Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-30 00:00:00

Позивач ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» через систему «Електронний суд» звернулося до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги мотивовані тим, що 06.11.2020 між ТОВ «ЗАЙМЕР» та відповідачем [PERSON] укладено кредитний договір № 160917 про надання фінансового кредиту, який відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора. Відповідно до умов кредитного договору клієнту надані грошові кошти на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язувався повернути кредит, сплатити проценти та виконати інші обов`язки, передбачені договором на наступних умовах: сума виданого кредиту 2000,00 грн., строк кредиту 20 днів, стандартна процентна ставка 2 % в день або 730 % річних. 28.10.2021 між ТОВ «Займер» та ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» укладено договір факторингу № 01-28/10/2021, відповідно до умов якого ТОВ «Займер» відступило ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» за плату належні йому права вимоги до боржників, вказаних в реєстрі боржників, тим самим позивач набув права грошової вимоги до відповідача. Всупереч умовам кредитного договору № 160917 від 06.11.2020 [PERSON] взяті на себе зобов`язання належним чином не виконала. Станом на 13.01.2025 за нею утворилась заборгованість у розмірі 10 040,00 грн., яка складається з наступного: 2000 грн. прострочена заборгованість по кредиту; 8 040 грн. прострочена заборгованість за процентами, яку позивач просить суд стягнути з відповідачки на свою користь, а також понесені судові витрати по справі, в тому числі витрати на правову допомогу адвоката. Ухвалою Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26.05.2025 прийнято до свого провадження справу та призначено її до судового розгляду на 31.07.2025, в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. В судове засідання, призначене на 31.07.2025 року, представник позивача не з`явився, про день, час та місце судового розгляду був повідомлений належним чином. В прохальній частині позову не заперечував проти розгляду справи у його відсутність та винесення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з`явилась, про дату, час і місце судового розгляду справи повідомлялась належним чином у встановленому законом порядку. Судова повістка, направлена відповідачці за зареєстрованим місцем проживання, повернута на адресу суду з відміткою пошти «за закінченням терміну зберігання». Відзив на позовну заяву відповідач не подала, будь-яких клопотань на адресу суду від неї не надходило. 31.07.2025 ухвалою суду призначено заочний розгляд даної цивільної справи. Суд, дослідивши письмові матеріали цивільної справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. 06.11.2020 між ТОВ «Займер» та [PERSON] укладено кредитний договір № 160917 про надання фінансового кредиту, який відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора. Відповідно до умов кредитного договору клієнту надаються грошові кошти на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти та виконати інші обов`язки, передбачені договором на наступних умовах: сума виданого кредиту 2000,00 грн., строк кредиту 20 днів, стандартна процентна ставка 2 % в день або 730 % річних (а.с. 15-16). До матеріалів справи долучено Додаток №1 до Договору про надання фінансового кредиту №160917 від 06.11.2020, укладений між ТОВ "Займер" та [PERSON] .. Додаток містить графік розрахунку та орієнтовну сукупну вартість кредиту, включаючи суму кредиту, процентну ставку, фіксовану комісію, розмір можливих нарахувань у разі прострочення тощо. Документ підписано сторонами із зазначенням електронного підпису відповідача (ідентифікатор: [NUMBER]) (а.с.17). Згідно з довідкою, виданою ТОВ «Займер», встановлено, що [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , уклала договір №160917 від 06.11.2020 з ТОВ «Займер», акцепт якого було здійснено шляхом підписання аналогом електронного цифрового підпису у формі одноразового ідентифікатора через інформаційно-телекомунікаційну систему https://www.cly.com.ua. Ідентифікатор [NUMBER] було надіслано 06.11.2020 на номер телефону [NUMBER] (а.с. 11). Згідно з інформаційною довідкою № 1690/02 від 25.02.2025, ТОВ «Платежі Онлайн» повідомило, що через платіжний сервіс «Platon» була проведена успішна транзакція 06.11.2020 на номер платіжної картки відповідача у сумі 2000,00 грн. (а.с. 28). Таким чином, ТОВ «Займер» повністю виконало свої зобов`язання перед відповідачкою за кредитним договором, надавши їй кредит шляхом зарахування кредитних коштів на картковий рахунок останньої. 28.10.2021 між ТОВ «Займер» та ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» укладено договір факторингу № 01-28/10/2021, відповідно до умов якого ТОВ «Займер» відступило ТОВ «КЕШ ТУ ГОУ» за плату належні йому права вимоги до боржників вказаних в реєстрі боржників, тим самим позивач набув права грошової вимоги до відповідача (а.с. 18-21). Відповідно до реєстру боржників до договору факторингу № 01-28/10/2021 від 28.10.2021 року ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» набуло право грошової вимоги до відповідача в сумі 10 040,00 грн. (а.с. 10). У порушення умов договору відповідачка зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконала та у зв`язку із цим станом на 13.01.2025 у останньої утворилась заборгованість перед ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» у розмірі 10 040,00 грн., яка складається з наступного: 2000,00 грн. - заборгованість по кредиту; 8 040,00 грн. - заборгованість по процентах. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства. За змістом ст. 626, ст. 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Згідно із ч. 1 ст.633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якою: договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ч. 1, ч. 2 ст. 1047 ЦК України). Механізм укладення електронного договору, зокрема вимоги до його підписання сторонами, врегульовано Законами України «Про електронну комерцію» та «Про електронний цифровий підпис». У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч. 3, ч. 4, ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12 ст. 11 Закону). Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно з ч. 1 ст. 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Як передбачено ч. 1 ст.1081 ЦК України клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу. Грошова вимога, право якої відступається, є дійсною, якщо клієнт має право відступити право грошової вимоги і в момент відступлення цієї вимоги йому не були відомі обставини, внаслідок яких боржник має право не виконувати вимогу. Клієнт не відповідає за невиконання або неналежне виконання боржником грошової вимоги, право якої відступається і яка пред`явлена до виконання фактором, якщо інше не встановлено договором факторингу. Відповідно до ст. 514, ст. 516 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Однак суд, не погоджується з розрахунком суми процентів, наданим позивачем, з огляду на наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 та ч. 1 ст. 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другоюстатті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Аналогічна позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12. Судом встановлено, що п.1.2. кредитного договору № 160917 від 06.11.2020 визначено, зокрема, строк надання кредиту - до 25.11.2020 року (20 днів) (а.с. 15). Вказаний кредитний договір, як і додаток до нього не містять умов та розміру нарахування відсотків поза межами терміну кредитування. Тобто, у даному випадку, нарахування передбачених договором процентів можливе лише до 25.11.2020. Враховуючи правову позицію Великої Палати Верховного Суду, суд вважає, що право первісного кредитора та позивача нараховувати передбачені договором проценти за кредитним договором припинилося після спливу визначеного договором строку надання кредиту, тобто після 25.11.2020 року, а тому з 25.11.2020 року позивач не мав права нараховувати передбачені договором проценти за договором позики, а мав право на захист свого порушеного права відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, але таких вимог не заявляв, тому суд вирішує справу в межах заявлених позовних вимог. За таких обставин, з урахуванням викладеного, суд вважає, що з відповідача підлягають до стягнення проценти за вказаним кредитним договором у розмірі 800,00 грн. за період з 06.11.2020 року по 25.11.2020 року (2000 грн. (сума кредиту) х 2 % (процентна ставка) : 100 % = 40 грн. х 20 днів (строк кредитування) = 800,00 грн.). Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають до задоволення частково, а саме: з відповідача слід стягнути в користь ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» заборгованість за кредитним договором № 160917 від 06.11.2020 в розмірі 2 800 гривень, яка складається з заборгованості за основною сумою боргу у розмірі 2 000,00 грн., заборгованості за відсотками 800,00 грн.. Порядок розподілу судових витрат між сторонами визначено нормами ст. 141 ЦПК України. Частиною 1 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. В тексті позовної заяви представник позивача вказав, що витрати на правову допомогу складають 10 500,00 грн.. Згідно з ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076 - VI " Про адвокатуру та адвокатську діяльність ") або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору. Згідно з роз`ясненнями Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справи, що міститься в п.48 постанови від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, подання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Судом встановлено, що 29 грудня 2023 року позивач уклав договір про надання правової допомоги з адвокатом Пархомчуком С.В., відповідно до умов якого, адвокат зобов`язується надати послуги клієнту за винагороду. За умовами даного договору, сторони домовились, що вартість правової допомоги адвоката обчислюється, виходячи із фактично затрачених годин роботи адвоката, вартість однієї години становить 2 000 грн. (а.с. 12-13). На виконання вказаних вимог закону представником позивача подано клопотання від 30.07.2025 про розподіл судових витрат пов`язаних з розглядом справи та надано: Договір про надання правової допомоги від 29.12.2023, укладеного з адвокатом Пархомчук С.В.; довіреність від 30.12.2024 року на представництво інтересів Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» адвокатом Пархомчук С.В.; Рахунок №28.07.2025-32 від 28.07.2025 на суму 10 500,00 грн. та платіжна інструкція №39486 від 28.07.2025 року про сплату Товариством з обмеженою відповідальністю «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» на користь [PERSON] грошових коштів у сумі 10 500,00 грн. за правничу допомогу згідно рах. №28.07.2025-32 від 28.07.2025; Акт про отримання правової допомоги від 28.07.2025, згідно якого адвокат Пархомчук С.В. надав Товариству з обмеженою відповідальністю «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» наступну правничу допомогу: зустріч та консультація щодо перспективи судового врегулювання кредитної заборгованості, яка виникла між ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» та [PERSON] в рамках кредитного договору №160917 від 06.11.2020 тривалістю 1 година вартістю 2 000,00 грн., складення та подання до суду позовної заяви (підготовка доказів, додатків до позовної заяви), моніторинг та аналіз судової практики тривалістю 2,5 години вартістю 5 000,00 грн., інші клопотання, заяви до суду, вкладення процесуальних документів, моніторинг «Єдиного державного реєстру судових рішень» щодо процесуального статусу судової справи тривалістю 1,5 години вартістю 3 000,00 грн., канцелярські витрати на виготовлення копій документів, відправка поштової кореспонденції вартістю 500,00 грн. (а.с. 51-60). Проте суд не може погодитись із наведеним розрахунком в повному обсязі, враховуючи співмірність складності справи та виконаних адвокатом робіт, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат, пов`язаних з наданням правової допомоги у розмірі 5 000,00 грн. Виходячи з того, що вимоги позивача задоволено судом на 35,8 % (10 040,00 : 2 800,00 грн. х 100), з урахуванням пункту 3 частини другої статті 141 ЦПК України, понесені позивачем судові витрати з оплати судового збору підлягають відшкодуванню пропорційно розміру задоволених вимог, а саме 867,21 грн (2 422,40 х 35,8 %). На підставі ст.ст. 2, 7, 10, 12, 19, 81, 83, 141, 258-260, 263-265, 273-279, 352, 354, 355 ЦПК України, суд ЦПК України, суд

Outcome: partial