Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-21 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] , [PERSON] , третя особа на стороні відповідачів, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - приватний нотаріус Луцького районного нотаріального округу Волинської області Ходачинська Ніна Іванівна, про визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки. Позов обгрунтував тим, що у відповідності до умов Договору Позики №01/21 від 29.04.2021 року, укладеного між Позивачем [PERSON] та Відповідачем [PERSON] , останньому надана позика в сумі 60000 (шістдесят тисяч) доларів США 00 центів, що становило на день надания позики еквівалентно 1 671 000 (один мільйон шістсот сімдесят одна тисяча) грн. 00 коп. за офіційним курсом Національного банку України станом на 29.04.2021 року (1 долар США 27. 85 гривень). Згідно з п. 4.1. Договору Позики та відповідно до Розписки Відповідача 1 від 29.04.2021 року, зазначену вище суму грошей у гривнях України в розмірі, що еквівалентно 60.000 (шістдесят тисяч) доларів США 00 центів, Позичальник зобов`язується повернути Позикодавцеві готівкою або шляхом перерахування на розрахунковий рахунок Позичальника в строк не пізніше до 29.11.2021 року. У встановлений умовами Договору позики строк Відповідач 1 свої договірні зобов`язання не виконав і рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 11.12.2023 року, що прийняте у справі №638/9723/23, задоволені позовні вимоги Позивача та стягнуто з Відповідача 1 2296 361, 80 (два мільйони двісті дев`яносто шість тисяч триста шістдесят одна) грн. 80 коп. за вищевказаним Договором позики. Вважає, що з метою уникнення від сплати вищезазначеного боргу та позбавлення Позивача [PERSON] можливості задовольнити в подальшому свої грошові вимоги за Договором позики за рахунок звернення стягнення на майно боржника [PERSON] на виконання прийнятого в подальшому рішення суду, до прийняття рішення суду Відповідач 1 уклав з Відповідачем 2 [PERSON] договори купівлі-продажу належних йому часток в статутному капіталі двох товариств та договір купівлі-продажу належної йому земельної ділянки, а саме: - частки у розмірі 50 відсотків статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю «КЕДР ГРІН» (ідентифікаційний код юридичної особи: 44357030, місцезнаходження юридичної особи: 45214, Волинська область, Луцький район, с. Острів, вул. Незалежності, буд. 66) вартістю 25 000 (двадцять п`ять тисяч) грн. 00 коп. (Договір від 10.08.2023 року. Акт приймання-передачі частки від 10.08.2023 року, посвідчений Приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Волинської області Ариванюк Т.О.; - частки у розмірі 30 відсотків статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю «А.М.-АГРО» (ідентифікаційний код юридичної особи: 44535136. місцезнаходження юридичної особи: 44682, Волинська область, Луцький район, с. Рудники, вул. Центральна, буд.33-а) вартістю 60000 (шістдесят тисяч) грн. 00 коп. (Договір від 09.08.2023 року. Акт приймання-передачі частки від 09.08.2023 року. посвідчений Третьою особою 3); - земельної ділянки сільськогосподарського призначення площею 2 (два) га. кадастровий номер №0723687600:06:003:0563, що знаходиться на території Цмінівської сільської ради Маневицького району Волинської області, нормативна грошова оцінка земельної ділянки станом на 24.07.2024 року складає 1823, 76 (одна тисяча вісімсот двадцять три) грн. 76 коп. (Договір купівлі-продажу від 11.08.2023 року за р.н. 1013, що посвідчений приватним нотаріусом Луцького районного нотаріального округу Волинської області Ходачинською Н.Г.). Рішенням Господарського суду Волинської області від 08.04.2024 року (набрало чинності 08.05.2024) у справі №903/5/24 за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , ТОВ «КЕДР ГРІН», ТОВ «А.М.-АГРО» (надалі також Рішення господарського суду) вищезазначені договори купівлі-продажу часток у статутних капіталах вказаних товариств визнані недійсними у відповідності до ст.ст. 203, 215 Цивільного кодексу України із застосуванням наслідків їх недійсності, визначених ст. 216 Цивільного кодексу України, оскільки, за висновками Господарського суду Волинської області вони є укладеними з метою ухилення Боржника/Відповідача [PERSON] від виконання зобов`язань за Договором Позики та можливого погашення заборгованості за рахунок стягнення належного Боржнику/Відповідачу 1 [PERSON] рухомого та нерухомого майна. Про факт укладення між Відповідачем 1 та Відповідачем 2 вищезазначеного договору купівлі-продажу земельної ділянки сільськогосподарського призначення площею 2 (два) кадастровий номер №0723687600:06:003:0563, що знаходиться на території Цмінівської сільської ради Маневицького району Волинської області від 11.08.2023 позивачу стало відомо з Інформаційної довідки №385748667 від 05.07.2024 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта (надалі Інформаційна довідка №385748667 від 05.07.2024 та РРП відповідно). Також, позивач вважає, що саме з метою уникнення від виконання зобов`язань за Договором Позики, як вбачається з Інформаційних довідок з РРП №№385749562, 385753511. 385751346 від 05.07.2024, Відповідач і уклав наступні правочини: - договір купівлі-продажу №308 від 03.08.2023 року про відчуження на користь [PERSON] земельної ділянки площею 0,06 га, кадастровий номер 0725784601:01:002:0661; - договір купівлі-продажу №2202 від 31.03.2023 року про відчуження на користь [PERSON] земельної ділянки площею 1 га, кадастровий номер 0721884800:03:000:0804; - договір купівлі-продажу №2201 від 31.03.2023 року про відчуження на користь [PERSON] земельної ділянки площею 2 га, кадастровий номер 0721884800:03:000:0796. Таким чином, Відповідач 1 здійснив протягом 2023 року відчуження всього належного йому рухомого та нерухомого майна, чим унеможливив задоволення вимог Кредитора за рахунок звернення стягнення на його майно в майбутньому. За вищевказаних підстав, Позивач вважає, що вищезазначені дії Відповідача 1 свідчать про те, що всі вищевказані правочини, які укладені ним до прийняття рішення суду та після виникнення простроченої заборгованості за Договором позики, являються укладеними з метою ухилення від виконання зобов`язань за рахунок належного йому майна, а тому договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 2 (два) га, кадастровим номером №0723687600:06:003:0563, від 11.08.2023 року за р.н. 1013, що укладений між Відповідачем 1 та Відповідачем 2 і посвідчений приватним нотаріусом Луцького районного нотаріального округу Волинської області Ходачинською Н.І., так само як і договори купівлі-продажу часток учасника товариств (що були визнані недійсними Рішенням господарського суду Волинської області від 08.04.2024 у справі №903/5/24), - підлягає визнанню недійсним в порядку цивільного судочинства у відповідності до ст.ст. 203, 215 Цивільного кодексу України із застосуванням наслідків його недійсності, визначених ст. 216 Цивільного кодексу України. Ухвалою Маневицького районного суду Волинської області від 03.09.2024 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито загальне позовне провадження. Позивач [PERSON] просив проводити розгляд справи без його участі та позов задовольнити. Представник відповідача 1 Матвіюк Н.Р. та представник відповідача 2 Рудюк С.О. в судовому засіданні просили відмовити в позові на підставі поданих заперечень зазначених у відзиві на позовну заяву. Суд заслухавши пояснення представників відповідачів та дослідивши письмові докази та інші матеріали по справі приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення. Так, Позивач вказує на нібито фіктивність правочину договору купівлі продажу земельної ділянки, кадастровий номер 0723687600:06:003:0563, що знаходиться на території Цмінівської сільської ради Маневицького району Волинської області, посвідченого приватним нотаріусом Луцького районного нотаріального округу Волинської області Ходачинською Н.І. 11.08.2023 реєстраційний номер 1013. При цьому Позивач жодними доказами не підтвердив обов`язок [PERSON] відповідати власним нерухомим майном за невиконання договору, на який посилається у позовній заяві. До обставин, які дозволили б кваліфікувати договір купівлі-продажу земельної ділянки як фраудаторного відносяться: - момент його укладення, а саме після ухвалення судового рішення про стягнення боргу за договором позики та застави. Однак у зазначеному випадку оспорюваний договір укладався до відкриття провадження у цивільній справі за зверненням [PERSON] до суду із вимогами до [PERSON] ; - чи було відкрито виконавче провадження, в ході якого сума боргу не стягується, у зв`язку із відсутністю майна боржника, яке було предметом оспорюваного договору купівлі-продажу земельної ділянки; - чи були наявні арешти, як за правилами цивільного судочинства, так і порядку, передбаченому КПК України, а також арешту, накладеного органом ДВС; - чи наявні докази неправомірного зняття вказаних арештів тощо. При цьому судом встановлено, що в момент підготовки до укладення спірного договору купівлі-продажу земельної ділянки Позивач ще не звертався до суду із позовними вимогами щодо звернення стягнення на предмет застави, стягнення заборгованості чи оскарження відповідних договорів купівлі-продажу частки у статутному капіталі ТОВ «Кедр Грін» та ТОВ «А.-М. Агро». А тому Відповідач не міг навмисно вчиняти дії на шкоду Позивачу, оскільки [PERSON] ще не було відомо про наміри [PERSON] , а тому відсутня фраудаторність оспорюваного правочину. Вказана земельна ділянка була фактично передана нинішньому власнику, що унеможливлює визнання відповідного договору купівлі-продажу фіктивним чи недійсним. Так, [PERSON] як новий власник спірного нерухомого майна користується ним та сплачує за нього податки, тобто спірний правочин не є фіктивними, а на час його вчинення не існувало заборон щодо відчуження такого майна, а також не було рішення про стягнення з [PERSON] заборгованості на користь [PERSON] . Згідно з частинами першою та другою статті 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним. Тлумачення статті 234 ЦК України, свідчить, що для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину. У разі, якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний. Отже, фіктивний правочин характеризується тим, що сторони вчиняють такий правочин лише для виду, знаючи заздалегідь, що він не буде виконаним; вчиняючи фіктивний правочин, сторони мають інші цілі, ніж ті, що передбачені правочином. Для визнання правочину фіктивним суд повинен встановити наявність умислу в усіх сторін правочину. При цьому необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків. Основними ознаками фіктивного правочину є: введення в оману (до або в момент укладення угоди) третьої особи щодо фактичних обставин правочину або дійсних намірів учасників; свідомий намір невиконання зобов`язань договору; приховувания справжніх намірів учасників правочину. Для визнання договору фіктивним необхідно довести, що сторони знають заздалегідь, що він не буде виконаний, вважають, що така протизаконна ціль, як укладення особою договору з метою приховання цього майна від конфіскації чи звернення стягнення на вказане майно в рахунок погашення боргу, свідчить, що його правова мета є іншою, ніж та, що безпосередньо передбачена правочином (реальне передання майна у власність іншій особі). Проте Позивач не довів вказаних обставин, а тому цей правочин не є фіктивним і не може бути визнаний судом недійсним. Відповідно до статті 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов' язків. Згідно із статтею 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відтак, позивач не довів своїх тверджень про існування наявного умислу на укладання договору купівлі-продажу земельної ділянки з метою приховання такого майна від виконання в майбутньому відповідачем своїх цивільно-правових зобов`язань перед кредиторами. У даному спорі необхідно довести чи передбачали сторони договору реальне настання правових наслідків, обумовлених спірними правочинами: чи направлені дії сторін договорів на фіктивний перехід права власності на нерухоме майно з метою приховати це майно від виконання в майбутньому за його рахунок судового рішення про стягнення грошових коштів, зокрема чи продовжував власник фактично володіти та користуватися цим майном. Проте Позивач не довів належними та допустимими доказами жодну із вказаних обставин. Відтак, Відповідач діяв добросовісно, не зловживаючи своїми правами. Вирішуючи питання про наявність підстав для визнання недійсним правочину внаслідок укладення договору, зміст якого суперечить ЦК України, необхідно враховувати: 1) момент укладення договору відповідач відчужив майно до чи після пред`явлення до нього позову про стягнення заборгованості; 2) майно відчужене на підставі платного чи безвідплатного договору; 3) контрагент з яким боржник вчиняє оспорюваний договір, тобто майно відчужене на користь близького родича чи третьої сторони; 4) після відчуження спірного майна у відповідача відсутнє інше майно, за рахунок якого він може відповідати за своїми зобов`язаннями перед кредитором; 5) ціна в оспорюваному договорі. Відповідно до статей 16, 203, 215 ЦК України для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорення правочину: встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Таке розуміння визнання правочину недійсним, як способу захисту, є усталеним у судовій практиці. Отже, оскільки Відповідач діяв добросовісно, відчужив нерухоме майно до отримання копії позову про стягнення заборгованості, уклав оспорюваний договір з третьою особою на підставі оплатного договору за реальну ринкову ціну, тому відсутні підстави для визнання цього договору недійсним. Верховний Суд у постанові від 13 листопада 2019 року у справі № 645/4220/16-ц за позовом про визнання недійсним договору купівлі-продажу, витребування майна з незаконного володіння зробив висновок про те, що конструкція, за якої добросовісний набувач втрачає майно і сам змушений шукати способи компенсації своїх втрат, с неприйнятною та покладає на добросовісного набувача індивідуальний та надмірний тягар. Не може добросовісний набувач відповідати у зв`язку із бездіяльністю влади в рамках процедур, спеціально призначених для запобігання шахрайству при вчиненні правочинів з нерухомим майном. Факти незаконного відчуження та допущення продажу нерухомого майна не можуть породжувати правових наслідків для добросовісного набувача, проте, вочевидь, є підставою для виникнення обов`язку щодо відшкодування збитків, що завдані таким відчуженням. У зв`язку з наведеним, відсутні й підстави для задоволення інших позовних вимог, заявлених Позивачем до Відповідачів. В п. 27 постанови №\~2\~Пленуму Верховного\~Суду України\~від 12.06.2009\~«Про застосування\~норм цивільного\~процесуального законодавства\~при розгляді\~справ у\~суді першої\~інстанції» роз`яснено, що виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів. Таким чином, з урахуванням принципів змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, обов`язок подавати докази покладається на сторони процесу, а суд позбавлений можливості визначати коло доказів за власною ініціативою і зобов`язаний розглядати справу виключно на підставі поданих сторонами доказів. Враховуючи наведене, зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, суд дійшов переконання, що в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , третя особа на стороні відповідачів, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - приватний нотаріус Луцького районного нотаріального округу Волинської області Ходачинська Ніна Іванівна, про визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки слід відмовити в повному обсязі. Так, згідно з ч. 1 та ч. 2 ст.\~141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. \~ \~ \~ \~

Outcome: dismissed