Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-03 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «КАРПАТНАФТОХІМ» в її користь 24\~549,08 грн. розрахункових при звільнені з роботи та суму середнього заробітку за час затримки виплати розрахункових в розмірі за кожен день затримки з часу звільнення 06.03.2025 по день винесення рішення суду, виходячи із середньоденного мого заробітку 720,52 грн. А також просить вирішити питання стягнення судових витрат та витрат. Свої вимоги мотивує тим, що вона працювала на даному підприємстві на посаді провідного бухгалтера відділу зведеної звітності. З вересня 2023 року підприємство перестало вчасно виплачувати заробітну плату, але вона продовжувала працювати і виконувати свої посадові обов`язки. Проте, змушена була звільнятись із роботи, тому написала заяву про звільнення з роботи за власним бажанням у зв`язку з порушенням роботодавцем законодавства про працю. 05.03.2025 вона була звільнена з роботи за власним бажанням згідно зі ч. 3 ст. 38 КЗпПУ. На час її звільнення з роботи підприємство вже мало борг по заробітній платі по день звільнення, який на час звільнення становив 24\~549,08 грн. Проте, вищевказана виплата коштів, належних їй від відповідача при звільненні з роботи у вищевказаній сумі, проведена з нею не була взагалі. З цього приводу вона зверталася до відповідача, проте їй мотивували, що коштів на рахунках підприємства немає. Таким чином, сума заборгованої заробітної плати , яка підлягає стягненню за даним позовом складає 24\~549,08 грн. Водночас у відповідності до довідки відповідача за №4/1-96 від 12.05.2025 року її середньоденний заробіток становить 720,52 грн. Оскільки прострочення виплати розрахункових було протерміновано на час подачі позову до суду то, за період наступного робочого дня після звільнення 06.03.2025 року по день винесення рішення по вказаній справі, позивач просить суд стягнути середньомісячний заробіток за час затримки виплати розрахункових, як це передбачено ст. 117 КЗпП України. Ухвалою Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 04.06.2025 відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, запропоновано відповідачу у п`ятнадцятиденний строк з дня отримання копії ухвали подати відзив на позов з доказами на підтвердження обставин, що підтверджують заперечення проти позову. У строк, встановлений в ухвалі про відкриття провадження у справі, відповідачем не надано відзиву на позов без поважних причин, тобто своїм правом подати відзив на позовну заяву останній не скористався, хоча ухвалу про відкриття провадження разом із копію позовної заяви із доданими до неї документами було надіслано відповідачу 04.06.2025 року, яку отримано за довіреністю 19.06.2025 року, про що свідчить трекінгове повідомлення поштового зв`язку №0610258041359 (а.с.21-22). А тому, суд вирішує спір за наявними матеріалами справи, відповідно до вимог ч. 8 ст. 178 ЦПК України. Суд ухвалює рішення у заочному порядку, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Дослідивши та проаналізувавши докази по справі, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Так, відповідно до записів у трудовій книжці серії [NUMBER] [PERSON] 05.03.2025 було звільнено з роботи за власним бажанням у зв`язку з порушенням роботодавцем законодавства про працю, згідно зі ч. 3 ст. 38 КЗпПУ на підставі наказу №232-К від 05.03.2025 (а.с.11-13). Згідно з\~розрахунковим листком\~ за\~3\~ місяць\~2025\~року [PERSON] належать до виплати грошові кошти у розмірі 24\~549,08грн. (а.с.9). Відповідно до ч. 2 ст.\~233\~КЗпП у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Згідно зі ст.\~94\~КЗпП України та ст.\~1\~Закону України\~«Про оплату\~праці» заробітна плата це винагорода, обчислена як правило у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану роботу. Статтею 43\~Конституції України передбачено право кожної людини на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею. Зазначеному праву людини, яка належним чином виконує свої трудові обов`язки, в рівній мірі кореспондується обов`язок працедавця своєчасно та належним чином оплачувати працю працівника і своєчасно виплачувати йому заробітну плату. Відповідно до ст.\~21\~Закону України\~«Про оплату\~праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Статтею 115\~КЗпП України встановлено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Відповідно до роз`яснень викладених у п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24.12.1999 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. Згідно зі ст.\~116\~КЗпП України при\~звільненні працівника\~виплата всіх\~сум,\~що належать\~йому від\~підприємства,\~установи,\~організації,\~провадиться в\~день звільнення.\~Якщо працівник\~в день\~звільнення не\~працював,\~то зазначені\~суми мають\~бути виплачені\~не пізніше\~наступного дня\~після пред`явлення\~звільненим працівником\~вимоги про\~розрахунок.\~Про суми,\~нараховані та\~виплачені працівникові\~при звільненні,\~із зазначенням\~окремо кожного\~виду виплати\~(основна\~та додаткова\~заробітна плата,\~заохочувальні та\~компенсаційні виплати,\~інші виплати,\~на які\~працівник має\~право згідно\~з умовами\~трудового договору\~і відповідно\~до законодавства,\~у тому\~числі при\~звільненні)\~роботодавець повинен\~письмово повідомити\~працівника в\~день їх\~виплати. У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму. При визначені розміру заборгованості по заробітній платі, суд бере до уваги розрахунковий листок, наданий позивачем, згідно з якого заборгованість по заробітній платі складає 24\~549,08 грн. Факту наявності заборгованості заробітної плати відповідачем не спростовано, заперечень щодо суми такої заборгованості перед позивачем станом на день ухвалення рішення суду не подано. Виходячи з наведеного, беручи до уваги, що позивач дійсно перебувала у трудових відносинах із відповідачем, яким позивачу нараховано, однак, не виплачено у передбачені законом строки заробітну плату, допустимих доказів на підтвердження факту відсутності заборгованості заробітної плати за оспорюваний період відповідачем не надано, відтак суд приходить до висновку, що вимога позивача в частині стягнення заробітної плати у розмірі 24\~549,08 грн. є обґрунтованою та підлягає до задоволення. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає суму, що підлягає стягненню, без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в рішенні суду. Щодо стягнення з ТзОВ «Карпатнахтохім» на користь позивача середньомісячного заробітку за час затримки виплати розрахункових суд зазначає наступне. Із змісту ст.\~117\~КЗпП України вбачається, що у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. Згідно з правовою позицією Верховного Суду України, викладеної у справі № 6-64цс13, згідно із ч. 1 ст.\~117\~КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку про те, що відсутність фінансово-господарської діяльності або коштів у роботодавця не виключає його вини в невиплаті належних звільненому працівникові коштів та не звільняє роботодавця від відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України. Відповідно до постанови Великої Палати Верховного суду від 08 лютого 2022 року, справа № 755/12623/19, провадження № 14-47цс21, середній заробіток за статтею 117 КЗпП України за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, який нараховується у розмірі середнього заробітку і спрямований на захист прав звільнених працівників щодо отримання ними в передбачений законом строк винагороди за виконану роботу (усіх виплат, на отримання яких працівники мають право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій) та є своєрідною санкцією для роботодавця за винні дії щодо порушення трудових прав найманого працівника. Середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні не входить до структури заробітної плати. При стягненні середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні на підставі ст. 117 КЗпП України, суд керується постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100. Відповідно до п. 5 розділу ІV Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету\~Міністрів України\~№ 100\~від 8\~лютого 1995\~року нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться, виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Згідно з п. 8 розд. ІV Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні 2 місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (середньо годинна) заробітна визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - календарних днів за цей період. Як встановлено, станом на день ухвалення рішення у справі фактичний розрахунок відповідачем з позивачем не проведено. У відповідності до довідки ТОВ «Карпатнафтохім» за №4/1-96 від 12.05.2025 року виданій [PERSON] про те, що її середньоденний заробіток в ТОВ «Карпатнафтохім» виходячи із розрахунку за січень та лютий 2025 року становить 720,52 грн. (а.с.10). Таким чином, середньоденний заробіток позивача без відрахування обов`язкових платежів та внесків становить 720,52 гривень. Оскільки відповідно до вимог ст.117\~КЗпП з вини власника не було виплачено належних звільненому позивачу сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, суд вважає, що вимога про стягнення середнього заробітку за період з 06.03.2025 по день винесення рішення є підставною. Кількість робочих днів за вказаний період становить 82 днів. Отже, середній заробіток за вказаний період, що підлягає стягненню, становить 59\~082,64 грн. (720,52 грн. х 82 робочі дні), без утримання податків й інших обов`язкових платежів, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, а тому позовні вимоги в даній частині є обґрунтованим та підлягаються задоволенню. Відповідно до п.п. 2, 4 ч. 1 ст.\~430\~ЦПК України необхідно допустити негайне виконання рішення суду в межах платежу за один місяць з присудженої заборгованості по заробітній платі. У відповідності до вимог ст.\~141\~ЦПК України судові витрати за позовні вимоги щодо невиплати заробітньої плати підлягають стягненню з відповідача на користь держави. Позивач звільнений від сплати судового збору за позовні вимоги про стягнення заборгованості по заробітній платі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір». Згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Відтак, судовий збір у розмірі 1211,20 грн підлягає стягненню з відповідача на користь держави в частині вимог щодо невиплати заробітньої плати. Позивачем сплачено судовий збір в сумі 1211,20 грн., що підтверджується наданою квитанцією (а.с. 6), а тому із відповідача на користь позивача слід стягнути вказану суму судового збору за позовну вимогу про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. На підставі викладено,

Outcome: approved