Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-24 00:00:00

[PERSON] (далі по тексту позивач) звернувся до суду із зазначеним позовом до [PERSON] , обґрунтовуючи підставність позовних вимог тим, що 04.01.2019 Липовецьким районним судом Вінницької області було ухвалено рішення у справі №128/1920/18 за його, [PERSON] , позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором купівлі-продажу внаслідок невиконання грошового зобов`язання, відповідно до якого із останнього присуджено на його користь 24 259,14 грн., рішення суду набрало законної сили та було звернуто до виконання, а постановою державного виконавця від 11.03.2019 відкрито виконавче провадження №58578761 з примусового виконання рішення суду у справі №128/1920/18. 23.05.2019 рішенням Липовецького районного суду Вінницької області у справі №136/463/19, яке набрало законної сили, з [PERSON] на його, [PERSON] , користь присуджено до примусового стягнення заборгованість за невиконання грошового зобов`язання в розмірі 22 566 грн. 74 коп. Постановою державного виконавця від 24.09.2019 було відкрито виконавче провадження №60056852 з примусового виконання рішення суду у справі №136/463/19. 26.03.2025 начальником відділу Липовецького відділу ДВС у Вінницькому районі Вінницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) було винесено постанови про закінчення зазначених вище виконавчих проваджень №58578761 та №60056852, у зв`язку із повним, фактичним виконанням рішень судів. 31.03.2025 із відповідача стягнуто борг в сумі 24 259,14 грн. у виконавчому провадженні №58578761 у справі №128/1920/18. Ураховуючи те, що [PERSON] допущено прострочення виконання грошового зобов`язання встановленого рішенням Липовецького районного суду Вінницької області у справі №128/1920/18 від 04.01.2019 та виконано його фактично лише 31.03.2025, позивач зазначає, що таке виконання порушує його права та інтереси, оскільки відбулось знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів, що стало підставою звернення до суду із даним позовом, тому позивач просить суд присудити із відповідача на його користь 23 179,91 грн., з яких: заборгованість по 3% річних в сумі 4\~262 грн. 96 коп. та інфляційні втрати в сумі 18\~916 грн. 95 коп. за період з 24.05.2019 по 30.03.2025. У визначений судом строк відзиву на позов відповідач не подав. Ухвалою суду від 05.05.2025 розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. У визначений судом строк відповідач заперечень проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін не надав, також не надав зустрічного позову в межах визначеного судом строку, тому суд здійснює розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження у порядку письмового провадження. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали цивільної справи, повно з`ясувавши обставини справи та перевіривши їх зібраним у справі доказами, встановив, що 04.01.2019 Липовецьким районним судом Вінницької області було ухвалено рішення у цивільній справі №128/1920/18 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором купівлі-продажу внаслідок невиконання грошового зобов`язання, яким позов задоволено частково та присуджено до стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість в розмірі 24 259,14 грн. (а.с. 5, 6). Зазначене рішення набрало законної сили 01.03.2019 (https://reyestr.court.gov.ua/Review/79059241) 11.03.2019 Постановою державного виконавця Липовецького районного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області відкрито ВП №58578761 з примусового виконання виконавчого листа у справі №128/1920/18 виданого 05.03.2019 (а.с. 7). 26.03.2025 начальником відділу Липовецького відділу ДВС у Вінницькому районі Вінницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження №58578761 у зв`язку із повним фактичним виконанням виконавчого листа №128/1920/18 (а.с. 11). 23.05.2019 Липовецьким районним судом Вінницької області було ухвалено рішення у цивільній справі №136/463/19 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення грошових коштів за порушення грошового зобов`язання, яким позов задоволено та присуджено з [PERSON] на користь [PERSON] 22 566 грн. 74 коп., з яких: інфляційних витрат в розмірі 6\~314,64 грн. 74 коп.; 3% річних від суми основного боргу в розмірі 1\~462,00 грн.; пеню у розмірі 14 790,00 грн. (а.с.8, 9). Вказаним рішенням суду було встановлено невиконанням [PERSON] рішення Липовецького районного суду Вінницької області від 04.01.2019 у справі №128/1920/18, та на користь [PERSON] присуджено грошові кошти за порушення грошового зобов`язання в розмірі 22\~566,00 грн. 74 коп. 24.09.2019 Постановою державного виконавця Липовецького районного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області було відкрито ВП №60056852 з примусового виконання виконавчого листа у справі №136/463/19 (а.с. 10). 26.03.2025 начальником відділу Липовецького відділу ДВС у Вінницькому районі Вінницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження №60056852 у зв`язку із повним фактичним виконанням виконавчого листа №136/463/19 (а.с. 12). Згідно виписки із карткового рахунку [PERSON] від 14.04.2025 виданої АТ «Ощадбанк» вбачається, що стягнення грошових коштів на виконання судового рішення у справі №128/1920/18 у виконавчому провадженні №58578761 в сумі 24 259,14 грн. проведено - 31.03.2025 (а.с. 13, 14). Згідно із ч. 1\~ст. 4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до частини першої\~статті 509 ЦК України\~зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно зі\~статтею 625 ЦК України\~боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У контексті статей\~524,\~533-535,\~625 ЦК України\~грошовим є зобов`язання, яке виражається в грошових одиницях України (грошовому еквіваленті в іноземній валюті чи в іноземній валюті), це таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана сплатити гроші на користь другої сторони (кредитора), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Оскільки\~стаття 625 ЦК України\~розміщена в розділі І "Загальні положення про зобов`язання" книги 5\~ЦК України, то вона поширює свою дію на всі зобов`язання, якщо інше не передбачено в спеціальних нормах, які регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань. За своєю правовою природою судове рішення є засобом захисту прав або інтересів фізичних та юридичних осіб. Положення\~статті 11 ЦК України\~передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. Тобто відповідно до положень\~статті 11 ЦК України\~рішення суду може бути підставою виникнення цивільних прав та обов`язків у випадках, установлених актами цивільного законодавства, - за наявності прямої вказівки про це в законі. За загальним правилом судове рішення забезпечує примусове виконання зобов`язання, яке виникло з підстав, що існували до його ухвалення, але не породжує таке зобов`язання, крім випадків, коли положення норм чинного законодавства передбачають виникнення зобов`язання саме з набранням законної сили рішенням суду. Приписи розділу І книги 5\~ЦК України\~поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 цього\~Кодексу), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 цього\~Кодексу). Таким чином, у\~статті 625 ЦК України\~визначено загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Такий правовий висновок викладений у\~постановах Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі N 686/21962/15-ц\~(провадження N 14-16цс18), від 19 червня 2019 року у справі N 646/14523/15-ц (провадження N 14-591цс18). У постанові Верховного Суду від 18 лютого 2019 року у справі N 910/21449/17 зазначено, що "4.11. У пункті 6.20\~постанови Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі N 910/1238/17\~зауважено, що термін "користування чужими грошовими коштами" може використовуватися у двох значеннях. Перше - це одержання боржником (як правило, за плату) можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу. Друге значення - прострочення виконання грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх. Відповідальність за прострочення виконання грошового зобов`язання визначена законодавством. У цьому разі відповідно до частини 2\~статті 625 Цивільного кодексу України\~боржник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (постанови Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі N 910/1238/17, від 28.03.2018 у справі N 444/9519/12). Отже, зміст правової позиції Великої Палати Верховного Суду полягає у тому, що відповідно до частини 2\~статті 625 Цивільного кодексу України\~у кредитному договорі може бути передбачено сплату процентів за неправомірне користування боржником грошовими коштами як наслідок прострочення боржником виконання грошового зобов`язання. Такі проценти може бути стягнуто кредитодавцем і після спливу визначеного кредитним договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною 2\~статті 1050 Цивільного кодексу України\~(ухвала Великої Палати Верховного Суду від 24.01.2019 у справі N 5017/1987/2012). У\~постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 листопада 2019 року у справі N 127/15672/16-ц\~(провадження N 14-254цс19) зазначено, що "відповідно до висновків, викладених у\~постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі N 444/9519/12\~(провадження N 14-10цс18), від 4 липня 2018 року у справі N 310/11534/13-ц (провадження N 14-154цс18), від 31 жовтня 2018 року у справі N 202/4494/16-ц (провадження N 14-318цс18), якщо банк використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до\~статті 1048 ЦК України, то такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом. Кредитодавець втрачає право нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку у разі пред`явлення вимоги до позичальника про дострокове погашення боргу на підставі\~статті 1050 ЦК України. Разом з тим права та інтереси кредитодавця в таких правовідносинах забезпечуються частиною другою\~статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. […] Правовий аналіз положень статей\~526,\~599,\~611,\~625 ЦК України\~дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених\~статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Зазначена позиція підтверджена у\~постановах Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі N 310/11534/13-ц\~(провадження N 14-154цс18), від 4 червня 2019 року у справі N 916/190/18 (провадження N 12-302гс18). Велика Палата Верховного Суду у постанові від 8 листопада 2019 року у справі № 127/15672/16-ц (№ 14-254цс19) виснувала, що оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення. Законодавець визначає обов`язок боржника сплатити суму боргу з урахуванням рівня інфляції та 3 % річних за увесь час прострочення, у зв`язку із чим таке зобов`язання є триваючим. Велика Палата Верховного Суду погоджується з висновками Касаційного господарського суду про те, що невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову. У\~постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 червня 2019 року у справі N 487/10128/14-ц\~зазначено, що "згідно з принципом jura novit curia ("суд знає закони") неправильна юридична кваліфікація позивачем і відповідачами спірних правовідносин не звільняє суд від обов`язку застосувати для вирішення спору належні приписи юридичних норм". З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення трьох відсотків річних за частиною другою\~статті 625 ЦК України. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція). В контексті правових норм, які регулюють вирішення даного спору та судової практики, суд не погоджується із наданим позивачами розрахунком наведеним у позовній заяві, оскільки 3% річних та інфляційні витрати нараховано за період з 24.05.2019 по 30.03.2025, що виходить за межі останніх трьох років, які передували подачі такого позову, відтак суд здійснює самостійно розрахунок, а саме: - період з 23.04.2022 - 23.04.2025 (день звернення до суду), що становить 1097 днів; - основна сума заборгованості 24,259.14 грн.; - інфляційні витрати: останній період (23.04.2022 - 23.04.2025, 1097 днів): IIc = (102.70 : 100) x (103.10 : 100) x (100.70 : 100) x (101.10 : 100) x (101.90 : 100) x (102.50 : 100) x (100.70 : 100) x (100.70 : 100) x (100.80 : 100) x (100.70 : 100) x (101.50 : 100) x (100.20 : 100) x (100.50 : 100) x (100.80 : 100) x (99.40 : 100) x (98.60 : 100) x (100.50 : 100) x (100.80 : 100) x (100.50 : 100) x (100.70 : 100) x (100.40 : 100) x (100.30 : 100) x (100.50 : 100) x (100.20 : 100) x (100.60 : 100) x (102.20 : 100) x (100.00 : 100) x (100.60 : 100) x (101.50 : 100) x (101.80 : 100) x (101.90 : 100) x (101.40 : 100) x (101.20 : 100) x (100.80 : 100) x (101.50 : 100) x (100.70 : 100) = 1.40081349 Інфляційне збільшення: 24259.14 x 1.40081349 - 24259.14 = 9 723.39 грн.; - 3% річних - розрахунок здійснюється за формулою: сума санкції = С x 3 x Д : 365 : 100, де С - сума заборгованості, Д - кількість днів прострочення. Період прострочення грошового зобов`язання:Кількість днів у періодіСума з 23.04.2022 до 31.12.2023 24259.14 x 3 x 618 : 365 : 1006181,232.23 з 01.01.2024 до 31.12.2024 24259.14 x 3 x 366 : 366 : 100366727.77 з 01.01.2025 до 23.04.2025 24259.14 x 3 x 113 : 365 : 100113225.31 Всього штрафних санкцій: 2,185.32 грн. Ураховуючи те, що невиконання [PERSON] грошового зобов`язання встановленого рішенням від 04.01.2019 у справі №128/1920/18 відбулось лише 31.03.2025, що підтверджується довідкою AT «Ощадбанк», таке виконання порушує права та інтереси [PERSON] , оскільки відбулось знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів, відтак права позивача підлягають захисту судом шляхом отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати за рішенням суду шляхом стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] за період з 23.04.2022 - 23.04.2025, що обмежується останніми\~трьома роками,\~які передували\~подачі такого\~позову,\~на загальну суму 11 980,71 грн., з яких: 3% річних 9\~723.39\~грн.; інфляційні втрати 2,185.32 грн. За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково. Вирішуючи питання судових витрат, суд керується Главою 8 ЦПК України. На підставі ст.141 ч. 1, ч.13 ЦПК України\~з відповідача на користь позивача підлягають судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 626, 00 грн. (1211,20 х 11\~980, 71 : 23\~179,91), тобто пропорційно до задоволеної суми позовних вимог.

Outcome: partial