Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-16 00:00:00

29 квітня 2025 року позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість за кредитними договорами № 100784601 від 12 листопада 2021 року у загальному розмірі 26 120,00 грн., а також судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 422,40 грн. та витрати на правничу допомогу у розмірі 13 000,00 грн. В обґрунтування своїх вимог позивач вказав на те, що 12 листопада 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» та [PERSON] в електронній формі було укладено Договір № 100784601, відповідно до умов якого кредитодавець надав позичальникові кредит у розмірі 8 000,00 грн., видача кредиту здійснюється безготівково шляхом переказу коштів на картковий рахунок, зі сплатою процентів за користування кредитом 3 000,00 грн., які нараховуються за ставкою 2,5 % від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом, стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Кредитодавець належним чином виконав свої зобов`язання за договором, надавши позичальникові кредитні кошти. Строк виконання зобов`язань за договором настав, однак відповідач свої зобов`язання не виконав, грошові кошти не повертає, проценти за користування коштами не сплачує. 10 лютого 2022 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» було укладено договір № 10-02/2022-50, відповідно до якого ТОВ «Мілоан» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі і за договором № 100784601. 10 січня 2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» було укладено договір № 10-01/2023, відповідно до якого ТОВ «Вердикт Капітал» відступило на користь ТОВ «Коллект Центр» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі і за договором № 100784601. Загальний розмір заборгованості за договорами № 100784601 від 12 листопада 2021 року, який підлягає стягненню з позичальника станом на день формування позовної заяви відповідно до розрахунку заборгованості становить 26 120,00 грн., з яких: заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) - 8 000,00 грн.; заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги - 16 600,00 грн.; заборгованість за комісіями - 1 520,00 грн. Крім того, у зв`язку з розглядом даної справи позивач поніс витрати на правничу допомогу у розмірі 13 000,00 грн. Тому, Товариство з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» вимушено звернутися до суду для стягнення з відповідача вказаної вище суми заборгованості. Ухвалою суду від 01 травня 2025 року у справі відкрито спрощене позовне провадження, без повідомлення (виклику) сторін. Сторонам було направлено копію ухвали від 01 травня 2025 року, а також відповідачу було направлено копію позовної заяви із додатками. 12 травня 2025 року від представника відповідача - [PERSON] до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що відповідач позовні вимоги не визнає, з наведеними у позовній заяві обставинами не погоджується з огляду на наступне. До позовної заяви позивачем було надано квитанцію LiqPay, згідно якої 12 листопада 2021 року було здійснено грошовий переказ у розмірі 8 000,00 грн. на картку [NUMBER] однак відповідач зазначає, що з вказаної квитанції неможливо встановити ні власника рахунку/картки, ні даних по здійсненій операції, а також, даних стосовно кредитного договору, за яким здійснювались перекази. Вказану квитанцію відповідач вважає неналежним та недопустимим доказом на підтвердження факту виникнення між сторонами правовідносин з кредитування та отримання відповідачем кредитних коштів. Вважає, що матеріали справи не містять доказів отримання відповідачем кредитних коштів. Позивачем належними та допустимими доказами не доведено наявність заборгованості відповідача (не надано виписки за картковими рахунками). Також, позивачем належними та допустимими доказами не доведено факт перерахування грошових коштів на рахунок відповідача (факт укладення договору кредиту) та наявність заборгованості на момент звернення до суду з позовом. Розрахунки заборгованості за договорами про надання фінансового кредиту не є доказами наявності або відсутності договірних зобов`язань між сторонами. Крім того, позивач не надав суду докази про отримання [PERSON] листа на адресу електронної пошти та смс-повідомлення, про здійснення входу останньою на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету, а тому в матеріалах справи відсутні докази укладання кредитного договору в електронному вигляді. Позивачем не долучено до матеріалів справи будь-яких доказів, які прямо чи опосередковано свідчать, що електронний підпис (або ідентифікатор) належить саме відповідачу. Позивачем подано паперові копії електронних доказів. Оригінали електронних доказів суду надані не були. Також вважає, що незважаючи на недоведеність позовних вимог сторона відповідача вважає за необхідне звернути увагу на те, що проведений позивачем розрахунок заборгованості не відповідає нормам законодавства та долученому позивачем договору позики. Розмір позики становить 8 000,00 грн., строк кредиту - 15 днів, розмір відсоткової ставки - 2,5% та у грошовому виразі - 3 000,00 грн. Отже, відповідно до умов договору та частини першої статті 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит) підлягають проценти за користування кредитом за стандартною процентною ставкою 2,5 % в день за період з 12 листопада 2021 року по 27 листопада 2021 року, тобто в межах строку кредитування, що становить 3 000,00 грн., а за період після такого прострочення (з 27 листопада 2021 року) підлягають стягненню річні проценти відповідно до частини другої статті 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання. Таким чином вважає, що загальний розмір заборгованості за Договором про споживчий кредит № 100784601 від 12 листопада 2021 року повинен становити 11 000,00 грн. Крім того, у вказаному кредитному договорі зазначені нечіткі положення стосовно строку повернення кредиту, у самому договорі міститься 2 дати погашення кредиту - 15 днів та можливість кредитора в односторонньому порядку пролонгувати строк договору додатково на 60 днів. Зазначення у договорі двох строків кредитування призводить до неправильного, а то й різного тлумачення та розуміння його сторонами договору, зокрема, позичальником. Проценти нараховували після закінчення строку кредитування. При цьому, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи в разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України. Вимоги позивача про стягнення з відповідача суми відсотків, які нараховані позивачем на період часу після закінчення строку дії кредитування є необґрунтованими. Частиною восьмою статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» установлено, що нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачаться на користь споживача. Щодо комісії, то відповідно до п. 1.5.1. Договору комісія за надання кредиту: 1 520,00 грн., яка нараховується за ставкою 19,00 відсотків від суми кредиту одноразово. Разом з цим, несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту, і це є підставою для визнання таких положень недійсними. Вважає, що комісію нараховано неправомірно. Щодо витрат позивача на правничу допомогу представник відповідача звернула увагу на те, що матеріали справи не містять ордеру адвоката на надання правничої допомоги. В Єдиному реєстрі адвокатів не мітиться інформація про те, що Корнійчук Яна Петрівна , з якою позивачем укладено договір про надання правової допомоги, є адвокатом, тому виникають сумніви у доцільності стягнення витрат на правову допомогу, враховуючи що вказана допомога була надана особою, яка не є адвокатом. З матеріалів справи вбачається, що позивач особисто надіслав позов з додатками до суду. Позов підписано особисто директором ТОВ «Коллект центр» Ткаченко М. Також, варто зазначити, що до матеріалів позову не було долучено жодних квитанції про здійснення оплати витрат на правову допомогу. У зв`язку з викладеним просив відмовити позивачу у задоволенні позову в повному обсязі. 19 травня 2025 року від представника відповідача - [PERSON] до суду надійшла відповідь на відзив, в якій зазначено наступне. 12 листопада 2021 року ТОВ «Мілоан» та [PERSON] уклали договір про споживчий кредит №100784601. Вказаний договір підписано позичальником 12 листопада 2021 року електронним цифровим підписом (одноразовий ідентифікатор в якості особистого підпису), який було надіслано за допомогою СМС-повідомлення на телефонний номер, зазначений позичальником в особистому кабінеті на сайті кредитодавця. Зокрема, 12 листопада 2021 року відповідачу на зазначений номер був надісланий одноразовий ідентифікатор W52163. Вказаним ідентифікатором було підписано договір. Стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Договір про споживчий кредит було підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором, а не електронно-цифровим підписом. Між сторонами досягнуто згоди щодо всіх істотних умов кредитного договору, який оформлений в електронній формі з використанням одноразового ідентифікатора, і такі дії сторін відповідають приписам чинного законодавства. На виконання умов договору про споживчий кредит № 100784601 від 12.11.2021 року позикодавцем перераховано грошові кошти на рахунок позичальника у розмірі 8 000,00 грн. Твердження відповідача про те, що він не отримував кредитних коштів тощо не заслуговують на увагу. Вважає, що відповідач, отримавши кредитні кошти та уклавши кредитний договір в електронній формі, намагається уникнути обов`язку з повернення грошових коштів, отриманих у кредит. Позивачем були надані достатні та допустимі докази щодо укладення договору та перерахування коштів за ним. Відповідачем не надано жодного доказу того, що ним оспорювався зазначений вище кредитний договір раніше. Крім того, отримавши позовну заяву відповідач зустрічного позову щодо оспорення зазначеного кредитного договору або щодо його не укладення не подав. Таким чином вбачається, що укладений між сторонами кредитний договір не оспорювався та не визнавався судом недійсним, а тому є чинним. До позовної заяви надано два розрахунку заборгованості, з яких вбачається за який період нараховується заборгованість. Дана інформація детально відображена безпосередньо в розрахунку заборгованості ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Вердикт Капітал». ТОВ «Коллект Центр» заборгованість не нараховував, а звернувся до суду з позовом до Боржника про стягнення заборгованості виключно з сумою, яка була передана в рамках підписаного договору відступлення прав вимоги. Підписуючи договір позики сторони погодили умови повернення позики, в тому числі порядок нарахування процентів по Договору у разі належного та неналежного виконання зобов`язань позичальником. Підпункт 2.3.1.2. Договору визначає Пролонгацію на стандартних (базових) умовах. Сторонами погоджено, строк користування кредитом продовжується у разі наявності непогашеної заборгованості, а таке продовження не потребує додаткових дій ні від кредитора, ні від позичальника. Кредитором нараховано заборгованість відповідно до умов укладеного договору. Наполягає на тому, що посилання відповідача на несправедливі умови договору є безпідставними та суперечливими. Щодо витрат на правничу допомогу, то позивач надав суду достатні, належні та достовірні докази для підтвердження витрат на правову допомогу та відповідно до даних з Єдиного реєстру адвокатів України, Корнійчук Яна Петрівна є діючим адвокатом. Відповідач не наводить обґрунтування неспівмірності витрат із складністю справи та не надає суду будь-яких доказів на підтвердження такої позиції. 21 травня 2025 року від представника відповідача - [PERSON] до суду надійшло заперечення на відповідь на відзив, в якому зазначено наступне. Позивачем нараховані відсотки за користуванням кредиту за межами строку кредитування. У вказаному кредитному договору зазначені нечіткі положення стосовно строку повернення кредиту. У випадку нарахування неустойки, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим у п. 6 ст. 3, ч. 3 ст. 509 та ч. 1-2 ст. 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності, як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права, суд має право її зменшити. З приводу факту укладення договору, представник позивача лише процитував статті законодавства, натомість, представник позивача ніяким чином не зазначив про відсутність оригіналів електронних доказів та відсутність підтвердження доказів реєстрації відповідача на сайті кредитора та отримання відповідачем одноразового ідентифікатора. Виклик сторін відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України у порядку спрощеного провадження не здійснювався, справа розглядалася за наявними у справі матеріалами. Суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні докази у їх сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Відповідно до статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Судом встановлено, що 12 листопада 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» та [PERSON] в електронній формі було укладено договір про споживчий кредит № 100784601, відповідно до умов якого кредитодавець зобов`язується на умовах, визначених цим договором, на строк 15 днів з 12 листопада 2021 року надати позичальнику грошові кошти (фінансовий кредит) у сумі 8 000,00 грн., а позичальник зобов`язався повернути кредитодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту у розмірі 1 520,00 грн., яка нараховується за ставкою 19,00% від суми кредиту одноразово, та проценти за користування кредитом у термін до 27 листопада 2021 року, а також виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та строки/терміни, що визначені договором (а.с. 8-12). Відповідно до п. 1.5.2, 1.6 вищевказаного договору, проценти за користування кредитом: 3 000,00 грн., які нараховуються за ставкою 2,5 % від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5,00% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Згідно з п. 6.1 договору про споживчий кредит № 100784601 від 12 листопада 2021 року, кредитний договір укладається в електронній формі в особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно-телекомунікаційній системі Товариства та доступний зокрема через сайт Товариства та/або відповідний мобільний додаток чи інші засоби. Відповідно до п. 6.2 даного Договору, розміщені в особистому кабінеті позичальника проект цього кредитного договору або інформація з посиланням на нього є пропозицію Товариства про укладення кредитного договору (офертою). Відповідь про прийняття пропозиції про укладання цього договору (акцепт) надається позичальником шляхом відправлення Товариству електронного повідомлення та відбувається із застосуванням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, який надсилається Товариством електронним повідомленням (SMS) на мобільний телефонний номер позичальника, а позичальник використовує одноразовий ідентифікатор (отриману алфавітно-цифрову послідовність) для підписання цього кредитного договору/електронного повідомлення про прийняття пропозиції про його укладення (акцепту). Електронне повідомлення (акцепт) може бути відправлене позичальником через сайт Товариства, мобільний додаток, месенджери або у SMS-повідомленні з мобільного телефонного номеру позичальника. Після укладення цей договір надається позичальнику шляхом розміщення в Особистому кабінеті позичальника. Додатково укладений кредитний договір та/або повідомлення про його укладення може бути на розсуд Товариства направлено позичальнику на електронну пошту або іншими каналами (засобами) зв`язку, наданими позичальником Товариству. У пункті 2.4.1 кредитного договору закріплено, що позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом не пізніше терміну, передбаченого п. 1.4 договору, а у випадку пролонгації - не пізніше дати завершення періоду на який продовжено строк кредитування. Наведені у відзиві на позовну заяву твердження представника відповідача про те, що відповідач не укладала в електронній формі договір про споживчий кредит з первісним кредитором ТОВ «Мілоан» суд до уваги не приймає та відхиляє, оскільки на підтвердження вказаних обставин відповідач не надала суду жодних доказів, та такі твердження спростовуються наявними в матеріалах справи доказами в їх сукупності. Твердження представника відповідача про те, що ТОВ «Мілоан» не дотримано законодавчо визначений порядок укладення електронних договорів суд до уваги не приймає та відхиляє як безпідставні та недоведені. Із прийняттям Закону України «Про електронну комерцію» № 675-VIII від 03 вересня 2015 року, який набрав чинності 30 вересня 2015 року, на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних. У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Згідно з ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначеній родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ч. 2 ст. 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України - «Позика», якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитодавець ТОВ «Мілоан» свої зобов`язання виконав повністю та надав позичальнику обумовлені договором грошові кошти, шляхом переказу грошових коштів на картковий рахунок позивальника відповідно до умов пункту 2.1 договору про споживчий кредит № 1100784601 від 12 листопада 2021 року. У відзиві на позовну заяву представник відповідача не визнавав факт отримання відповідачем на платіжну картку грошових коштів у кредит від ТОВ «Мілоан», у зв`язку з чим за клопотанням представника позивача ухвалою суду від 29 травня 2025 року (а.с. 158) було витребувано у Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк»: інформацію, чи видавалась [PERSON] картка № [NUMBER] ; докази зарахування 12 листопада 2021 року на картку № [NUMBER] грошових коштів у сумі 8 000,00 грн.; виписку по рахунку [PERSON] за даною карткою за період з 12 листопада 2021 року по 12 грудня 2021 року; інформацію про повний номер картки № [NUMBER] та відомості про власника вказаної картки; інформацію про номер телефону (фінансовий номер телефону), на який у період з 12 листопада 2021 року по 12 грудня 2021 року відправлялась інформація щодо здійснення операцій по картці № [NUMBER] . На виконання вищевказаної ухвали суду про витребування доказів Акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» було надано відповідь № 20.1.0.0.0/7-250605/47567-БТ від 12 червня 2025 року (а.с. 166). Усі заперечення сторони відповідача про недоведеність факту отримання відповідачем грошових коштів у кредит від ТОВ «Мілоан» суд оцінює критично та до уваги не бере, оскільки вони повністю спростовуються відповіддю Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» № 20.1.0.0.0/7-250605/47567-БТ від 12 червня 2025 року та випискою за договором № б/н за період 12.11.2021-12.12.2021, складеною 08 червня 2025 року Акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» (а.с. 167), з яких вбачається, що на ім`я [PERSON] , РНОКПП - [NUMBER] , в банку емітовано картку № [NUMBER] , контактні дані (фінансовий номер телефону) [NUMBER] , та 12 листопада 2021 року на рахунок відповідача було зараховано 8 000,00 грн. за допомогою сервісу LigPay, ID платежу 1820743860. На підтвердження отримання відповідачем грошових коштів від ТОВ «Мілоан» позивачем також надано квитанцію № 1820743860 від 12 листопада 2021 року на суму 8 000,00 грн. з призначенням платежу - кошти згідно договору 100784601 (а.с. 22). Отже, судом встановлено, що відповідач отримала у кредит обумовлені договором грошові кошти, скористалась наданим кредитом, проте зобов`язання належним чином за кредитним договором не виконала, в результаті чого виникла заборгованість. Між кредитодавцем та відповідачем склалися кредитні правовідносини, у яких праву кредитодавця вимагати повернення наданих у кредит грошових коштів, кореспондує обов`язок позичальника повернути отримані у кредит кошти на умовах обумовлених укладеною між ними угодою. У частині 5 статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» закріплено, що якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Однак, відповідач не надав суду жодних доказів, які б підтверджували, що відповідач звертався до суду з позовною заявою про зміну або визнання недійсними умов договору про споживчий кредит № 100784601 від 12 листопада 2021 року, в частині розміру процентної ставки, комісії за надання кредиту або зазначення нечітких умов договору в частині строку повернення кредиту. Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина 1 статті 77 ЦПК України). Згідно з ч. 1 ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Суд зазначає, що кожна сторона зобов`язана довести обставини, на які вона посилається в обгрунтування своїх вимог або заперечень. Щодо посилань відповідача на строк повернення кредиту, то суд вважає за необхідне зазначити, що підпункт 2.3 укладеного між кредитодавцем та відповідачем договору № 100784601 від 12 листопада 2021 року передбачає можливість пролонгації строку кредитування). Згідно з п. 2.3.1.2 цього договору, позичальник може збільшити строк кредитування на 1 (один) день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування (з урахуванням всіх пролонгацій). Таке збільшення (продовження) строку кредитування відбувається кожен раз коли позичальник продовжує користуватись кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. У випадку, якщо внаслідок чергового продовження строку кредитування позичальником у спосіб вказаний цим пунктом, загальний період пролонгації на стандартних (базових) умовах перевищить 60 днів, таке продовження здійснюється на кількість днів, що залишилась до досягнення загальним строком пролонгації на стандартних (базових) умовах 60 днів. Користування кредитними коштами припиняється, якщо у позичальника відсутня заборгованість перед кредитодавцем за кредитом (тілом кредиту). Отже, пролонгація строку кредитування була обумовлена відповідачем та кредитодавцем у кредитному договорі та відповідач, підписуючи вказаний договір в електронній формі, повністю погодився з його умовами та зобов`язався їх виконувати. При цьому, згідно з п. 2.2.2 договору про споживчий кредит № 100784601 від 12 листопада 2021 року, нарахування кредитодавцем процентів за користування кредитом здійснюється з дати наступної за днем надання кредиту по дату завершення строку кредитування (з урахуванням можливих пролонгацій) на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування, з урахуванням особливостей передбачених п. 2.2.3 договору. Суд також зазначає, що згідно з ч. 1 ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. На підтвердження помилковості наданого позивачем розрахунку заборгованості належних, допустимих, переконливих та достатніх доказів у розумінні ст.ст. 76-80 ЦПК України відповідач не надав. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно зі статтею 514 ЦК України - до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Закон не вимагає, щоб при заміні кредитора, новий кредитор укладав з боржниками договір. Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1 ст. 516 ЦК України). Згідно з вимогами чинного законодавства, заміна осіб в окремих зобов`язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва. В подальшому, 10 лютого 2022 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» як клієнтом та Товариством з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» як фактором було укладено договір факторингу № 10-02/2022-50 (а.с. 26-30), відповідно до якого Товариство з обмеженою відповідальністю «Мілоан» відступило за плату на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» право грошової вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором про споживчий кредит № 100784601 від 12 листопада 2021 року, укладеним з [PERSON] . Того ж дня, тобто 10 лютого 2022 року, між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» було підписано Акт приймання-передавання Реєстру Боржників за договором факторингу № 10-02/2022-50 від 10 лютого 2022 року (а.с. 37). Згідно з реєстром боржників від 10 лютого 2022 року до Договору факторингу № 10-02/2022-50 від 10 лютого 2022 року до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» перейшло право вимоги за кредитним договором № 100784601 від 12 листопада 2021 року, у загальному розмірі 20 520,00 грн., з яких: 8 000,00 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 11 000,00 грн. - заборгованість за процентами; 1 520,00 грн. - заборгованість за комісією (а.с. 38-39, 40, 41), що також підтверджується Відомостями про щоденні нарахування та погашення, які здійснені ТОВ «Мілоан» (а.с. 23). В подальшому, 10 січня 2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» було укладено договір про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги № 10-01/2023 (а.с. 42-47), відповідно до якого Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» відступило за плату на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» право грошової вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором про споживчий кредит № 100784601 від 12 листопада 2021 року, укладеним з [PERSON] . Того ж дня, тобто 10 січня 2023 року, між Товариством з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» було підписано Акт прийому-передачі Реєстру Боржників за договором про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги № 10-01/2023 від 10 січня 2023 року (а.с. 55). Згідно з реєстром боржників від 10 січня 2023 року до Договору про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги № 10-01/2023 від 10 січня 2023 року до Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» перейшло право вимоги за кредитним договором № 100784601 від 12 листопада 2021 року, у загальному розмірі 26 120,00 грн., з яких: заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) - 8 000,00 грн.; заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги - 16 600,00 грн.; заборгованість за комісіями - 1 520,00 грн. (а.с. 56-58, 59), що також підтверджується розрахунком заборгованості станом на 10 січня 2023 року, складеним Товариством з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» (а.с. 24). Таким чином, ТОВ «Коллект Центр» є правонаступником та стало новим кредитором у зобов`язанні за кредитним договором, укладеним з [PERSON] . Новий кредитор - Товариство з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» додатково заборгованість [PERSON] не нараховував, згідно з розрахунком заборгованості станом на 09 квітня 2025 року, складеним ТОВ «Коллект Центр», заборгованість відповідача становить 26 120,00 грн., з яких: заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) - 8 000,00 грн.; заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги - 16 600,00 грн.; заборгованість за комісіями - 1 520,00 грн. (а.с. 25). З розрахунком заборгованості за процентами та комісією представник відповідача у відзиві на позовну заяву не погоджувався та зазначав, що нараховані відповідачу проценти та комісія є несправедливими. З цього приводу суд вважає за необхідне зазначити, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Суд зазначає, що кожна сторона зобов`язана довести обставини, на які вона посилається в обгрунтування своїх вимог або заперечень. При розгляді даної справи суд виходить з того, що в обґрунтування заперечень проти позову та підтвердження перед судом наведених обставин, стороною відповідача не надано суду належних, допустимих та переконливих доказів. Усі заперечення представника відповідача зводяться лише до його незгоди та невизнання розміру заборгованості відповідача за договором про надання коштів на умовах споживчого кредиту. При цьому, обов`язок доведення перед судом переконливості своєї позиції покладається у рівній мірі як на позивача, так і на відповідача. Саме тому, оцінюючи у сукупності наявні в матеріалах справи докази та повідомлені сторонами суду обставини, суд вважає переконливішою позицію позивача, оскільки вона підтверджена відповідним доказами, в той час як позиція відповідача ґрунтується виключно на запереченнях та припущеннях, та не підтверджена відповідним засобами доказування. Відповідно до ст. 526 ЦК України - зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Однак, відповідач заборгованість за вищезазначеним кредитним договором так і не сплатив. Встановивши дані обставини, враховуючи, що між сторонами по справі виникли кредитні правовідносини, відповідачем грошові кошти отримано, але в порядку та на умовах договору не повернуто, а також беручи до уваги, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину, суд приходить до висновку, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» є обґрунтованими. Таким чином судом встановлено, що відповідачем було порушено право позивача на повернення йому грошових коштів, наданих позичальнику у кредит (позику), яке підлягає судовому захисту у спосіб визначений позивачем. З огляду на те, що відповідач прострочив погашення поточних платежів за кредитним договором та не повернув отримані кредитні кошти, не виконавши взятих за договором зобов`язань, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором підлягають задоволенню, та з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за договором про споживчий кредит № 100784601 від 12 листопада 2021 року у загальному розмірі 26 120,00 грн. Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу суд зазначає наступне. Частиною 1 статті 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Частиною 2 статті 137 ЦПК України визначено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Судом встановлено, що позивачу Товариству з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» правову допомогу у вказаній справі надавала ФОП Корнійчук Я.П. , що підтверджується Договором № 02-09/2024-7 від 02 вересня 2024 року (а.с. 12-13) та Заявкою на надання юридичної допомоги № 15 від 01 березня 2025 року (а.с. 71). При цьому, суд не приймає до уваги, як такі, що не відповідають дійсності, твердження представника відповідача про те, що Корнійчук Я.П. не є адвокатом, оскільки вони повністю спростовуються інформацією з Єдиного реєстру адвокатів України (а.с. 123), з якої вбачається, що Корнійчук Яна Петрівна є адвокатом, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю видано 24 грудня 2008 року Харківською обласною КДКА. 08 січня 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» та ФОП Корнійчук Я.П було підписано Витяг з Акту № 5 про надання юридичної допомоги від 31.01.2025 року, в якому зазначено, що вартість послуг з надання правової допомоги становить 18 000,00 грн. (а.с. 18). Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Згідно роз`яснень, наведених у п. 48 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17.10.2014 року №10 визначено, що підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді регламентовано ЦПК України. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. 31 березня 2025 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» та Корнійчук Я.П. було підписано Акт № 7 про надання юридичної допомоги, згідно з яким виконавцем були надані наступні роботи по супроводу примусового стягнення заборгованості з [PERSON] : усна консультація (з вивченням документів) - 4 000,00 грн. (витрачено 2 години часу), позовна заява - 9 000,00 грн. (витрачено 3 години часу) (а.с. 72). Отже, суд вважає встановленим, що позивач дійсно отримав правову допомогу від адвоката Корнійчук Я.П., а тому не викликає сумнівів, що позивачем понесені витрати на правничу допомогу у справі. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд, відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України, враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Крім того, згідно з ч. 5 ст. 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. У відзиві на позовну заяву представник відповідача наполягав на тому, що витрати позивача на професійну правничу допомогу є завищеними, належним чином не обґрунтованими та не відповідають складності виконаних адвокатом робіт у справі, яка відноситься до малозначних. З урахуванням складності даної справи, обсягу і складності виконаної адвокатом роботи, виходячи з конкретних обставин справи, суд вважає, що зазначена позивачем вартість та обсяг виконаної адвокатом роботи у розмірі 13 000,00 грн., а також витрачений на вказані послуги час (5 годин) є завищеними та належним чином не обґрунтованими, що суперечить принципу пропорційності розподілу судових витрат. Суд вирішуючи питання про розмір витрат на правову допомогу виходить з того, що заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. Отже, відшкодовуються лише ті витрати, які мають розумний розмір. При цьому, вартість послуг з надання професійної правничої допомоги у вказаній справі є очевидно завищеною та такою, що не відповідає складності виконаних адвокатом робіт. Враховуючи викладене, з урахуванням складності справи, виконаної адвокатом роботи,

Outcome: partial