Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-20 00:00:00

Позивач, в інтересах якого діє представник адвокат Годько І.О. звернулася до суду із вищезазначеним позовом, в якому просила стягнути з [PERSON] на її користь матеріальну шкоду внаслідок дорожньо- транспортної пригоди у розмірі 11\~320,68 грн., відшкодувати моральну шкоду у розмірі 10\~000,00 грн. та понесені судові витрати, в тому числі і витрати на професійну правничу допомогу. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 13.09.2024 о 09 год. 00 хв водій [PERSON] рухаючись по вул.І.Мазепи, буд. 51-д, Новокодацький р-н, м. Дніпро, керуючи транспортним засобом марки «Huyndai», д.н.з. [NUMBER] , рухаючись заднім ходом не впевнився в безпечності та скоїв зіткнення з автомобілем марки «HuyndaiGetz», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] . Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні ушкодження. Крім того, [PERSON] поїхав з місця ДТП, в результаті чого, [PERSON] викликала на місце ДТП поліцію. Вина [PERSON] у скоєнні ДТП доводиться постановою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 18.12.2024. Оскільки у момент настання дорожньо-транспортної пригоди автомобілем «Huyndai», д.н.з. [NUMBER] керував [PERSON] , то позивач вважає, що він, як заподіювач шкоди, на підставі ч. 1 ст.\~1166, ч.ч. 2, 5 ст. 1187 ЦК України має відшкодувати йому шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. Покивач повідомила страхову компанію ЧАО «СК «Саламандра», якій був застрахований автомобіль марки «Huyndai»д.н.з. [NUMBER] (поліс 217930560) простраховий випадок.Однак, ЧАО «СК «Саламандра» припинила членство в МТСБУ з 02.08.2024, узв?язку з чим страхову виплату здійснило Моторне (транспортне) бюро України» у розмірі1642,97 грн.Також 28.02.2025 на замовлення позивача судовим експертом було складено відповідний висновок № 4133, розмір матеріального збитку склав 12\~963,66 грн. Витрати позивача на оплату послуг експерта склали 3\~500,00 грн. Крім того, представник позивача зазначив, що позивачу було завдано моральної шкоди, яка полягає у пережитому внаслідок настання дорожньо-транспортної пригоди нервовому стресі. Позивач фактично втратив можливість користуватися власним транспортним засобом, оскільки його було пошкоджено в результаті настання дорожньо-транспортної пригоди. Крім цього, відсутність власного транспортного засобу на ходу спричинило позивачеві побутові незручності. Оскільки виплаченого страховиком страхового відшкодування недостатньо для покриття збитків, яких було завдано позивачеві у дорожньо-транспортній пригоді, а відповідач жодним чином не намагався сприяти вирішенню питання стосовно відшкодування заподіяних ним збитків, тому з метою захисту своїх порушених прав останній звернувся до суду з відповідними позовними вимогами. Ухвалою суду від 23.04.2024 відкрито провадження у вказаній цивільній справі в порядку спрощеного позовного провадження (а.с.52). Позивач в судове засідання не з`явився, його представник адвокат ГодькоІ.О.позовні вимоги підтримала в повному обсязі, надала пояснення аналогічні викладеним у позові. Відповідач у судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних [PERSON] про стягнення з нього матеріальної та моральної шкоди внаслідок вчиненої дорожньо-транспортної пригоди. Крім того вказав, що з позивачем у позасудовому порядку вирішити вказане питання не вдалось, «спільної мови не знайшли». Клопотань та будь-яких інших заяв до суду не надавав. Представник Моторного (транспортне) страхового бюро України надав суду відзив на позовну заяву, яким просили у задоволенні позовних вимог [PERSON] до МТСБУ відмовити. Крім того, просили суд визнати подію, що мала місце 13.09.2024 страховим випадком відповідно до полісу обов`язкового страхування № 217930560. Розгляд справи просили здійснювати у відсутність представника, про що надали відповідну заяву. Вислухавши пояснення представника позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, розглянувши справу в заявлених межах, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позову. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч.ч. 13 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до вимог статей 7679 ЦПК України доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що13.09.2024 о 09 год. 00 хв водій [PERSON] рухаючись по вул.І.Мазепи, буд. 51-д, Новокодацький р-н, м. Дніпро, керуючи транспортним засобом марки «Huyndai», д.н.з. [NUMBER] , рухаючись заднім ходом не впевнився в безпечності та скоїв зіткнення з автомобілем марки «HuyndaiGetz», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] . Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні ушкодження.Своїми діями [PERSON] порушив вимоги п.10.9 Правил дорожнього руху України, за що передбачена адміністративна відповідальність за ст. 124 КУпАП (а.с.14). Постановою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 18.12.2024 (справа № 205/15286/24) водія [PERSON] було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно [PERSON] про притягнення його до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП закрито, у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення. Вказана постанова не була оскаржена у встановленому законодавством порядку та набрала законної сили 31.12.2024 (а.с.14). Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення є обов`язковими для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій або бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Цивільно-правова відповідальність водія [PERSON] була застрахована полісом ОСЦПВ № 221181667 виданим Євроінс Україна. Згідно умов цього полісу розмір ліміту відповідальності страховика за шкоду, спричинену майну становить 160\~000,00 грн, а франшиза 2000,00 грн. (а.с.12). Із матеріалів справи вбачається, що цивільно-правова відповідальність водія [PERSON] була застрахована полісом ОСЦПВ № 217930560 виданим ЧАО «СК «Саламандра» (а.с.37). З метою отримання позивачем страхового відшкодування,позивач звернулася до ЧАО «СК «Саламандра» із заявою на виплату страхового відшкодування, однак вказана страхова компанія припинила своє членство в МТСБУ з 02.08.2024, у зв`язку з чим виплату страхового відшкодування здійснило саме Моторне транспортне бюро України в 1642,97 грн., що підтверджується відповідною квитанцією від 18.03.2025 (а.с.75, 36). Правовідносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулює Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Відповідно довимог ст. 3 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Відповідно до ст. 6 ЗаконуУкраїни «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Відповідно до ст. 29 ЗаконуУкраїни «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Згідно п. 2.4 Методики, вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування КТЗ, з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості). Отже, за змістом указаних положень законодавства величина втрати товарної вартості входить до вартості матеріального збитку (реальних збитків). Відповідно до п. 34.4 ст. 34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» з метою визначення розміру спричиненого матеріального збитку, потерпілими також можуть залучатися експерти або юридичні особи, у штаті яких є експерти. На замовлення позивача судовим експертом авто-товарознавцем [PERSON] було складено висновок експерта № 4133 від 28.02.2025 з якого вбачається, що вартість матеріального збитку транспортного засобу марки «HuyndaiGetz», д.н.з. [NUMBER] , склав 12\~963,66 грн.(а.с.16-32). Витрати позивача на оплату послуг експерта склали 3\~500,00 грн, що підтверджується наявною у матеріалах справи квитанцією (а.с.35). Отже,вартість матеріального збитку (сума вартості відновлювального ремонту та втрати товарної вартості), заподіяного позивачеві внаслідок настання дорожньо-транспортної пригоди, складають 12\~963,66 грн. Згідно п. 36.2 ст. 36 ЗаконуУкраїни «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. Як організація, що створена задля відшкодування шкоди, МТСБУ зобов`язане відшкодувати шкоду, спричинену потерпілим, за певних умов, зокрема, МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі недостатності коштів та майна страховика - учасника МТСБУ, що визнаний банкрутом та/або ліквідований, для виконання його зобов`язань за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (підпункт «ґ» частини першої статті 41 Закону), а за рахунок коштів фонду страхових гарантій відшкодовує шкоду у разі недостатності коштів та майна страховика - повного члена МТСБУ у таких самих випадках (підпункт «а» пункту 41.2 статті 41 Закону). ПрАТ "СК "САЛАМАНДРА" 14.03.2025 звернулася до Моторного (транспортного) страхового бюро України з заявою №42, з якою ПрАТ «СК «САЛАМАНДРА» для забезпечення виконання гарантійної функції МТСБУ за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, що укладалися ПрАТ «СК «САЛАМАНДРА», направила рішення про страхові виплати з копіями матеріалів у страхових справах. Загальна сума у межах, яких виконуються таке доручення, визначається у розмірі коштів, що можуть бути повернуті довірителю згідно з положенням про визначення розміру та порядку використання додаткових гарантійних внесків доцентралізованого страхового резервного фонду захисту потерпілих МТСБУ. Із наданих документів вбачається, що 17.03.2025 МТСБУ визначило розмір регламентної виплати в розмірі1642,97 грн., що підтверджується довідкою МТСБУ про розмір відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих №1 від 17.03.2025 (а.с.73 на зворотному аркуші). 18.03.2025 року, МТСБУ, на підставі ст.41 Закону №1961-IV, зазначеної довідки МТСБУ, було прийнято Наказ МТСБУ№3.1/7759 від 18.03.2025«Про відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих» про виплату відшкодування [PERSON] в сумі розмірі 1 642,97 грн. ь(а.с.73). Отже, як вбачається зі матеріалів справи, страховик належним чином виконав покладений на нього Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язок та здійснив позивачеві відшкодування матеріальних збитків в загальному розмірі 1642,97 грн. Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 11 ЦК України однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі. Згідно 1 ст. 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення. Частиною 1 статті 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2, ч. 3 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайнових правам фізичної або юридичної особа, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоду завдано не з її вини. Згідно вимог ч. 1 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Відповідно до ст. 1192 ЦК Україниякщо інше не встановлено законом, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Відповідно до ч.ч. 2, 5 ст.1187 ЦК Українишкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Аналіз зазначених норм свідчить про те, що право особи на відшкодування заподіяної шкоди за рахунок особи з вини якої її завдано є безумовним й може бути обмежено лише у випадках прямо передбачених законом. Відповідно до роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України в п. 2 від 27 березня 1992 р. № 6, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суд бере до уваги, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок. Велика палата Верхового Суду у постанові від 04 липня 2018 року, справа № 755/18006/15-ц зазначила, що відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). До того ж системний аналіз п. 32.7 ч. 1 ст. 32 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст. 22, абз. 3 п. 3 ч.\~1 ст. 988, ст.ст. 1166, 1187, 1194 ЦК України, п. 1.6., 8.6., 8.6.1., 8.6.2. Методики дає можливість дійти висновків, що власник пошкодженого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортного засобу має право на відшкодування у повному обсязі завданої йому майнової шкоди. При цьому, якщо цивільна відповідальність заподіювача шкоди була застрахована, але розміру страхового відшкодування не вистачає для повного відшкодування завданої майнової шкоди, у тому числі й у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком, то в такому разі майнова шкода в вигляді втрати товарної вартості транспортного засобу повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду, в загальному порядку. Подібні правові висновки викладено у постановах Верховного Суду від 01 липня 2020 року у справі № 420/998/18, від 07 квітня 2021 року у справі № 757/29950/14-ц, від 10 червня 2021 року у справі № 727/2937/18. При вирішенні цієї справи суд вважає за необхідне взяти за основу висновок експерта №\~4133 від 28.02.2025, складений судовим експертом авто-товарознавцем Крутінь В.І., який є об`єктивним та вмотивованим. До того ж суд враховує наявність у матеріалах справи квитанції про оплату послуг експерта. Отже, суд приходить до висновкупро стягнення з відповідача, який є особою, яка правомірно керувала транспортним засобом на час дорожньо-транспортної пригоди та з вини якого сталася дорожньо-транспортна пригода, різниці між матеріальними збитками, заподіяними внаслідок настання дорожньо-транспортної пригоди і сумою отриманого позивачем страхового відшкодування, що враховує витрати позивача на оплату послуг експерта в розмірі 14\~820,69 грн. (12 963,66 грн 1 642,97 грн + 3 500,00 грн = 14\~820,69 грн). Що стосується моральної шкоди, то суд зазначає, що відповідно до роз`яснень, викладених в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування моральної шкоди» під моральною шкодою слід розуміти витрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода це втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Приписами статті 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. При з`ясуванні питання щодо відшкодування моральної шкоди, суд повинен з`ясувати чим підтверджується факт заподіяння моральних страждань, або втрат немайнового характеру, за яких обставин вони заподіяні, в якій грошовій сумі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить. В цьому випадку судом встановлено факт завдання позивачу моральної шкоди внаслідок пошкодження його майна, а саме транспортного засобу «HuyndaiGetz», д.н.з. [NUMBER] , що належить йому на праві власності, в результаті дорожньо-транспортної пригоди, що призвело до зміни способу життя та необхідності прикладати додаткові зусилля для відновлення свого порушеного права. Суд вважає, що заявлені позивачем вимоги про стягнення моральної шкоди в розмірі 10 000,00 грн оцінені суб`єктивно і є завищеними, у зв`язку з чим вважає за необхідним задовольнити їх на суму 1 000,00 грн, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості. Пунктом 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України передбачено, що до витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно із ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Згідно із пп. 1, 2 ч. 4 ст. 62 ЦПКУкраїни повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність». Повноваження адвоката ГодькоІ.О., як представника позивача, підтверджені в порядку, встановленому чинним цивільним процесуальним законодавством ордером і договором про надання правничої (правової) допомоги № 22 від 24.03.2025 (а.с.42,42). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі№ 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зроблено висновок про те, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. У разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, підлягають відшкодуванню незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною чи тільки має бути сплачено (постанова Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19). Суд вважає, що понесені витрати на правничу допомогу підтверджені належними і допустимими доказами (ордером, укладеним договором, актом приймання-передачі виконаних робіт, квитанціями), тому вони приймаються судом до уваги. Положеннями ст. 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із ч.3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеній в постанові від 25.05.2021 р. по справі № 910/7586/19 час, який адвокат витрачає на дорогу для участі у судовому засіданні, є складовою правничої допомоги і підлягає компенсації нарівні з іншими витратами. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 р. у справі № 755/9215/15-ц). 24.03.2025 між позивачем та адвокатом ГодькоІ.О. було підписано акт приймання-передачі виконаних робіт до договору про надання правничої (правової) допомоги № 22 від 24.03.2025, яким було встановлено фіксовану суму за надані послуги, а саме: збір доказів та пред`явлення позовної заяви до суду, супровід справи в суді першої інстанції та отримання рішення суду, всього адвокатом було витрачено 6 год., що разом склало 6000,00 грн. (а.с.45). На підтвердження сплати послуг правничої допомоги позивачем до суду було надано також копії квитанцій до прибуткового касового ордера № 22 від 31.03.2025 (а.с.47). Суд виходить із того, що витрати на правову допомогу пов`язані з розглядом цієї справи, в якій адвокат аналізував документи та надавав консультації, формував пакети документів та подавав їх до страховика, організовував огляд пошкодженого транспортного засобу позивача, складав та подавав позовну заяву, інші процесуальні документи, враховуючи обґрунтованість та пропорційність їх розміру з урахуванням виконаної адвокатом роботи та предмету спору, підлягають стягненню у розмірі 6 000,00 грн. Відповідно до вимог п. 1 ч. 2 ст. 141ЦПК України судовий збір, у разі задоволення позову, покладається на відповідача. При зверненні до суду з вказаною позовною заявою позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 3327,00 грн., у зв`язку з чимз відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 3327,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial