Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-03 00:00:00

Представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЛ.ЕН.ГРУП» звернулася до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №764286 від 01.06.2024 року у розмірі 12 075 грн., стягнення судових витрат. В обґрунтування вимог зазначено, що 01.06.2024 року між ТОВ «Сіроко Фінанс» та [PERSON] було укладено договір позики №764286 від 01.06.2024 року. Відповідно до кредитного договору [PERSON] оримав позику у розмірі 3 500 грн. на строк 30 днів, процентна ставка за день складає 1,5 % фіксовано. 29.10.2024 року між ТОВ «ФК «ЕЛ.ЕН.ГРУП» та ТОВ «Сіроко Фінанс» було укладено договір факторингу №291024 відповідно до умов якого право вимоги зокрема за договором №764286 від 01.06.2024 року перейшло до ТОВ «ФК «ЕЛ.ЕН.ГРУП». Відповідач умови договору №764286 від 01.06.2024 року не виконав, станом на 29.10.2024 року заборгованість становить 12 075 грн., яка складається з:\~ 3 500 грн.- заборгованість за тілом кредиту, 1 575 грн. заборгованість за нарахованими процентами, 7 000 грн. заборгованість за пенею (а.с.1-13). Представник позивача в судове засідання не з`явилася, у позовній заяві просила проводити розгляд справи без її участі. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Жодних заперечень проти позову, в тому числі відзиву на позовну заяву, від відповідача не надійшло. Оскільки відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового розгляду, про причини своєї неявки в судове засідання не повідомив, відзиву не подав, а позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд на підставі ст. 280 ЦПК України на місці ухвалив про заочний розгляд справи. Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа /кредитор/ зобов`язується надати грошові кошти /кредит/ позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до договору позики №764286 від 01.06.2024 року укладеного між ТОВ «Сіроко Фінанс» та [PERSON] позикодавець зобов`язується передати позичальнику у власність грошові кошти у сумі 3 500 грн., на строк 30 днів, шляхом їх перерахування на банківський рахунок позичальника, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позики, або достроково, та сплатити позикодавцю плату (проценти) 1,5% у день від суми позики, проценти за понадстрокове користування позикою 3% у день, пеня 3% у день (а.с.15-17). Довідкою про укладення договору підтверджено, що клієнт [PERSON] був ідентифікований в ІТС ТОВ «Сіроко Фінанс» та підписав договір №764286 від 01.06.2024 року одноразовим ідентифікатором «RIA001» (а.с.19). Про вказане також свідчить паспорт споживчого кредиту підписаний [PERSON] одноразовим ідентифікатором «7N1Оl1»(а.с.20-21). Відповідно до копії платіжної інструкції 0d4c5910-b632-42e3-8915-08d214c1f42c ТОВ «Сіроко Фінанс» перерахувало 01.06.2024 на рахунок [PERSON] 3 500 грн. (а.с.14). Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором № 764286 заборгованість [PERSON] перед ТОВ «Сіроко Фінанс» станом на 30.10.2024 року становить 12 075 грн., з яких 3 500 грн. - тіло кредиту, 1 575 грн. - заборгованість по процентах, 7 000 грн. пеня (а.с.24-25). 29.10.2024 року між ТОВ «ФК «ЕЛ.ЕН.ГРУП» та ТОВ «Сіроко Фінанс» укладено договір факторингу №291024 відповідно до якого ТОВ «ФК «ЕЛ.ЕН.ГРУП» передає\~ грошові кошти в розпорядження ТОВ «Сіроко Фінанс» за плату у передбачений договором спосіб, а ТОВ «Сіроко Фінанс» відступає ТОВ «ФК «ЕЛ.ЕН.ГРУП» належні йому права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги (а.с.34-37). Згідно витягу з акту приймання-передачі прав №1 від 29.10.2024 року до договору факторингу №291024 від 29.10.2024 року ТОВ «Сіроко Фінанс» передано ТОВ «ФК «ЕЛ.ЕН.ГРУП» право вимоги до боржника [PERSON] за кредитним договором №764286 від 01.06.2024 року у сумі\~ 12 075 грн., з яких\~ 3 500 грн. тіло кредиту,\~ 1 575 грн. заборгованість за процентами, 7 000 заборгованість за пенею (а.с.42) 29.11.2024 року ТОВ «ФК «ЕЛ.ЕН.ГРУП» направлено [PERSON] вимогу про погашення заборгованості за договором про споживчий кредит №764286 від 01.06.2024 року (а.с.22). Статтею 512 ЦК України визначено підстави заміни кредитора у зобов`язанні, зокрема пунктом 1 частини першої цієї статті передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. За приписами частини першої статті 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором (частина перша статті 519 ЦК України). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 626 ЦК України). Згідно положень ч. 1ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Згідно змісту ч. 1 ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). При визначенні дійсності вимоги підлягають застосуванню норми статті 204 ЦК України, за змістом якої правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права та обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. Таким чином, у разі не спростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. Така правова позиція наведена у постановах Верховного Суду від 16 квітня 2019 року у справі № 916/1171/18, від 14 листопада 2018 року у справі № 910/8682/18, від 30 серпня 2018 року у справі № 904/8978/17, від 04 березня 2019 року у справі № 5015/6070/11, від 10 вересня 2019 року у справі № 9017/317/19, від 09 липня 2019 року у справі № 903/849/17. Враховуючи, що [PERSON] не надав суду належних, допустимих і достовірних доказів, які б свідчили про недійсність переданих вимог, в силу прямого припису статті 204 ЦК України їх правомірність презюмується. Отже, долучений до справи договір факторингу є чинними, його дійсність ніким не оспорено, а тому і підлягають до виконання. Позивач набув право Вимоги до відповідача за вище вказаним кредитним договором на законних підставах. Відповідно до статті 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом законодавства. Частиною першої статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно з статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Вказана правова позиція висловлена у постанові Великої палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, провадження №14-10цс18. Таким чином, з огляду на зазначене, оскільки відповідач умови договору №764286 від 01.06.2024 року належним чином не виконував, суд вважає за необхідне, задовольнити позовні вимоги частково, стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «ЕЛ.ЕН.ГРУП» заборгованість за даним кредитним договором №764286 від 01.06.2024 року в загальному розмірі 5 075 грн., з яких: 3 500 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 1 575 грн. - заборгованість за нарахованими процентами. Щодо вимоги про стягнення пені в сумі 7 000 грн., суд зазначає наступне. Відповідно до положень ст.ст. 549, 551 ЦК України, за якими неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. У зв`язку з оголошенням воєнного стану на території України та погіршенням економічного становища України, значна кількість позичальників не взмозі платити по кредитних зобов`язаннях. У зв`язку з цим Верховною Радою України було ухвалено Закон України № 2120-IXП «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану». Відповідно до п. 18 прикінцевих та перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року за № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року, на території України введено воєнний стан із 05 год 30 хв 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. Згодом, неодноразово воєнний стан на території України продовжувався у встановленому законом порядку, і є чинним на даний час. Беручи до уваги наведене, в умовах воєнного стану позичальник (боржник) за кредитним договором не несе відповідальності за невиконання грошового зобов`язання, з нього не може бути стягнуто нараховану пеню за укладеним договором, тобто у період воєнного стану. Таким чином, суд вважає, що вимоги позивача щодо стягнення з відповідача неустойки - не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, є безпідставними, а тому в частині задоволення позову про стягнення пені в сумі 7 000 грн. слід відмовити. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі. Враховуючи наведене, а також те, що відповідач, будучи ознайомленим з умовами кредитування, уклавши кредитний договір не виконує його істотні умови щодо порядку та строків погашення кредиту, хоча взяв на себе зобов`язання їх виконувати та вчасно погашати заборгованість, суд дійшов висновку, що позов підлягає до часткового задоволення. Щодо стягнення з відповідача судового збору у розмірі 2422,40 грн. та судових витрат у розмірі 7 000 грн., які понесені у зв`язку із розглядом справи на професійну правничу допомогу, то суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1 п. 1, ч. 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. З матеріалів справи вбачається, що 02.12.2024 року між адвокатом Боденко Алевтиною Анатоліївною та ТОВ «ФК «ЕЛ.ЕН.ГРУП» укладено договір про надання правової допомоги №4, на підставі якого видано ордер про надання правничої допомоги №1247293 від 19.03.2025 (а.с.46-48). Згідно детального опису робіт (наданих послуг) виконаних адвокатом Боденко А.А. на виконання умов договору про надання правової допомоги №4 від 02.12.2024 року та акту прийому-передачі\~ наданих послуг до вищевказаного договору - нею надано послугу підготовки позовної заяви про стягнення заборгованості з [PERSON] , вартість наданих послуг 7 000 грн. витрачений час 4 год. (а.с.49-50) Верховний Суд у своїх рішеннях зазначив, що для визначення суми відшкодування необхідно керуватися критеріями реальності адвокатських витрат (установлення їхньої дійсності та необхідності) та розумності їхнього розміру, зважаючи на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін (постанови КГС ВС від 10.10.2018 у справі № 910/21570/17, від 14 листопада 2018 року у справі № 921/2/18, додаткова постанова КГС ВС від 11 грудня 2018 року у справі № 910/2170/18, від 10 жовтня 2019 у справі № 909/116/19, від 18 листопада 2021 року у справі № 910/15621/19, постанова ВП ВС від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц). Враховуючи, що позов задоволено частково, категорію справи, а також обсяг фактичних витрат, понесених стороною позивача, обсягу наданих адвокатом послуг, їх необхідність та доцільність,

Outcome: approved