Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-29 00:00:00

У квітні 2024 року позивач звернулась із даним позовом до суду. Свої позовні вимоги обгрунтовує тим, що вона 23 листопада 2002 року уклала з [PERSON] договір дарування садового будинку [ADDRESS]. З того часу позивач користується і садовим будинком і земельною ділянкою, на якій цей садовий будинок розташований. Ні [PERSON] , ні його рідні не мали жодних претензій до позивача. На підставі наведеного, позивач просила визнати за [PERSON] право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 3222410300:01:051:0266, площею 0,0596 га, що розташована в м. Боярка Фастівського району Київської області садівницьке товариство «Більшовик-2» за набувальною давністю. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 15.04.2024 року відкрито загальне позовне провадження у справі, призначено підготовче судове засідання. Згідно з розпорядженням керівника апарату Києво-Святошинського районного суду Київської області Распутньої Н.О. № 1707 від 24.10.2024 року щодо повторного автоматичного розподілу справи № 369/6130/24 та протоколу повторного автоматичного розподілу судової справи між суддями від 24.10.2024 року вказану справу передано на розгляд судді Янченку А.В. Ухвалою суду від 28.10.2024 року (суддя Янченко А.В.) справу прийнято до свого провадження, призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 10.02.2025 року закрито підготовче провадження, призначено справу до розгляду по суті. Позивач у судове засідання 05.05.225 року не з`явився, представник позивача подав до суду клопотання про розгляд справи без їх участі. Відповідач у судове засідання не з?явився, про дату та час розгляду позовної заяви був повідомлений належним чином. Правом на подання відзиву не скористався. Третя особа у судове засідання не з`явився, через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи у його відсутність. Проти позову не заперечував. У зв`язку з неявкою сторін в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Відповідно до постанови КЦС ВС від 30 вересня 2022 року за № 761/38266/14 якщо проголошення судового рішення не відбувається, то датою його ухвалення є дата складення повного судового рішення, навіть у випадку, якщо фактичне прийняття такого рішення відбулось у судовому засіданні, яким завершено розгляд справи і в яке не з`явились всі учасники такої справи. При цьому, дата, яка зазначена як дата ухвалення судового рішення, може бути відмінною від дати судового засідання, яким завершився розгляд справи і у яке не з`явились всі учасники такої справи. Дослідивши матеріали справи, суд встановив, що 23 листопада 2002 року [PERSON] уклала з [PERSON] договір дарування садового будинку [ADDRESS]. При цьому, в договорі дарування зазначено, що даний будинок розташований на земельній ділянці площею 0,0596 га, що знаходиться на території Боярської міської ради. Право власності на земельну ділянку на ім?я [PERSON] підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку серія КВ від 28 лютого 1996 року, про що було повідомлено позивача листом Головного управління Держгеокадастру від 04.08.2021 №Р-156/0-0.19-160/154-21. До даного листа було додано копію державного акту на ім?я [PERSON] . Враховуючи, що дарувальником за життя не було замовлено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), тому в договорі дарування від 23 листопада 2002 року відсутні дані щодо кадастрового номера земельної ділянки. Починаючи з 23 листопада 2002 року і по теперішній час (понад двадцять років) позивач добросовісно, відкрито та безпосередньо володіє земельною ділянкою, яку використовує для обслуговування свого садового будинку, утримує ї в належному стані, здійснює обробіток земельної ділянки, на якій розміщено садовий будинок, дотримуючись її цільового призначення, веде підсобне господарство. Дарувальник [PERSON] помер [INFO] . Спадкоємці не звертались до позивача щодо оформлення спадщини на земельну ділянку, оскільки їм було відомо, що покійний батько подарував садовий будинок [PERSON] . Оскільки позивач позбавлена можливості оформити земельну ділянку на своє ім`я вона звернулась до суду про визнання за нею права власності на земельну ділянку за набувальною давністю. Згідно з витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), що виготовлена 09.11.2022 Товариством з обмеженою відповідальністю «ВВОСС», земельна ділянка з кадастровим номером 3222410300:01:051:0256 станом на дату подання позовної заяви зареєстрована за [PERSON] . Згідно ст.ст. 55, 124 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір. Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Згідно ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюєтся або не визнається іншою особою. Згідно ч. 1. ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Згідно ч. 4 вказаної статті право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Згідно ч.1 ст.181 ЦК України до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Відповідно до роз`яснень, наведених у Постанові Пленуму вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. Відповідно до статті 120 Земельного кодексу України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. В даних нормах закріплено загальний принцип цілісності об?єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об?єкт розміщений. Згідно з цими нормами визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруди та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість і правового регулювання нормами цивільного і земельного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість. Враховуючи принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будинку, споруди, слід зробити висновок, що земельна ділянка слідує за нерухомим майном, яке придбаває особа, якщо інший спосіб переходу прав на земельну ділянку не визначено умовами договору чи приписами законодавства. При застосуванні положень статті 120 ЗК України у поєднанні з положеннями статті 125 ЗК України у редакції, що була чинною, починаючи з 1 січня 2002 року, слід виходити з того, що у випадку переходу у встановленому законом порядку права власності на об`єкт нерухомості, розміщений на земельній ділянці, що перебуває у власності особи, яка відчужила зазначений об`єкт нерухомості, у набувача останнього право власності на відповідну земельну ділянку виникає одночасно із виникненням права власності на такий об`єкт, розміщений на цій ділянці. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на розміщену на ній нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об`єкта права власності. Тобто за загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 120 ЗК України, особи, які набули права власності на будівлю чи споруду, стають власниками земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику. Така правова позиція висловлена Верховним Судом України в постановах від 11 лютого 2015 року у справі № 6-2цс15, від 12 жовтня 2016 року у справі № 6-2225цс16, від 13 квітня 2016 року у справі № 6-253цс16 і Велика Палата Верховного Суду не вбачала підстав для відступу від них. Відповідно до статті 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами. Згідно з довідкою садівницького товариства «Більшовик-2» від 27.12.2003 №12 [PERSON] є членом садівницького товариства, тобто використовує як будинок для проживання, так і земельну ділянку для його обслуговування. Враховуючи вищевикладене, а також те, що позивач понад двадцять років відкрито, неупереджено та добросовісно володіє земельною ділянкою з кадастровим номером 3222410300:01:051:0266, площею 0,0596 га, на якій розташований садовий будинок, що з 2002 року належить позивачу на підставі договору дарування, є підстави для визнання за позивачем права власності на земельну ділянку за набувальною давністю. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Крім цього, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі винести рішення по справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі. Враховуючи викладене, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі. Враховуючи, що позивач не заявляє вимогу про стягнення судового збору за подання позовної заяви з відповідача, питання щодо розподілу судового збору судом не вирішується.

Outcome: approved