Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-27 00:00:00

Представник позивача адвокат Стамбуляк Ю.В. звернулася до Білоцерківського\~ міськрайонного суду Київської області з позовною заявою до\~ Білоцерківської міської ради, в якій просила визначити [PERSON] додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після померлої [PERSON] , яка померла [INFO] , протягом трьох місяців з дня набрання рішенням законної сили. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що\~ [INFO] померла мати [PERSON] - [PERSON] . На момент смерті [PERSON] була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , проте фактично проживала з позивачем. Після її смерті відкрилася спадщина, зокрема: 1. Квартира [ADDRESS] . 2. 1/2 частка у праві власності на квартиру під [ADDRESS] . Ще за свого життя померла [PERSON] склала заповіт від 27 червня 2023 року, з якого вбачається, що вона все своє майно, де б воно не було і з чого б не складалося, і взагалі, все те, що буде їй належати на день смерті і на що вона за законом матиме право, заповіла своєму синові [PERSON] . З 1994 року позивач залишився єдиним сином у своїх батьків.\~ З 2018 року, у зв`язку з поганим станом здоров`я та похилим віком батьки позивача проживали разом із ним за однією адресою: [ADDRESS] . [INFO] помер батько позивача - [PERSON] . З того часу всі турботи про матір лягли на плечі позивача.\~ Позивача сам має ряд захворювань, зокрема остеохондроз, деформуючий спондильоз, спондилоартроз попереково-крижового відділу хребта, ретросронділолітрези, кили Шморля тіл хребців, широкі дорсальні протрузії та інше. 27.11.2023 року позивачу проведено тотальне безцементне ендопротезування правого кульшового суглобу. Смерть матері, єдиної найріднішої людини, стала для позивача болісним потрясінням, що негативно вплинуло на його емоційний та фізичний стан. Після поховання він довго не міг прийти в себе. Внаслідок стресу загострились захворювання позивача, внаслідок чого він майже не виходив з дому. Позивач в той час сам потребував сторонньої допомоги, оскільки мав проблеми з опорно-руховим апаратом та погано пересувався. У зв`язку з таким важким моральним та фізичним станом позивач в листопаді 2024 року виїхав за кордон для оздоровлення. Лише, повернувшись 30 березня 2025 року до міста Біла Церква та перебираючи документи матері позивач знайшов заповіт та дізнався, що мати за життя розпорядилася своїм майном залишити все йому. Про існування заповіту позивачу не було відомо. Позивач вважає, що вищевказані несприятливі обставини, а саме стан здоров`я позивача, повномасштабне вторгнення російської федерації в Україну, необізнаність позивача щодо наявного заповіту складеного в його інтересах спадкодавцем та юридична необізнаність (впевненість в тому, що строки для оформлення спадщини зупинено на період дії правового режиму воєнного стану) є об`єктивними, поважними, непереборними та істотними обставинами, які створили позивачу перешкоди у тому, щоб своєчасно подати до нотаріуса заяву про прийняття спадщини після смерті матері. Позивач є єдиним спадкоємцем за заповітом після смерті матері, інших спадкоємців не має. Спадщина після померлої на даний час залишилась відкритою, заяв про відмову від спадщини позивач не подавав, фактично вступив в управління спадковим майном. Отже, надання позивачу додаткового строку для прийняття спадщини не порушить права та свободи інших осіб. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.05.2025 року головуючим суддею визначено Кошеля Б.І. та матеріали передані для розгляду. Ухвалою судді від 27 травня 2025 року вказану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 07 липня 2025 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. Учасники справи в судове засідання не з`явилися про дату, час та місце розгляду справи повідомленні належним чином. Позивач подав суду заяву, яка була зареєстрована судом\~ 07.07.2025 р за вх..№ 37609, в якій просив розгляд справи проводити у його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Судом 13.06.2025 р. за вх..№33434 отримано клопотання, в якому представник відповідач [PERSON] просила слухати справу без представника Білоцерківської міської ради за наявними матеріалами справи на розсуд суду. Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України, учасник справи має право заявляти клопотання про розгляд справи за його відсутності. Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, повно та всебічно з`ясувавши всі обставини, що мають значення для правильного вирішення справи та надавши їм належну правову оцінку, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Судом встановлено, що батьками [PERSON] , [INFO] є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] . З свідоцтва про смерть серії [NUMBER] вбачається, що [INFO] помер батько позивача - [PERSON] , про що Білоцерківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) 02.12.2021 р. складено відповідний актовий запис №3278. Мати позивача [PERSON] , [INFO] \~ померла [INFO] , про що Білоцерківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) 21.05.2024 р. складено відповідний актовий запис №1111, про що свідчить копія свідоцтва про смерть серії [NUMBER] . Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на належне їй майно, зокрема на:\~ квартиру [ADDRESS] ;\~\~ 1/2 частку у праві власності на квартиру під [ADDRESS] . 27 червня 2023 року [PERSON] склала заповіт, яким все належне їй майно, де б воно не знаходилось, та з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що буде належати їй на день смерті та на що вона за законом матиме право, заповіла своєму синову [PERSON] . Заповіт посвідчений приватним нотаріусом Білоцерківського районного нотаріального\~ округу Київської області Іванчишиною Л.Г. за №584 та зареєстрований у Спадковому реєстрі за №70849333, що підтверджується витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 27.06.2023 р. за №5042825472983328. З ро`яснення щодо строку для прийняття спадщини від 08.04.2025 р. за №54/01-16, вбачається, що позивач звернувся до приватного нотаріуса Білоцерківського районного нотаріального округу Київської області Іванчишиної Л.Г. з питанням щодо оформлення спадщини після смерті матері, однак останньою було роз`яснено, що оскільки ним не було подано заву про прийняття спадщини у встановлений шестимісячний строк, то він вважається таким, що пропустив строк прийняття спадщини. Також Позивачу було запропоновано звернутись до суду з заявою про визначення додаткового стороку для подання заяви про прийняття спадщини. Згідно витягу зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх відставі свідоцтва про право на спадщину) від 08.04.2025 р. за №80755584, відсутня заведена\~ спадкова справа після померлої [INFO] [PERSON] . Відповідно до витягу з реєстру Білоцерківської міської територіальної громади №15.2-03/10262 від 09 травня 2025 року, [PERSON] на день смерті була одна зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Позивачем до позову надано медичну документацію, з якої вбачається, він має ряд захворювань, зокрема остеохондроз, деформуючий спондильоз, спондилоартроз попереково-крижового відділу хребта, ретросронділолітрези, кили Шморля тіл хребців, широкі дорсальні протрузії та інше. 27.11.2023 року позивачу проведено тотальне безцементне ендопротезування правого кульшового суглобу. Відповідно до ч. ч. 1-4 ст. 10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Згідно ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Статтею 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Отже, відповідачами у справах про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини є спадкоємці, які прийняли спадщину. При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття, відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Такої правової позиції дотримується Верховний Суду в постанові від 04 грудня 2019 року у справі № 697/2052/17-ц (№ 61-3014св19) та у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 2516/1356/12-ц (провадження № 61-28938св18). Відповідно до ст. 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність. Згідно зі статтею 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. За приписами частини 1 ст. 1268, частин 1 та 2 ст.1269 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Відповідно до вимог ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними. Такий правовий висновок висловлений Верховним Судом України у постанові від 23 серпня 2017 року № 6-1320цс17. З указаним висновком погодився Верховний Суд у постанові від 01 квітня 2019 року у справі N 643/3049/16-ц (провадження N 61-39398св18), від 11 листопада 2020 року по справі № 750/262/20, від 03 березня 2020 року по справі № 145/148/20. Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, зокрема пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо. Зазначене узгоджується з правовою позицією викладеною в постановах Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі N 565/1145/17 (провадження N 61-38298св18), від 28 березня 2022 року у справі N 750/2158/21 (провадження N 61-753св22). З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви. Разом з тим Пленум Верховного Суду України у пункті 24 постанови від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» судам роз`яснив, що, вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. При цьому, вирішуючи питання поважності причин пропущення шестимісячного строку, визначеного статтею 1270 ЦК України, для прийняття спадщини, суд має враховувати, що такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи. Отже, обов`язковою умовою задоволення позову є доведення того факту, що існуючі перешкоди для подання заяви про прийняття спадщини створили спадкоємцеві об`єктивні, непереборні, істотні труднощі для своєчасного прийняття спадщини. При цьому, судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна та відкриття спадщини, похилий вік, непрацездатність, невизначеність між спадкоємцями, хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови тощо. Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через відсутність інформації про смерть спадкодавця, то правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні. Подібний висновок викладений Верховним Судом України у постанові від 14 вересня 2016 року N 6-1215цс16, Верховний Суд у постановах від 18 січня 2018 року у справі N 198/476/16 (провадження N 61-1750св18); від 12 лютого 2018 року у справі N 712/656/15 (провадження N 61-23947св18), від 06 червня 2018 року у справі N 592/9058/17-ц (провадження N 61-200св18), від 11 липня 2018 року у справі N 381/4482/16-ц (провадження N 61-12844св18). Отже, велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна є поважними причинами пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини (постанова ВС від 17.03.2021 у справі № 638/17145/17). Крім того, спадкоємець має право відмовитись від спадкування за законом, та спадкувати за заповітом, тому право спадкування з законом не перешкоджає реалізації права спадкування за заповітом. Аналогічний правовий висновок викладено у постановах Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 14.06.2023 року по справі № 292/564/22, від 26 червня 2019 року по справі № 565/1145/17, у постановах Верховного Суду України від 23 серпня 2017 року по справі № 2/235/10/16, від 06 вересня 2017 року по справі № 6-496цс17. У вирішенні питання про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини потрібно враховувати свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права (правова позиція в постанові Верховного Суду України від 06 вересня 2017 року по справі № 6-496цс17 та в постанові Верховного Суду по справі № 405/7058/19 від 26.07.2021 року). Про свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права та поважність причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини у випадку доведеності факту необізнаності спадкоємця про існування заповіту вказано також у постановах Верховного Суду від 25 березня 2020 року по справі № 642/2539/18-ц, від 26 червня 2019 року по справі № 565/1145/17, від 28 жовтня 2019 року по справі № 761/42165/17, від 06 червня 2018 року по справі № 315/765/14-ц, що свідчить про сталість судової практики у спірних правовідносинах. В свою чергу, позивач зазначив, що про наявність заповіту дізнався лише в 30 березня 2025 року коли повернувся додому з закордону, де перебував на оздоровленні. Відповідно до статті 1218 Цивільного кодексу України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до статті 1278 ЦК України частки кожного спадкоємця у спадщині є рівними, якщо спадкодавець у заповіті сам не розподілив спадщину між ними. Таким чином, суд дійшов висновку про наявність об`єктивних, непереборних, істотних труднощів для подання позивачем заяви про прийняття спадщини в межах передбаченого законодавством строку, зокрема те, що він перебував закордоном на оздоровленні, оскільки має захворювання, він не знав про заповіт на своє ім`я і дізнався про нього вже після спливу передбаченого законом строку для прийняття спадщини, що свідчить про поважність причини пропуску такого строку. Згідно ч. 1 ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). За таких обставин, суд дослідивши та проаналізувавши докази у справі,

Outcome: approved