Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-20 00:00:00

У лютому 2025 року [PERSON] звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з цивільним позовом до [PERSON] , [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди, завданої потерпілому внаслідок вчинення кримінального правопорушення, в якому просив стягнути з відповідачів солідарно на користь позивача майнову шкоду в розмірі 16320,45 грн, із яких: 13398,00 грн - сума збитків, 2133,99 грн - інфляційні збільшення, 788,46 грн - 3% річних. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що [PERSON] є потерпілим у кримінальному провадженні, відомості про яке внесено до ЄРДР за номером 12023111030000848 від 19.02.2023 стосовно [PERSON] , [INFO] за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 Кримінального кодексу України. [PERSON] є власником майна, що знаходилося у домоволодінні за адресою: [ADDRESS] . Власником домоволодіння є дружина позивача, [PERSON] , що підтверджується Договором дарування житлового будинку від 04.06.1998. На території домоволодіння знаходиться будинок та гараж, усі приміщення зачиняються на замки. Вказане домоволодіння використовується позивачем як дача, тому в зимовий період він не перебуває там постійно, а періодично (приблизно один раз на тиждень) навідується. При цьому в будинку встановлено систему сигналізації з датчиками руху та камерами. 18.02.2023 приблизно о 10 год. 34 хв. спрацювали датчики сигналізації системи «Аякс» (AJAX), що були встановлені у вказаному домоволодінні. Камери датчиків зафіксували трьох невідомих осіб, які перебували у домоволодінні. Позивач повідомив про даний факт на лінію «102» та разом із сином [PERSON] виїхав із м. Біла Церква, де фактично проживає, до м. Узин за адресою домоволодіння. На місці позивач зустрівся із працівниками патрульної поліції, які затримали трьох неповнолітніх осіб, що тримали в руках спінінг, належний позивачу, та пакет із кросівками сина позивача. Як з`ясувалося пізніше, даними особами були [PERSON] (Відповідач-1), його брат [PERSON] та [PERSON] . Оглянувши приміщення, позивач виявив, що датчики руху з камерою системи «Аякс», які були прикріплені на стінах будинку, зірвані з кріплень та пошкоджені. Як з`ясувалося з пояснень відповідач-1, він помітив, що датчики спрацювали і тому скинув їх на підлогу і намагався розбити, про що зазначено у протоколі допиту відповідача 1. Вказані датчики руху з камерою Ajax MotionCam Outdoor white були придбані позивачем, що підтверджується товарним чеком №002556 від 09.09.2022 на суму 13398,00 грн. Обидва датчики повністю виведені з ладу. З метою отримання консультації стосовно можливості ремонту вказаних датчиків та вартості такого ремонту позивач звернувся до виробника - ТОВ «АДЖАКС СІСТЕМС МАНЮФЕКЧУРІНГ», направивши на адресу підприємства вказані датчики для діагностики. Після здійснення діагностики позивача повідомили про те, що вказані датчики ремонту не підлягають. Водночас, з урахуванням наявної інформації від виробника, позивачу нанесено збитків на суму 13 398,00 грн., які останній просить стягнути з відповідача в рамках даного позову. Крім того, оскільки з моменту вчинення протиправного діяння відповідачем-1, а саме з 18.02.2023 по теперішній час позивачу не відшкодовано матеріальної шкоди, у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення відповідно до ст. 625 ЦК України. Тому позивач має право вимагати стягнення з відповідача-1 в судовому порядку суми інфляційних втрат за весь час прострочення та три проценти річних від суми невідшкодованої матеріальної шкоди з моменту вчинення протиправного діяння відповідачем-1. Позивачем було подано цивільний позов в рамках кримінального провадження №12023111030000848, проте ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 19.12,2024 (справа №357/6638/23) вказане кримінальне провадження було закрито на підставі пункту 4-1 статті 284 КПК України у зв`язку з втратою чинності законом, яким встановлювалася кримінальна протиправність вчиненого діяння. Цивільний позов потерпілого [PERSON] до обвинуваченого [PERSON] , про відшкодування матеріальної шкоди залишено без розгляду. У зв`язку з викладеним позивач змушений звернутися з даним позовом в порядку цивільного судочинства. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.02.2025 року головуючим суддею визначено суддю Кошеля Б.І. та матеріали передані для розгляду. Ухвалою судді від 09 квітня 2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Позивач в судове засідання не з`явився, представника не направив, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Судом 21.07.2025 р. за вх..№40613 отримано заяву, в якій представник позивача - адвокат Мічуріна О.В. просила розгляд справи проводити у відсутності позивача та представника, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти ухвалення заочного рішення по справі. Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України, учасник справи має право заявляти клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідачі в судове засідання повторно не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належно. З відповіді з відділу обліку та моніторингу інформацію про реєстрацію місця проживання ЦМУ ДМС в Києві та Київській області щодо зареєстрованого місця проживання (перебування) відповідача вбачається, що [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , зареєстрованим не значиться. З відповіді з відділу обліку та моніторингу інформацію про реєстрацію місця проживання ЦМУ ДМС в Києві та Київській області щодо зареєстрованого місця проживання (перебування) відповідача вбачається, що [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , зареєстрованим не значиться. Також, відповідно до ч. 11 ст. 128 ЦПК України, відповідач, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, викликаються до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів до дат відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик, особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Відповідачам судові виклики направлялися за останьою відомою адресою, однак на адресу суду поверталися поштові конверти, в яких працівниками пошти зазначалося, підстава повернення, як адресат відсутній за вказаною адресою. Суд вважає, що відповідач належним чином повідомлявся та є повідомленим у відповідності до вимог ст. 131 ЦПК України, а тому згідно ст. ст. 280, 281 ЦПК України, суд вважає за можливе провести заочний розгляд даної справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, повно та всебічно з`ясувавши всі обставини, що мають значення для правильного вирішення справи та надавши їм належну правову оцінку, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Суд, дослідивши матеріали справи, повно та всебічно з`ясувавши всі обставини, що мають значення для правильного вирішення справи та надавши їм належну правову оцінку, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Так судом встановлено, що [PERSON] є потерпілим у кримінальному провадженні, відомості про яке внесено до ЄРДР за номером 12023111030000848 від 19.02.2023 стосовно [PERSON] , [INFO] за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 Кримінального кодексу України. Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 19 грудня 2024 року по справі №357/6638/24 провадження №1-кп/357/136/24 кримінальне провадження № 12023111030000848, яке внесене до ЄРДР 19 лютого 2023 року, стосовно: [PERSON] , за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України було закрито на підставі пункту 4-1 статті 284 КПК України, у зв`язку з втратою чинності законом, яким встановлювалася кримінальна протиправність вчиненого діяння. Цивільний позов потерпілого [PERSON] до обвинуваченого [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди залишено без розгляду. Судом в справі №357/6638/24 провадження №1-кп/357/136/24 установлено, що неповнолітній [PERSON] обвинувачується у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), вчиненому в умовах воєнного стану, з проникненням у житло, тобто злочині передбаченому ч. 4 ст. 185 КК України. 18 лютого 2023 року близько 10 години 40 хвилин [PERSON] , разом із особами, що не досягли віку кримінальної відповідальності, проходили повз будинок [ADDRESS] , та в цей час у них виник умисел на проникнення до вказаного домоволодіння з метою незаконного збагачення за рахунок чужого майна. Реалізуючи свій протиправний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, [PERSON] , разом із особами, які не досягли віку кримінальної відповідальності, діючи умисно, з корисливих мотивів, в умовах воєнного стану, з метою незаконного збагачення за рахунок чужого майна, таємно від оточуючих, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, усвідомлюючи незаконний характер своїх дій, шляхом розбору частин шибки вікна кімнати, проник до вказаного будинку, де з однієї з кімнат, вчинив крадіжку кросівок «Adidas» чорного кольору з сірими полосами вартістю 466 гривень 67 копійок, спінінгу марки «Quantum Primera», вартість якого встановити не надалось можливим та грошові купюри радянського зразку, що вилучені з обігу. Після цього, [PERSON] разом із особами, які не досягли віку кримінальної відповідальності, залишив вищевказаний будинок із викраденим майном, чим спричинив потерпілому [PERSON] майнової шкоди на суму 466 гривень 67 копійок. Власником будинку за адресою: [ADDRESS] , є [PERSON] , що підтверджується Договором дарування житлового будинку від 04.06.1998. Як вбачається з пояснень [PERSON] , наявних в матеріалах справи №357/6638/23 провадження 1-кп/357/136/24, [PERSON] перебуваючи у будинку за адресою: [ADDRESS] , помітив, що датчики спрацювали і тому скинув їх на підлогу і намагався розбити. Вказані датчики руху з камерою «Ajax MotionCam Outdoor white» були придбані позивачем, що підтверджується товарним чеком №002556 від 09.09.2022 на суму 13 398,00 грн. При вирішенні спору суд виходить з наступного. Відповідно до ч.ч.1, 2 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі. Відповідно до ст. 55 КПК України потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди. Нормами ст. 22 ЦК України визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. До збитків відносить витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Положеннями ст. 1166 Цивільного кодексу України встановлено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ст. 1179 ЦК України неповнолітня особа (у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років) відповідає за завдану нею шкоду самостійно на загальних підставах. У разі відсутності у неповнолітньої особи майна, достатнього для відшкодування завданої нею шкоди, ця шкода відшкодовується в частці, якої не вистачає, або в повному обсязі її батьками (усиновлювачами) або піклувальником, якщо вони не доведуть, що шкоди було завдано не з їхньої вини. Якщо неповнолітня особа перебувала у закладі, який за законом здійснює щодо неї функції піклувальника, цей заклад зобов`язаний відшкодувати шкоду в частці, якої не вистачає, або в повному обсязі, якщо він не доведе, що шкоди було завдано не з його вини. Нормами ст. 47 ЦПК України визначено, що здатність особисто здійснювати цивільні процесуальні права та виконувати свої обов`язки в суді (цивільна процесуальна дієздатність) мають фізичні особи, які досягли повноліття, а також юридичні особи. Неповнолітні особи віком від чотирнадцяти до вісімнадцяти років, а також особи, цивільна дієздатність яких обмежена, можуть особисто здійснювати цивільні процесуальні права та виконувати свої обов`язки в суді у справах, що виникають з відносин, у яких вони особисто беруть участь, якщо інше не встановлено законом. Суд може залучити до участі в таких справах законного представника неповнолітньої особи або особи, цивільна дієздатність якої обмежена. Згідно з п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди»" роз`яснено, шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Відповідно до ст. 1192 ЦК України якщо інше не встановлено законом, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. За змістом ч.1 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Позивач вказує, що відповідач неправомірними діями заподіяв йому збитки на суму 13398,00 грн. та оскільки з моменту вчинення протиправних дій відповідачем не відшкодовано матеріальної шкоди, останній просить стягнути з відповідачів інфляційні втрати в сумі 2133,99 грн та три відсотки річних у сумі 788,46 грн. Суд, перевіривши розрахунок наданий позивачем, дійшов висновку, що сума на яку збільшилась заборгованість внаслідок інфляційних процесів становить 2133,99 грн., три відсотки річних - 788,46 грн.(за період з 19.02.2023 по 04.02.2025). Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Згідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дні, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Частиною 2 статті 77 ЦПК України встановлено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухвалені судового рішення. Згідно вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Відповідачі відзив на позов з належними та допустимими доказами в підтвердження заперечень та спростування доводів позивача до суду не подали. Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з врахуванням досліджених обставин справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення. Відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 265 ЦПК України у резолютивній частині рішення зазначається розподіл судових витрат. Згідно із п. 1 ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на - відповідача. З матеріалів справи вбачається, що позивач при зверненні до суду сплатив судовий збір в сумі 1211,20 грн. На підставі ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідачів на користь позивача судові витрати по справі - 1211,20 грн.

Outcome: approved