Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-30 00:00:00

У квітні 2025 року товариство з обмеженою відповідальністю «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» (надалі ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС») звернулось в суд з позовом до [PERSON] (надалі відповідач/позичальник) про стягнення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту №630967 від 14 червня 2021 року в розмірі 68129,84 грн, судового збору в розмірі 2422,40 грн, а також витрат на правничу допомогу в розмірі 6000,00 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 14 червня 2021 між товариством з обмеженою відповідальністю «СЛОН КРЕДИТ» (надалі ТОВ «СЛОН КРЕДИТ») та [PERSON] укладено договір про надання споживчого кредиту №630967, за умовами якого відповідачу було надано кредит у розмірі 35625,00 грн строком на 1096 днів, з кінцевим терміном повернення 14 червня 2024 року, розмір відсоткової ставки за перший день користування кредитом (включно) - 25% в день (9125 % річних), за всі наступні дні користування кредитом, починаючи з другого дня (включно) й до кінця строку надання кредиту 85 % річних. 31 січня 2025 року між ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» та ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» укладено договір факторингу №31012025, на підставі якого до позивача перейшло право вимоги за договором про надання споживчого кредиту №630967 від 14 червня 2021 року. У зв`язку з неналежним виконанням [PERSON] кредитних зобов`язань станом на 17 квітня 2025 року утворилась заборгованість у розмірі 68129,84 грн, з яких: 31048,67 грн заборгованості за тілом кредиту; 37081,67 грн заборгованість за відсотками. Представник позивача в позовній заяві просив розглянути справу без його участі за наявними у справі матеріалами, не заперечив проти заочного розгляду. Відповідач відповідно до вимог статей 128, 130 ЦПК України та з урахуванням висновків, викладених в постановах Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі №760/17314/17, від 30 листопада 2022 року у справі № 760/25978/13-ц, від 21 грудня 2022 року у справі №757/15603/19 вважається належним чином повідомленим про розгляд справи, заяв по суті не подавав, клопотань не заявляв. Фіксування судового процесу технічними засобами не проводилося у відповідності до ч.2\~ст.247 ЦПК України. Ухвалою Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 16 травня 2025 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Ухвалою Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 09 липня 2025 року постановлено заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку про наступне. Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, 14 червня 2021 року між ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» та [PERSON] укладено договір про надання споживчого кредиту №630967, за умовами якого позичальник отримав грошові кошти в сумі 35625,00 грн, з яких на картковий рахунок 28500,00 грн згідно платіжного доручення №5975 від 14 червня 2021 року, 7125,00 грн процентна ставка 25% за перший день користування кредитом, з процентною ставкою у розмірі 85 % річних за наступні дні користування кредитом. Строк кредиту становить 1096 днів, з кінцевим терміном повернення 14 червня 2024 року. Метою отримання кредиту є споживчі (особисті) потреби. В матеріалах справи наявна заява-анкета на отримання кредиту [PERSON] та паспорт споживчого кредиту (інформація, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит), додатком до якого є таблиця обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит. Сума щомісячного платежу за договором становить 2759,00 грн, що включає суму кредиту та проценти за користування кредитними коштами. В таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит зазначена сума кредиту за договором/погашення суми кредиту 28500,00 грн; відсоток за перший день користування кредитом\~7125,00 грн. Платіжним дорученням №5975 від 14 червня 2021 року підтверджується факт перерахування коштів згідно кредитного договору №630967 від 14 червня 2021 року [PERSON] в розмірі 28500,00 грн. [PERSON] виконув свої зобов`язання по сплаті кредиту, проте з листопада 2022 року припинив виконання умов договору. 31 січня 2025 року між ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» (клієнт) та ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» (фактор) укладено договір про надання послуги з факторингу №31012025, у відповідності до умов якого ТОВ «ФК «СЛОН КРЕДИТ» передає (відступає) на користь ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» приймає належні ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників, в тому числі набуло право вимоги до відповідача за договором про надання споживчого кредиту №630967 від 14 червня 2021 року. Згідно договору надання послуг з факторингу №31012025 від 31 січня 2025 року реєстр прав вимоги\~означає перелік прав вимог до боржників, що відступаються за цим договором. Форма реєстру прав вимог наведена в Додатку № 1 до цього Договору. Відповідно до п.4.5 даного договору з моменту переходу права вимоги від клієнта до фактора згідно відповідного реєстру прав вимог, фактор є таким, що замінив клієнта у правовідносинах з боржниками, що існують на дату відступлення (передачі) прав вимоги та мають відношення до прав вимог. За змістом витягу із додатку №1-1 до договору надання послуг з факторингу №31012025 від 31 січня 2025 року до фактора перейшло право грошової вимоги до боржника [PERSON] за договором про надання споживчого кредиту №630967 від 14 червня 2021 року в сумі 68129,84 грн, з яких: 28500,00 кошти перераховані на рахунок боржника; 7125,00 грн проценти за перший день користування кредитом; 25484,41 сума заборгованості за коштами, що перераховані на рахунок боржника; 5563,76 грн сума заборгованості за процентами за видачу кредиту (проценти за перший день кредитування); 37081,67 грн сума заборгованості за нарахованими процентами (з другого дня користування кредитом). Згідно акту прийому - передачі реєстру боржників\~\~від 31 січня 2025 року до\~\~договору надання послуг з факторингу №31012025 від 31 січня 2025 року ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» передало, а ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС»\~прийняло реєстр боржників і набуло право вимоги за договором про надання споживчого кредиту №630967 від 14 червня 2021 року до [PERSON] . Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони (абзац перший частини першої статті 207 ЦК України). Кредитний договір укладається у письмовій формі (частина перша статті 1055 ЦК України). Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом (частина третя статті 1054 ЦК України). Кредитодавець розміщує на своєму офіційному веб-сайті інформацію, необхідну для отримання споживчого кредиту споживачем. Така інформація повинна містити наявні та можливі схеми кредитування у кредитодавця. Споживач перед укладенням договору про споживчий кредит має самостійно ознайомитися з такою інформацією для прийняття усвідомленого рішення (частина перша статті 9 Закону України «Про споживче кредитування»). До укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту. Зазначена інформація безоплатно надається кредитодавцем споживачу за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту), встановленою у Додатку 1 до Закону України «Про споживче кредитування», у письмовій формі (у паперовому вигляді або в електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством) із зазначенням дати надання такої інформації та терміну її актуальності. У такому разі кредитодавець визнається таким, що виконав вимоги щодо надання споживачу інформації до укладення договору про споживчий кредит згідно з частиною третьою цієї статті (частина друга статті 9 Закону України «Про споживче кредитування»). Договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами. Примірник укладеного в електронному вигляді договору про споживчий кредит та додатки до нього надаються споживачу у спосіб, що дозволяє встановити особу, яка отримала примірник договору та додатків до нього, зокрема, шляхом направлення на електронну адресу або іншим шляхом з використанням контактних даних, зазначених споживачем під час укладення договору про споживчий кредит. Обов`язок доведення того, що один з оригіналів договору (змін до договору) був переданий споживачу, покладається на кредитодавця (стаття 13 Закону України «Про споживче кредитування»). Тлумачення вказаних норм свідчить, що: під формою правочину розуміється спосіб вираження волі сторін та/або його фіксація; правочин оформлюється шляхом фіксації волі сторони (сторін) та його змісту. Така фіксація здійснюється різними способами: першим і найпоширенішим з них є складання одного або кількох документів, які текстуально відтворюють волю сторін; зазвичай правочин фіксується в одному документі. Це стосується як односторонніх правочинів, (наприклад, складення заповіту), так і договорів (дво- і багатосторонніх правочинів). Домовленість сторін дво- або багатостороннього правочину, якої вони досягли, фіксується в його тексті, який має бути ідентичним у всіх сторін правочину; потрібно розмежовувати форму правочину та спосіб підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавцем по наданню споживачу інформації, необхідної для порівняння різних пропозицій кредитодавця. Способом підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавця є паспорт споживчого кредиту. Ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту. Така правова позиція міститься у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 23 травня 2022 року у справі №393/126/20, яка в силу вимог ч.4\~ст.263 ЦПК України\~підлягає врахуванню. Згідно зі статтею 526\~ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до статті 611\~ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст.1048 та ч. 1 ст.1054\~ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюється договором. Отже, припис абз.2 ч.1 ст.\~1048\~ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після спливу визначеного договором строку кредитування право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. За змістом ч.1 ст. 627\~ЦК України відповідно до статті 6\~цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Частиною 1 статті 1054\~ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ч.1 ст.81\~ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На підставі ч.2 ст.76 ЦПК України, ч.2 ст.\~77\~ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Засобами доказування є письмові, речові і електронні докази; висновки експертів; показання свідків. Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи. Обов`язок доказування покладається на сторони. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності. Суд не може збирати докази за власною ініціативою. Відповідно до вимог статті 12\~ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому\~статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Матеріали справи не містять підтверджень того, що для [PERSON] у відповідності до договору про надання споживчого кредиту №630967 від 14 червня 2021 року перераховано, визначений в договорі кредит в розмірі 35625,00 грн, а наявне платіжне доручення №5975 від 14 червня 2021 року про перерахунок йому коштів згідно кредитного договору №630967 від 14 червня 2021 року в розмірі 28500,00 грн. Тому за відсутності належних та допустимих доказів погодження умов договору, банк має право вимагати захисту своїх прав шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Зазначений висновок відповідає правовому висновку викладеному Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17-ц (провадження №14-131цс19). Підписання [PERSON] паспорта споживчого кредиту не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки у паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту. Зазначене відповідає правовим висновкам Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, викладеним у постанові від 23 травня 2022 року в справі №393/126/20. Аналогічне стосується таблиці обчислення вартості кредиту, що передує укладенню договору та не свідчить про укладення договору саме на таких істотних умовах. Суми, що вносилися відповідачем на картковий рахунок, зараховувалися банком у погашення заборгованості за процентами, нарахування яких не було погоджено сторонами. Оскільки банк не мав права нараховувати проценти за визначеною ним ставкою та у розмірі визначеному законом, сума повернутих відповідачем коштів має враховуватися при визначенні суми заборгованості, яка підлягає поверненню. Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором №630967 від 14 червня 2021 року відповідачем сплачено 26831,18 грн. Таким чином, заборгованість відповідача перед позивачем становить 1668,82 грн (28500,00 грн 26831,18 грн). До ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» перейшло право вимоги за договором про надання споживчого кредиту №630967 від 14 червня 2021 року, проте оскільки банк не мав права нараховувати проценти за визначеною ним ставкою та у розмірі визначеному законом, сума повернутих відповідачем коштів має враховуватися при визначенні суми заборгованості, яка підлягає поверненню. Щодо витрат на правничу допомогу. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Аналіз указаних норм права дає підстави для висновку, що сторона, на користь якої ухвалене судове рішення, має право на відшкодування понесених судових витрат, у тому числі витрат на професійну правничу допомогу. До складу витрат на професійну правничу допомогу включаються витрати з оплати винагороди адвоката за здійснення представництва інтересів учасника справи в суді та надання інших видів правової допомоги клієнту. Склад і розмір судових витрат входить до предмета доказування у справі, тому особа, яка заявила про витрати на професійну правничу допомогу, має документально підтвердити та довести, що такі витрати є дійсними, необхідними та розумними. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Зазначені критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (Рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України»). У рішенні Європейського суду «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. У постанові Об`єднаної палати Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі №922/445/19 висловлено правову позицію, згідно якої розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою. Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. В той же час при оцінці розміру витрат на правничу допомогу, що підлягають відшкодуванню, суд застосовує ряд критеріїв дійсність, обґрунтованість, розумність, реальність, пропорційність, співмірність, а також складність справи, значення справи для сторін і т.п. Згідно висновків Великої Палати Верховного Суду у справі № 755/9215/15-ц при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських послуг (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану сторін. Крім того, Верховний Суд у справах № 905/1795/18 та № 922/2685/19 зробив висновки про те, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулось рішення, всі її витрати на адвоката, якщо

Outcome: partial