERSON] контакту зі школою не підтримує, успішністю дитини не цікавиться, з вчителями не спілкується, батьківські збори не відвідує. Навчанням і вихованням дитини займається мати, тобто: лікуванням, здоров`ям, вихованням і навчанням, розвитком додаткових здібностей, забезпечення здорових умов проживання. Оскільки Відповідач своєю дитиною не цікавиться, інтересу до дитини взагалі не проявляє, а тому між батьком та донькою фактично втрачений сталий емоційний зв`язок, що суперечить найкращим інтересам дитини. Факт самоусунення [PERSON] від виховання та утримання доньки також підтверджуються свідченнями- [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , які добре знають обставини, оскільки є сусідами позивачки. Як вбачається з заяви, посвідченої приватним нотаріусом Івано-Франківського районного нотаріального округу Дзерою М.Л., від 8 серпня 2024 року, відповідач не заперечує проти позбавлення його батьківських прав відносно дочки, [PERSON] , а також не заперечує, щоб розгляд судової справи щодо позбавлення його батьківських прав проводити без його участі. Встановлено, що рішенням Миколаївського районного суду Львівської області від 04.03.2019 року у справі № 447/2190/18 постановлено стягувати щомісячно з [PERSON] [INFO] , РНОКПП [NUMBER] на користь [PERSON] [INFO] аліменти на утримання дочки [PERSON] [INFO] , в розмірі 1500 грн. починаючи з дня звернення позивачки до суду з 11.09.2018 року і до досягнення дитиною повноліття. Таким чином, судом встановлено, що батько [PERSON] з дитиною, [PERSON] , 2012 року народження, не проживає, дитину не навідує та її життям, здоров`ям та вихованням не цікавиться, аліментів на їх утримання не сплачує, а також добровільної матеріальної допомоги на утримання дитини позивачу не надає, таким чином, дитину матеріально не забезпечує, самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків щодо дитини, не цікавиться її здоров`ям, навчанням, вихованням, залишив її на утриманні матері. Разом з тим, відповідач в судові засідання не з`являвся, хоч був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, жодних доказів на підтвердження заперечення позову суду не надано, подав заяву про визнання позову в повному обсязі. Разом з тим, в матеріалах справи наявний висновокРогатинської міської ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області, як органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , оскільки він повністю ухилився від виконання батьківських обов`язків, не проявляє батьківської любові та заінтересованості щодо дитини, разом з нею не проживає, не цікавиться розвитком, станом здоров`я Соломії, не бере участі у її вихованні, не піклується про її духовний та фізичний і моральний, не спілкується з донькою в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не дає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностіе, не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, не створює належних умов для розвитку природних здібностей доньки, не забезпечує дитину необхідним харчуванням, допомогою при лікуванні, матеріально не допомагає. Відповідно до ч. 7 ст. 7 СК України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. В той же час відповідно до п.15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року N 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Пункт 16 Постанови роз`яснює, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Безспірно встановлено, що протягом тривалого часу [PERSON] не виконує своїх батьківських обов`язків по відношенню до своєї доньки. Відповідно до ч. 2 ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 152 СК України право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. Відповідно до ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. У цьому випадку особа, яка подала позов про позбавлення батьківських прав із підстав, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, повинна довести, що батьки (один із батьків) ухиляються від виконання своїх обов`язків з виховання дитини. У свою чергу батьки (один із батьків) мають довести, що вони належним чином виконують свої батьківські обов`язки. Відповідно до ст. 39 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави - учасниці вживають всіх необхідних заходів для сприяння фізичному та психологічному відновленню та соціальній інтеграції дитини, яка є жертвою будь-яких видів нехтування, експлуатації чи зловживань, катувань чи будь-яких жорстоких, нелюдських або принижуючих гідність видів поводження, покарання чи збройних конфліктів. Таке відновлення і реінтеграція мають здійснюватися в умовах, що забезпечують здоров`я, самоповагу і гідність дитини. Відповідно до положень принципу № 6, принципу № 7 абз. 2 Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією № 1385 Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року, дитина заради повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та порозуміння. Вона має, коли це є можливим, зростати під опікою і відповідальністю її батьків і в будь-якому випадку в атмосфері любові, моральної і матеріальної забезпеченості. Найкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, на кому лежить відповідальність за її навчання, ця відповідальність покладена переш за все на батьків. Згідно до ч. 2 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка є частиною національного законодавства України, батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Встановлено, що [PERSON] не виконує свої батьківські обов`язків, дитиною, її здоров`ям, моральним та психологічним розвитком не цікавиться, не бере участі в її вихованні та навчанні, не цікавиться навчанням і дошкільним життям дитини, разом з донькою не проживає, дитину не навідує. Оцінюючи досліджені докази в їх сукупності, враховуючи що в матеріалах справи відсутні докази, які б позитивно характеризували відповідача, як особистість та члена суспільства, те, що батько не бажає спілкуватись з дитиною, займатись вихованням та матеріальним її утриманням, суд приходить до переконання, що позовна заява є підставною і підлягає задоволенню, оскільки відповідач без поважних причин не виявляє щодо своєї дитини батьківського піклування, ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, маючи юридичну і фактичну можливість до вчинення відповідних дій, які становлять зміст батьківського обов`язку, а тому його слід позбавити батьківських прав відносно його малолітньої доньки: [PERSON] , [INFO] . Щодо позовної вимоги про збільшення розмірів аліментів на утримання дитини суд зазначає наступне. Відповідно до ч.1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року за № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», відповідно до ст.192 СК розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. З копії рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 04.03.2019 року у справі № 447/2190/18 вбачається, що судом вирішено стягувати щомісячно з [PERSON] [INFO] , РНОКПП [NUMBER] на користь [PERSON] [INFO] аліменти на утримання дочки [PERSON] [INFO] , в розмірі 1500 грн. починаючи з дня звернення позивачки до суду з 11.09.2018 року і до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ЗУ «Про державний бюджет України на 2025 рік» на момент розгляду справи у суді, розмір прожиткового мінімуму для дітей віком від 6 до 18 років - 3196 гривень. Таким чином, беручи до уваги співмірність в утриманні дитини обома батьками, те що для повноцінного розвитку та росту дитину необхідними є значні матеріальні затрати, позовна вимога позивача про збільшення розміру аліментів на утримання дитини є підставною та підлягає до задоволення. Аліменти у новому розмірі сплачуються з дня набрання цим рішенням законної сили, що відповідає положенням ст. 192 СК України щодо стягнення аліментів у зміненому розмірі та роз`ясненням, які містяться у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 № 3). Згідно вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача в користь позивача підлягають стягненню документально підтверджені сплачені останнім судові витрати, які складаються із судового збору. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 5000,00 грн.

Outcome: approved