Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-17 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог. 19.06.2025 року представник позивача звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] заборгованість на загальну суму 43540,27 грн, яка складається з наступного: 19024,17 грн заборгованість за спожиту теплову енергію, згідно договору реструктуризації №63АБ-Р23 від 27.12.2023 року, 24133,90 грн заборгованість за спожиту теплову енергію (послугу з постачання теплової енергії) згідно з поточними нарахуваннями за період з січня 2024 року по травень 2025 року включно, 382,20 грн - за абонентське обслуговування, а також судові витрати. Позовні вимоги вмотивовані тим, що відповідачка є абонентом (споживачем) ТОВ «БРОКЕНЕРГІЯ» по споживанню послуг з централізованого опалення за адресою: [ADDRESS] , особовий рахунок № [NUMBER] . Квартира за вказаною адресою належить відповідачці на праві власності згідно свідоцтва про право власності на житло від 30.09.1997. Між сторонами був укладений публічний договір про надання послуг з постачання теплової енергії. Проте споживачка не проводить оплату в належному обсязі за спожиту теплову енергію та плату за абонентське обслуговування, в зв`язку з чим за виникла заборгованість за надані послуги. 27.12.2023 року між [PERSON] та ТОВ «БРОКЕНЕРГІЯ» укладено договір №63АБ-Р23, за яким підприємство надає відповідачці розстрочку у погашенні заборгованості за послуги з постачання теплової енергії за домоволодіння за адресою [ADDRESS] , яка нарахована на 01.12.2023 року (з урахуванням оплати у грудні 2023 року в сумі 1510 грн) складає за послуги з постачання теплової енергії 21893,88 грн, на період з 01.01.2024 року по 31.12.2026 року (строком на 36 місяців). Відповідачка від належного виконання договірних відносин ухиляється, щомісячну обов`язкову плату згідно з договором та поточні нарахування за період з січня 2024 року по травень 2025 року не сплачувала в повному обсязі, чим порушила умови п.1, п.4.1), 2) договору. На неодноразові попередження, що друкуються щомісячно у відповідному полі платіжної квитанції про необхідність погашення існуючої заборгованості, відповідачка не реагує, що і стало підставою для звернення до суду. Процесуальні дії у справі. 25.06.2025 року ухвалою Охтирського міськрайонного суду Сумської області відкрито провадження по справі у спрощеному позовному провадженні без виклику сторін. Відповідачка 29.06.2025 року отримала копію позовної заяви з ухвалою про відкриття провадження у справі, відзиву в установленому законом порядку не подала, будь-яких заяв від неї не надійшло. За таких обставин суд розглядає справу за наявними у справі доказами. Враховуючи, що від сторін у справі клопотань не надійшло, заперечень проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження сторонами не надано, сторони не ініціювали перехід до розгляду справи за правилами загального позовного провадження після отримання ухвали суду про відкриття провадження в справі, характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи, вказана справа відноситься відповідно до положень ст. 19, ст. 274 ЦПК України до малозначних справ, її розгляд визначено судом в ухвалі про відкриття провадження за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи, позивачем відповідно до положень ЦПК України надано в повному обсязі необхідні докази в обґрунтування позову, інших клопотань щодо надання чи витребування доказів сторонами не заявлялося, суд не знаходить підстав для переходу до розгляду справи в порядку загального провадження та вважає можливим розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами у відповідності до положень ст.ст.277-279 ЦПК України. Згідно із частиною першою статті 7 ЦПК України розгляд справ у судах проводиться усно і відкрито, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Такий випадок передбачено у частині тринадцятій статті 7 ЦПК України, згідно з якою розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Оскільки Охтирським міськрайонним судом Сумської області не приймалось рішення про виклик учасників справи для надання пояснень у справі, то справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами (у письмовому провадженні), а копія судового рішення у такому разі надсилається у порядку, передбаченому частиною п`ятою статті 272 ЦПК України. З огляду на те, що згідно із частиною першою статті 8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи, така інформація оприлюднюється на офіційному веб-порталі судової влади України. Наведене положення відповідає практиці Європейського суду з прав людини і не може автоматично вважатися порушенням п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. В розумінні ч. 6 ст. 279 ЦПК України характер спірних правовідносин та предмет доказування у даній справі не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи. Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, тому, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У відповідності до норм ст. 280 ЦПК України суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, проаналізувавши матеріали справи, дослідивши письмові докази, вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Фактичні обставини справи, встановлені судом та мотиви суду. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Установлено, що відповідачці належить на праві приватної власності квартира за адресою: [ADDRESS] , згідно свідоцтва про право власності на житло від 30.09.1997, виданого згідно рішення виконкому від 17.09.1997 року №580 (а.с.22). Відповідно до ч 1 ст. 6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є: 1) споживачі (індивідуальні та колективні); 2) управитель; 3) виконавці комунальних послуг. За ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Частиною 1 ст.\~9\~Закону України\~«Про житлово-комунальні\~послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Пунктами 33-35 Правил надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених постановою КМУ від 21 серпня 2019 року за №830, передбачено, що плата виконавцю за індивідуальним договором про надання послуги з постачання теплової енергії з обслуговуванням внутрішньо будинкових систем складається з: - плати за послугу, визначеної відповідно до цих Правил та Методики розподілу, що розраховується виходячи з розміру затвердженого уповноваженим органом тарифу та обсягу її споживання; - плати за абонентське обслуговування, визначеної виконавцем, розмір якої не може перевищувати граничного розміру, встановленого Кабінетом Міністрів України; - плати за технічне обслуговування та поточний ремонт внутрішньобудинкових систем багатоквартирного будинку, що забезпечують надання відповідної послуги, що визначається окремим договором між виконавцем та співвласниками багатоквартирного будинку. Розрахунковим періодом для оплати спожитої послуги є календарний місяць. Оплата послуги здійснюється не пізніше останнього дня місяця, що настає за розрахунковим періодом (граничний строк внесення плати за спожиту послугу), якщо інший порядок та строки не визначені договором. За бажанням споживача оплата послуг може здійснюватися шляхом внесення авансових платежів. Відповідно до п. 8 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою Кабінету міністрів України від 21.07.2005 №630, що діяли на момент виникнення правовідносин, (далі Правила №630), послуги надаються споживачеві згідно з договором, що оформлюється на основі типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст.\~7\~Закону України\~«Про житлово-комунальні\~послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний укладати договори про надання житлово-комунальних послуг, у порядку і випадках, визначених законом. Згідно з ч. 1 ст.\~13\~Закону України\~«Про житлово-комунальні\~послуги» договір про надання комунальної послуги укладається виконавцем відповідної послуги та споживачем або особою, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача, або з управителем багатоквартирного будинку з метою постачання електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку. Договір про надання комунальних послуг укладається строком на один рік. Якщо за один місяць до закінчення зазначеного строку жодна із сторін не повідомить письмово другу сторону про відмову від договору, договір вважається продовженим на черговий однорічний строк. Згідно з ч. 5 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», відмова споживача від укладання договору з виконавцем комунальної послуги не звільняє його від обов`язку оплати фактично спожитої комунальної послуги, наданої таким виконавцем. Нормою ч. 1 ст.\~10\~Закону України\~«Про житлово-комунальні\~послуги» встановлено, що ціни (тарифи) на житлово-комунальні послуги встановлюються за домовленістю сторін, крім випадків, коли відповідно до закону ціни (тарифи) є регульованими. У такому разі ціни (тарифи) встановлюються уповноваженими законом державними органами або органами місцевого самоврядування відповідно до закону. Установлено, що ТОВ «БРОКЕНЕРГІЯ» надавало відповідачці, яка є власником квартири [ADDRESS] , послуги з централізованого опалення, на підставі типового індивідуального договору про надання послуги з постачання теплової енергії від 01.11.2021 року (а.с.11-16). Розрахунки за спожиті комунальні послуги проводилися відповідно до тарифів встановлених рішеннями виконавчого комітету Охтирської міської ради (а.с.23). Таким чином, зазначені обставини дають підстави для висновків про те, що між позивачем і відповідачкою, що є власником квартири, склалися договірні відносини щодо надання житлово-комунальних послуг, зокрема послуг з централізованого опалення. Відповідно до положень ст. 322 ЦК України, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі ст.\~526\~ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 162\~Житлового кодексу\~Української РСР передбачено, що власник зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги. Згідно з п. 39 Правил надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених постановою КМУ від 21 серпня 2019 року за №830, споживач не звільняється від оплати послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Споживач не звільняється від плати за абонентське обслуговування у разі відсутності фактичного споживання ним послуг. Статтями 19, 25\~Закону України\~«Про теплопостачання» встановлено, що споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. У разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії заборгованість стягується у судовому порядку. 11.12.2023 року [PERSON] звернулася до ТОВ «БРОКЕНЕРГІЯ» із заявою про реструктуризацію боргу за послуги з постачання теплової енергії (а.с.18). 27.12.2023 року між [PERSON] та ТОВ «БРОКЕНЕРГІЯ» укладено договір №63АБ-Р23, за яким підприємство надає відповідачці розстрочку у погашенні заборгованості за послуги з постачання теплової енергії за домоволодіння за адресою [ADDRESS] , яка нарахована на 01.12.2023 року (з урахуванням оплати у грудні 2023 року в сумі 1510 грн) складає за послуги з постачання теплової енергії 21893,88 грн, на період з 01.01.2024 року по 31.12.2026 року (строком на 36 місяців) (а.с.17). Однак відповідачка\~ухиляється від\~виконання умов\~договору про\~реструктуризацію та\~оплати поточної\~заборгованості,\~у зв`язку\~з чим\~відповідно до\~розрахунку,\~наданого позивачем,\~заборгованість за\~особовим рахунком\~№ [NUMBER] ,\~становить 43540,27 грн, яка складається з наступного: 19024,17 грн заборгованість за спожиту теплову енергію, згідно договору реструктуризації №63АБ-Р23 від 27.12.2023 року, 24133,90 грн заборгованість за спожиту теплову енергію (послугу з постачання теплової енергії) згідно з поточними нарахуваннями за період з січня 2024 року по травень 2025 року включно, 382,20 грн - за абонентське обслуговування. Належними та допустимими доказами розрахунок заборгованості відповідачкою не спростований. Висновок суду. Таким чином, аналізуючи приведені докази, даючи їм оцінку в їх сукупності, з урахуванням вищевказаних обставин, оцінюючи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, оцінюю зібрані у справі докази в цілому, так і кожний доказ окремо, який міститься у справі, з урахуванням принципів розумності, пропорційності, виваженості, справедливості, вирішуючи справу в межах заявлених вимог, з урахуванням наданих доказів, суд дійшов висновку, що в даному випадку позов підлягає задоволенню у повному обсязі. Щодо судових витрат. Враховуючи наявність підстав для задоволення позову, на користь позивача з відповідачки підлягають стягненню судові витрати відповідно до положень ст. 141 ЦПК України в розмірі 3028,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved