Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом про стягнення з відповідача Полтавського фахового кооперативного коледжу матеріальної допомоги на оздоровлення у сумі 16 412 грн за період щорічних відпусток 2007/20082014/2015 навчальних років, а також компенсації втрати частини доходів та інфляційних нарахувань у розмірі 26 823,95 грн відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» та ст. 625 ЦК України. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що в період з 05.12.1980 року по 30.07.2015 року по 30.07.2015 року вона працювала в Полтавському професійно-технічному училищі, після перейменування - у Полтавському кооперативному технікумі, після перейменування Полтавський кооперативний коледж Полтавської облспоживспілки, зараз - Полтавський фаховий кооперативний коледж (далі-відповідач) на посаді викладача-методиста. 30.07.2015 року розірвано трудові відносини з відповідачем, звільнившись за власним бажанням відповідно до ст. 38 КЗпП України. Впродовж роботи та надання їй щорічної відпустки за 2008/2009. 2009/2010, 2010/2011, 2011/2012, 2012/2013, 2013/2014, 2014/2015 навчальні роки, нарахування та виплата матеріальної допомоги на оздоровлення у розмірі місячного посадового окладу відповідачем не проводилось, що порушує вимоги ст.57 ЗУ «Про освіту». Відповідно до розрахунково-платіжних відомостей (типова форма П-6, затвердженої Наказом Держкомстату України від 05.12.2008 № 489) працівника [PERSON] за період січень 2009-липень 2015 року вказані нарахування відсутні. Отже, загальна сума заборгованості, що підлягає стягненню з відповідача на її користь становить 16412,00 гривень. Також зазначає, що на підставі статей 1,2\~Закону України\~«Про компенсацію\~громадянам втрати\~частини доходів\~у зв`язку\~з порушенням\~строків їх\~виплати» та порядку обчислення, що закріплений в ст.3, вона надає розрахунок, в якому зазначає калькуляцію компенсації а також нараховані інфляційні збитки, відповідно до ст. 625 ЦК України, що дорівнює 26823,95 гривень. Враховуючи викладене, вона просить суд стягнути з Полтавського фахового кооперативного коледжу на її користь матеріальну допомогу на оздоровлення в сумі 16412,00 гривень, з вирахуванням з цієї суми передбачених законодавством податків та зборів з доходів з фізичних осіб, а також стягнути компенсацію втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати у сумі 26823,95 гривень з вирахуванням з цієї суми передбачених законодавством податків та зборів з доходів з фізичних осіб. Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 22 листопада 2024 року відкрито провадження у цивільній справі за вказаним позовом, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, призначено судове засідання без виклику, але з повідомленням сторін про дату та час розгляду справи. Відповідач у відзиві проти позову заперечив, посилаючись на відсутність доказів невиплати, сплив строку позовної давності (ст. 233 КЗпП України), а також на те, що коледж як приватний заклад здійснює виплати залежно від наявності коштів. Вказав, що позивач звільнилася 30.07.2015 за ст. 38 КЗпП, отримала остаточний розрахунок, і претензій не висувала. Також зазначив, що позов подано через 10 років, а тому строк звернення пропущений. Представник позивача у відповіді на відзив вказав, що про невиплату допомоги дізналась лише у вересні 2024 року після отримання копій розрахунково-платіжних відомостей на адвокатський запит, тому строк позовної давності слід поновити за ч. 3 ст. 267 ЦК України. Відповідно до ст.ст. 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ч. 1 ст. 57 Закону України «Про освіту» (в редакції, чинній на момент спірних правовідносин), педагогічним працівникам при наданні щорічної відпустки гарантується виплата допомоги на оздоровлення у розмірі місячного посадового окладу. Пункт 2.15 колективних договорів 20132017 років, укладених із відповідачем, підтверджує цю гарантію. Подання окремої заяви на таку виплату законодавством не вимагається. Згідно зі ст. 233 КЗпП України, працівник має право звернутися до суду з вимогою про стягнення заробітної плати або інших виплат у тримісячний строк з дня, коли дізнався чи мав дізнатися про порушення права. Позивач обґрунтовано вказує, що дізналась про факт невиплати лише у вересні 2024 року після отримання документів, що підтверджують відсутність нарахувань. Суд вважає причини пропуску строку поважними та поновлює строк на підставі ч. 3 ст. 267 ЦК України. Досліджені накази на відпустки та розрахунково-платіжні відомості (форма П-6) за 20072015 роки підтверджують, що матеріальна допомога на оздоровлення позивачу не нараховувалась та не виплачувалась. Відповідач не надав доказів протилежного, чим порушив обов`язок доведення (ст. 81 ЦПК України). Вимоги про стягнення компенсації втрати частини доходів та інфляційних нарахувань (26 823,95 грн) є похідними від основної вимоги. З огляду на доведений факт невиплати, такі вимоги підлягають задоволенню відповідно до Закону №2050-III та ст. 625 ЦК України. За правилами ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1ст. 77 ЦПК). Згідно з ч. 2 ст.\~77\~ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ч. 2 ст.\~43\~ЦПК України обов`язок надання усіх наявних доказів до початку розгляду справи по суті покладається саме на осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до частини першої статті 81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із частиною шостою статті 81, частинами першою та другою статті 89\~ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Отже, виходячи з вищенаведеного, суд приходить до висновку про задоволення позову. Відповідно до ч. 1 ст.\~141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони. Позивач [PERSON] при подачі позовної заяви була звільнена від сплати судового збору на підставі п. 1 ч. 1 ст.\~5\~Закону України\~«Про судовий\~збір» . Враховуючи задоволення позову з Полтавського фахового кооперативного коледжу підлягає стягненню на користь держави судовий збір за розгляд позовної заяви у розмірі 1211,20 грн. Відповідно до ст. 133 ЦПК України, до судових витрат належать і витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10\~000 грн., що підтверджується наданим розрахунком та відповідними повноваженням. На підставі викладеного,

Outcome: approved