Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-28 00:00:00

07 лютого 2023 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Полтавагаз», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: Комунальне підприємство «Бюро технічної інвентаризації Решетилівської міської ради Полтавської області», Решетилівська міська рада, Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції, про захист прав споживача, відшкодування матеріальної та моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що в жовтні 2022 року зі слів знайомих дізналася про те, що нібито квартира за адресою: [ADDRESS] , у якій вона з донькою проживає із 1996 року, належить іншій особі. З метою перевірки достовірності інформації, позивач 04.01.2023 року звернулася до Решетилівської дільниці експлуатації газорозподільної системи АТ «Оператора газорозподільної системи «Полтавагаз» (далі - Решетилівська ДЕГС) з проханням надати на її електронну пошту кольорову сканкопію договору від 1996 року про споживання природного газу за адресою: [ADDRESS] , оформленого на неї або на померлого [INFO] колишнього чоловіка [PERSON] . 12.01.2023 року позивач на свою електронну пошту отримала відповідь від Глобинського управління експлуатації газорозподільної системи АТ «Оператора газорозподільної системи «Полтавагаз» (далі - Глобинське УЕГС) за вих. № 52/1 від 11.01.2023 року про необхідність звернення до Решетилівської ДЕГС. 13.01.2023 року позивач звернулась до Решетилівської ДЕГС, де працівник абонентського відділу повідомила, що позивач не є власником квартири, а тому ніякої інформації не отримає. 17.01.2023 року позивач звернулась до начальника Решетилівської ДЕГС, який повідомив, що в зв`язку з тим, що позивач у 2013 році перекрила газопостачання у своїй квартирі, відсутній абонентський рахунок, позивач не є споживачем природного газу і тому жодних документів стосовно її квартири немає. Разом з тим, під час перевірки начальником Решетилівської ДЕГС документів стосовно багатоквартирного будинку за адресою: [ADDRESS] , було виявлено документи, що стосуються квартири [ADDRESS] , а саме «Наряд-допуск 3780 на производство газоопасных работ в газовом хозяйстве» від 23.01.2004 року та «Акт прийомки в експлуатацію робіт по установці побутового газового лічильника» від 23.01.2004 року, де замовником була не позивач, а інша особа - [PERSON] . Вказані документи були скріплені з документами, які стосувалися житла по вулиці Великотирнівській, датовані 13.11.2003 року. Вважає, що документи, які знаходилися в папці, містять підробку, оскільки на них були виправлення, а саме у наряді-допуску виправлений його номер, виправлене прізвище старшого майстра, проводились роботи без зазначення яких саме, а також на акті прийомки в експлуатацію робіт по установці побутового газового лічильника червоною ручкою (тією, що й написана дата 13.11.2003), написано та перекреслено номер 104170. 18.01.2023 року позивач звернулась на "гарячу" лінію АТ «Полтавагаз», де оператором було повідомлено номер її особового рахунку [NUMBER] . 18.01.2023 року позивач повторно звернулась до Решетилівської ДЕГС, Глобинського УЕГС та головного офісу АТ «Полтавагаз», із проханням надати інформацію щодо особового рахунку за адресою: [ADDRESS] ; про те, чому на її адресу не надходять рахунки за розподіл природного газу; про заводський номер лічильника, встановленого 23.01.2004 для обліку газу за адресою: [ADDRESS] ; про те, в кого із споживачів фактично знаходиться лічильник, «списаний» на її квартиру; ким був встановлений лічильник і на підставі яких правовстановлюючих документів, хто замовник та платник установки даного лічильника; про те, хто підписував акт виконаних робіт; кількість спожитого газу помісячно, який «списується» на її квартиру із 01.01.2004 року по теперішній час; прізвище, ім`я та по батькові особи (або назва юридичної особи) споживача, кому було передано її особовий рахунок для сплати послуг розподілу природного газу та хто його сплачує; про те, чому у Решетилівській ДЕГС немає жодної інформації щодо того, що позивач є споживачем природного газу за адресою: [ADDRESS] із 1996 року; коли і ким була вста- новлена пломба на підводі до газової плити, номер пломби та інші реквізити пломби, з обґрунтуванням того, чого саме таку пломбу було використано; коли і ким проводилася перевірка цілісності пломби по [ADDRESS] . Однак жодної відповіді позивач не отримала. 28.01.2023 року позивач повторно звернулася із запитом на інформацію, на що 02.02.2023 року АТ «Полтавагаз» повідомило про припинення розгляду її звернень, а також, що їй був надісланий лист, який, як зазначає позивач, вона не отримувала. Позивач вважає, що відповідач порушив її права як споживача, які відповідно до ч. 1 ст. 21 ЗУ «Про захист прав споживачів» вважаються в будь-якому разі порушеними. Так, відповідач позбавив її вибору ставити газовий лічильник, який було поставлено в квартирі позивача без її відому. Відповідач невірно оцінив свою ситуацію, що він є надавачем послуг, а не власником квартири позивача, та замість неї почав фактично розпоряджатися її власністю. Також відповідач не повідомив про номер газового лічильника, який нібито поставлений у квартирі позивача, а також не повідомив про те, що його нібито приходили ставити. До того ж відповідач взагалі не надав жодного документу стосовно надання послуги транспортування газу за адресою: [ADDRESS] , у квартиру, власником якої є позивач. Всупереч цього персональні дані власника її квартири були змінені і замість позивача зазначена інша особа [PERSON] , яка не є власником її квартири, оскільки, як зазначає позивач, вона свою квартиру не відчужувала. Вказує, що про порушення своїх прав споживача дізналася 17.01.2023 року, коли побачила, що згідно даних АТ «Полтавагаз» власником її квартири є [PERSON] . Зазначає, що про порушення своїх прав не могла довідатися раніше, бо не отримувала рахунків від АТ «Полтавагаз» на сплату послуг транспортування газу, які надходили невідомій їй особі [PERSON] . До того ж про порушення своїх прав не могла знати через те, що, на думку позивача, її обманювали всі працівники Решетилівської ДЕГС, що в неї немає активного рахунку. Доказом того, що відповідач визнає, що він порушив її права як споживача є та обставина, що зникла інформація із системи АТ «Полтавагаз» про її особовий рахунок [NUMBER] відразу після того, як позивач 18.01.2023 року звернулась на "гарячу" лінію АТ «Полтавагаз». Позивач вважає, що порушення її прав як споживача відбулося шляхом створення і поширення відповідачем недостовірної інформації про те, що власником квартири і, як наслідок, споживачем за адресою: [ADDRESS] є не [PERSON] , а інша особа. Спростування недостовірної інформації відповідно до ст. 277 ЦК України здійснюється АТ «Полтавагаз», адже вони створили і поширили недостовірну інформацію про те, що власником квартири і, як наслідком, споживачем за вказаною адресою є не вона, а інша особа. Таким чином, порушення прав споживача відбулося шляхом порушення її особистих немайнових прав: права на інформацію та права на особисті папери та розпорядження ними. Вважає, що спростування недостовірної інформації відповідно до ч. 7 ст. 277 ЦК України у спосіб, у який вона була поширена, неможливо, а тому суд на підставі ч. 2 ст. 278 ЦК України повинен вилучити із документообігу відповідача підшивку документів, які задокументовані нею 17.01.2023 на фото: "Наряд-допуск 3780 на производство газоопасных работ в газовом хозяйстве" від 23.01.2004; "Акт прийомки в експлуатацію робіт по установці побутового газового лічильника" від 23.01.2004; заяву [PERSON] , та документи споживача, який проживає по [ADDRESS] ), на яких зазначена дата 13.11.2003 - всі документи, на підставі яких відбулася імітація встановлення газового лічильника у квартирі позивача 23.01.2004 року. Також позивач зазначає, що порушення її прав споживача завдало їй матеріальної та моральної шкоди. Відповідно до ч. 4 ст. 22 ЦК України майнова шкода повинна бути відшкодована позивачу у розмірі вартості однокімнатної квартири у м. Решетилівка, ідентичній позивача. Також внаслідок порушення позивачу завдана моральна шкода полягала у душевних стражданнях, яких позивач зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою відповідача щодо неї; у душевних стражданнях, яких вона зазнала у зв`язку із знищенням відповідачем права власності на її майно та передачі відповідачем права власності на майно іншим особам; у приниженні її честі та гідності, оскільки працівники АТ «Оператор газорозподільної системи «Полтавагаз» на підвищених тонах на все приміщення створювала позивачу негативний імідж, що вона не будучи власником квартири, вимагає до себе відношення, як до власника. За таких обставин, існують всі підстави для відшкодування моральної шкоди, наявність яких підтверджується ненаданням відповіді на електронну пошту позивача на її запитання, поставлені у зверненнях від 18.01.2023 року та від 28.01.2023 року. Відтак, розмір матеріальної шкоди позивач оцінює у ринковій вартості однокімнатної квартири у м. Решетилівка, ідентичній позивача, що становить 20 000 доларів США. Враховуючи, що офіційний курс гривні щодо долара США станом на 07.02.2023 року становив 36,57 грн, то матеріальна шкода становить 731 400 грн. У свою чергу моральна шкода становить половину відшкодування матеріальної шкоди, тобто 365 700 грн. Такий розмір відшкодування шкоди, на думку позивача, буде достатнім для того, аби забути про страждання і переживання, пов`язані з незаконним позбавленням під час воєнного стану та пандемії COVID-19 її єдиного житла. Враховуючи викладене, позивач [PERSON] прохає суд поновити її порушені права споживача, шляхом вилучення у АТ «Оператора газорозподільної системи «Полтавагаз» таких документів для знищення: "Наряд-допуск 3780 на производство газоопасных работ в газовом хозяйстве" від 23.01.2004; "Акт прийомки в експлуатацію робіт по установці побутового газового лічильника" від 23.01.2004; заяву [PERSON] та документи споживача, котрий проживає на [ADDRESS] , на яких зазначена дата 13.11.2003 - всі, на підставі яких відбулася імітація встановлення газового лічильника у квартирі за адресою: [ADDRESS] 23.01.2004 року; зобов`язати АТ «Оператор газорозподільної системи «Полтавагаз» відновити знищений ним особовий рахунок [PERSON] [NUMBER] для сплати послуги транспортування газу за адресою: [ADDRESS] ; зобов`язати АТ «Оператор газорозподільної системи «Полтавагаз» відшкодувати позивачу матеріальну шкоду в розмірі 731 400 грн та моральну шкоду в розмір 365700 грн. 17 лютого 2023 року, 22 лютого 2023 року та 22 березня 2023 року від представника третьої особи, Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції - Мазур О. О. до суду надійшли письмові пояснення, в яких зазначено, що міжрегіональне управління забезпечує виконання організаційних та контрольних функцій щодо органів та установ нотаріату, та водночас, не може втручатися та нести відповідальність за вчинення нотаріальних дій нотаріусом. Міжрегіональним управлінням відповідно до п. 14 Порядку проведення перевірки організації роботи державних нотаріальних контор, державних нотаріальних архівів, організації нотаріальної діяльності приватних нотаріусів, дотримання державними і приватними нотаріусами порядку вчинення нотаріальних дій та виконання правил нотаріального діловодства, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 17 лютого 2014 року № 357/5, проведено перевірку шляхом витребування від приватного нотаріуса документів, з яких установлено, що позивач [PERSON] не є особою, щодо якої вчинялися нотаріальні дії. Тобто позивач відповідно до ст. 8 ЗУ «Про нотаріат» не має право на отримання відомостей, що становлять нотаріальну таємницю. Також до повноважень міжрегіонального управління не належить здійснення державної реєстрації прав на нерухоме майно. Щодо залучення Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції як третьої особи у справі зазначає, що позивачем необґрунтовано необхідність залучення Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції як третьої особи з підстав впливу рішення по справі на права, свободи, інтереси або обов`язки останньої. Позов не містить жодного обґрунтування, якими саме діями чи бездіяльністю міжрегіонального управління були порушенні права чи законні інтереси позивача. Письмові пояснення третьої особи Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, що надійшли 12.01.2024 року до Полтавського районного суду Полтавської області, 11.06.2024 року до Новосанжарського районного суду Полтавської області суд не бере до уваги, оскільки вони подавалися до інших судів. 22 лютого 2023 року від представника відповідача, АТ «Оператор газорозподільної системи «Полтавагаз» до суду надійшов відзив на позовну заяву [PERSON] , в якому АТ «Полтавагаз» позовні вимоги не визнає та прохає відмовити у їх задоволенні з таких підстав. Так, АТ «Полтавагаз» є оператором газорозподільної системи, тобто суб`єктом господарювання, що здійснює діяльність з розподілу природного газу газорозподільною системою та здійснює щодо неї функції оперативно-технічного управління. Розподіл природного газу здійснюється на підставі та умовах договору розподілу природного газу в порядку, передбаченому кодексом газорозподільних систем та іншими нормативно-правовими актами. Договір розподілу природного газу між Оператором ГРМ та споживачем укладається шляхом підписання заяви-приєднання споживача до умов договору розподілу природного газу. Фактом приєднання споживача до умов договору розподілу природного газу (акцентування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які засвідчують його бажання укласти договір розподілу природного газу, зокрема повернення підписаної заяви-приєднання, сплата рахунка Оператора ГРМ та/або документально підтверджене споживання природного газу. 10.10.2013 року згідно Акту на відключення газового обладнання від газової мережі за заявою [PERSON] від 10.10.2013 року, газопостачання до газової плити за адресою: [ADDRESS] припинене в присутності власника [PERSON] . На момент звернення позивача до суду, згідно облікової бази АТ «Полтавагаз» по об`єкту за адресою: [ADDRESS] ЕІС-код не присвоєно. Матеріали справи не містять доказів про звернення позивача із заявою до оператора ГРМ про приєднання до умов договору розподілу природного газу або про вчинення позивачем будь-яких дій, які засвідчують його бажання укласти договір розподілу природного газу. Таким чином, між сторонами не виникли договірні правовідносини щодо надання АТ «Оператор газорозподільної системи «Полтавагаз» послуг з розподілу (доставки) природного газу позивачу. Відтак позивач не є споживачем послуги розподілу природного газу. Щодо вимоги позивача поновити її порушені права шляхом вилучення в АТ «Полтавагаз» документів для знищення зазначає, що підставами для виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договір та інші правочини, завдання майнової (матеріальної) шкоди іншій особі. Оскільки між позивачем та відповідачем відсутні договірні правовідносини, вимоги позивача щодо відновлення її порушеного права споживача є необґрунтованими та безпідставними. Щодо вимоги про зобов`язання АТ «Полтавагаз» відшкодувати позивачу матеріальну шкоду у розмірі 731 400,00 грн зазначає, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну, відшкодовується особою, яка її завдала. За своєю правовою природою майновою шкодою є збитки (псування, погіршення або знищення цінності), завдані майну фізичної або юридичної особи внаслідок його пошкодження, необхідність провести затрати на відновлення майна чи інших цінностей, зайвих витрат з метою відновлення порушеного права. У свою чергу позивач оцінює нанесену їй матеріальну шкоду у розмірі ринкової вартості однокімнатної квартири у м. Решетилівка, що становить, 20 000 доларів США, що еквівалентно 731 400,00 грн. При цьому позивачем не надано будь-яких доказів неправомірності поведінки АТ «Полтавагаз», не доведено наявність спричиненої шкоди, причинного зв`язку між протиправною поведінкою та шкодою, вини. До позовної заяви не додано підтверджуючих документів та належних доказів спричинення матеріальної шкоди. Щодо вимоги про стягнення моральної шкоди зазначає, що під моральною шкодою необхідно розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Враховуючи, що між АТ «Полтавагаз» та позивачем відсутні будь-які договірні правовідносини та АТ «Полтавагаз» не вчиняло жодних незаконних дій по відношенню до позивача, тому відсутні будь-які законні та обґрунтовані підстави щодо можливості стягнення моральної шкоди на користь позивача. Також щодо зобов`язання АТ «Полтавагаз» відновити знищений ним особовий рахунок позивача [NUMBER] для сплати послуги транспортування газу за адресою: [ADDRESS] зазначає, що оскільки між сторонами відсутні договірні правовідносини, предметом яких є надання послуг розподілу відповідачем за адресою нерухомого майна позивача природного газу, тому такі вимоги щодо відновлення особового рахунку для сплати послуг розподілу природного газу є незаконними та безпідставними. Таким чином, враховуючи, що між АТ «Полтавагаз» та позивачем відсутні договірні правовідносини та те, що за адресою: [ADDRESS] в обліковій базі АТ «Полтавагаз» персональний код ідентифікації (ЕІС-код) відсутній, тому відповідач не має можливості розглядати звернення позивача по суті. До того ж відповіді на запити позивача від 18.01.2023 року та 28.01.2023 року були надані відповідними листами. За таких обставин, представник відповідача прохає відмовити у задоволенні позовних вимог у зв`язку з їх недоведеністю. 01 березня 2023 року від представника третьої особи, Решетилівської міської ради Полтавської області надійшли до суду письмові пояснення, в яких зазначено, що в Решетилівській міській раді відсутня інформація та документи про приватизацію квартири за адресою: [ADDRESS] . Також до повноважень Решетилівської міської ради не належить реєстрація місце проживання фізичних осіб та державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень. 06 березня 2023 року [PERSON] звернулась до суду з позовом як третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору до акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Полтавагаз», за участі позивача за первісним позовом [PERSON] та третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Комунальне підприємство «Бюро технічної інвентаризації Решетилівської міської ради Полтавської області», прокурор Полтавської обласної прокуратури як представник інтересів держави в бюджетній сфері з питань державної та комунальної власності, прокурор Полтавської обласної прокуратури як представник інтересів держави з питань земельних відносин, Решетилівська міська рада, Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції та Виконавчий комітет Решетилівської міської ради, про спростування недостовірної інформації, вилучення недостовірної інформації та відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої створенням, збиранням, зберіганням, використанням та поширенням недостовірної інформації. У позовній заяві [PERSON] зазначає, що вона разом із [PERSON] володіє квартирою за адресою: [ADDRESS] , яка належить на праві спільної сумісної власності. Вказує, що порушення її абсолютного права на власність, а саме квартиру, відбулося шляхом створення і поширення відповідачем недостовірної інформації про те, що власником квартири за адресою: [ADDRESS] є не [PERSON] та [PERSON] , а інша особа - [PERSON] . Внаслідок порушення прав позивачу було завдано матеріальну та моральну шкоди. Вважає, що майнова шкода повинна бути відшкодована у розмірі вартості однокімнатної квартири у м. Решетилівка, ідентичній позивача. При цьому моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких вона зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою відповідача щодо неї, а також у зв`язку зі знищенням відповідачем права власності на її майно та передачі відповідачем права власності на її майно іншим особам у її день народження, коли їй виповнилося 13 років. На підставі ч. 2 ст. 1166 ЦК України відповідач не може звільнятися від відшкодування матеріальної шкоди, бо свою вину він уже визнав, коли знищив особовий рахунок споживача [PERSON] - співвласника її квартири, після того, як оператор АТ «Полтавагаз» повідомила їм його. Зазначає, що розмір матеріальної шкоди оцінює у ринковій вартості однокімнатної квартири у м. Решетилівка, ідентичній позивача, що становить 20 000 доларів США. Враховуючи, що офіційний курс гривні згідно НБУ складає 36,57 грн, тому матеріальна шкода становить 731 400 грн. При цьому моральна шкода становить половину відшкодування матеріальної шкоди, тобто 365 700 грн. Таким розмір відшкодування шкоди, на думку позивача, буде достатнім для того, аби забути про страждання і переживання, пов`язані з незаконним позбавленням під час воєнного стану та пандемії COVID-19 її єдиного житла. Також [PERSON] вважає, що відповідач порушив її конституційне право, передбачене ст. 41 Конституції України, оскільки знищив усі документи стосовно споживача послуг [PERSON] та передав право власності на спільну квартиру безпосередньо від попереднього власника [PERSON] до [PERSON] . Зазначає, що приватним нотаріусом Полтавського районного нотаріального округу Полтавської області Бєлашем Ю. Д. були вчинені приховані нотаріальні дії з нерухомим майном, де ні вона, ні її мати, позивач за первісним позовом, не були стороною договору. Вважає, що надавач послуг вийшов за межі своїх повноважень і передав її квартиру третій особі [PERSON] . На підставі викладеного, [PERSON] прохає суд зобов`язати АТ «Оператор газорозподільної системи «Полтавагаз» спростувати недостовірну інформацію щодо власника квартири за адресою: [ADDRESS] , шляхом вилучення у АТ «Оператора газорозподільної системи «Полтавагаз» всіх документів, які містять недостовірну інформацію про те, що власниками квартири є інші особи, а не [PERSON] та [PERSON] ; зобов`язати АТ «Оператор газорозподільної системи «Полтавагаз» відшкодувати матеріальну шкоду в розмірі 731 400 грн та моральну шкоду в розмірі 365 700 грн. 10 березня 2023 року представник третьої особи, КП «Бюро технічної інвентаризації Решетилівської міської ради Полтавської області» подав до суду письмові пояснення, із проханням долучити їх до матеріалів справи. 28 березня 2023 року від представника відповідача, АТ «Оператор газорозподільної системи «Полтавагаз» до суду надійшов відзив на позовну заяву [PERSON] , в якому АТ «Полтавагаз» позовні вимоги не визнає та зазначає, що АТ «Полтавагаз» є оператором газорозподільної системи, тобто суб`єктом господарювання, що здійснює діяльність з розподілу природного газу газорозподільною системою та здійснює щодо неї функції оперативно-технічного управління. Розподіл природного газу здійснюється на підставі та умовах договору розподілу природного газу в порядку, передбаченому кодексом газорозподільних систем та іншими нормативно-правовими актами. Договір розподілу природного газу між Оператором ГРМ та споживачем укладається шляхом підписання заяви-приєднання споживача до умов договору розподілу природного газу. Фактом приєднання споживача до умов договору розподілу природного газу (акцентування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які засвідчують його бажання укласти договір розподілу природного газу, зокрема повернення підписаної заяви-приєднання, сплата рахунка Оператора ГРМ та/або документально підтверджене споживання природного газу. 10.10.2013 року згідно Акту на відключення газового обладнання від газової мережі за заявою [PERSON] від 10.10.2013 року, газопостачання до газової плити за адресою: [ADDRESS] припинене в присутності власника [PERSON] . На момент звернення [PERSON] до суду, згідно облікової бази АТ «Полтавагаз» по об`єкту за адресою: [ADDRESS] ЕІС-код не присвоєно. Таким чином, між сторонами не виникли договірні правовідносини щодо надання АТ «Оператор газорозподільної системи «Полтавагаз» послуг з розподілу (доставки) природного газу за вказаною адресою. Щодо вимоги про спростування недостовірної інформації щодо власника квартири шляхом вилучення у АТ «Оператор газотранспортної системи «Полтавагаз» всіх документів, які містять недостовірну інформацію про те, що власниками квартири є інші особи, а не [PERSON] та [PERSON] зазначає, що недостовірною інформацією є інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Зазначає, що сферою діяльності відповідача є розподіл природного газу газорозподільною системою та здійснення щодо неї функції оперативно-технологічного управління, а не реєстрація місця проживання фізичних осіб та державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Твердження [PERSON] стосовно порушення її конституційних прав, передбачених ст. 41 Конституції України шляхом передачі АТ «Полтавагаз» права власності на квартиру позивача від попереднього власника [PERSON] до [PERSON] є необґрунтованим та недоведеним, і таким, що ґрунтується на припущеннях. Зазначає, що право власності підтверджується правовстановлюючим документом. Так, в матеріалах справи містяться докази підтвердження того, що [PERSON] та [PERSON] є власниками квартири за адресою: [ADDRESS] на праві спільної сумісної власності. Наданий позивачем як доказ недостовірної інформації щодо власника квартири «Акт прийомки в експлуатацію робіт по установці побутового газового лічильника» від 23.01.2004 року є документом, який фіксує фактичне виконання робіт по установці побутового газового лічильника, а не документ, що посвідчує правовий зв`язок конкретного майна з особою його власника. Інформація, яка зазначена в Акті від 23.01.2004 року не дає можливості зробити висновок, що зазначена в ньому особа [PERSON] є власником квартири за адресою: [ADDRESS] . Також [PERSON] та [PERSON] , як власники квартири за адресою: [ADDRESS] , зі заявою про встановлення газового лічильника до АТ «Полтавагаз» не звертались, газовий лічильник за вказаною адресою не встановлювався. Згідно Акту про вилучення для знищення документів, не внесених до Національного архівного фонду від 28.12.2022 року, документи фонду Решетилівської ДЕГС Глобинського УЕГС АТ «Полтавагаз» «Наряд-допуск на виконання газонебезпечних робіт в газовому господарстві» № 3780 від 23.01.2004 року та «Акт прийомки в експлуатацію робіт по установці побутового газового лічильника» від 23.01.2004 року вилучені для знищення, як такі, що не мають культурної цінності та втратили практичне значення. Щодо вимоги про зобов`язання АТ «Полтавагаз» відшкодувати позивачу матеріальну шкоду в розмірі 731 400,00 грн зазначає, що за своєю правовою природою майновою шкодою є збитки (псування, погіршення або знищення цінності), завдані майну фізичної або юридичної особи внаслідок його пошкодження, необхідність провести затрати на відновлення майна чи інших цінностей, зайвих витрат з метою відновлення порушеного права. Для застосування такої відповідальності як стягнення збитків необхідна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками, вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає. У свою чергу позивач оцінює нанесену їй матеріальну шкоду у розмірі ринкової вартості однокімнатної квартири у м. Решетилівка, що становить, на думку позивача, 20 000 доларів США, що еквівалентно 731 400,00 грн. При цьому позивачем не надано будь-яких доказів неправомірної поведінки АТ «Полтавагаз», не доведено наявність спричиненої шкоди, причинного зв?язку між протиправною поведінкою та шкодою, вини. До позовної заяви не додано підтверджуючих документів та належних доказів спричинення матеріальної шкоди. Щодо зобов`язання АТ «Полтавагаз» відшкодувати позивачу моральну шкоду, яку позивач оцінює в розмірі 365 700,00 грн зазначає, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Оскільки між АТ «Полтавагаз» та позивачем відсутні будь-які договірні правовідносини та АТ «Полтавагаз» не вчиняло жодних незаконних дій по відношенню до позивача, тому відсутні будь-які законні та обґрунтовані підстави щодо можливості стягнення моральної шкоди на користь позивача. Враховуючи викладене, представник відповідача прохає відмовити у задоволенні позовних вимог у зв`язку з їх недоведеністю. Крім цього, подані представником відповідача, АТ «Оператор газорозподільної системи «Полтавагаз» відзиви по позовну заяву, що надійшли: 25.01.2024 року до Полтавського районного суду Полтавської області, 30.05.2024 року до Новосанжарського районного суду Полтавської області, 07.08.2024 року до Новосанжарського районного суду Полтавської області, суд не бере до уваги, оскільки вони подавалися до інших судів. 05 вересня 2024 року [PERSON] подала до суду відповідь на відзив, однак суд не приймає до її уваги, оскільки остання була подана до іншого суду. 16 вересня 2024 року від представника відповідача, АТ «Оператор газорозподільної системи «Полтавагаз» надійшли до суду заперечення на відповідь на відзив, однак суд не приймає їх до уваги, оскільки вони були подані до іншого суду. 09 жовтня 2024 року від представника відповідача, АТ «Оператор газорозподільної системи «Полтавагаз» до Кобеляцького районного суду Полтавської області надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача прохає відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] та [PERSON] . При цьому, суд звертає увагу, що ухвалою суду від 30 вересня 2024 року цивільну справу прийнято до свого провадження, та з урахуванням положень ЦПК України, вирішено проводити розгляд справи спочатку, з призначенням підготовчого засідання в загальному порядку. Оскільки у підготовчому засіданні суд, зокрема, встановлює строки для подання відповіді на відзив та заперечення, а не визначає відповідачу строк для подачі відзиву на позовну заяву відповідно до ст. 178 ЦПК України, про що було вирішено в ухвалі Решетилівського районного суду Полтавської області від 09 лютого 2023 року при відкриті провадження у справі, суд не бере до уваги поданий відзив на позовну заяву. 18 квітня 2024 року [PERSON] і [PERSON] подали до суду відповіді на відзив, однак останні залишені без розгляду. Ухвалою Решетилівського районного суду Полтавської області від 07 лютого 2023 року позовну заяву залишено без руху, позивачу надано десятиденний строк для усунення її недоліків. Ухвалою Решетилівського районного суду Полтавської області від 09 лютого 2023 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Решетилівського районного суду Полтавської області від 07 березня 2023 року позовну заяву [PERSON] як третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, до акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Полтавагаз», за участі позивачки за первісним позовом [PERSON] та третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Комунальне підприємство «Бюро технічної інвентаризації Решетилівської міської ради Полтавської області», прокурор Полтавської обласної прокуратури як представник інтересів держави в бюджетній сфері з питань державної та комунальної власності, прокурор Полтавської обласної прокуратури як представник інтересів держави з питань земельних відносин, Решетилівська міська рада, Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції та Виконавчий комітет Решетилівської міської ради, про спростування недостовірної інформації, вилучення недостовірної інформації та відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої створенням, збиранням, зберіганням, використанням та поширенням недостовірної інформації прийнято до спільного розгляду з позовом [PERSON] до Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Полтавагаз», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Комунальне підприємство «Бюро технічної інвентаризації Решетилівської міської ради Полтавської області», Решетилівська міська рада та Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції, про захист прав споживачів, відшкодування матеріальної та моральної шкоди, об`єднано позови в одне провадження та присвоєно об`єднаній справі № 546/160/23. Залучено [PERSON] до участі у справі як третю особу, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору. Розпорядженням голови Новосанжарського районного суду Полтавської області № 07 від 23 вересня 2024 року цивільну справу передано для розгляду до Кобеляцького районного суду Полтавської області, що є найбільш територіально наближеним судом до Новосанжарського районного суду Полтавської області після Полтавського районного суду Полтавської області та Решетилівського районного суду Полтавської області. До моменту надходження цивільної справи до Кобеляцького районного суду Полтавської області 26 вересня 2024 року, матеріали справи неодноразово передавались для розгляду в різні місцеві суди загальної юрисдикції Полтавської області. Ухвалою Кобеляцького районного суду Полтавської області від 30 вересня 2024 року прийнято до свого провадження справу за позовом [PERSON] до АТ «ОГС «Полтавагаз», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: КП «БТІ Решетилівської міської ради Полтавської області», Решетилівська міськарада, Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції, про захист прав споживача, відшкодування матеріальної та моральної шкоди та за позовом третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору [PERSON] до АТ «ОГС «Полтавагаз», за участі позивачки за первісним позовом [PERSON] та третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: КП «БТІ Решетилівської міської ради Полтавської області», прокурор Полтавської обласної прокуратури як представник інтересів держави в бюджетній сфері з питань державної та комунальної власності, прокурор Полтавської обласної прокуратури як представник інтересів держави з питань земельних відносин, Решетилівська міська рада, Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції, Виконавчий комітет Решетилівської міської ради, про спростування недостовірної інформації, вилучення недостовірної інформації та відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої створенням, збиранням, зберіганням, використанням та поширенням недостовірної інформації, та призначено справу до розгляду. Ухвалою Кобеляцького районного суду Полтавської області від 18 лютого 2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. У судове засідання викликано учасників справи. Позивач, [PERSON] , будучи належним чином повідомленою про дату, час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилась. Представник відповідача, АТ «Оператор газорозподільної системи «Полтавагаз» Тур Н. І. в судовому засіданні прохала відмовити у задоволенні позову. Третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору [PERSON] , будучи належним чином повідомленою про дату, час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилась. Треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Комунальне підприємство «Бюро технічної інвентаризації Решетилівської міської ради Полтавської області», прокурор Полтавської обласної прокуратури як представник інтересів держави в бюджетній сфері з питань державної та комунальної власності, прокурор Полтавської обласної прокуратури як представник інтересів держави з питань земельних відносин, Решетилівська міська рада, Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції, Виконавчий комітет Решетилівської міської ради, будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явились, заяв про відкладення розгляду справи не подавали. Суд, заслухавши учасників справи, розглянувши та дослідивши матеріали справи, дійшов до таких висновків. Судом установлено, що [PERSON] та [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності серії [NUMBER] від 14.09.2005 року, виданого відділом приватизації Решетилівської селищної ради, належить квартира за адресою: [ADDRESS] , на праві приватної спільної сумісної власності (1/1 частка та 1/1 частка), що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна. Дата прийняття рішення про державну реєстрацію: 11.10.2005, дата внесення запису: 11.10.2005 (т. 1 а.с. 8). 04.01.2023 року [PERSON] звернулася до Решетилівської ДЕГС АТ «Полтавагаз» з проханням надати на її електронну пошту кольорову скановану копію договору від 1996 року про споживання природного газу за адресою: [ADDRESS] , оформленого на неї або на її померлого колишнього чоловіка (т. 1 а.с. 9). Згідно листа Глобинського управління експлуатації газорозподільної системи АТ «Оператора газорозподільної системи «Полтавагаз» від 11.01.2023 року № 52/1, [PERSON] повідомлено про відсутність у Оператора ГРМ можливості надати відповідь по суті звернення та з метою отримання запитуваної інформації, рекомендовано звернутися до постачальника природного газу по даному об`єкту. У випадку отримання звернення відповідно до положень ЗУ «Про звернення громадян» стосовно послуг розподілу природного газу, відповідь буде надано згідно вимог чинного законодавства (т. 1 а.с. 10). Вказаний лист направлено позивачу поштовим засобом зв`язку 12.01.2023 року (т. 1 а.с. 10 зворот). Позивач зазначає, що 18.01.2023 року звернулась на "гарячу" лінію АТ «Полтавагаз», де від оператора дізналася номер особового рахунку [NUMBER] . Досліджений в судовому засіданні CD-диск запису розмови [PERSON] із оператором АТ «Полтавагаз» підтверджує факт звернення [PERSON] до АТ «Полтавагаз». 18.01.2023 року [PERSON] звернулась із запитом на інформацію до АТ «Полтавагаз», Глобинського УЕГС АТ «Полтавагаз» та Решетилівської ДЕГС АТ «Полтавагаз» із проханням надати письмову інформацію про: осо- бовий рахунок за адресою: [ADDRESS] ; чому на її адресу не надходять рахунки за розподіл природного газу; заводський номер лічильника, «встановленого» 23.01.2004 для обліку газу за адресою: [ADDRESS] ; у кого із споживачів фактично знаходиться лічильник, «списаний» на її квартиру; ким (в т.ч. ПІБ майстра, який надав вказівку встановлювати лічильник і ПІБ працівників, які безпосередньо виконували роботу), встановлений лічильник і на підставі яких правовстановлюючих документів, за чиєю заявою та хто сплачував за установку даного лічильника, хто підписував акт виконаних робіт; кількість спожитого газу помісячно, який «списується» на її квартиру із 01.01.2004 по теперішній час; прізвище, ім`я та по батькові особи (або назва юридичної особи) споживача, кому передано її особовий рахунок для сплати послуг розподілу природного газу та хто його сплачує; чому у Решетилівській ДЕГС немає жодної інформації про те, що позивач із 1996 року є споживачем природного газу за адресою: [ADDRESS] ; коли і ким встановлена пломба на підводі до газової плити за адресою: [ADDRESS] , номер пломби та інші реквізити пломби, з обґрунтуванням того, чому саме таку пломбу використано; коли і ким проводилася перевірка цілісності пломби по [ADDRESS] , яка проводилася за особистою вказівкою на той час керівника [PERSON] . Відповідь прохала надати на її електронну пошту. Також у запиті зазначила, що 17.01.2023 року у приміщенні Решетилівської ДЕГС начальник Олександр Чеверденко повідомив, що у позивача немає особового рахунку, тому що відсутній жодний договір і взагалі вона не є споживачем (т. 1 а.с. 11-12). 28.01.2023 року [PERSON] звернулася до АТ «Полтавагаз», Глобинського УЕГС АТ «Полтавагаз» та Решетилівської ДЕГС АТ «Полтавагаз» із повторним запитом на інформацію, первинний від 18.01.2023 року (т. 1 а.с. 13-14). Згідно листа АТ «Оператор газорозподільної системи «Полтавагаз» від 01.02.2023 року № 14.1/1098/О-1941 на № О-1941 від 30.01.2023 року, [PERSON] повідомлено, що додатково до відповіді, наданої їй листом від 20.01.2023 року за вих. № 14.1/625/О-1231, по об`єкту за адресою: [ADDRESS] в обліковій базі АТ «Полтавагаз» унікальний код відсутній. У разі необхідності підписання «Заяви-приєднання до умов договору розподілу природного газу» по об`єкту, за вказаною адресою, рекомендовано звернутися до Решетилівської ДЕГС (т. 1 а.с. 15). Із листа АТ «Оператор газорозподільної системи «Полтавагаз» від 20.01.2023 року № 14.1/625/О-1231 на № О-1231 від 19.01.2023 року вбачається, що [PERSON] за результатами розгляду звернення пові- домлено, що за адресою: [ADDRESS] в обліковій базі АТ «Полтавагаз» персональний код ідентифікації (ЕІС-код) відсутній (т. 1 а.с. 120). Також судом установлено, що 10.10.2013 року згідно Акту на відключення газового обладнання від газової мережі за заявою абонента [PERSON] від 10.10.2013 року газопостачання до газової плити за адресою: [ADDRESS] припинено в присутності власника. З актом ознайомлена під підпис і один примірник якого одержала [PERSON] (т. 1 а.с. 118-119). Позивач на підтвердження факту порушення своїх прав споживача додала до позовної заяви документи, що стосуються квартири [ADDRESS] , а саме «Наряд-допуск 3780 на производство газоопасных работ в газовом хозяйстве» від 23.01.2004 року та «Акт прийомки в експлуатацію робіт по установці побутового газового лічильника» від 23.01.2004 року (т. 1 а.с. 6-7), згідно яких замовником (абонентом) робіт по установці лічильника зазначено [PERSON] (рос. [PERSON] ). В ході розгляду справи в судовому засіданні був досліджений оригінал Акту про демонтаж засобу вимірювальної техніки від 30.11.2022 року та Акту № 1 про вилучення для знищення документів, не внесених до Національного архівного фонду від 28.12.2022 року (т. 14 а.с. 11-12), які відповідають копіям документів, які містяться в матеріалах справи. Як вбачається із Акту про демонтаж засобу вимірювальної техніки від 30.11.2022 року у споживача [PERSON] за адресою: [ADDRESS] представником оператора ГРМ здійснено демонтаж засобу вимірювальної техніки лічильник Октава G6 № 537666, який було демонтовано та розпломбовано, про що складено відповідний акт про демонтаж. Однак наданий доказ суд не бере до уваги, оскільки він не стосується безпосередньо предмета спору. Також згідно Акту про вилучення для знищення документів, не внесених до Національного архівного фонду від 28.12.2022 року, документи фонду Решетилівської ДЕГС Глобинського УЕГС АТ «Полтавагаз», а саме: Наряд-допуск № 3780 на виконання газонебезпечних робіт в газовому господарстві від 2004 р. та Акт прийомки в експлуатацію робіт по установці побутового газового лічильника від 2004 р. були вилучені для знищення як такі, що не мають культурної цінності та втратили практичне значення. Наданий [PERSON] , як доказ недостовірної інформації щодо влас- ника нерухомого майна (квартири) за адресою: [ADDRESS] «Акт прийомки в експлуатацію робіт по установці побутового газового лічильника» від 23.01.2004 року є документом, який фіксує фактичне виконання робіт по установці побутового газового лічильника, а не документом який посвідчує правовий зв`язок конкретного майна з особою його власника. Інформація, яка зазначена у «Акті прийомки в експлуатацію робіт по установці побутового газового лічильника» від 23.01.2004 року не дає можливості зробити висновок, що зазначена в ньому особа [PERSON] є власником квартири за адресою: [ADDRESS] , яка на праві приватної спільної сумісної власності належить [PERSON] та [PERSON] . Власність підтверджується правоустановлюючим документом. Документи, які прохають вилучити [PERSON] і [PERSON] не підтверджують право власності. Відповідно до положень статей 15, 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого порушеного, невизнаного або оспорюваного цивільного права. Зазначена норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Отже, лише порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право. Статтею 11 ЦК України визначено, що підставами для виникнення цивільних прав і обов`язків, зокрема, є договір та інші правочини, завдання майнової (матеріальної) шкоди іншій особі. Відповідно до частини 1 статті 4 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі під час укладення, зміни, виконання та припинення договорів щодо отримання (придбання, замовлення тощо) продукції, а також при використанні продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на: 1) захист своїх прав державою; 2) належну якість продукції та обслуговування; 3) безпеку продукції; 4) необхідну, доступну, достовірну та своєчасну інформацію державною мовою про продукцію, її кількість, якість, асортимент, її виробника (виконавця, продавця) відповідно до Закону України «Про забезпечення функціонування української мови як державної»; 4-1) обслуговування державною мовою відповідно до Закону України «Про забезпечення функціонування української мови як державної»; 5) відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону; 6) звернення до суду та інших уповноважених державних органів за захистом порушених прав. Позивач вважає, що відповідач порушив її права споживача, які відповідно до ч. 1 ст. 21 Закону України «Про захист прав споживачів» вважаються в будь-якому разі порушеними. Частиною 1 статті 21 ЗУ «Про захист прав споживачів» передбачено, що крім інших випадків порушень прав споживачів, які можуть бути встановлені та доведені виходячи з відповідних положень законодавства у сфері захисту прав споживачів, вважається, що для цілей застосування цього Закону та пов`язаного з ним законодавства про захист прав споживачів права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо: 1) при реалізації продукції будь-яким чином порушується право споживача на свободу вибору продукції; 2) при реалізації продукції будь-яким чином порушується свобода волевиявлення споживача та/або висловлене ним волевиявлення; 3) при наданні послуги, від якої споживач не може відмовитись, а одержати може лише в одного виконавця, виконавець нав`язує такі умови одержання послуги, які ставлять споживача у нерівне становище порівняно з іншими споживачами та/або виконавцями, не надають споживачеві однакових гарантій відшкодування шкоди, завданої невиконанням (неналежним виконанням) сторонами умов договору; 4) порушується принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач; 5) будь-яким чином (крім випадків, передбачених законом) обмежується право споживача на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про відповідну продукцію; 6) споживачу реалізовано продукцію, яка є небезпечною, неналежної якості, фальсифікованою; 7) ціну продукції визначено неналежним чином; 8) документи, які підтверджують виконання договору, учасником якого є споживач, своєчасно не передано (надано) споживачу. На підставі ч. 1 ст. 22 ЗУ «Про захист прав споживачів» захист прав споживачів, передбачених законодавством, здійснюється судом. Відповідно до статті 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Якщо недостовірна інформація міститься у документі, який прийняла (видала) юридична особа, цей документ має бути відкликаний. Фізична особа, особисті немайнові права якої порушено у друкованих або інших медіа, має право на відповідь, а також на спростування недостовірної інформації у тому ж медіа в порядку, встановленому законом. Якщо відповідь та спростування у тому ж медіа є неможливими у зв`язку з його припиненням, така відповідь та спростування мають бути оприлюднені в іншому медіа, за рахунок особи, яка поширила недостовірну інформацію. У Постанові Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» вказано, що недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила таку інформацію, незалежно від її вини та у такий само спосіб, у який вона була поширена. Стаття 280 ЦК України передбачає, що якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано майнової та (або) моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню. Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Положеннями статті 12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За змістом статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. В позовній заяві позивачем поставлено в порядку ст. 93 ЦПК України ряд питань до учасників процесу, однак останні не стосуються предмета спору. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України). Частинами першою, другою статті 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ч. 1 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно ч. 1 ст. 79, ч. 1 ст. 80 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. За загальним правилом тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову процесуальним законом покладається на позивача. Саме позивач, як особа, що на власний розсуд розпоряджається своїми процесуальними правами на звернення до суду за захистом порушеного права, визначає докази, якими підтверджуються доводи позову та спростовуються заперечення відповідача проти позову. Твердження [PERSON] та [PERSON] про те, що невідома їм особа сплачує кошти за послуги розподілу природного газу до їхньої квартири за адресою: [ADDRESS] , оскільки в них відсутня заборгованість та наявність восьмизначного особового рахунку, який був змінений та оновлений є лише припущенням, не підтверджено жодними доказами. Доказів про сплату іншою особою відповідних рахунків за розподіл природного газу до квартири, яка належить [PERSON] та [PERSON] суду не надано. Газопостачання у квартирі [PERSON] і [PERSON] відсутнє із 2013 року. Доказів того, що АТ «Полтавагаз» «передав» іншій особі персональний код ідентифікації (ЕІС-код) позивача суду не надано. Також матеріали справи не містять доказів про звернення [PERSON] та/або [PERSON] із заявою до оператора ГРМ про приєднання до умов договору розподілу природного газу або про вчинення ними будь-яких дій, які засвідчують бажання укласти договір розподілу природного газу. Крім цього, [PERSON] та [PERSON] не надано доказів, які б підтверджували набуття іншою особою права власності на квартиру в [ADDRESS] . В матеріалах справи знаходиться, наданий позивачем як доказ та додатку до позовної заяви, Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна. Наданий доказ є підтвердженням того, що [PERSON] та [PERSON] є власниками нерухомого майна (квартири) за адресою [ADDRESS] . на праві приватної спільної сумісної власності. Доказів того, що відбулось розповсюдження недостовірної інформації [PERSON] і [PERSON] не надали. Таким чином, позовна вимога [PERSON] щодо спростування недостовірної інформації щодо власника нерухомого майна (квартири) за адресою: [ADDRESS] , шляхом вилучення у АТ «Оператор газотранспортної системи «Полтавагаз» всіх документів, які містять недостовірну інформацію про те, що власниками квартири є інші особи, а не [PERSON] та [PERSON] є безпідставною та такою, що не відповідає нормам чинного законодавства. Твердження про те, що АТ «Полтавагаз», як недобросовісний відпо- відач створив недостовірну інформацію, що [PERSON] та [PERSON] не є власниками квартири, а власником їхньої квартири є інша особа, з метою подальшого рейдерства їхньої власності, тим самим «забрали» їхню власність (нерухоме майно) не відповідає дійсності, є надуманим, необгрунтованим та ґрунтується виключно на припущеннях. Тому позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] про відшкодування їм матеріальної шкоди АТ «Оператор газорозподільної системи «Полтавагаз» розміром вартості однокімнатної квартири в м. Решетилівка, ідентичній [PERSON] та [PERSON] , що становить 731 400 грн є безпідставними. Щодо твердження позивача [PERSON] та третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору [PERSON] про відшкодування моральної шкоди та заявленого ними розміру відшкодування моральної шкоди суд зазначає таке. Відповідно до положень п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року №4, під моральною шкодою необхідно розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання. Згідно із вимогами статті 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. [PERSON] та [PERSON] оцінюють розмір відшкодування моральної шкоди 365 700 грн кожній окремо, що становить половину заявленого розміру відшкодування матеріальної шкоди кожній, що на їхню думку, буде достатнім для того, аби забути про страждання і переживання, пов`язані з незаконним позбавленням під час пандемії COVID-19 та в умовах воєнного стану її єдиного житла. Відповідно до пункту 5 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. При цьому суд враховує, що завдання моральної шкоди - це явище завжди негативне. Проте з цього не слідує, що будь-яка завдана моральна шкода породжує зобов`язання з її відшкодування. Покладення обов`язку відшкодувати завдану моральну шкоду може мати місце лише за умови, коли шкода була викликана протиправною поведінкою відповідальної за неї особи. Наведене відповідає позиції Верховного Суду, сформульованій у справах №487/6970/20 від 25.05.2022, №214/7462/20 від 05.12.2022. За змістом ч. 1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Окрім того, ч. 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В матеріалах справи відсутні належні докази заподіяння відповідачем АТ «Оператор газорозподільної системи «Полтавагаз» своїми діями (бездіяльністю) [PERSON] та [PERSON] моральної шкоди. [PERSON] і [PERSON] не доведено факт заподіяння їм моральної шкоди та наявності причинно-наслідкового зв`язку між заподіянням шкоди і протиправністю дій (бездіяльністю) АТ «Оператор газорозподільної системи «Полтавагаз». [PERSON] та [PERSON] не представили суду жодних доказів, які б достовірно надали змогу прийти до висновку про наявність у них душевних страждань і переживань, пов`язаних, на їхню думку, з незаконним позбавленням їхнього єдиного житла. Суд наголошує, що за правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 01 листопада 2023 року по справі № 462/2056/20, засадничі принципи цивільного судочинства змагальність та диспозитивність покладають на позивача обов`язок з доведення обґрунтованості та підставності усіх заявлених вимог. Саме на позивача покладається обов`язок надати належні та допустимі докази на доведення власної правової позиції. Позивач, як особа, яка на власний розсуд розпоряджається своїми процесуальними правами на звернення до суду за захистом порушеного права, визначає докази, якими підтверджуються доводи позову. У постанові Верховного Суду від 29.01.2021 року по справі №922/51/20 зазначено, що Верховний Суд неодноразово наголошував щодо необхідності застосування категорій стандартів доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 02.10.2018 року по справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 року по справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 року по справі № 902/761/18, від 04.12.2019 року по справі № 917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 18.03.2020 року по справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19). Стандарт доказування «вірогідність доказів», на відміну від «достатності доказів», підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Відсутність (недоведеність) порушеного або оспорюваного права позивача є підставою для ухвалення рішення про відмову в задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин (постанова Верховного суду від 29 червня 2021 року по справі № 916/2040/20). Позовні вимоги [PERSON] , а також [PERSON] побудовані лише на припущеннях, не містять належних, допустимих та достатніх доказів, які б підтверджували факт вчинення відповідачем відносно них протиправних дій. Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги [PERSON] до АТ «Оператор газорозподільної системи «Полтавагаз» про захист прав споживача, відшкодування матеріальної та моральної шкоди та позовні вимоги третьої особи, яка заявила самостійні вимоги щодо предмета спору [PERSON] до АТ «Оператор газорозподільної системи «Полтавагаз» про спростування недостовірної інформації, вилучення недостовірної інформації та відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої створенням, збиранням, зберіганням, використанням та поширенням недостовірної інформації є такими, що не підлягають задоволенню в повному обсязі. Оскільки [PERSON] та [PERSON] звільнені від сплати судового збору, при цьому в задоволенні позовних вимог відмовлено, тому суд не вирішує питання про розподіл судових витрат.

Outcome: dismissed