Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-16 00:00:00

у лютому 2025 року до Солом`янського районного суду міста Києва звернувся [PERSON] , в особі представника - адвоката Мулька А.В., з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Форвард Фінансів», про стягнення безпідставно набутого майна (коштів). В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначає, що постановою від 08 жовтня 2021 року приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Сидорук Лесі Вікторівни відкрито виконавче провадження № [NUMBER] із примусового виконання виконавчого напису № 70451, вчиненого 11 червня 2021 року приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк О. В. Зазначеною постановою від 08 жовтня 2021 року приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Сидорук Лесі Вікторівни звернено стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника. Із даної постанови позивач дізнався, що 11 червня 2021 року приватним нотаріусом Києво - Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк О.В. був вчинений виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №70451, за яким стягнуто з боржника [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Форвард Фінансів» заборгованість в розмірі - 8520,41 гривень. Зважаючи на ту обставину, що жодних договірних відносин у нього із ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ « Форвард Фінансів » немає, і ніколи не існувало, зазначених сум позивач не отримував і не прагнув отримувати, більше того у нього взагалі відсутні кредити у будь-яких банках чи інших фінансових установах, він звернувся до Солонянського районного суду Дніпропетровської області із позовною заявою про визнання виконавчого напису, таким, що не підлягає виконанню. Рішенням Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 20 червня 2022 року позовні вимоги [PERSON] задоволено. Визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис зареєстрований в реєстрі за № 70451, вчинений 11 червня 2021 року № 70451 приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк Оленою Василівною, яким стягнуто з боржника [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Форвард Фінансів» заборгованість в розмірі 8520,41 грн., стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Форвард Фінансів» на користь [PERSON] сплачений судовий збір в розмірі 1362 (одна тисяча триста шістдесят дві) грн. Враховуючи, що виконавчий напис № 70451, вчинений 11 червня 2021 року приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк Оленою Василівною, яким стягнуто з боржника [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Форвард Фінансів» заборгованість в розмірі 8520,41 грн. визнаний таким, що не підлягає виконанню відпала підстава, згідно якої відповідач стягнув з позивача кошти у розмірі 6 742,74 гривень, внаслідок вчинення виконавчих дій, пов`язаних з виконанням виконавчого напису нотаріуса, у зв`язку з чим до вказаних відносин застосовується положення законодавства щодо повернення безпідставно набутого майна. Згідно довідки Акціонерного товариства «ДТЕК Дніпровські електромережі » від 03 листопада 2022 року позивач працевлаштований у даному товаристві провідним інженером і на підставі виконавчого провадження № [NUMBER] від 08 жовтня 2021 року із нього стягнена заборгованість у сумі - 6 742,74 гривні. Таким чином, у зв`язку з визнанням судом виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, наявні підстави для стягнення з відповідача в якості безпідставно отриманих коштів - 6 742,74 грн. З врахуванням вище викладеного просив стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Форвард Фінансів » на користь [PERSON] безпідставно стягнуті, набуті кошти у розмірі - 6 742,74 гривні та сплачений судовий збір у розмірі - 1 211,20 гривень. 13 лютого 2025 року на підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями матеріали цивільної справи передані судді Тесленко І.О. Фактично справу передано судді згідно реєстру передачі справ 17 лютого 2025 року. Судом в порядку ч. 2 ст. 27 ЦПК України направлявся запит до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань щодо місцезнаходження юридичної особи. Відповідь на такий запит надійшла до суду 18 лютого 2025 року. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 20 лютого 2025 року справу прийнято до провадження та постановлено вищевказану справу розглядати в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін в судове засідання. 02 травня 2025 року до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву в якому заперечують проти задоволення позову з огляду на наступне. В своїй позовній заяві позивач покликається на те, що рішенням Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 20.06.2022 р. визнано виконавчий напис, вчинений 11.06.2021р. № 70451 приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк О.В., таким, що не підлягає виконанню по стягненню із позивача на користь ТОВ «Форвард Фінансів» заборгованості за кредитним договором. На виконання вказаного виконавчого напису, приватним виконавцем було відкрите виконавче провадження та стягнуто із позивача кошти на погашення заборгованості. В зв`язку із цим, позивач просить стягнути з ТОВ «Форвард Фінансів» на його користь стягнуті кошти за виконавчим провадженням в розмірі 6 742,74 грн. Вважають, щo позовні вимоги є безпідставними виходячи з наступного. Позивач, в своїй позовній заяві, правовою підставою для звернення до суду зазначає частину 1 статті 1212 ЦК України. Проте вважають, що до спірних правовідносин не підлягає застосуванню вказана норма матеріального права. Так, відповідно до ч. 1 ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань з набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбільшення майна в іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна з боку набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб. За правилами ст. 1212 ЦК України безпідставно набутим є майно, набуте особою або збережене нею в себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави. Загальна умова частини першої ст. 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, бо отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі цієї статті тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання. Набуття однією зі сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не вважається безпідставним. Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей). Якщо поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, ст. 1212 ЦК може застосовуватись тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена або припинена, у тому числі у виді розірвання договору. Договірний характер правовідносин, що існували між сторонами і на підставі яких виникло право вимоги та обов`язок повернення коштів, виключає можливість застосування до них положень ч. 1 ст. 1212 ЦК України. Відповідні положення міститься у постанові КГС ВС від 6 лютого 2020 року у справі №910/13271/18. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України (постанова судових палат у цивільних та господарських справах ВСУ від 2 жовтня 2013 року № 6-88цс13) у разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень частини першої статті 1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобов`язання повернути майно позивачу. Як вбачається із матеріалів справи, правовою підставою для стягнення з боржника (позивача) коштів, є кредитний договір і наявність у позичальника заборгованості за вказаним кредитним договором. Кредитний договір є достатньою правовою підставою для отримання кредитором з позивача коштів в рахунок сплати заборгованості за ним, оскільки, позивач має заборгованість за кредитним договором та зобов`язаний її сплатити стягувачу. Також, варто звернути увагу, що відповідно до ч.1 ст. 216 ЦК України лише у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину; відповідно до ч. 4 ст. 653 ЦК України сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов`язанням до моменту зміни або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором або законом. Таким чином, у разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. Якщо поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, ст. 1212 ЦК може застосовуватися тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена або припинена, у тому числі у виді розірвання договору. Станом на даний час, кредитний договір не визнаний недійсним, не змінений та не розірваний, а отже відсутні підстави для повернення стягнутої з позичальника заборгованості за вказаним кредитним договором в процесі виконання виконавчого напису нотаріуса, оскільки, на момент здійснення такого стягнення, всі дії по виконанню такого виконавчого напису здійснювалися правомірно. Визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню в силу норм чинного законодавства не є підставою для повернення боржнику стягнутих на його підставі коштів в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором. Отже, навіть при наявності судового рішення про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, у суду немає права стягувати з кредитора на користь боржника кошти, що стягнуті в процесі виконання такого виконавчого напису нотаріуса в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором. Окрім того, у відповідності до п. 1 ч. 2 ст. 44 ЗУ «Про виконавче провадження», приватний виконавець для здійснення примусового виконання рішень відкриває в банках рахунки, у тому числі за потреби в іноземній валюті, для обліку депозитних сум і зарахування стягнутих з боржників коштів у національній та іноземній валютах та їх виплати стягувачам. Більш того, контроль над виконанням виконавчого документа здійснюється приватним виконавцем, кошти надходять на депозитний рахунок, а тому, лише відомості приватного виконавця можуть бути підтвердженням дійсної суми стягнення із позивача. У відповідності до ч. 2 ст. 27 ЗУ «Про виконавче провадження», виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів. Позивачем не взято до уваги те, що виконавчий збір та витрати виконавчого провадження сплачуються першочергово. У відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 42 ЗУ «Про виконавче провадження», кошти виконавчого провадження складаються з стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження. У позовній заяві, позивачем не зазначено розподілу сум, які були перераховані стягувачу, які є витратами виконавчого провадження, а які винагородою приватного виконавця. Адже, сума, яка відраховується із боржника не повністю перераховується стягувачу, оскільки ЗУ «Про виконавче провадження» передбачає визначення та стягнення із боржника витрат на проведення виконавчих дій, а також стягнення основної винагороди приватного виконавця. Залишок коштів, які після стягнення витрат приватного виконавця, перераховуються лише тоді стягувачу. Тому, загальна сума, яку вказує у своїй позовній заяві позивач не була перерахована в повному обсязі стягувачу - ТОВ «Форвард Фінансів». Позивач не долучає до позовної заяви документів безпосередньо від приватного виконавця, на підтвердження своєї вимоги про стягнення на його користь коштів, що були стягнуті за виконавчим написом нотаріуса. Долучена до позовної заяви довідка із місця роботи про здійснені відрахування та виплати про щомісячні відрахування із заробітної плати позивача, не може бути доказом перерахування саме тієї суми грошових коштів, яку позивач просить суд стягнути, виключно стягувачу. Адже, як було зазначено вище, із коштів, які стягуються із заробітної плати боржника першочергово стягуються витрати виконавчого провадження, а залишок коштів вже, в подальшому, перераховується стягувачу. Саме відомості приватного виконавця про те, яка сума грошових коштів була ним перерахована стягувачу ТОВ «Форвард Фінансів» є підтвердженням перерахованих коштів в межах виконавчого провадження, а не довідка із місця роботи. Оскільки, та сума коштів, яку підприємство перераховує приватному виконавцю за виконавче провадження, не в повному обсязі приватним виконавцем перераховується стягувачу, а в першу чергу, відраховуються витрати виконавчого провадження на користь саме приватного виконавця, і вже в подальшому, залишок коштів підлягає перерахуванню стягувачу. Адже, як було зазначено вище, із коштів, які стягуються із боржника першочергово стягуються витрати виконавчого провадження, а залишок коштів в подальшому перераховується стягувачу. У відповідності до ч. 2 ст. 27 ЗУ «Про виконавче провадження», виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом. Позивачем не взято до уваги те, що виконавчий збір та витрати виконавчого провадження сплачуються першочергово. У відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 42 ЗУ «Про виконавче провадження», кошти виконавчого провадження складаються з стягнутих з боржника коштів та витрат виконавчого провадження. Все вищезазначене свідчить, що позивачем зроблені хибні висновки, та не враховано витрати по виконавчому збору (ч. 2 ст. 27 ЗУ «Про виконавче провадження») та витрати виконавчого провадження, які не були стягнуті та перераховані на адресу стягувача. Більше того, контроль над виконанням виконавчого документа здійснюється приватним виконавцем, кошти надходять на депозитний рахунок, а тому, лише відомості приватного виконавця можуть бути підтвердженням дійсної суми стягнення із позивача, які позивачем не долучені до позовної заяви. Повідомляють суд, що на рахунок ТОВ «Форвард Фінансів» як стягнення заборгованості із позивача за виконавчим провадженням, від приватного виконавця поступили кошти в загальній сумі 5 675,22 грн., що підтверджується відповідною довідкою, яку долучають до даного відзиву, а не 6 742,74 грн., як вказує позивач і прагне з нас стягнути. Тому, сума, яку просить позивач стягнути із ТОВ «Форвард Фінансів» в розмірі 6 742,74 грн. не підлягає задоволенню, оскільки, в такому разі, суд стягне із відповідача кошти, які стягувач не отримував, а буде змушений без будь-якої правової підстави повернути позивачу. Вся інформація щодо відрахувань за конкретним виконавчим провадженням є в розпорядженні лише приватного виконавця. А такої інформації позивач (боржник) не надає до суду. Доказів, якими б було розподілено кошти, перераховані на рахунок стягувача та на рахунок приватного виконавця матеріали справи не містять. З врахування вищевикладеного просили відмовити у задоволенні позовних вимог. Ухвалою Солом`янського районного суду від 28 травня 2025 року клопотання представника позивача - адвоката Мулько Анатолія Володимировича про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції при розгляді цивільної справи за позовом [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Форвард Фінансів», про стягнення безпідставно набутого майна (коштів), - задоволено; постановлено провести судове засідання призначене на 15 год. 00 хв. 17 липня 2025 року за участі представника позивача - адвоката Мулько Анатолія Володимировича в режимі відеоконференції з приміщення Солонянського районного суду Дніпропетровської області. Однак, в дату та час призначеного судового засідання суд був позбавлений технічної можливості провести судове засідання в режимі відеоконфренції. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином. Дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини, що регулюються нормами цивільно-процесуального законодавства. Судом встановлено, що Рішенням Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 20 червня 2022 року, що набрало законної сили 21 липня 2022 року, виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 70451, вчинений 11 червня 2021 року приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк О.В., яким стягнуто з боржника [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Форвард Фінансів» заборгованість в розмірі 8520,41 грн., визнано таким, що не підлягає виконанню (а. с. 9 - 10). Як вбачається з мотивувальної частини вказаного рішення, на підставі виконавчого напису нотаріуса №70451 постановою від 08.10.2021 року приватним виконавцем було відкрито виконавче провадження [NUMBER]. Згідно до довідки №567 від 03.11.2022 року, [PERSON] працює у АТ «ДТЕК Дніпровські електромережі» та займає посаду провідного інженера. Також, вказано, що позивачем була сплачена заборгованість по ВП [NUMBER] від 08.10.2021 року у розмірі 6742,74 грн., на користь приватного виконавця Сидорук Л. В. (а.с. 11). Таким чином, судом встановлено, що в межах виконавчого провадження з [PERSON] на користь ТОВ «Форвард Фінансів» було стягнуто грошові кошти у загальному розмірі 6742,74 грн. Зазначені у відзиві на позов твердження про те, що стягнута сума включає в себе витрати виконавчого провадження, нічим не підтверджені. Суд критично сприймає довідку, надану ТОВ «Форвард Фінансів» (Вих. №1-5415 від 29.04.2025 року), оскільки вказаний документ складено відповідачем. Крім того, суд враховує, що саме відповідач звертався до приватного нотаріуса з приводу вчинення виконавчого напису, який в подальшому було визнано судом таким, що не підлягає виконанню, а також до приватного виконавця з приводу примусового стягнення відповідних коштів з позивача. Інших доказів надано суду не було. Відповідно до частин 1, 2 статті 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Відповідно до Постанови Верховного суду від 08 вересня 2021 року у справі №201/6498/20, судовий акт про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, який набрав законної сили і за яким відбулося повне або часткове виконання є правовою підставою для виникнення зобов`язання з повернення майна, що набуто без достатньої правової підстави, оскільки з моменту ухвалення такого судового акту правова підстава вважається такою, що відпала. Відповідно до статті 1212 ЦК України у такому разі набувач такого майна з моменту набрання судовим актом законної сили, зобов`язаний повернути потерпілому все отримане майно. Аналогічні правові висновки викладено у постановах Верховного Суду від 06 березня 2019 року у справі № 910/1531/18 та від 28 січня 2020 року у справі № 910/16664/18. Оскільки вказаним вище рішенням суду визнано таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис приватного нотаріуса, на підставі якого здійснювалось звернення стягнення на заробітну плату позивача для задоволення вимог ТОВ «Форвард Фінансів», стягнуті приватним виконавцем грошові кошти у сумі 6742 грн. 74 коп. є безпідставно набутим майном і підлягають поверненню позивачеві. При цьому, суд звертає увагу, що стягнення з позивача на користь відповідача було стягнуто саме на підставі виконавчого напису, який в подальшмоу було визнано таким що не підлягає виконанню в судовому порядку. Проаналізувавши викладене вище, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Щодо стягнення судових витрат, судом встановлено наступне. Із матеріалів справи вбачається, що при подачі даного позову до суду позивачем сплачено судовий збір у розмірі 1 211 грн. 20 коп., що підтверджується квитанцією № 72 від 23 січня 2025 року (а.с. 14). У відповідності до ч. 1 та ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача. Враховуючи те, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі, стягненню із відповідача на користь позивача підлягають судові витрати у розмірі 1 211 грн. 20 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved