Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-16 00:00:00

І. Рух провадження та процесуальні рішення Ухвалою Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 08 серпня 2024 року відкрито провадження у справі за заявою [PERSON] ( далі - Позивач) до [PERSON] (далі - Відповідач), орган опіки та піклування - управління «Служба у справах дітей» департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради ( далі - Орган опіки) про позбавлення батьківських прав та розгляд справи призначено на 29 серпня 2024 року. 29 серпня 2024 року розгляд справи відкладено на 03 жовтня 2024 року в зв`язку із витребуванням у Органу опіки висновку щодо розв`язання спору. 10 вересня 2024 року до Суду надійшла відповідь Органу Опіки про неможливість надання висновку, оскільки функції органів опіки та піклування на території відповідних районів міста Львова належать до компетенції відповідних районних адміністрацій. 25 жовтня 2024 року розгляд справи відкладено на 25 жовтня 2024 року в зв`язку із необхідністю надання пояснень Позивачем щодо конкретизації органу опіки та піклування, що підлягає залученню до участі у розгляді справи. Ухвалою суду від 25 жовтня 2025 року до участі у розгляді справи залучено третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: орган опіки та піклування Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради ( далі- Третя Особа) та розгляд справи відкладено на 18 листопада 2024 року в зв`язку із витребуванням у Третьої Особи висновку щодо розв`язання спору. В подальшому розгляд справи неодноразово відкладався в зв`язку із ненаданням Третьою Особою висновку, в тому числі розгляд справи відкладено на 27 січня 2025 року. 24 січня 2025 року до Суду надано висновок Третьої Особи щодо розв`язання предмета спору. 26 січня 2025 року розгляд справи відкладено на 26 лютого 2025 року в зв`язку із клопотанням Представника Позивача про відкладення. Ухвалою суду від 26 лютого 2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду на 31 березня 2025 року. Цією ж ухвалою відмовлено в задоволенні клопотання Представника Позивача про витребування доказів, а саме інформації з ГУНП в Івано-Франківській області щодо наявності чи відсутності викликів, заяв про вчинення Відповідачем правопорушень, справ про притягнення Відповідача до відповідальності. 31 березня 2025 року розгляд справи відкладено на 01 травня 2025 року в зв`язку із клопотанням представника Відповідача. 01 травня 2025 року розгляд справи відкладено на 09 травня 2025 року на стадії вступного слова. 09 травня 2025 року розгляд справи відкладено на 13 червня 2025 року на стадії допиту свідків. 13 червня 2025 року розгляд справи відкладено на 20 червня 2025 року на стадії дослідження письмових доказів. 20 червня 2025 року розгляд справи відкладено на 07 липня 2025 року для підготовки сторін до судових дебатів. 07 липня 2025 року у відповідності до вимогстатті 244 Цивільного процесуального кодексу України Суд відклав ухвалення та проголошення судового рішення на строк до 17 липня 2025 року. ІІ. Стислий виклад позиції сторін Позивач зазначає, що у неї та Відповідача є спільний син [PERSON] , який народився [INFO] , який фактично проживає разом із Позивачем. Рішенням суду від 28 квітня 2022 року шлюб між Позивачем та Відповідачем розірвано. Відповідач з 2020 року не бере участь у вихованні дитини, не забезпечує його матеріально, не спілкується із дитиною, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування, що негативно впливає на розвиток дитини. Відповідач не виходить на зв`язок із сином та повністю відсутній у його житті. Позивач не пам`ятає свого біологічного батька, а Відповідач не виявляє бажання брати участь у вихованні та утриманні сина, а тому необхідно захистити інтереси дитини. Вважає, що Відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських прав, в зв`язку із чим відповідно до статті 164 Сімейного кодексу України просить позбавити Відповідача батьківських прав, що буде в найкращих інтересах дитини. Відповідач надав відзив, в якому просить відмовити в задоволенні позовних вимог. Зазначає, що приблизно через місяць після народження Данила через погіршення відносин між Відповідачем та Позивачем остання виїхала з місця їх проживання в інший населений пункт - місто Дрогобич. З квітня 2021 року з Відповідача на користь Позивача стягуються аліменти на утримання сина [PERSON] . Відповідач неодноразово писав Відповідачеві на електронну адресу та цікавився сином, однак Позивач заблокувала його та не надавала відповідь на звернення. В 2021 році ним переводились кошти на подарунок сину, які були повернуті Позивачем. Вважає, що Позивач позбавила його можливості спілкуватись із сином та брати участь у його вихованні, зокрема йому невідомо точне місце проживання Позивача та сина З початком війни Відповідач позбавлений реальної можливості виїжджати за межі військової частини. Відповідач весь час має надію, що Позивач змінить свою позицію та надасть можливість спілкуватись із сином. Відповідач не ухилявся і не ухиляється від виконання своїх обов`язків щодо виховання сина, про що вказує відсутність притягнення його до відповідальності. Звертає увагу, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу та такий захід не забезпечить найкращі інтереси сина 25 жовтня 2024 року Позивач надав відповідь на відзив, згідно із яким вважає відзив необгрунтованим та неправдивим. Зазначає, що Відповідач жодного разу не доклав зусиль, щоб побачитись з дитиною. Скріншоти електронних листів не можуть бути доказами, оскільки Позивач цією поштою не користується. Окрім того, звертає увагу, що скеровано тільки два листи за 3 роки. Вважає, що Відповідач не виконує обов`язки, передбачені статтею 155 Сімейного кодексу України. 25 листопада 2024 року Позивач надав додаткові пояснення, в яких просить звернути увагу, що Відповідач протягом 4 років не звертався до органу опіки та піклування з метою захисту свого права на участь у вихованні дитини. Крім того, Відповідач не перебуває в зоні бойових дій і не перебуває постійно у відрядженнях, щоб унеможливило побачення з дитиною. Посилання Відповідача на сплату аліментів є необгрунтованим, оскільки Відповідач ухиляється від своїх обов`язків по вихованню дитини і саме це є підставою для позбавлення батьківських прав Третя Особа надала до суду висновок від 22 січня 2025 року про недоцільність позбавлення батьківських прав Відповідача. Згідно із висновком позбавлення Відповідача батьківських прав передчасним, оскільки це є крайнім заходом впливу на недобросовісних батьків, а також бажання Відповідача змінити свою поведінку на краще та брати участь у вихованні сина [PERSON] . 14 лютого 2025 року Позивач надав письмові заперечення щодо висновку Третьої Особи. Вважає висновок недостатньо обгрунтованим, містить інформацію, яка не відповідає дійсним обставинам справи. Зазначає, що висновок не містить психологічного ставлення до батька, наявності або відсутності бажання дитини спілкуватись із Відповідачем. У висновку вказано, що Відповідач не знав місце проживання сина, однак ця інформація йому достеменно відома з моменту народження сина. Вважає, що діяння Відповідача вказує на те, що останній самоусунувся від виконання батьківських обов`язків, що може бути розцінена як ухилення від ефективного виконання своїх батьківських обов`язків, на що вказує Верховний Суд в постанові у справі № 661/2532/17. Вважає, що висновок не містить жодного обгрунтування та оснований лише на поясненнях Відповідача. ІІІ. Докази, досліджені судом Докази, надані Позивачем 1.Відповідь директора закладу дошкільної освіти № 133 від 04 липня 2024 року, згідно із якою в цьому закладі 21 листопада 2022 року по дату відповіді перебуває [PERSON] , якого в заклад завжди приводить і забирає мати. Батько дитини жодного разу не відвідував заклад з питаннями щодо виховання дитини, ніколи не приводив і не забирав дитину, не цікавився її успіхами. 2.Відповідь директора КНП «Дрогобицька міська лікарня» № 1122 від 05 липня 2024 року, згідно із якою [PERSON] доглядається та лікується у сімейного лікаря. За дитиною доглядає мама. Батько дитини не цікавився здоров`ям дитини, не приходив до сімейного лікаря. 3.Свідоцтво про народження, згідно із яким [INFO] народився [PERSON] , батьками якого є Позивач та Відповідач. 4.Інформація військової частини [NUMBER] від 03 грудня 2024 року про те, що Відповідач в період часу з 01 січня 2021 року участь в бойових діях не брав. В 2022 році не використовував щорічну відпустку. За 2023 рік використовував відпустку з 14 по 30 серпня та з 06 по 22 листопада. За 2024 рік використовував з 22липня по 07 серпня та з 21 листопада по 07 грудня. 5.Довідка аварійно-рятувального загону спеціального призначення від 18 листопада 2024 року, згідно із якою Позивач проходить службу в цьому загоні з 01 березня 2024 року. 6.Відомості з Пенсійного фонду України щодо отриманих Позивачем доходів за 2010-2024 роки Докази, надані Відповідачем 7.Довідка № 4 від 21 серпня 2024 року про грошове забезпечення Відповідача за період часу з січня по грудень 2021 року, згідно із якою Відповідачеві нараховано 173539,37 гривень, з якої розмір утримань по виконавчому листу складає 43367,82 гривні. 8.Довідка № 5 від 21 серпня 2024 року про грошове забезпечення Відповідача за період часу з січня по грудень 2022 року, згідно із якою Відповідачеві нараховано 338799,56 гривень, з якої розмір утримань по виконавчому листу складає 80556,78 гривень. 9.Довідка № 6 від 21 серпня 2024 року про грошове забезпечення Відповідача за період часу з січня по грудень 2023 року, згідно із якою Відповідачеві нараховано 388174 гривень, з якої розмір утримань по виконавчому листу складає 95587,89 гривень. 10.Довідка № 7 від 21 серпня 2024 року про грошове забезпечення Відповідача за період часу з січня по серпень 2023 року, згідно із якою Відповідачеві нараховано 258879,73 гривні , з якої розмір утримань по виконавчому листу складає 63749,13 гривень. 11.Скріншот листа електронної пошти від 28 січня 2021 року з електронної пошти [INFO] на електронну пошту [INFO] із текстом « [PERSON] ти мене ігноруєш. Як [PERSON] » 12.Скріншот листа електронної пошти від 29 квітня 2021 року з електронної пошти [INFO] на електронну пошту [INFO] із текстом «ти мене заблокувала, для чого» 13.Скріншот листа електронної пошти від 07 травня 2021 року з електронної пошти [INFO] на електронну пошту [INFO] із текстом «Саша доброго дня. Як [PERSON] . Ти правильно подала документи на аліменти. Відмова чомусь. Відпиши як малий» 14.Результати пошуку виконавчих проваджень в АСВП, згідно із яким наявне виконавче провадження 65581827 про стягнення з Відповідача на користь Позивача. 15.Скріншот переведення Відповідачем 1005 гривні коштів Позивачеві із призначенням «переказ власних коштів. Переказ Чушак Д. день народження». 16.Довідка № 852 від 27 серпня 2024 року, видна Відповідачеві, згідно із якою він дійсно проходить військову службу в національній гвардії України 28 вересня 2017 року, а у військовій частині [NUMBER] - з 18 лютого 2019 року по цей час. 17.Довідка від 27 серпня 2024 року про те, що з Відповідача утримуються та перераховуються за належністю аліменти згідно постанови у виконавчому провадженні № 65581827. 18.Заява Відповідача від 18 червня 2025 року про визначення способу та участі у спілкуванні та вихованні дитини. Показання свідків, допитаних за клопотанням Позивача 19.Свідок [PERSON] пояснила, вона знайома із Позивачем та Відповідачем і має із ними дружні відносини із Позивачем та Відповідачем. Спочатку вона була знайома із Відповідачем, а потім він познайомив із Позивачем. Приблизно 5 років тому у Позивача та Відповідача народився син [PERSON] , а після цього вони розлучились. Ініціатором розлучення був Відповідач. Після розлучення Позивач із [PERSON] проживали спочатку в Дрогобичі, а зараз живуть у Львові. Наскільки свідкові відомо, Відповідач знає про місцепроживання Позивача та сина, Після розлучення Відповідач не проявляв ініціативи щодо спілкування зі свідком, тож вони ( разом зі своїми друзями) теж припинили спілкування із ним. Наразі свідок живе в Львові і там часто бачиться із Позивачем та дитиною. Останній раз Відповідач бачив дитину на хрестинах, 5 років тому. Свідок під час спілкування із [PERSON] тему батька не починають, щоб не робити психологічну травму дитині. [PERSON] не знайомий із Відповідачем Свідкові невідомо факти, які б свідчили про заборону Позивачем спілкуватись Відповідачеві із сином. Навпаки, одразу після розлучення Позивач хотіла відновити стосунки. Позивач та Відповідач розійшлись, оскільки у Відповідача з`явилась інша жінка. Після народження дитини сторони разом не жили, інколи Відповідач приїжджав до Позивача до [PERSON] . Після розриву їх відносин в 2020 році, приблизно коли [PERSON] був один місяць, свідок проживала в квартирі Відповідача. Потім на прохання Відповідача вона з`їхала з квартири, зі слів Відповідача, це потрібно було, щоб провезти Позивача із дитиною. Наскільки свідок знає, Позивач не мав переїжджати у квартиру, а переїхала нова жінка Відповідача. Свідкові невідомо, щоб Відповідач щось робив, щоб побачитись із дитиною. Позивач була ображена на Відповідача, однак, на думку, свідка, вона би дала спілкуватись із дитиною. 20.Свідок [PERSON] пояснив, що він є кумом Позивача та Відповідача, оскільки хрестив дитину. Позивач та Відповідач припинили спілкування після хрестин, в 2020 році. На хрестини приїжджав Відповідач. Далі Позивач переїхала жити до батьків в [PERSON] , після чого спілкування із Відповідачем припинилось. Відповідач зі свідком не спілкувався, тільки написав у вайбері, коли Позивач подала позов до суду. Відповідач бачив [PERSON] останній раз на хрестинах. Відповідач нічого не робить, щоб спілкуватись із [PERSON] . [PERSON] в спілкуванні ніколи не питав про батька і не знає свого батька. Питання щодо батька в спілкуванні із дитиною не постає. Свідкові невідомо, щоб Позивач заважала Відповідачеві спілкуватись із дитиною. Мама Відповідача намагалась передати через свідка подарунок [PERSON] , однак свідок відмовився і сказав, щоб вони самі безпосередньо надавали подарунки, а не через свідка. 21.Свідок [PERSON] пояснила, що знайома із Позивачем та Відповідачем до народження [PERSON] . Після народження [PERSON] вона часто зустрічалась із Позивачем, потрібно було підтримати, оскільки вона розлучилась із Відповідачем. Відповідача свідок ніколи не бачила від народження [PERSON] , участь вихованні сина Відповідач не бере і не намагається спілкуватись Свідок з [PERSON] ніколи не говорила щодо батька. Останній раз Відповідач бачив [PERSON] на хрестинах в листопаді 2020 року. Один раз мати Відповідача просила передати [PERSON] подарунок від себе. Свідок сказала, що це не її справа, і, якщо мати бажає, то най сама безпосередньо передає подарунок. IV. Фактичні обставини, встановлені судом В ході судового розгляду встановлено, Позивач та Відповідач перебували у шлюбних відносинах, під час яких у них народився син [PERSON] , що визнається сторонами та підтверджується свідоцтвом ( пункт ІІІ.3 Рішення). З моменту народження [PERSON] проживає разом із Позивачем в містах [PERSON] та [PERSON] та окремо від Відповідача, який не бере участь у вихованні [PERSON] та не підтримує спілкування із ним та Позивачем, що підтверджується показаннями свідків та відповідями (пункти ІІІ.1, ІІІ.2 Рішення). Відповідач сплачує аліменти на користь Позивача на утримання [PERSON] щонайменше з 2021 року, що підтверджується довідками та інформацією (пункти ІІІ.7-ІІІ.10, ІІІ.14,ІІІ.17) 22 січня 2025 року органом опіки та піклування за місцем проживання [PERSON] надано висновок про недоцільність позбавлення батьківських прав Відповідача. Згідно із висновком позбавлення Відповідача батьківських прав передчасним, оскільки це є крайнім заходом впливу на недобросовісних батьків, а також враховуючи бажання Відповідача змінити свою поведінку на краще та брати участь у вихованні сина [PERSON] . 18 червня 2025 року Відповідач звернувся до органу опіки та піклування із заявою про визначення способу та участі у спілкуванні та вихованні дитини ( пункт ІІІ.18 Рішення). V. Висновки суду щодо інтересів дитини Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до частини першої статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до частини першої статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно, для правильно вирішення цієї конкретної справи на лежить, серед іншого встановити, що краще для [PERSON] -перебувати в невідомості, хто є його батьком або, навіть через тривалий час після народження познайомитись із батьком та щоб останній брав участь в його житті. щодо позбавлення батьківських прав Відповідно до статті 150 Сімейного Кодексу України, батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до статті 12 Закону України "Про охорону дитинства" на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Статтею 164 Сімейного Кодексу України визначено виключий перелік підстав для позбавлення батьківських прав, в тому числі один з батьків може бути позбавлений батьківських прав, якщо він ухиляється від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування необхідно вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Аналогічний правовий висновок послідовно викладено в постановах Верховного Суду, зокрема від 08 грудня 2021 року у справі № 311/563/20 та від 17 червня 2021 року у справі № 466/9380/17. Як встановлено в ході судового розгляду, Відповідач дійсно не спілкується із дитиною з моменту народження, не відвідує її в дитячому садочку та не приймає участі в житті дитини. Одночасно Відповідач виконує свій обов`язок щодо матеріального забезпечення розвитку дитини шляхом сплати аліментів. Протягом розгляду справи Відповідач послідовно висловлював позицію щодо відмови в задоволенні позову. На думку Суду, відсутність спілкування Відповідача із сином пов`язана не тільки із відсутністю у Відповідача такого бажання, але й складними взаємовідносинами між Позивачем та Відповідачем. Хоча Відповідач і займає послідовну позицію щодо бажання спілкуватись із сином та відсутності підстав для задоволення позову, однак конкретні дії вчинив тільки у червні 2025 року ( тобто майже через рік після відкриття провадження у справі), а саме звернувся до органу опіки та піклування із заявою про визначення способу та участі у спілкуванні та вихованні дитини Безумовно, вказана поведінка Відповідача, зокрема відсутність спілкування із сином принаймі із застосуванням засобів зв`язку, месенджерів та т.і., не може бути визнана позитивною та може свідчити про неналежне виконання ним своїх батьківських обов`язків. В той же час Суд нагадує, що позбавлення батьківських прав на дитину несе в собі негативний вплив на свідомість дитини, та цей захід застосовується як крайня міру впливу та захисту прав дитини. Таким чином, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків, який може бути застосовано лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо. Суд вважає, що виконання Відповідачем обов`язків щодо сплати аліментів, його поведінка під час судового розгляду, в тому безпосередня участь в усіх судових засіданнях, а також участь в засіданні комісії з питань захисту прав дитини, свідчить про можливість виправлення ним своєї поведінки в подальшому та виконання своїх батьківських обов`язків не тільки в частині матеріального забезпечення сина, але й піклування про його фізичний та духовний розвиток тощо. Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції. Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. За таких обставин, Суд вважає, що в найкращих інтересах [PERSON] є необхідність мати спілкування із обома своїми батьками, поведінка Відповідача під час судового розгляду свідчить про можливість виправлення ним свого ставлення в подальшому та, як наслідок відсутності підстав для позбавлення його батьківських прав як крайнього заходу. У відповідності до статті 12 Цивільного процесуального кодексу цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчинення чи невчиненням нею процесуальних дій. Сторонами надано докази на обгрунтування своїх доводі та позицій. Третя сторона подала до суду висновок про доцільність позбавлення батьківстх прав Відповідача. Відповідно, справа розглянута на підставі наявних доказів, за результатами дослідження яких Суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed