Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-21 00:00:00

До суду звернулося ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЕЙС» (скорочена назва ТОВ «ФК «ЕЙС») з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Свої вимоги позивач мотивує тим, що 18.05.2024 року між ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КРЕДІПЛЮС» (первинним кредитором) та відповідачем було укладено договір про споживчий кредит №140759 у формі електронного документа шляхом приєднання останньої до індивідуальних умов договору через мережу Інтернет, після проходження процедури ідентифікації/верифікації особи. Відповідач отримала кредитні кошти на свою платіжну картку, проте взяті на себе зобов`язання належним чином не виконала, у зв`язку з чим утворилась заборгованість. Зазначена кредитна заборгованість, згідно з розрахунком, станом на 26.02.2025 складає 12667,10 грн, з яких: 6945 грн основна заборгованість по кредиту, 5321,10 грн заборгованість по нарахованих процентах, 401,00 грн комісія за користування кредитом. Право вимоги до відповідача перейшло до позивача на підставі договору факторингу №10102024 від 10.10.2024 року. Враховуючи викладене, позивач просить суд стягнути з відповідача суму заборгованості в розмірі 12667,10 грн, а також витрати по справі, зокрема судовий збір у розмірі 2422,40 грн та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 7000,00 грн. Відповідно до ухвали Збаразького районного суду Тернопільської області від 25 квітня 2025 року відкрито провадження у даній справі та вирішено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження із повідомленням сторін. Представник позивача в судове засідання не з`явився, однак на адресу суду від нього надійшла заява, в якій просить проводити розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, не заперечує щодо заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, однак подала до суду заяву, в якій просить розглядати справу за її відсутності, та зазначає, що визнає позов частково і погоджується із вимогами в частині стягнення 5000,40 грн основного боргу та 5321,10 грн процентів за користування кредитом, оскільки фактично отримала кредитні кошти й не заперечує проти їх повернення. Водночас не визнає вимогу про стягнення 1944,60 грн комісії за видачу кредиту, яку було враховано зразу же при видачі кредиту, посилаючись на її неправомірність відповідно до чинного законодавства, а також просить зменшити суму витрат на професійну правничу допомогу як неспівмірну з характером і складністю справи. Дослідивши матеріали справи та проаналізувавши здобуті під час судового засідання докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. При цьому суд виходив із наступного. Так, судом встановлено, що 18.05.2024 року між ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КРЕДІПЛЮС» (первинним кредитором) та [PERSON] (позичальником) було укладено договір про споживчий кредит №140759 у формі електронного документа, що підтверджується самим текстом договору та наданим паспортом споживчого кредиту (додаток до договору), підписаними електронним підписом одноразовим ідентифікатором позичальника (документ з відміткою часу підписання 18.05.2024, 16:30:03 год.). Ідентифікація позичальника проводилась через систему BankID НБУ (п. 5.7 договору) (а.с.13-16). Згідно з індивідуальними умовами договору, позичальнику було надано кредитні кошти в загальному розмірі 6945 грн, з яких 5000,40 грн були перераховані на платіжну картку позичальника, а 1944,60 грн становила комісія за надання кредиту (п. 2.2.1 договору, підтверджується також банківською випискою). Строк користування кредитом складав 70 днів (п. 2.6 договору), при цьому розмір орієнтовної річної процентної ставки становив 637179,55% річних, що стверджується копією договору про споживчий кредит №140759 від 18.05.2024 року (а.с.13-16), копією договору про споживчий кредит (публічна частина) (а.с.17-19), паспортом споживчого кредиту (а.с.20-21), копією правил надання коштів у кредит ТОВ «ФК «КРЕДІПЛЮС» (а.с.22-27). ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КРЕДІПЛЮС» свої зобов`язання за договором виконало в повному обсязі та надало відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених договором, а саме: 18.05.2024 здійснило перерахунок грошей у сумі 5000,40 грн на банківський рахунок картки відповідача № [NUMBER] . Дані обставини знайшли своє підтвердження довідкою №12 ТОВ «ФК «КРЕДІПЛЮС» про успішність операції, згідно договору 1412/22-1 від 14.12.2022 року, укладеного з ТОВ «Фінансова компанія «Контрактовий дім» (а.с.28). 10 жовтня 2024 року між ТОВ «ФК «КРЕДІПЛЮС» та ТОВ «ФК «ЕЙС» укладено договір факторингу №10102024 про відступлення права грошової вимоги, згідно якого позивач набув право грошової вимоги в тому числі і до відповідача за договором про споживчий кредит №140759 від 18.05.2024р. щодо [PERSON] (а.с.35-37). Заборгованість [PERSON] перед позивачем становить 12667,10 грн, а саме: 6945 гривень заборгованості по тілу кредиту; 5321,10 грн заборгованості по несплачених відсотках за користування кредитом, 401 грн заборгованості по комісії, що підтверджується карткою обліку виконання договору 140759 (а.с.33), випискою з особового рахунку за кредитним договором №140759 (а.с.34). Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства , а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти. Розмір процентів може встановлюватися договором. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням (ст. 610 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною 1 статті 1077 ЦК України встановлено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Таким чином,\~враховуючи положення\~вказаних статей,\~ТОВ «ФК\~«ЕЙС» є\~новим кредитором\~у зобов`язаннях\~з відповідачем,\~в зв`язку\~із чим\~саме в\~користь позивача\~необхідно стягнути\~із відповідача\~заборгованість за\~договором про\~споживчий кредит\~ №140759\~від 18.05.2024\~року на\~загальну суму\~12667,10\~грн, з них: 5000,40 грн заборгованість за сумою кредиту; 1944,60 грн заборгованість за комісією за надання кредиту; 5321,10 грн заборгованість по несплачених відсотках за користування кредитом, 401 грн заборгованості за простроченою комісією. Також, заява відповідача в частині невизнання вимоги про стягнення комісії за видачу кредиту у розмірі 1944,60 грн судом до уваги не береться, оскільки умовами кредитного договору прямо передбачено обов`язок сплати цієї суми, а відповідач, приєднуючись до договору, погодилася з усіма його умовами. Крім того, спірна сума комісії включена до розрахунку заборгованості, який підтверджується наданими позивачем доказами, а будь-яких доказів на підтвердження безпідставності її стягнення відповідачем не подано. Отже, твердження про її неправомірність є необґрунтованими та не спростовують належним чином позовні вимоги в цій частині. При цьому суд також враховує вимоги Закону України «Про споживче кредитування», яким допускається можливість стягнення кредитодавцем комісії чи інших платежів, пов`язаних з наданням споживчого кредиту, за умови їх передбачення укладеним договором та дотримання вимог законодавства щодо їх розміру, прозорості та обґрунтованості. Згідно ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема належить надання професійної правничої допомоги. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами (частина 1, 2 статті 137 ЦПК України). Частина 4 ст.137 ЦПК України визначає, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. На підтвердження понесених відповідачем витрат на правничу допомогу в матеріалах справи наявні такі докази: копія договору №04/02/25-01 про надання правової допомоги від 04.02.2025 року між ТОВ «ФК «ЕЙС» (як клієнт) та адвокатським бюро «ТАРАНЕНКО ТА ПАРТНЕРИ», в особі керуючого бюро адвоката Тараненка А.І. (а.с.41), копія додатку до угоди №2 до договору про надання правничої допомоги №04/02/25-01 від 04.02.2025 року (а.с.42), акт прийому-передачі наданих послуг від 04.02.2025 року (а.с.43). При вирішенні питання щодо розподілу витрат на професійну правничу допомогу у даній справі, суд приймає до уваги характер спірних правовідносин, складність справи, яка розглядалася в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, ціну позову, обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: approved