Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-27 00:00:00

Адвокат Бундзяк У.М. звернулася до суду з позовом в інтересах [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та просить визнати за позивачкою право власності на 1/5 частину житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами за адресою: [ADDRESS] . Позовні вимоги представник позивачки мотивувала тим, що [PERSON] , [INFO] , є уродженкою с. Воронів Коломийського (Городенківського) району Івано-Франківської області. Батьками позивачки є [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Перебуваючи в шлюбі, батьки позивачки побудували житловий будинок і господарські споруди у [ADDRESS] , де проживали й вели господарство однією сім`єю з трьома дітьми. Позивачка проживала в батьківському будинку до часу вступу у навчальний заклад у м. Київ (до 1990 р.). Після закінчення навчання позивачка не поверталася на постійне проживання у с. Воронів. Після смерті [INFO] [PERSON] відкрилася спадщина на належне йому майно, в чому числі й вищевказане будинковолодіння. Городенківським районним судом Івано-Франківської області розглянуто цивільну справу № 342/713/24 за позовом [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом, а саме на житловий будинок з господарськими будівлями, спорудами по [ADDRESS] . 04.02.2025 у даній справі ухвалено судове рішення. Підставами звернення до суду із позовом у справі № 342/713/24 були: реєстрація житлового будинку, як колгоспного двору, та помилка у Свідоцтві про право особистої власності на домоволодіння, виданому виконкомом Городенківської районної ради народних депутатів 12 грудня 1988 року на підставі рішення виконкому Городенківської районної ради народних депутатів № 148 від 10 серпня 1988 року щодо прізвища власника, що унеможливило отримати свідоцтво про право на спадщину на нерухоме майно. В ході судового розгляду справи № 342/713/24 судом досліджено ксерокопії погосподарських книг Незвиської сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області, наданих Незвиськимстаростинським округом Городенківськоїміської ради Коломийського району Івано-Франківської області за 1987-1995 роки, з яких встановлено, що [PERSON] , [INFO] , у 1990 році виписалася у м. Київ на навчання. Вираховуючи розмір часток членів колишнього колгоспного двору спадкового будинковолодіння, суд діяв у відповідності з пунктом 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права власності», яким передбачено, що положення статей 17, 18 Закону України «Про власність» щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону (з 15 квітня 1991 року). До правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору. Судом вирішено, що [PERSON] теж є членом колишнього колгоспного двору, на даний час може на власний розсуд розпоряджатися своїм майном, її право не порушується та ніким не оспорюється чи не визнається, тому у неї немає перешкод в оформленні права власності на належне їй майно. Заяву [PERSON] про те, що вона позовні вимоги позивача за первісним позовом та позивачів за зустрічним позовом визнає в повному обсязі, претензій до спадкового майна не має, частки члена в колгоспному дворі, що входить до спадщини після смерті тата, немає, суд не розцінює, як відмову від належної їй частини житлового будинку в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 347 ЦК України. Частки у майні колгоспного двору належать п`ятьом співвласникам (членам колгоспного двору): [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] у рівних частинах по 1/5 частці кожному. Неоформлення права власності документально не позбавляє їх права на належні їм частки у майні колгоспного двору. Отримавши вказане судове рішення, [PERSON] 14 квітня 2025 року звернулася до державного реєстратора із заявою про реєстрацію її права власності не нерухоме майно 1/5 частини будинковолодіння по [ADDRESS] . Розглянувши дане звернення, державним реєстратором О.Григорів 17 квітня 2025 р. прийнято рішення № 78449934 про відмову в проведенні реєстраційних дій у зв`язку із відсутністю у заявниці належних документів. Наведені обставини є перешкодою для реалізації позивачкою права власності на майно та змушують її звернутися до суду із даним позовом. Ухвалою суду від 16.06.2025 прийнято до розгляду та відкрито провадження у даній справі, справу постановлено розглядати за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 03.07.2025 закрито підготовче провадження у справі, справу призначено до судового розгляду по суті. Учасники справи у судове засідання не з`явилися. Представник позивачки адвокат Бундзяк У.М. 25.07.2025 подала до суду заяву про розгляд справи без її участі та без участі позивачки, зазначивши, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідачка [PERSON] 17.06.2025 подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, вказавши, що позовні вимоги визнає в повному обсязі. Від відповідачів [PERSON] та [PERSON] судом засобами поштового зв`язку 18.06.2025 отримано заяви про розгляд справи без їх участі, де зазначено, що позовні вимоги вони визнають в повному обсязі. Дії учасників справи не суперечать вимогам\~ст.211 ЦПК України, відповідно до якої учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Передбачених ч.2 ст.223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності учасників справи. Згідно вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідачі не скористалися правом на подання відзиву в порядку ст.178 ЦПК України, тому суд вирішує справу за наявними матеріалами справи, що відповідає вимогам ч.8 ст.178 ЦПК України. У Постанові Верховного Суду від 5 вересня 2022 року у справі №1519/2-5034/11 (провадження № 61-175сво21) зазначено, що згідно з ч.5 ст.268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. З урахуванням розумності положення ч.5 ст.268 ЦПК України слід розуміти так: у разі ухвалення судового рішення за відсутності учасників справи суд повинен зазначати датою ухвалення ту дату, на яку було призначено розгляд справи, та вказувати в резолютивній частині дату складення повного судового рішення. Проте в разі зазначення судом датою ухвалення судового рішення дати складення повного судового рішення, внаслідок чого дата судового засідання та дата ухвалення судового рішення не збігатимуться, це не є порушенням прав сторін. Суд, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору, вважає необхідним зазначити таке. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 4 статті 82 ЦПК України визначено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Рішенням Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 04 лютого 2025 р. по справі № 342/713/24 (провадження № 2/342/42/2025) за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом та за зустрічним позовом [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на 1/4 частину житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, що набрало законної сили 07.03.2025, встановлено наступне. 12 грудня 1988 року виконавчим комітетом Городенківської районної Ради народних депутатів Івано-Франківської області було видано свідоцтво на право особистої власності на домоволодіння, розташоване у [ADDRESS] ,\~відповідно до якого в цілому домоволодіння, що складається із житлового будинку та господарських будівель і споруд, дійсно належить на праві особистої власності колгоспному двору, головою якого є [PERSON] . [ADDRESS] було перейменовано на [ADDRESS] згідно рішення 7-ої сесії Незвиської сільської ради XXI-го демократичного скликання від 04.09.1991. Згідно даних ОКП «Коломийське МБТІ» станом на 31.12.2012 нерухоме майно, яке знаходиться у [ADDRESS] , належить голові колгоспного двору [PERSON] відповідно до свідоцтва про право власності, виданого Городенківським РВК 12.12.1988 на підставі рішення цього ж виконкому № 148 від 10.08.88, реєстровий № 137. [PERSON] , [INFO] , у в с. Воронів Городенківського району Івано-Франківської області не проживав і майна у власності на території села не мав. Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 08.08.1968, [INFO] народився [PERSON] . [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] у віці 72 років в с. Воронів Городенківського району Івано-Франківської області, актовий запис № 4 від 21 січня 2019 року. Вищезгаданим рішенням суду встановлено факт належності [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , свідоцтва про право особистої власності на домоволодіння, виданого виконкомом Городенківської районної ради народних депутатів 12 грудня 1988 року на підставі рішення виконкому Городенківської районної ради народних депутатів № 148 від 10 серпня 1988 року на ім`я « [PERSON] ». Частиною 3 ст.5 Цивільного кодексу України (у редакції 2003 року) визначено, що якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювались актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав і обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди у період з 31.01.1966 по 19.01.1996 регулювалась підзаконними нормативними актами, зокрема Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, яка затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 р. і втратила чинність від 19.01.1996 на підставі наказу Держитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 р. № 56. Зазначена інструкція передбачала державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання ЦК України та Законом України від 1 липня 2004 р. «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Як встановлено рішенням Городенківського районного суду від 04.02.2025 у цивільній справі № 342/713/24 житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] (до набрання чинності постановою Верховної Ради України від 17.07.2020 № 807-ІХ «Про утворення та ліквідацію районів» - Городенківського) району Івано-Франківської області належав на праві особистої власності колгоспному двору, головою якого був [PERSON] . Згідно копії технічного паспорта на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] житловий будинок споруджено в 1982 році, господарські будівлі і споруди в 1982 та 1990 роках. Їх ринкова вартість станом на 28.05.2025 становить 165000 грн, що стверджується копією звіту про вартість майна, складеного ЕТ-ВО «Придністров`я». Вищезгаданим рішенням суду встановлено, що за домогосподарством по [ADDRESS] закріплена земельна ділянка для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, розміром 0,2000 га. Колгоспний двір - це сімейно-трудове об`єднання осіб, всі або частина яких є членами колгоспу, брали участь у суспільному виробництві колгоспу та спільно вели підсобне господарство на присадибній ділянці. За змістом ч.1 ст.120, ст.121, ч.1, ч.2 ст.123 ЦК УРСР 1963 року майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності; володіння, користування і розпорядження майном колгоспного двору здійснюється за згодою всіх членів двору; частка члена колгоспного двору в майні двору визначається, зокрема, при виході його з складу двору без утворення нового двору (виділ); розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» від 22 грудня 1995 року № 20, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося. На витребування частки з майна колишнього колгоспного двору, що збереглося на 15 квітня 1991 року, поширюється загальний трирічний строк позовної давності. Колгоспний двір був припинений 15.04.1991, коли введений в дію Закон України «Про власність», у зв`язку з чим правового значення буде мати належність членів до колгоспного двору саме на цю дату. Всі члени колгоспного двору, які були такими станом на 15 квітня 1991 року, мали право спільної сумісної власності на майно колгоспного двору. Рішенням Городенківського районного суду від 04.02.2025 у цивільній справі № 342/713/24 встановлено, що житловий будинок [ADDRESS] належав на праві спільної сумісної власностіколишнім членам колгоспного двору по 1/5 частці: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , яка не втратила право на частку в майні, яке належало колгоспному двору, оскільки протягом трьох років підряд (в цей строк включається час перебування на навчанні з 1990 року), до 15 квітня 1991 року, проживала в даному домогосподарстві. Частки у колгоспному дворі не виділялися. [PERSON] помер [INFO] . Внаслідок його смерті відкрилася спадщина, яку прийняла [PERSON] , як спадкоємець першої черги за законом. Вищезгаданим рішенням суду визнано за: [PERSON] , [INFO] , право власності на 2/5 частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] ; [PERSON] , [INFO] , право власності на 1/5 частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] ; [PERSON] , [INFO] , право власності на 1/5 частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] . Також вищезазначеним рішенням суду встановлено, що [PERSON] , \~яка теж є колишнім членом колгоспного двору, на даний час\~\~може на власний розсуд розпоряджатися своїм майном,\~її\~право\~\~не порушується та ніким не оспорюється чи не визнається, тому у неї немає перешкод в оформленні права власності на належне їй\~майно.\~\~Крім того, подані [PERSON] заяви, в яких зазначено, що вона позовні вимоги позивача за первісним позовом та позивачів за зустрічним позовом визнає в повному обсязі, претензій до спадкового майна не має, частки члена в колгоспному дворі, що входить до спадщини після смерті тата, не має, суд\~\~не розцінює, як\~\~відмову від належної їй частини\~\~житлового будинку в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 347 ЦК України. Витягами з Державного реєстру речових прав № 423137613, № 423137900, № 423138152, сформованими 17.04.2025 державним реєстратором Гвіздецької селищної ради Коломийського району Івано-Франківської області Григорівим О.П., стверджується, що 14.04.2025 на підставі рішення Городенківського районного суду від 04.02.2025 по справі № 342/713/24 зареєстровано право спільної часткової власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами загальною площею 110 кв.м, житловою площею 56,4 кв.м, що розташований за адресою: [ADDRESS] , за відповідачами: [PERSON] - на 2/5 частки, [PERSON] - на 1/5 частки, [PERSON] - на 1/5 частки. Однак, рішенням державного реєстратора Гвіздецької селищної ради Коломийського району Івано-Франківської області Григоріва О.П. про відмову в проведенні реєстраційних дій № 78449934 від 17 квітня 2025 р. позивачці [PERSON] відмовлено у проведенні реєстраційних дій з посиланням на відсутність документів, які підтверджують набуття, зміну або припинення її прав на об`єкт нерухомого майна, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Згідно п.4 ч.1 ст.24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» підставою для відмови в державній реєстрації прав є те, що подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження. Підстави для державної реєстрації прав передбачені ст.27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Відповідно до п.6, п.9 ч.1 ст.27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі, зокрема: свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого до 1 січня 2013 року органом місцевого самоврядування або місцевою державною адміністрацією, чи його дубліката; судового рішення, що набрало законної сили, щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості. Судом встановлено, що свідоцтво про право власності на 1/5 частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованими за адресою: [ADDRESS] , на ім`я позивачки [PERSON] не видавалося. Рішенням Городенківського районного суду від 04 лютого 2025 р. по справі № 342/713/24,що набрало законної сили 07.03.2025, за позивакою [PERSON] не визнавалося право власності на 1/5 частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованими за адресою: [ADDRESS] . Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. За правилами статті 392 ЦК України позов про визнання права власності може бути пред`явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності. Таким чином, ураховуючи, що відповідно до статті 328 ЦК України набуття права власності це певний юридичний склад, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав, чи в який передбачений законом спосіб позивач набув права власності на спірний об`єкт та чи підлягає це право захисту у порядку, передбаченому статтею 392 ЦК України. Тобто, за вказаною нормою права вимога про визнання права власності може бути пред`явлена лише власником спірного майна, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Досліджені судом докази підтверджують, що позивачка [PERSON] правомірно набула право власності на 1/5 частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] , як член колишнього колгоспного двору, оскільки не вчиняла дій, що можуть свідчити про її відмову від права власності у порядку ст. 347 ЦК України. Однак, через відсутність документів, які підтверджують набуття нею права власності на вищезгадану частку нерухомого майна немає можливості здійснити державну реєстрацію права власності на це майно відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Виходячи з системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог з підстав та в обсязі, наведеному в мотивувальній частині рішення. На підставі ст.ст. 24, 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», ст.ст. 316, 317, 325, 328, 392 ЦПК України (2003 р.),

Outcome: approved