Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-16 00:00:00

представник позивача, адвокат Гарбузюк О.В., 04.03.2025 звернулась до суду з зазначеним позовом, в інтересах позивача, за змістом якого просить розірвати шлюб, укладений між сторонами у справі, зареєстрований 31 липня 1993 року виконавчим комітетом Новавасилівської селищної ради Приазовського району, актовий запис №11. За змістом позовної заяви, сторони перебувають у шлюбі з 31.07.1993, неповнолітніх дітей не мають. Основна причина припинення шлюбу, як зазначає позивач, що протягом останніх двох років вони не підтримують шлюбні відносини. Причиною розпаду сім`ї є те, що сторони мають діаметрально протилежні погляди на подружнє життя, не розуміють один одного, і у зв`язку із чим, між ними регулярно виникають сварки. Вони втратили почуття любові та поваги один до одного. Спільне господарство не ведуть. На підставі наведеного, з посиланням на ст.104-105, 110, 112 СК України, позивач просить задовольнити позовну заяву. У судовому засіданні представник позивача наполягала на розірванні шлюбу. Представник відповідача не заперечувала на розірванні шлюбу, від заявленого клопотання про примирення відмовилася, з огляду на той факт, що примирення не наступило. Вислухавши учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню. Оскільки сторони висловили свою думку з приводу заявлених вимог, визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд, розглянувши позовну заяву, дійшов висновку про те, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що згідно із свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , 31.07.1993 зареєстровано шлюб, укладений між сторонами у справі, актовий запис № 11. На час звернення до суду спільне господарство подружжя не веде, майновий спір на час розгляду справи, між сторонами відсутній. За приписами ч.1 ст.51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. За нормою ч.3 ст.56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. За змістом ч.2 ст.104, ч.3 ст.105 СК України, шлюб припиняється унаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.110 цього Кодексу. Згідно з ч.2 ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. За наявності законних підстав, судом встановлено, що позов підлягає задоволенню, оскільки збереження сім`ї суперечить інтересам позивача, вжиття заходів щодо примирення подружжя, відповідно до ст.111 СК України, суд не вважає за доцільне, із врахуванням позиції сторін з цього приводу. За приписами ч.8 ст.6 Закону України «Про судовий збір», розподіл судового збору між сторонами здійснюється відповідно до процесуального законодавства. Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про необхідність стягнення на користь позивача з відповідача судового збору у сумі 605,60 гривень (за подання позовної заяви до суду), із врахуванням задоволення позовних вимог в повному обсязі. Разом з цим, за змістом ч.1 ст.142 ЦПК України, поверненню з державного бюджету на користь позивача підлягає судовий збір у розмірі 50 відсотків від сплаченого нею при поданні позову, тобто у сумі 605,60 гривень. На виконання ч.7 ст.15 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» №2398VІ від 01.07.2010, ч.2 ст.115 СК України, копію рішення суду, яке набрало законної сили, необхідно надіслати до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб.

Outcome: approved