Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-03 00:00:00

Позивач подала до суду вище вказаний позов посилаючись на ті обставини, що має з відповідачем спільну неповнолітню дитину дочку [PERSON] , [INFO] , яка проживає з нею. Відповідно до заочного рішення ухваленого Кодимським районним судом Одеської області 04.09.2013 року у справі № 503/752/13-ц з [PERSON] на користь позивача було стягнуто аліменти на утримання дитини [PERSON] у твердій грошовій сумі в розмірі 300 грн щомісяця, починаючи з моменту звернення позивача до суду, тобто з 23.04.2013 року, і до досягнення дитиною повноліття, а саме до [INFO] . Позивач вказує, що на даний час дочка потребує значно більшого догляду та матеріального забезпечення коштами, оскільки збільшуються потреби в навчанні та розвитку. При цьому, позивач зазначає також, що самостійно повністю забезпечити та задовольнити потреби малолітньої дитини одягом, продуктами харчування та оплатити вартість відвідування творчих гуртків вона не має можливості. У зв`язку з чим позивач змушена пред`явити до відповідача позов про зміну розміру стягуваних аліментів шляхом подання до суду відповідної позовної заяви, в якій просить змінити розмір щомісячно стягуваних з відповідача на її користь аліментів встановивши їх в розмірі частини від всіх видів заробітку платника аліментів, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття. 28.05.2025 року ухвалою суду (а.с.16-17) відкрито провадження за вказаним позовом та справу призначено до розгляду у спрощеному позовному провадженні без повідомлення (виклику) сторін. Одночасно роз`яснено відповідачу його право подати у 5-денний строк з дня одержання цієї ухвали заяву із запереченнями проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження (ч.4 ст. 277 ЦПК України), а у 15-денний строк з дня одержання ухвали про відкриття провадження подати клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін (ч.7 ст. 279 ЦПК України) та відзив на позовну заяву (відзив). Також в цій ухвалі судом було встановлено строки і порядок подання інших заяв по суті справи відповіді на відзив та заперечення. Копію ухвали направлено сторонам, зокрема відповідачу разом із копіями позовної заяви та доданих до неї документів, у порядку встановленому пунктом 1 ч.6 ст. 272 ЦПК України, про що свідчить поштове повідомлення № 0691009900082 про вручення рекомендованого відправлення № 0610256495956. 27.06.2025 року представник відповідача [PERSON] адвокат Савін С.О. подав через систему «Електронний суд» відзив на позовну заяву (відзив), в якому просив суд у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі посилаючись на ті обставини, що вважає подану позовну заяву безпідставною та необґрунтованою, оскільки позивач не надала суду належних доказів про доходи платника аліментів, а відтак відсутні підстави вважати, що матеріальне становище відповідача покращилось. Натомість представник відповідача відзначає, що відповідач має ще одну дитину, а також має батька-пенсіонера, які перебувають на його утриманні. При цьому, відповідач в 2024 році отримав поранення, внаслідок якого потребує лікування. Окрім того представником відповідача також було надано доказ надсилання іншому учаснику справи позивачу копії відзиву, у відповідності до вимог пункту 2 ч.5 ст.\~178 ЦПК України, поштовим відправленням № 6502200777619, а саме копії опису вкладення, відповідної накладної і фіскального чеку про оплату 26.06.2025 року послуг за пересилання поштового відправлення для відповідача. При цьому, згідно долученої судом до матеріалів справи роздруківки із сервісу https://track.ukrposhta.ua/tracking_UA.html з інформацією щодо стану доставки відправлення № 6502200777619 останнє 12.07.2025 року було вручено позивачу. У встановлений судом строки позивач не скористалася своїми процесуальними правами учасника справи, а саме відповідь на відзив не подала. У зв`язку з чим та після закінчення тридцяти денного строку з дня відкриття провадження у справі, передбаченого ч.2 ст. 279 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути дану справу, згідно ч.5 ст. 279 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Ураховуючи положення ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи суд встановив наступні фактичні обставини. Сторони з 16.10.2008 року перебували в зареєстрованому шлюбі від якого мають спільну неповнолітню дитину дочку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб Серії [NUMBER] , виданого виконавчим комітетом Зарічненської сільської ради Тульчинського району Вінницької області 16.10.2008 року (а.с.5), актовий запис № 1, та копією свідоцтва про народження Серії [NUMBER] , виданого виконавчим комітетом Зарічненської сільської ради Тульчинського району Вінницької області 05.11.2008 року (а.с.6), актовий запис № 18. 20.08.2013 року Кодимським районним судом Одеської області у цивільній справі № 503/728/13-ц було ухвалено рішення, яким шлюб укладений між [PERSON] та [PERSON] було розірвано, а дитину [PERSON] залишено з матір`ю, про що свідчить копія відповідного рішення суду (а.с.7), яке набрало законної сили 30.08.2013 року, згідно відповідної відмітки зробленої на його копії. 04.09.2013 року Кодимським районним судом Одеської області у цивільній справі № 503/752/13-ц було ухвалено рішення, яким з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] було стягнуто аліменти на утримання дитини [PERSON] у твердій грошовій сумі в розмірі 300 грн щомісяця, починаючи з моменту звернення позивача до суду, тобто з 23.04.2013 року, і до досягнення дитиною повноліття, а саме до [INFO] , про що свідчить копія відповідного рішення суду (а.с.8), яке набрало законної сили 15.09.2013 року, згідно відповідної відмітки зробленої на його копії. 18.10.2014 року позивач [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] , у зв`язку з чим змінила своє дошлюбне прізвище « [PERSON] » на « [PERSON] », що підтверджується копією свідоцтва про шлюб Серії [NUMBER] , виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Кодимського районного управління юстиції в Одеській області 18.10.2014 року (а.с.9), актовий запис № 114. 30.06.2016 року Кодимським районним судом Одеської області у цивільній справі № 503/433/16-ц було ухвалено заочне рішення, яким шлюб укладений між [PERSON] та [PERSON] було розірвано, про що свідчить копія відповідного рішення суду (а.с.10-11), яке набрало законної сили 02.08.2016 року, згідно відповідної відмітки зробленої на його копії. Відповідач [PERSON] за станом свого здоров`я потребує лікування внаслідок отриманого поранення, про що свідчать копії відповідних медичних документів, які додані до відзиву. Нормативно-правове застосування У відповідності до ст. 19 Конвенції про права дитини, ухваленої Резолюцією Генеральної Асамблеї ООН від 20.11.1989 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради Української РСР від 27.02.1991 року, набула чинності в Україні з 27 вересня 1991 року і відповідно до ст. 9 Конституції України, держави-учасниці, які її підписали, взяли на себе зобов`язання вживати усіх необхідних законодавчих та інших заходів з метою захисту дитини від відсутності піклування з боку батьків, законних опікунів чи будь-якої іншої особи, яка турбується про дитину. Згідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. На підставі ч.3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч.1 ст. 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Статтею 5 Протоколу № 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають із вступу в шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001\~року № 2402-III\~(надалі\~за текстом\~Закон), кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно положень ч.1 ст. 12 Закону, на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Згідно зі ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Згідно положень ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до ч.2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч.1, 2 ст. 27 Конвенції про права дитини, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Частиною першою статті 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно з п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»\~розмір аліментів,\~визначений судовим\~рішенням або\~за домовленістю\~між батьками,\~суд може\~змінити за\~позовом платника\~або одержувача\~аліментів у\~зв`язку зі\~зміною матеріального\~чи сімейного\~стану,\~погіршення чи\~поліпшення здоров`я\~когось із\~них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Окрім того ч.4 ст. 273 ЦПК України передбачено, що якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Водночас із\~цим у\~відповідності до\~ч.3\~ст.\~181\~СК України,\~за рішенням\~суду кошти\~на утримання\~дитини (аліменти)\~присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Висновки суду - щодо обґрунтованості позову Таким чином суд вважає, що позов позивача [PERSON] до відповідача [PERSON] про зміну розміру стягуваних аліментів фактично є позовом про зміну способу стягнення аліментів, а саме твердої грошової суми в розмірі 300 грн на стягнення аліментів у частці від заробітку (доходу) платника аліментів частини. При цьому, з врахуванням отриманого відповідачем розміру заробітку (доходу), така зміна способу стягнення аліментів може призвести до збільшення суми стягуваних аліментів, але за своїм змістом заявлення позивачем відповідної позовної вимоги не є збільшенням розміру аліментів. Одночасно з цим суд також звертає увагу на ту обставину, що положеннями ч.5 ст. 183 СК України та пункту 4 ч.1 і ч.2 ст. 161 ЦПК України вимога про стягнення аліментів у розмірі\~на одну\~дитину -\~однієї чверті,\~але не\~більше десяти\~прожиткових мінімумів\~на дитину\~відповідного віку, підлягає\~розгляду судом\~в наказовому\~провадженні або в спрощеному позовному провадженні\~на вибір заявника (позивача), так само як і вимога про стягнення аліментів на дитину у твердій грошовій сумі в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (положеннями ч.3 ст. 184 СК України та пункту 5 ч.1 і ч.2 ст. 161 ЦПК України). У цивільному процесуальному законодавстві діє принцип «jura novit curia» («суд знає закони»), який полягає в тому, що: 1) суд знає право; 2) суд самостійно здійснює пошук правових норм щодо спору безвідносно до посилання сторін; 3) суд самостійно застосовує право до фактичних обставин спору (da mihi factum, dabo tibi jus ). Активна роль суду в цивільному процесі проявляється, зокрема, у самостійній кваліфікації судом правової природи відносин між позивачем та відповідачем, виборі і застосуванні до спірних правовідносин відповідних норм права, повного і всебічного з`ясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. При цьому незгода суду з наведеним у позовній заяві правовим обґрунтуванням щодо спірних правовідносин не є підставою для відмови в позові, оскільки згідно з принципом jura novit curia неправильна юридична кваліфікація позивачем і відповідачами спірних правовідносин не звільняє суд від обов`язку застосувати для вирішення спору належні приписи юридичних норм. Тобто суд, з`ясувавши під час розгляду справи, що сторона або інший учасник судового процесу на обґрунтування своїх вимог або заперечень послався не на ті норми права, що фактично регулюють спірні правовідносини, самостійно здійснює правильну їх правову кваліфікацію та застосовує для прийняття рішення ті норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини (правовий висновок висловлений в постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 червня 2021 року у справі № 662/397/15-ц (провадження № 14-20цс21). У постановах Великої Палати Верховного Суду від\~\~04 грудня 2019 року у справі № 917/1739/17 (провадження № 12-161гс19) та\~\~від 25 червня 2019 року у справі № 924/1473/15 (провадження № 12-15гс19) зроблено правовий висновок про те, що посилання суду в рішенні на інші норми права, ніж зазначені в позовній заяві, не може розумітися як вихід суду за межі позовних вимог. У зв`язку із цим суд, з`ясувавши при розгляді справи, що позивач послався не на ті норми, що фактично регулюють спірні правовідносини, самостійно здійснює правильну правову кваліфікацію останніх та застосовує в рішенні саме такі норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини. В свою чергу у відповідності до ч.1 ст. 3 Конвенції про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. З урахуванням\~викладеного,\~суд із\~врахуванням якнайкращого забезпечення інтересів дитини прийшов до висновку, що виходячи із засад справедливості та захисту прав неповнолітньої дитини, що позовні вимоги слід задовольнити змінивши спосіб стягнення аліментів на користь позивача з відповідача на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , з твердої грошової суми в розмірі 300 грн на стягнення аліментів у частці від заробітку (доходу) платника аліментів, а саме в розмірі частини його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно починаючи з дня набрання даним рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття, а саме до [INFO] . При цьому, суд відзначає, що відповідачем суду не надано доказів, які б вказували на те, що з огляду на отриманий ним дохід, заявлений позивачем розмір аліментів в частці є надмірним для досягнення цілей з утримання дитини. Водночас сам заявлений позивачем розмір аліментів на одну дитину в частці передбачений ч.5 ст. 183 СК України та пункту 4 ч.1 і ч.2 ст. 161 ЦПК України, а тому на думку суду не є надмірним. - щодо заперечень проти позову Суд не погоджується з обґрунтованістю доводів висловлених представником відповідача у поданому відзиві з огляду на наступне. Обставина наявності у відповідача [PERSON] ще однієї дитини не підтверджено належними доказами. При цьому, суд відзначає, що у копії свідоцтва про народження Серії [NUMBER] виданого Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області 06.02.2017 року, яка додано до відзиву, зазначено, що батьком [PERSON] , [INFO] , є « [PERSON] ». Також суду не надано належного доказу родинних зв`язків відповідача [PERSON] із пенсіонером за віком [PERSON] копію пенсійного посвідчення № [NUMBER] Серії [NUMBER] , виданого 14.05.2025 року, яка додано до відзиву. Водночас із\~цим суд\~відзначає,\~що обов`язок\~батьків утримувати\~дітей до\~досягнення ними\~повноліття,\~передбачений ч.1\~ст.\~180\~СК України,\~є безумовним,\~в той\~час як\~ч.1\~ст.\~202\~СК України передбачає\~умови за\~яких повнолітні\~дочка,\~син зобов`язані\~утримувати батьків,\~а саме\~непрацездатність останніх\~і їх\~потреба в\~матеріальній допомозі. Тому сама по собі непрацездатність батьків внаслідок досягнення ними пенсійного віку не є підставою для виникнення обов`язку з їх утримання за відсутності потреби в матеріальній допомозі, яка також підлягає доведенню. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент (пункт 23 рішення ЄСПЛ у справі «Проніна проти України» («Рrоnіnа V. Ukrаіnе») від 18 липня 2006 року, заява № 63566/00). Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). - щодо судових витрат Приймаючи до уваги, що позивач при пред`явленні позову, була звільнена від сплати судового збору на підставі пункту 3 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 року № 3674-VI, то на виконання вимог ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 1211,20 грн.

Outcome: approved