Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-27 00:00:00

Позивачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] звернулися до Олександрівського районного суду м. Запоріжжя з позовом до АТ «Оператор газорозподільної системи «Запоріжгаз», ТОВ «Запоріжгаз збут», ТОВ «ГК «Нафтогаз України» про захист прав споживачів. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивачі зареєстровані, мешкають, та є власниками, наймачами житлових приміщень в багатоквартирному будинку [ADDRESS] . Позивачі, як побутові споживачі природного газу, житлові приміщення яких обладнані лише однією газовою плитою для приготування їжі, споживають та ведуть розрахунки за спожитий газ відповідно до норм встановлених діючим законодавством України, до встановлення в їх житлових приміщеннях лічильників газу. В листопаді 2017 року з наданих ТОВ «Запоріжгаз збут» платіжних документів позивачі дізналися про те, що норми споживання природного газу для них і членів їх родин значно зросли. Позивачі вважають дії АТ «Запоріжгаз» щодо невизнання за позивачами права на забезпечення індивідуальними безкоштовними лічильниками за рахунок АТ «Запоріжгаз», невизнання, що АТ «Запоріжгаз» зобов`язано за свій рахунок здійснити встановлення і квартирах індивідуальних газових лічильників побутовим споживачам позивачам, не проведення перерахунку по нормах споживання природного газу є неправомірними, та такими, що порушують законні права позивачів власників житлових приміщень в даному багатоквартирному будинку. Перед прийняттям рішення про обладнання багатоквартирного будинку ЗВОГ, та внесення даної інформації до плану розвитку газорозподільної мережі м. Запоріжжя, оператор ГРМ повинен був виконати наступні дії: врахувати норми Закону України «Про захист прав споживачів», щодо заборони порушення прав споживачів, шляхом створення дискримінаційних умов споживання природного газу; оприлюднити проект розвитку газорозподільної системи м. Запоріжжя; отримати рішення загальних зборів (в порядку визначеному Законом України «Про особливості здійснення права власності в багатоквартирному будинку») щодо дозволу на встановлення ЗВОГ від загальних зборів власників житлових і нежитлових приміщень багатоквартирного будинку [ADDRESS] ; розробити технічну документацію, та погодити її з відповідними органами місцевого самоврядування, а також мешканцями багатоквартирного будинку. Таким чином, дії АТ «Запоріжгаз» щодо встановлення на багатоквартирному будинку [ADDRESS] ЗВОГ порушують норми вищевказаних законів, права позивачів. Починаючи з лютого 2017 року позивачі сплачують не по встановленим нормам 3 м.куб., а по показам загальнобудинкового лічильника газу, який не відображає фактичну кількість природного газу, який споживається кожним конкретно споживачем, тобто позивачам потрібно провести відповідний перерахунок. Посилаючись на зазначені обставини, просили суд визнати за позивачами право на забезпечення індивідуальними безкоштовними лічильниками за рахунок АТ «Оператор газорозподільної системи «Запоріжгаз»; визнати, що АТ «Оператор газорозподільної системи «Запоріжгаз» відповідно до ст. 6 Закону України «Про комерційний облік природного газу» зобов`язаний за свій рахунок здійснити встановлення в квартирах позивачів індивідуальних газових лічильників побутовим споживачам позивачам; зобов`язати АТ «Оператор газорозподільної системи «Запоріжгаз» провести перерахунок об`єму спожитого природного газу відповідно до норм, встановлених Постановою КМУ № 619 від 08.06.1996 року «Про затвердження норм споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників» в розмірі 3 м.куб., по особовим рахункам побутових споживачів позивачів з листопада 2017 року; зобов`язати ТОВ «Запоріжгаз збут» провести перерахунки плати за спожитий природний газ по особовим рахункам побутових споживачів позивачів з листопада 2017 року по 01.05.2022 року; зобов`язати ТОВ «ГК «Нафтогаз України» провести перерахунки плати за спожитий природний газ по особовим рахункам побутових споживачів позивачів з 01.05.2022 року. Ухвалою суду від 17.01.2025 року відкрито спрощене позовне провадження у цивільній справі за даним позовом з повідомленням сторін. 26.05.2025 року представником відповідача АТ «Запоріжгаз» подано відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що\~на виконання вимог законодавства, працівниками АТ «Запоріжгаз» за адресою: [ADDRESS] встановлено загальнобудинковий вузол обліку газу за рахунок Оператора ГРМ. Після прийняття вузла обліку в експлуатацію обсяги спожитого природного газу мешканцям будинку визначаються: для споживачів, що мають лічильники газу за показаннями таких лічильників; для споживачів, що не мають квартирних лічильників газу за показаннями будинкового вузла обліку, з яких виключаються сумарні показання квартирних лічильників газу, встановлених у цієї групи споживачів, з подальшим розподілом такої різниці оператором газорозподільної системи між споживачами, які не мають квартирних лічильників газу, пропорційно кількості осіб, зареєстрованих у квартирі або іншому ізольованому житловому приміщенні. 16.06.2021 р. працівниками АТ «Запоріжгаз» було здійснено демонтаж загальнобудинкового вузла обліку газу на періодичну повірку. За результатами повірки, було прийнято рішення щодо направлення вказаного лічильника до заводу-виробника для проведення ремонту. За повідомленням заводу-виробника ЗВОГ визнаний непридатним до подальшої експлуатації, проведення ремонту є недоцільним. У разі передбачення достатнього фінансування робіт із забезпечення побутових споживачів приладовим обліком у тарифі АТ «Запоріжгаз» на послуги розподілу природного газу, Товариством буде вжито заходів щодо забезпечення споживачів приладами обліку. Відповідно до п. 8 Тимчасового положення: у разі виявлення представниками оператора газорозподільної системи порушень, пов`язаних з виходом з ладу будинкового вузла обліку, обсяг спожитого газу споживачами, які не мають квартирних лічильників газу, визначається згідно із середнім обсягом споживання газу за три попередні місяці до моменту виходу з ладу будинкового вузла обліку. Кодексом ГРМ передбачено, що укладення акта розмежування балансової належності та експлуатаційної відповідальності сторін в багатоквартирних будинках між Оператором ГРМ та співвласниками багатоквартирного будинку не є обов`язковим. Заявлені позивачами вимоги не відповідають способам захисту судом цивільних прав та інтересів. Крім того, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Таким чином, позивачам було відомо про нібито порушене їх право в частині встановлення загальнобудинкового лічильника газу та визначення об`єму та обсягу спожитого газу, виходячи із показників загальнобудинкового вузлу обліку, однак в межах строків позовної давності не звернулися до суду, але сплачували рахунки, які виставлялися постачальниками природного газу, і звернулися до суду з пропуском строку позовної давності. Загальнобудинковий вузол обліку, що був встановлений на межі балансової належності (точкою комерційного обліку) за адресою: [ADDRESS] , тобто на ГРМ, перебуває в оперативному управлінні Товариства, а не у власності мешканців житлового будинку, до того ж, у випадку встановлення у позивачів індивідуальних лічильників газу, загальнобудинковий вузол обліку стає дублюючим (контрольним) ЗВТ. Посилаючись на зазначені обставини, просить суд застосувати строк позовної давності та відмовити в задоволенні позовної заяви. Позивачі в судове засідання не з`явилися, надали суду заяву про розгляд справи без їх участі, на задоволенні позовних вимог наполягають в повному обсязі. Представник позивача [PERSON] [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити, зазначив, що порушення є триваючим, а тому строк позовної давності не пропущений. Представник відповідача АТ «Оператор газорозподільної системи «Запоріжгаз» в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, посилаючись на обставини, викладені у відзиві, просив застосувати строк позовної давності. Представники відповідачів ТОВ «Запоріжгаз збут», ТОВ «ГК «Нафтогаз України» будучи належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, до судового засідання не з`явилися, відзив на позов не надали. Дослідивши матеріали цивільної справи, вислухавши думку учасників процесу, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню у зв`язку з наступним. Відповідно до ч. 1\~ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до вимог\~ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст.\~81,\~83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. На підставі\~ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом встановлено, що [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] мешкають у будинку [ADDRESS] , та є споживачами природного газу, що визнається учасниками справи та підтверджується копіями повідомлень про сплату рахунків за газ. АТ «Оператор газорозподільної системи «Запоріжгаз» є оператором ГРМ (оператор газорозподільної системи, до газових мереж якого підключений об`єкт споживача). Представниками ПАТ «Запоржігаз» на житловому будинку за адресою: [ADDRESS] встановлений комерційний вузол обліку газу. Вузол обліку прийнято до експлуатації за відсутності представника споживача (споживачів). 19.11.2024 року позивачі, шляхом направлення засобами поштового зв`язку, звернулися до АТ «Запоріжгаз» із колективною заявою про встановлення індивідуальних лічильників газу. Згідно з частиною першою статті 5\~Закону України\~«Про захист\~прав споживачів» держава забезпечує споживачам захист їх прав, надає можливість вільного вибору продукції, здобуття знань і кваліфікації, необхідних для прийняття самостійних рішень під час придбання та використання продукції відповідно до їх потреб, і гарантує придбання або одержання продукції іншими законними способами в обсязі, що забезпечує рівень споживання, достатній для підтримання здоров`я і життєдіяльності. Відповідно до пунктів 2, 3, 4, 7 частини першої статті 21 Закону України\~«Про захист прав споживачів», крім інших випадків порушень прав споживачів, права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо: при реалізації продукції будь-яким чином порушується свобода волевиявлення споживача та/або висловлене ним волевиявлення; при наданні послуги, від якої споживач не може відмовитись, а одержати може лише в одного виконавця, виконавець нав`язує такі умови одержання послуги, які ставлять споживача у нерівне становище порівняно з іншими споживачами та/або виконавцями, не надають споживачеві однакових гарантій відшкодування шкоди, завданої невиконанням (неналежним виконанням) сторонами умов договору; порушується принцип рівності сторін договору, ціну продукції визначено неналежним чином. Як зазначено в преамбулі Закону України\~«Про житлово-комунальні\~послуги» (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) цей\~Закон\~визначає основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки. Відповідно до\~статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»\~у цьому Законі наведені нижче терміни вживаються в такому значенні: житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил; виконавець - суб`єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору; засіб обліку - прилад, технічний пристрій для обліку кількісних та/або якісних показників житлово-комунальної послуги, який має нормовані метрологічні характеристики; комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газопостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством; норми споживання - кількісні показники споживання житлово-комунальних послуг, затверджені згідно із законодавством відповідними органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування; споживач - фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу. Згідно зі статтею 2 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»\~державна політика у сфері житлово-комунальних послуг базується на таких принципах: забезпечення раціонального використання наявних ресурсів та сталого розвитку населених пунктів; регулювання цін/тарифів на житлово-комунальні послуги, перелік яких визначено цим Законом, з урахуванням досягнутого рівня соціально-економічного розвитку, природних особливостей відповідного регіону та технічних можливостей; забезпечення рівних можливостей доступу до отримання мінімальних норм житлово-комунальних послуг для споживачів незалежно від соціального, майнового стану, віку, місцеперебування та форми власності юридичних осіб тощо; забезпечення соціального захисту малозабезпечених громадян. Статтею 3\~Закону України\~«Про житлово-комунальні\~послуги» визначено, що предметом регулювання цього Закону є правовідносини, що виникають між виробниками, виконавцями, споживачами у процесі створення, надання та споживання житлово-комунальних послуг, суб`єктами цього Закону є органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, власники, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг. Відповідно до частини першої статті 14\~Закону України\~«Про житлово-комунальні\~послуги» залежно від порядку затвердження цін/тарифів на житлово-комунальні послуги вони поділяються на три групи: перша група - це житлово-комунальні послуги, ціни/тарифи на які затверджують уповноважені центральні органи виконавчої влади, а у випадках, передбачених законом, - національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг. Тарифи на газопостачання відносяться до першої групи. Згідно з частиною першою статті 19\~Закону України\~«Про житлово-комунальні\~послуги» відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Споживач має право одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору (частини перша, друга статті 20 цього Закону). Згідно з п. 1 ч. 2 ст.\~21\~Закону України\~«Про житлово-комунальні\~послуги» виконавець зобов`язаний забезпечувати своєчасність та відповідну якість житлово-комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договору. Як зазначено у частині першій статті 30 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», державне регулювання цін/тарифів базується на таких основних принципах як доступності житлово-комунальних послуг для всіх споживачів та рівності правових гарантій. Правові, економічні та організаційні засади забезпечення всіх категорій споживачів вузлами обліку природного газу з метою запровадження повного комерційного (приладового) обліку природного газу визначені Законом України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу». Відповідно до глави 1 розділу 1 Кодексу ГРС Оператор ГРМ - суб`єкт господарювання, що на підставі ліцензії здійснює діяльність з розподілу природного газу газорозподільною системою, яка знаходиться у його власності або користуванні відповідно до законодавства, та здійснює щодо неї функції оперативно-технологічного управління. АТ «Запоріжгаз» є оператором ГРМ. Відповідно до частини першої статті 3\~Закону України\~«Про забезпечення\~комерційного обліку\~природного газу» фінансування робіт з оснащення лічильниками газу населення здійснюється за рахунок: коштів суб`єктів господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території; коштів відповідного бюджету; інших джерел, не заборонених законодавством. Згідно зі статтею 6\~Закону України\~«Про забезпечення\~комерційного обліку\~природного газу» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) суб`єкти господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території, зобов`язані забезпечити встановлення лічильників газу: а) для населення, що проживає у квартирах та приватних будинках, в яких газ використовується комплексно, у тому числі для опалення, - до 1 січня 2012 року; для підігріву води та приготування їжі - до 1 січня 2016 року; тільки для приготування їжі - до 1 січня 2018 року (відповідно до абзацу четвертого підпункту «а» пункту 2 частини першої статті 6 зі змінами, внесеними згідно із Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» щодо порядку встановлення лічильників споживачам природного газу», - тільки для приготування їжі - з 01 січня 2023 року.). Тобто цією статтею визначено обов`язок газорозподільної організації встановити саме квартирні прилади обліку газу в багатоквартирному будинку. Відтак, відмова АТ «Запоріжгаз» встановити індивідуальні лічильники позивачам суперечить вимогам законодавства та порушує права позивачів. Вказаного висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові № 14-347цс18 від 07 листопада 2018 року (справа № 214/2435/17). Позивачі є споживачами природного газу, а АТ «Запоріжгаз» - оператором ГРМ, виконавцем комунальної послуги, спрямованої на задоволення потреби фізичної особи у забезпеченні газопостачанням. Відповідно до пунктів 1.1 - 1.3 Типового договору цей договір є публічним, регламентує порядок та умови переміщення природного газу з метою фізичної доставки Оператором ГРМ обсягів природного газу, які належать споживачам (їх постачальникам), до об`єктів споживачів, а також правові засади санкціонованого відбору природного газу з газорозподільної системи. Умови договору однакові для всіх споживачів України. Відповідно до пункту 3 глави 3 розділу VI Кодексу ГРМ договір є договором приєднання, що укладається з урахуванням вимог статей 633, 634, 641 та 642\~ЦК України на невизначений строк. Фактом приєднання споживача до умов договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які засвідчують його бажання укласти договір, зокрема сплата рахунку оператора ГРМ, та/або документально підтверджене споживання природного газу. У пункті 1.4 Типового договору вказано, що термін, що використовується в цьому договорі, має таке значення: «споживач» - фізична або юридична особа чи фізична особа - підприємець, об`єкт якої підключений до газорозподільної системи Оператора ГРМ. Інші терміни вживаються у значеннях, наведених у Законі України «Про ринок природного газу»\~та Кодексі ГРС. Судом встановлено, що позивачі приєдналися до вказаного Типового договору, оскільки щомісячно споживають природний газ та щомісячно сплачують рахунки за спожитий природний газ. Відповідно до вимог статті 526\~ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином, відповідно до умов договору. У частині першій статті 626\~ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох і більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до вимог статті 629\~ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Положенням постанови НКРЕКП, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 28 грудня 2011 року № 150 «Про встановлення тарифу на транспортування природного газу та про встановлення тарифу на послуги з розподілу природного газу» (з 2011 року до 31 травня 2017 року) до структури тарифу було включено вартість витрат на встановлення лічильників газу населенню за кожні поставлені (розподілені) 1000 куб. м природного газу. Згідно із додатком 1 до цієї постанови НКРЕКП в структурі тарифу затверджено витрати на встановлення лічильників газу населенню за поставлені 1000 куб. м природного газу, які становили 6,96 грн., а згідно з додатком 1 до постанови від 27 вересня 2016 року № 1625 у структурі тарифу витрати на встановлення індивідуальних лічильників газу населенню за розподілені 1000 куб. м становлять 25,20 грн. Оскільки позивачі виконували свій обов`язок щодо сплати отриманих послуг, у тариф яких включено і вартість та роботи зі встановлення індивідуальних лічильників газу населенню, суд вважає, що вимоги\~статті 6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу»\~мають вищу юридичну силу, ніж рішення Національної комісії, яка здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг.\~\~ Відмова АТ «Запоріжгаз» встановити індивідуальні лічильники позивачам суперечить вимогам законодавства, порушує права позивачів. З урахуванням статті 5 Закону України «Про захист прав споживачів»,статті 2\~Закону України\~«Про житлово-комунальні\~послуги» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) волевиявлення позивачів на встановлення індивідуальних лічильників газу не може бути порушеним. Відповідно до пункту 4 Тимчасового положення про порядок проведення розрахунків за надання населенню послуг з газопостачання в умовах використання загальнобудинкового вузла обліку, затвердженого постановою Кабінету\~Міністрів України\~від 16\~травня 2002\~року №\~620 (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), встановлення будинкового вузла обліку, в тому числі витрати на проектування, монтаж, здійснюється за кошти сторони, яка ініціювала встановлення такого вузла обліку. Власник (власники) будинку (будинків) (квартир), особа, відповідальна за експлуатацію будинку (будинків) (далі - експлуатаційна організація), балансоутримувач будинку (будинків) тощо та оператор ГРС зобов`язані врегулювати між собою договірні відносини щодо зняття показань будинкового вузла обліку та лічильників газу, установлених у квартирі (за їх наявності),\~а також забезпечення можливості проведення монтажу, збереження та здійснення експлуатації будинкового вузла обліку. У разі неврегулювання зазначених питань газопостачання такому будинку, групі будинків, групі споживачів може бути припинено відповідно до законодавства. Передбачене договірне врегулювання не було здійснено з відповідним балансоутримувачем багатоквартирного будинку (управителем). Суду не надавалися укладені договори на проведення монтажних робіт, здійснення експлуатації (обслуговування) та про зняття показань з встановленого будинкового вузла обліку природного газу. Встановлення загальнобудинкового вузла обліку газу без погодження із позивачами та нарахування вартості спожитого газу на підставі показників загальнобудинкового вузла обліку газу порушують права позивачів, оскільки в процесі обліку спожитого газу не відображається фактичне споживання газу кожним окремо споживачем багатоквартирного будинку, у квартирі якого немає лічильника, що призводить до нарахування вартості споживання газу, який насправді споживачами не використовувався. Внаслідок бездіяльності АТ «Запоріжгаз» споживачі газу в одному будинку поставлені у нерівне становище. Згідно з частиною першою статті 3\~Закону України\~«Про забезпечення\~комерційного обліку\~природного газу» фінансування робіт з оснащення лічильниками газу населення здійснюється за рахунок: коштів суб`єктів господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території; коштів відповідного бюджету; інших джерел, не заборонених законодавством. Саме на АТ «Запоріжгаз» покладений обов`язок встановлення лічильників газу, лише воно повинне вживати заходів щодо залучення інших джерел фінансування цих робіт і покладання такого обов`язку на позивачів є неправомірним. Вказаний висновок відповідає правовій позиції, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 листопада 2018 року у справі № 214/2435/17 (провадження № 14-347цс18), та постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду: від 20 лютого 2019 року у справі № 212/5712/17 (провадження № 61-116св19),від24жовтня2019рокуу справі № 214/5776/17 (провадження № 61-13554св19), від 01 квітня 2020 року у справі № 202/2/18 (провадження № 61-22901св19), від 02 вересня 3030 року у справі № 725/5727/18 (провадження № 61-15791св19). За таких обставин, суд дійшов висновку, що відмова АТ «Запоріжгаз» від свого обов`язку встановити індивідуальні лічильники позивачам суперечить вимогам законодавства, порушує права позивачів. Визначаючи спосіб захисту порушеного права, суд виходить з того, що право на встановлення індивідуальних лічильників газу побутовим споживачам газу у їх квартирах встановлено законодавством, додаткового визнання цього права судовим рішенням не потребується, а тому суд вважає, що ефективним способом захисту порушеного права позивачів в даному випадку буде зобов`язання відповідача АТ «Запоріжгаз» за свій рахунок здійснити встановлення індивідуальних газових лічильників в квартирах позивачів. На думку суду такий спосіб захисту не суперечить закону, відповідає інтересам позивачів, змісту порушеного права, характеру його порушення, дозволяє забезпечити реальне поновлення порушених прав. Звертаючись до суду, позивачі просили здійснити перерахунок об`ємів (обсягів) розподіленого газу з листопада 2017 року на підставі норм, які встановлені Постановою Кабінету Міністрів України № 619 від 08 червня 1996 року «Про затвердження норм споживання природного газу населенням у лазі відсутності газових лічильників». Відповідно до норм споживання природного газу, які встановлені даною постановою КМУ норма споживання природного газу побутовими споживачами які мають лише газову плиту за наявності централізованого гарячого водопостачання та не мають лічильника газу становить 3 м.куб. на одну зареєстровану особу. Позивачі починаючи з 2017 року сплачують не по встановленим нормам 3 м.куб., а по показам загальнобудинкового лічильника газу, який не відображає фактичну кількість природного газу, який споживається кожним конкретно споживачем. З огляду на викладене суд вважає, що вищевказані позовні вимоги підлягають задоволенню частково, а саме підлягають задоволенню вимоги про визнання неправомірними дій АТ «Запоріжгаз» щодо збільшення об`ємів (обсягів) розподіленого газу з листопада 2017 року, а також вимоги про зобов`язання АТ «Запоріжгаз» здійснити перерахунок об`ємів (обсягів) розподіленого газу у помешканнях - квартирах позивачів за період з листопада 2017 року, але такий перерахунок необхідно здійснити відповідно до норм споживання природного газу побутовими споживачами природного газу у разі відсутності лічильників газу, які були встановлені Кабінетом Міністрів України у відповідний період з врахуванням вищезазначених вимог законодавства. Також судом встановлено, що згідно з постановою НКРЕКП від 28.05.2015р. № 1652, ТОВ «Запоріжгаз збут» в установленому порядку отримало ліцензію на постачання природного газу за регульованим тарифом з 01.07.2015 р., тому на даний час, а також на час виникнення спірних правовідносин, є постачальником газу, зокрема, для побутових споживачів, які проживають на території м. Запоріжжя. Постановою НКРЕКП\~від 30.09.2015\~р.\~№ 2496 затверджено правила постачання природного газу, які регулюють відносини, що виникають між постачальниками та споживачами природного газу, з урахуванням їх взаємовідносин з операторами газорозподільної системи/газотранспортної системи. Позивачами не наведено жодного обґрунтування того, яким чином ТОВ «ГК «Нафтогаз України» порушено право позивачів та яким чином і на якій підставі можуть бути поновлені їх права саме постачальником природного газу. АТ «Запоріжгаз» забезпечує розподіл природного газу, а ТОВ «Запоріжгаз збут» - постачання природного газу. Суд задовольняє\~дану вимогу\~саме у\~спосіб зобов`язання\~ТОВ «Запоріжгаз\~збут» здійснити\~позивачам перерахунок\~фактичного об`єму\~та обсягу\~споживання (розподілу)\~природного газу\~за весь\~період,\~та перерахувати\~суму заборгованості\~з урахуванням\~того, що з травня 2022 року позивачі знаходяться в реєстрі постачальників ТОВ «ГК «Нафтогаз України», а сплата за розподіл природного газу здійснюється за рахунками ТОВ «Запоріжгаз збут», тому відповідні показники підлягають переданню ТОВ «ГК «Нафтогаз України». Таким чином, вимоги позивачів до ТОВ «Запоріжгаз збут» про проведення перерахунку плати за спожитий природний газ за період з листопада 2017 р. є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Щодо заяви представника відповідача АТ «Запоріжгаз» про застосування строків позовної давності суд зазначає наступне. Згідно із ст.256 ЦК України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до вимог статті 257\~ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Посилання представника АТ «Запоріжгаз» в частині пропуску позивачем строку позовної давності судом відхиляються, оскільки порушення прав позивачів є триваючим, що узгоджується зі сталою практикою Верховного Суду. Зокрема, вказана правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 25 червня 2020 року в справі № 212/7490/17-ц (провадження № 61-1511св19), від 23 листопада 2020 року у справі № 212/3482/18, від 18 листопада 2020 року у справі № 212/4456/19, від 15 грудня 2021 року у справі № 212/8756/19 (провадження № 61-5873св20), від 12 січня 2022 року у справі № № 212/2311/19 (провадження № 61-526св20). Крім того, відповідно до\~ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Згідно із ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Позивачі у справах про захист прав споживачів звільнені від сплати судового збору, тому судовий збір підлягає стягненню з відповідачів в дохід держави пропорційно задоволеної частини вимог. Таким чином, в дохід держави необхідно стягнути судовий збір з АТ «Запоріжгаз» в розмірі 1211,20 грн. та з ТОВ «Запоріжгаз збут» в розмірі 1\~211,20 грн.

Outcome: partial