Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-20 00:00:00

Богодухівська окружна прокуратура звернулася до суду в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Харківській області до [PERSON] про припинення права власності на земельніділянки, шляхом її конфіскації, за яким просить: припинити громадянину російської федерації [PERSON] ( [INFO] , РНОКПП - [NUMBER] ) право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 6320882500:01:002:0023 площею 4,3410 га з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Богодухівської територіальної громади (колишньої Забродівської сільської ради Богодухівського району Харківськоїобласті), право власності на якізареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 17.01.2014 (номер запису про право власності 4294968, індексний номер рішення про державну реєстрацію 10028323 від 17.01.2014), шляхом її конфіскації на користь держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Харківській області. Стягнути з відповідача на користь Харківської обласної прокуратури (Харківська обласна прокуратура, код 02910108, банк отримувач: Державна казначейська служба Україним. Київ, код 820172, рахунок UA178201720343160001000007171, код класифікації видатків бюджету 2800) понесені на сплату судового збору у суму 3028 грн. Позов обґрунтовує тим, що звернення прокурора з позовом до суду спрямоване на відновлення законності при вирішенні суспільно значимого питання, а саме: недопущення володіння громадянином російської федерації земельною ділянкою сільськогосподарського призначення на території України без належних на те правовихпідстав. Крім того, позивач зазначає, що в ході вивчення питання дотримання іноземцями вимог законодавства щодо відчуження протягом року набутих у власність земельних ділянок сільського сподарського призначення, розташованих на території Богодухівської ТГ Харківської області, встановлено порушення, яке виражається у протиправному володінні та користуванні громадянином російської федерації землею вказаної категорії. Встановлено, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 17.01.2024 року (спадкова справа №341/2006), [PERSON] , РНОКПП - [NUMBER] , набув право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 6320882500:01:002:0023, площею 4,3410 га, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Забродівської сільської ради Богодухівського району Харківської області (на теперішній час Богодухівська ТГ). На підставі вказаного свідоцтва про право на спадщину за заповітом [PERSON] зареєстрував у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно право власності на земельну ділянку сільськогосподарського призначення з кадастровим номером 6320882500:01:002:0023 (номер запису про право власності 4294968 від 17.01.2014, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 269719963208). Враховуючи, що отримана [PERSON] у власність земельна ділянка сільськогосподарського призначення з кадастровим номером 6320882500:01:002:0023, вартістю згідно витягу із технічної документації з нормативної грошової оцінки земельної ділянки 179 098,19 грн., ним добровільно не відчужена упродовж встановленого законодавством України річного строку (кінцевий строк сплив 17.01.2015), право власності на таку земельну ділянку підлягає припиненню, шляхом її конфіскації за рішенням суду. Ухвалою від 06.03.2025 провадження по справі відкрито та призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження з викликом сторін. Ухвалою від 01.05.2025 року закрито підготовче провадження у справі та справу призначено до судового розгляду по суті. Прокурор в судове засідання не з`явився, надав заяву, відповідно до змісту якої просив судовий розгляд проводити за його відсутності, без фіксації технічними засобами. Зазначив, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Представник Головного управління Держгеокадастру у Харківській області подав до суду письмові пояснення, відповідно до змісту яких вважає, що позовна заява підлягає задоволенню в повному обсязі, оскільки відповідач до цього часу земельну ділянку не відчужив, що порушує вимоги земельного законодавства та потребує невідкладного втручання уповноважного органу. За таких обставин, вважає, що позовні вимоги про припинення права власності на земельну ділянку, шляхом її конфіскації підлягають задоволенню. Крім того, представник Головного управління Держгеокадастру у Харківській області надав клопотання у якому просить судове засідання по справі №613/454/25 проводити за відсутності представника управління. \~ \~ \~ \~Відповідно до п. 3 ст.\~211\~ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку, шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, причини неявки суду не повідомив, відзив на позов не надав. Адреса місця проживання (перебування), місцезнаходження відповідача знаходиться на території російської федерації. Судом здійснено виклики, повідомлення відповідача шляхом розміщення відповідних оголошень на офіційному веб-сайті судової влади України, а отже відповідач вважається повідомленим про дату, час і місце розгляду справи. У відповідності до приписів ст.280\~ЦПК України суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, враховуючи неявку в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічногозасобу не здійснюється. Суд дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правовінорми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, приходить до наступних висновків. Судовим розглядом встановлено, щона підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 17.01.2024 року (спадкова справа №341/2006), [PERSON] , РНОКПП - [NUMBER] , набув право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 6320882500:01:002:0023, площею 4,3410 га, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Забродівської сільської ради Богодухівського району Харківської області (на теперішній час Богодухівська ТГ). На підставі вказаного свідоцтва про право на спадщину за заповітом [PERSON] зареєстрував у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно право власності на земельну ділянку сільськогосподарського призначення з кадастровим номером 6320882500:01:002:0023 (номер запису про право власності 4294968 від 17.01.2014, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 269719963208). Згідно інформації Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вказана земельна ділянка кадастровий номер 6320882500:01:002:0023 з 17 січня 2014 року перебуває у власності громадянина російської федерації [PERSON] . Таким чином, громадянин російської федерації [PERSON] у січні 2014 року набув право власності на земельну ділянку сільськогосподарського призначення, розташовану на території Забродівської сільської ради Богодухівського району Харківської області та протягом року не виконав покладений на нього у зв`язку із цим обов`язок, а саме: не відчужив земельну ділянку, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Враховуючи, що отримана [PERSON] у власність земельна ділянка сільськогосподарського призначення з кадастровими номером 6320882500:01:002:0023, вартістю згідно довідки про оцінку вартості об`єкта нерухомості 79 782,24179098,19 грн., ним добровільно не відчужена упродовж встановленого законодавством України річного строку (кінцевий строк сплив 17.01.2015 року, право власності на таку земельну ділянку підлягає припиненню, шляхом її конфіскації за рішенням суду. Надаючи правову оцінку встановленим фактам, суд вважає наступне. Згідно зі ст.\~2\~ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процессу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Згідно з частиною першою статті 5\~ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені певні обставини та оцінка доказів, наданих сторонами. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод (далі - Перший протокол, Конвенція) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Відповідно до сталої практики ЄСПЛ (середбагатьохінших, рішення ЄСПЛ у справах «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» від 21 лютого 1986 року, «Щокін проти України» від 14 жовтня 2010 року, «Сєрков проти України» від 7 липня 2011 року, «Колишній король Греції та інші проти Греції» від 23 листопада 2000 року, «Булвес» АД проти Болгарії» від 22 січня 2009 року, «Трегубенко проти України» від 2 листопада 2004 року, «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року) напрацьовано три критерії, які слід оцінювати на предмет сумісності заходу втручання в право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу, а саме: чи є втручання законним; чи переслідує воно «суспільний», «публічний» інтерес; чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям. Критерій законності означає, що втручання держави у право власності особи повинно здійснюватися на підставі закону - нормативно-правового акта, щомає бути доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у питаннях застосування та наслідків дії його норм. Втручання держави в право власності особи є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення «суспільного», «публічного» інтересу, при визначенні якого ЄСПЛ надає державам право користуватися «значною свободою (полем) розсуду». Принцип «пропорційності» передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. «Справедлива рівновага» передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, що передбачається для досягнення, та засобами, які використовуються. Згідно ст.13\~Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурсиїї континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону (ст. 14 Конституції України). Правовий статус та порядок використання, зокрема, земель сільськогосподарського призначення визначено Земельним кодексом\~України (далі ЗК України). У відповідності до ч.ч. 1-3 ст.\~1\~ЗК України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Використання власності на землю не може завдавати шкоди правам і свободам громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. Згідно ч.ч. 1, 2 ст.\~22\~ЗК України землями сільськогосподарського призначення визнаються землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, у тому числі інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції, або призначені для цих цілей. До земель сільськогосподарського призначення належать: сільськогосподарські угіддя (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги); Набуття у власність земельних ділянок сільськогосподарського призначення здійснюється з урахуванням вимог цього Кодексу (ч. 5 ст. 22 ЗК України). Відповідно до ч.ч. 3-4 ст.\~81\~ЗК України іноземці та особи без громадянства можуть набувати права власності на земельні ділянки відповідно до частини другої цієї статті у разі прийняття спадщини. Землі сільськогосподарського призначення, прийняті у спадщину іноземцями, а також особами без громадянства, протягом року підлягають відчуженню. Поряд із цим, згідно ч.ч. 1, 2 ст.\~145\~ЗК України якщо до особи переходить право власності на земельну ділянку, яка за цим Кодексом не може набуватися нею у власність, ця ділянка підлягає відчуженню її власником протягом року з моменту переходу такого права. У разі якщо відповідно до закону власник земельної ділянки зобов`язаний відчужити її протягом певного строку і земельна ділянка не булла відчужена ним протягом такого строку, така ділянка підлягає конфіскації за рішенням суду. Невиконання вказаної норми закону відповідно до ст.\~140\~ЗК України є підставою для припинення права власності на земельну ділянку шляхом конфіскації за рішенням суду. \~ \~ \~ \~ Враховуючи, що [PERSON] не дотримано передбаченої земельним законодавством процедури щодо відчуження набутої у власність земельної ділянки сільськогосподарського призначення протягом року, така земельна ділянка з кадастровим номером 6320882500:01:002:0023 підлягає конфіскації за рішенням суду. Позов про конфіскацію земельної ділянки подається до суду органом, що здійснює державний контроль за використанням та охороною земель (ч. 4 ст. 145 ЗК України). Таким органом згідно чинного законодавства є Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру та її територіальні органи. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути припинення право відношення. У відповідності до п. в абз. 1 ст.\~143\~ЗК України примусове припинення прав на земельну ділянку здійснюється у судовому порядку у разі конфіскації земельної ділянки. Таким чином, обраний Богодухівською окружною прокуратурою спосіб захисту порушених інтересів держави, а саме: припинення громадянину російської федерації права власності на земельну ділянку з кадастровим номером 6320882500:01:002:0023, шляхом її конфіскації на користь держави в повній мірі відповідає вимогам законодавства. Крім того, чиним законодавством передбачено порядок відшкодування колишньому власнику земельної ділянки її вартості, внаслідок конфіскації та відчуження її уповноваженим органом. В данному випадку наявна «справедлива рівновага» міждержавним (суспільним) інтересом та приватним інтересом власника оспорюваних земельних ділянок, оскільки остання мала достатньо часу та засобів для реалізаціїсвого права та виконання свого обов`язку, однак до цього часу земельні ділянки не відчужив, що порушує вимоги земельного законодавства та потребує невідкладного втручання уповноваженого органу. Вказане узгоджується і з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду у справі № 513/444/15-ц від 23.01.2018. Згідно зі ст.81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до частини 1 статті 76\~ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з частиною 2 статті 78\~ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Враховуючи, що отримана [PERSON] у власність земельна ділянка з кадастровим номером 6320882500:01:002:0023, площею 4,3410 га з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, вартістю згідно довідки про оцінку вартості об`єкта нерухомості 179098,19 грн., ним добровільно не відчужена упродовж встановленого законодавством України річного строку (кінцевий строк сплив 17.01.2015), право власності на таку земельну ділянку підлягає припиненню, шляхом її конфіскації за рішенням суду, а отже позов підлягає задоволенню. Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язкуможуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, міжіншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Згідно з вимогами ч.1 ст.141\~ЦПК України судовий збір, покладається на сторонни пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до вимогст.141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача судові витрати на оплату судового збору в розмірі 3028 грн.

Outcome: approved