Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-20 00:00:00

22.04.2025 року позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про зменшення розміру аліментів, у якому просить: зменшити розмір аліментів, які стягуються з позивача на користь відповідачки на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , на підставі рішення Бобровицького районного суду Чернігівської області від 07.09.2009 року, з 1/3 частини на 1/6 частини заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Вимоги позовної заяви мотивовано тим, що з 02.06.2007 року сторони у справі перебували в зареєстрованому шлюбі, який був розірваний рішенням Носівського районного суду Чернігівської області від 27.01.2010 року. Від шлюбу сторони мають спільну неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] . Рішенням Бобровицького районного суду Чернігівської області від 07.09.2009 року було стягнуто з позивача на користь відповідача аліменти в розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку (доходу) на утримання доньки - [PERSON] , [INFO] , але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 10.08.2009 року і продовжуючи до її повноліття. На підставі виконавчого листа №2-761/09 від 07.09.2009 року було відкрито виконавче провадження. Позивач сплачував аліменти за графіком, однак на даний час не може сплачувати аліменти у визначеному розмірі у зв`язку із зміною сімейного стану. Зміна сімейного стану полягає в тому, що позивач одружився з [PERSON] та у них народилася донька [PERSON] , [INFO] . Рішенням Носівського районного суду Чернігівської області від 02.12.2013 року було стягнуто з позивача на користь [PERSON] на утримання дочки - [PERSON] , [INFO] , аліменти в розмірі частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 21.11.2013 року і до досягнення дочкою повноліття. Також на даний час позивач є військовослужбовцем, майже увесь дохід витрачає на закупку амуніції, їжі та одягу для подальшої участі у військових діях та службі в ЗСУ. Після понесення цих витрат у позивача не залишається достатньо коштів для сплати аліментів в повному розмірі та на забезпечення для себе достатнього рівня життя. Позивач вважає, що в нього відбулись істотні зміни в матеріальному стані, які дають підстави для зменшення розміру аліментів, що стягуються з нього на користь відповідача. Відповідно до ч. 1 ст. 182 Сімейного кодексу України та п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» при визначенні розміру аліментів судом враховуються наступні обставини: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з ст. 192 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до правового висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 21 липня 2021 року у справі № 691/926/20, підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів. При цьому такі положення закону не виключають одночасне настання обох підстав для зміни розміру аліментів: зміни і сімейного, і матеріального стану. Однак зміна сімейного стану є самостійною, незалежною від зміни матеріального стану, підставою для зміни розміру аліментів. Ухвалою суду від 28.04.2025 року відкрите провадження у справі, призначений розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, без виклику сторін, роз`яснено учасникам справи порядок подання заяв по суті справи та наслідки їх неподання. 12.05.2025 року до суду надійшов відзив на позовну заяву зі змісту якого вбачається, що відповідачка не визнає заявлених позовних вимог та просить відмовити у задоволенні позову посилаючись на те, що на даний час спільна дитина сторін навчається на 1 курсі коледжу за денної формою навчання на платній основі, а тому потребує у зв`язку із цим матеріальної допомоги. Народження іншої дитини не є безумовною підставою для зменшення розміру аліментів, позивач повинен належними та допустимими доказами підтвердити погіршення його майнового стану, у тому числі, у зв`язку з народженням дитини від іншого шлюбу. Крім того, батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою. Відсутність у батька можливості надавати дитині відповідний розмір утримання не знаходиться в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку утримувати дитину. Посилання відповідача на його матеріальні трати при проходженні військової служби є надуманими та не відповідають дійсності, оскільки він зарахований на всі види забезпечення та на котлове забезпечення, а згідно наявної в матеріалах справи довідки, грошове забезпечення відповідача за період 01.01.2023-31.12.2024 склало 913863,00 грн. і з вируванням військового збору та виплат за виконавчими листами відповідачу виплачено 684250,19 грн. Отже, відповідач має постійне забезпечення та постійний заробіток, що перевищує середню заробітну плату по Україні навіть за 2025 рік. Жодних безумовних доказів погіршення майнового стану, що унеможливлює сплату відповідачем аліментів у визначеному рішенням суду розмірі, позивач не надав. Відповідачка вважає, що підстави для зменшення розміру аліментів відсутні, оскільки позивач не довів належними та допустимими доказами погіршення свого матеріального стану з часу присудження з нього аліментів на дитину. За змістом ст. 275 ЦПК України, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. Згідно ст. 279 ЦПК України, розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. Якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, приходить до наступного висновку. Як вбачається з матеріалів справи, сторони спору перебували в зареєстрованому шлюбі з 02.06.2007 року, який розірваний рішенням Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 27.01.2010 року. Від указаного шлюбу сторони мають спільну неповнолітню дитину [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження. Рішенням Бобровицького районного суду від 07.09.2009 року стягнуто з позивача на користь відповідачки аліменти в розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку (доходу) на утримання доньки - [PERSON] , [INFO] , але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 10.08.2009 року і продовжуючи до її повноліття. Убачається, що 16.05.2013 року позивач зареєстрував шлюб з [PERSON] і від цього шлюбу у подружжя народилась [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копіями свідоцтв про шлюб та про народження. Рішенням Носівського районного суду Чернігівської області від 02.12.2013 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] , на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , аліменти в розмірі частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 21.11.2013 року і до досягнення дочкою повноліття. Із матеріалів справи убачається, що позивач проходить військову службу у військовій частині [NUMBER] за призовом під час мобілізації і за період з січня 2023 року по грудень 2024 року йому нарахований дохід в сумі 913863,46 грн., а за вирахуванням військового збору та аліментних виплат, сума до сплати становить 684250,39 грн. Тобто, кожного місяця позивач отримує грошове забезпечення в середньому 29750,02 грн. після сплати обов`язкових податків і виплати аліментних зобов`язань. У частині першій статті 3 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Частинами першою та другою статті 27 Конвенції встановлено, що держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом частини другої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку (стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття. Згідно з положеннями статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частина третя статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Частиною першої статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом. У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. СК України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (частина третя статті 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до статті 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (частина друга 182 СК України). Аналіз статті 192 СК України дає підстави для висновку що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів. Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 16 вересня 2020 року у справі №565/2071/19, зміна сімейного стану позивача, а саме народження дитини, не є безумовною підставою для зміни розміру аліментів. Факт народження у платника аліментів дитини у іншому шлюбі без належних та допустимих доказів погіршення його матеріального стану не є безумовною підставою для зменшення розміру аліментів. Такого висновку дійшов Верховний Суд при розгляді справи №715/2073/20. Таким чином, окрім факту народження нової дитини, платник аліментів повинен також довести суду і надати відповідні докази на підтвердження того, що тепер його матеріальний стан погіршився. Батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою (постанова Верховного Суду від 16 вересня 2020 року у справі №565/2071/19). Як зазначено у постанові Верховного Суду у справі №715/2073/20, зменшення розміру раніше стягнутих аліментів у зв`язку з тим, що позивач має на утриманні інших дітей, без доведення погіршення його майнового становища, не буде спрямовано на належне забезпечення дитини та суперечитиме її інтересам. Згідно статей 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У даній справі належними та допустимими доказами не доведено, що повторна реєстрація відповідачем шлюбу та народження другої дитини призвели до неможливості сплати відповідачем аліментів на утримання старшої дитини, у розмірі визначеному рішенням суду. Погіршення майнового стану позивача у зв`язку з повторною реєстрацією шлюбу і народженням молодшої дитини від іншого шлюбу не доведено. Самі лише посилання позивача на те, що його матеріальний стан погіршився не є підставою для зменшення розміру аліментів. Зменшення розміру аліментів у зв`язку з тим, що позивач має на утриманні ще одну дитину, без доведення погіршення його майнового становища, не буде спрямовано на належне забезпечення доньки від першого шлюбу [PERSON] та суперечитиме її інтересам. Обставини, на які посилається позивач, не є істотними та достатніми для зменшення розміру аліментів. Погіршення матеріального стану позивача, що досягає необхідності зменшення розміру аліментів, не доведено, оскільки суду не надано доказів які б свідчили про те, яким був дохід на час винесення рішення про стягнення аліментів, та як він змінився на теперішній час, адже не надано даних яким був дохід позивача на час стягнення аліментів на утримання старшої дитини, а в подальшому при стягненні аліментів на утримання молодшої дитини. В порушення вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України позивачем не надано суду даних про його матеріальний стан у відповідній динаміці, аби суд міг проаналізувати доходи позивача до винесення рішення про стягнення аліментів та після ухвалення відповідного рішення, з метою встановлення дійсного погіршення матеріального стану позивача, тобто для виявлення змін у фінансовому положенні платника аліментів і висновку, що такі зміни охоплюються нормою ст. 192 СК України. За наведених обставин суд відмовляє у задоволенні позову в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed