Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-30 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Пересипського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі про скасування арешту. Позивач [PERSON] обґрунтовує позовну заяву тим, що він є спадкоємцем першої черги після смерті своєї матері, [PERSON] , яка померла [INFO] . Після її смерті відкрилася спадщина, яка складається з 1/2 частки квартири [ADDRESS] . Позивач прийняв спадщину у встановленому законом порядку. Проте, приватний нотаріус відмовив йому у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки на спадкове майно накладено арешт на підставі постанови Першого ВДВС Суворовського РУЮ у м. Одесі від 20.09.2004 року. Представник позивача звернувся до Пересипського відділу державної виконавчої служби (правонаступника Першого ВДВС) із заявою про зняття арешту. Однак, у відповіді від 10.02.2025 року, державний виконавець повідомив про неможливість задовольнити заяву, оскільки виконавче провадження, в межах якого було накладено арешт, було знищено через закінчення терміну зберігання. Крім того, позивач отримав відповідь від Головного управління ДПС в Одеській області, яка підтверджує відсутність будь-яких податкових боргів у померлої. Зважаючи на те, що виконавче провадження, яке стало підставою для обтяження, не існує, а спадкоємець набуває права власності на спадкове майно з моменту відкриття спадщини, позивач вважає, що арешт на майно є незаконним та перешкоджає йому в реалізації його законних спадкових прав. Відповідно до статті 59 Закону України «Про виконавче провадження», позивач звернувся до суду з вимогою про скасування арешту. Позивач має статус учасника бойових дій, що звільняє його від сплати судового збору. Ухвалою суду від 08.04.2025 року провадження у справі відкрито та призначено до розгляду. Ухвалою суду від 24.06.2025 року підготовче провадження по справі закрито та призначено до судового розгляду. Судом встановлено, що позивач, [PERSON] , є спадкоємцем першої черги померлої [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження. Спадщина відкрилася [INFO] , що засвідчено актовим записом №234 від 28.02.2024 про смерть. Позивач прийняв спадщину у встановленому законом порядку. Спадкове майно складається з 1/2 частки квартири [ADDRESS] , яка належала померлій на підставі договору купівлі-продажу від 10.07.2001 року. Однак, згідно з листом приватного нотаріуса Чапського А.Є. від 11.03.2025, позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину через наявність обтяження на майно. Обтяження у вигляді арешту було накладено на підставі постанови Першого ВДВС Суворовського РУЮ у м. Одесі АН № 376809 від 20.09.2004 року. Суд врахував, що позивач, через свого представника, звертався до Пересипського відділу державної виконавчої служби, який є правонаступником Першого ВДВС, із заявою про зняття арешту. Згідно з відповіддю цього органу від 10.02.2025 №210947, виконавче провадження, в рамках якого було накладено арешт, знищено із закінченням терміну зберігання. Також, відповідь ГУ ДПС в Одеській області від 06.03.2025 підтверджує, що у померлої відсутні будь-які податкові борги. Статтею 41 Конституції України передбачено право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно з ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. Відповідно до ст.ст316,317,319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Вимоги позивача, що ґрунтуються на його праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту. Така позиція викладена в постанові Верховного Суду України № 6-26цс13 від 15 травня 2013 року, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов`язковою для суду. Відповідно до вимог ч.1ч.2 ст. 56 Закону України «При виконавче провадження», арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. В разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника, арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. В разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Позивач має право володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном на свій розсуд, однак не може цього робити через наявність обтяження на належне йому майно. Відповідно до ст. ст. 316, 317, 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Арешт накладений на майно порушує права позивача. Арешт майна має тимчасовий характер і його максимально можлива тривалість обмежена часовими рамками досудового розслідування та/або судового розгляду до прийняття процесуального рішення, яким закінчується розгляд справи. Утвердження й забезпечення прав і свобод та надання людині ефективного засобу юридичного захисту від їх порушень з огляду на положенняст. 3 Конституції України, ст. 13 Конвенції є головним обов`язком держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність. Суд встановив, що оскільки виконавче провадження, яке було підставою для обтяження, не існує, а обтяження на майно перешкоджає реалізації законних спадкових прав позивача, позовні вимоги є обґрунтованими. Також суд враховує позицію Верховного Суду, викладену у Постанові КЦС ВС від 12.10.2022 № 203/3435/21 (61-5467св22), про те, що наявність протягом тривалого часу нескасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном. Враховуючи наявність накладеного арешту на майно, неможливість скасування арешту в позасудовому порядку, крім звернення до суду з позовом про зняття арешту, суд дійшов до висновку про необхідність захисту права позивача шляхом скасування такого арешту, оскільки позовні вимоги засновані на законі та знайшли своє повне підтвердження в ході судового розгляду.

Outcome: approved