Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-28 00:00:00

Представник-адвокат Попів-Кішко Р.Й. в інтересах [PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON] про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення злочину. В обґрунтування своєї позиції посилається на те, що вироком Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 8 червня 2022 року [PERSON] визнано винуватим за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 116 КК України та призначено покарання 5 років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України його звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням із іспитовим строком 3 роки, покладено визначені обов`язки п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України. Органом досудового розслідування дії [PERSON] за наведеним кримінальним правопорушенням кваліфіковано за ч. 1 ст. 115 КК України, а саме як умисне вбивство. За встановлених у судовому засіданні обставин, суд першої інстанції перекваліфікував дії [PERSON] з ч. 1 ст. 115 КК України на ст. 116 КК України та визнав його винним у вчиненні умисного вбивства, вчиненого в стані сильного душевного хвилювання, зумовленому жорстоким поводженням з боку потерпілого. За наслідками апеляційного розгляду від 12 червня 2023 року Львівським апеляційним судом постановлено ухвалу, згідно якої вирок Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 8 червня 2022 року щодо [PERSON] залишено без змін, а апеляційну скаргу представника потерпілого адвоката Попів-Кішко Р.Й. без задоволення. Під час розгляду справи у Львівському апеляційному суді [PERSON] постійно наголошував, що добровільно відшкодує позивачу моральну шкоду. Відповідач вбив сина [PERSON] , позбавив позивача годувальника, спричинив йому нестерпну фізичну та душевну біль, від якої він не може оговтатися до цього часу. Біль втрати сина позбавляє його можливості працювати і жити повноцінним життям. Ураховуючи викладені обставини просить суд присудити стягнути з [PERSON] на його користь 4000000(чотири мільйони) гривень в рахунок відшкодування моральної (немайнової) шкоди. У сьогоднішнє засідання позивач та його представник не з`явились; від представника-адвоката Попів-Кішко Р.Й. поступила заява про розгляд справи без її участі, позовні вимоги просить задовольнити повністю; проти заочного рішення не заперечує. У минулому судовому засіданні представник позивача адвокат також підтримала вимоги позову. Відповідач будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи до суду не з`явився; із відзивом на позов до суду не звертався. Тому суд вважає за можливе розглядати справу в його відсутності на підставі наявних даних про права та взаємовідносини сторін у заочному провадженні. З`ясувавши обставини справи та дослідивши матеріали справи, суд уважає, що позов підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного: Судом установлено, що вироком Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 8 червня 2022 року [PERSON] визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.116 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років. На підставі ст.75 КК України особу звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки; на засудженого покладено обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання. За обставинами справи відомо, що органом досудового розслідування [PERSON] обвинувачувався у тому, що 06.01.2021 року приблизно о 21год.30хв. у приміщенні ванної кімнати будинку [ADDRESS] між ним та [PERSON] , які перебували у стані алкогольного сп`яніння, на ґрунті особистих неприязних відносин виник словесний конфлікт, який перейшов у шарпанину та бійку. У ході вказаного конфлікту [PERSON] , отримавши від [PERSON] тілесні ушкодження у виді перелому кісток спинки носа зі зміщенням кісткових відламків, синця на спинці носа, вертикального синця фіолетового кольору смугоподібної форми в правій підключичній ділянці, який розташований на фоні синця зеленого кольору, різаної вертикальної рани в правій підключичній ділянці, на 3 (три)см нижче ідентичну вертикальну рану, які відносяться до легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я, маючи умисел на протиправне заподіяння смерті іншій особі, а саме [PERSON] , взявши в руку кухонний ніж та діючи умисно, наніс йому чотири удари вказаним ножем у тулуб, руку та шию, спричинивши останньому тілесні ушкодження у вигляді різаної рани передньої поверхні шиї справа, колото - різаної рани бокової поверхні грудної клітки зліва, колото - різаної рани середньої третини лівого плеча на зовнішній поверхні, а також вертикальної колото різаної рани в лівій надкючичній ділянці, раневий канал якої проходив зліва направо через шийний органокомплекс з ушкодженням сонної артерії та трахеї, яка відноситься до тяжкого тілесного ушкодження за ознакою небезпеки для життя в момент утворення, від отримання якої [PERSON] помер до приїзду карети швидкої медичної допомоги. Такі дії [PERSON] органом досудового розслідування кваліфіковано за ч. 1 ст. 115 КК України, а саме як умисне вбивство. За наслідками судового розгляду місцевий суд встановив, визнавши доведеним, що [PERSON] 06.01.2021 року у вечірній період часу перебував у гостях своєї сестри - [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , де вечеряв спільно з останньою та її чоловіком - [PERSON] . У ході вечері між [PERSON] і [PERSON] виник словесний конфлікт на ґрунті особистих неприязних відносин, в ході якого [PERSON] наніс останній удар кулаком в ділянку лівого ока. Ставши свідком неправомірних дій насильницького характеру відносно своєї сестри, [PERSON] зробив зауваження [PERSON] , внаслідок чого вже між ними виник конфлікт. У подальшому [PERSON] , реалізовуючи свій раптово виниклий злочинний намір, маючи умисел на протиправне заподіяння смерті іншій особі, а саме [PERSON] , вирвавши з рук останнього кухонний ніж, діючи умисно, наніс йому чотири удари вказаним ножем у тулуб, руку та шию, спричинивши [PERSON] тілесні ушкодження у вигляді різаної рани передньої поверхні шиї справа, колото-різаної рани бокової поверхні грудної клітки зліва, колото-різаної рани середньої третини лівого плеча на зовнішній поверхні, а також вертикальної колото-різаної рани в лівій надкючичній ділянці, раневий канал якої проходив зліва направо через шийний органокомплекс з ушкодженням сонної артерії та трахеї, яка відноситься до тяжкого тілесного ушкодження по ознаці небезпеки для життя в момент утворення, від отримання якої [PERSON] помер до приїзду карети швидкої медичної допомоги. За встановлених у судовому засіданні обставин, суд першої інстанції перекваліфікував дії [PERSON] з ч. 1 ст. 115 КК України на ст. 116 КК України та визнав його винним у вчиненні умисного вбивства, вчиненого в стані сильного душевного хвилювання, зумовленому жорстоким поводженням з боку потерпілого. На вказаний вирок суду представником потерпілого адвокатом Попів-Кішко Р.Й. подано апеляційну скаргу, у якій представник просила змінити оскаржуваний вирок, визнавши [PERSON] винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України. Відповідно до ухвали Львівського апеляційного суду від 12 червня 2023 року, постановленої за результатами апеляційного провадження, вирок Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 8 червня 2022 року щодо [PERSON] залишено без змін, а апеляційну скаргу представника потерпілого адвоката Попів-Кішко Р.Й. без задоволення. Суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що встановлені місцевим судом обставини кримінального провадження поза розумним сумнівом свідчать про те, що саме агресивна поведінка потерпілого [PERSON] призвела до вираженого емоційного напруження в обвинуваченого [PERSON] та виникнення у нього специфічного емоційно-психологічного стану, який у свою чергу, викликав відповідну реакцію у вигляді заподіяння тяжких тілесних ушкоджень потерпілому, від яких наступила смерть останнього. Крім цього зазначено, що суд першої інстанції правильно врахував, що характер взаємовідносин між потерпілим та обвинуваченим, а саме те, що вони були близькими родичами і між ними існували нормальні відносини, також свідчить про відсутність умислу обвинуваченого на вбивство потерпілого, за кваліфікуючими ознаками передбаченими ч. 1\~ст. 115 КК України. Відтак висновок місцевого суду про те, що вказане правопорушення було вчинено обвинуваченим у стані сильного душевного хвилювання є правильним. Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Частиною 1 ст. 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно із ч. 1 ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння. Під час кримінального провадження потерпілим не було пред`явлено цивільного позову щодо відшкодування йому моральної шкоди. Частиною 7 ст. 128 КПК України передбачено, що особа, яка не заявляла цивільного позову в кримінальному провадженні, має право заявити його в порядку цивільного судочинства. Відповідно до ч. 1 ст. 1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону. Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Положеннями ч. ч. 1-3 ст.\~23\~ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пунктах 3, 4 постанови «Про\~судову практику\~в справах\~про відшкодування\~моральної (немайнової)\~шкоди» від\~31.03.1995р.\~№4 під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. У позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому ця шкода полягає, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. За висновками Великої Палати Верховного Суду від 15 грудня 2020 року в справі №752/17832/14-ц та Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 5 грудня 2022 року в справі №214/7462/20 при визначенні грошової суми компенсації моральної шкоди враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставини, які мають істотне значення, вимоги розумності й справедливості. При цьому розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Як відомо із обставин викладених у позові та зазначеного представником позивача у минулому засіданні, факт заподіяння позивачу моральної шкоди, яка виразилась в душевних стражданнях, переживаннях, зміні звичного ритму та способу життя, негативно вплинуло на його психоемоційний стан, стосунки із близькими та знайомими, позбавило спокою, змусило докладати додаткових зусиль для організації свого життя. Поряд з цим суд відзначає, що стороною позивача не доведено, що розмір заявленої ним шкоди становить саме 4млн.грн., зокрема відсутні медичні документи, висновки психологічних експертиз, які б підтверджували перенесені ним душевні страждання і переживання, засвідчували зміну його ритму та способу життя та вплив на психоемоційний стан. Водночас як вказано вище про вимогу закону стороною позивача жодним чином не аргументовано в чому полягає спричинена йому в такому розмірі моральна шкода; не аналізовані дії як обвинуваченого під час інкримінованого йому злочину, так і безпосередньо самого потерпілого (його сина) в момент скоєння як ним самим так і проти нього неправомірних дій; позивачем зовсім не мотивовано з яких міркувань він виходив визначаючи пред`явлену в позові суму та як визначив розмір спричиненої йому моральної (немайнової) шкоди, а за основне якими це підтверджується доказами. Відтак, із урахуванням наведених обставини та враховуючи єдину істину, що позивач є батьком, який втратив сина, тому на переконання суду підлягає до часткового задоволення позову і присудженню до стягнення з відповідача сума моральної шкоди у розмірі 100000грн. Як передбачено частиною 1 статті 141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивач звільнений від сплати судового збору, а тому на користь держави такий підлягає присудженню до стягнення з відповідача у встановленому законом розмірі.

Outcome: partial