Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-03 00:00:00

У травні 2025 року представник позивача адвокат Сич Марія Віталіївна, представляючи інтереси позивача [PERSON] , звернулася до Носівського районного суду Чернігівської області із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позовні вимоги представник позивача мотивувала тим, що 29 вересня 2021 року сторони у справі зареєстрували шлюб. Від шлюбу спільних дітей вони не мають. Подружнє життя сторін припинено. Їх спільне життя не склалося у зв`язку з різними поглядами на життя, втратою інтересу один до одного та до сумісного життя. Наразі кожен з подружжя живе своїм життям, спільного господарства сторони не ведуть з лютого 2023 року, вони втратили почуття любові та поваги один до одного. Представник позивача вказує, що шлюб зберегти неможливо, потрібно розірвати, примирення між подружжям не буде, тому просила розірвати шлюб.\~ Ухвалою судді Носівського районного суду Чернігівської області від 02 червня 2025 року відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін, призначено судовий розгляд справи по суті на 04 серпня 2025 року. У судове засідання позивач та представник позивача не з`явилися, про дату, час та місце судового засідання були повідомлені належним чином, 11 червня 2025 року представник позивача подала до суду заяву, у якій указала, що вони підтримують позовні вимоги в повному обсязі, процесуальні права, визначені ЦПК України, їм відомі та зрозумілі, складу суду довіряють, відводів не мають, позивач не бажає примирення з відповідачем. У судове засідання відповідач не з`явилася, про дату, час та місце судового засідання була повідомлена належним чином, 04 серпня 2025 року до початку розгляду справи по суті подала до суду, у якій указала, що вона просить провести розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги визнає в повному обсязі, з наслідками визнання позову обізнана. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Ураховуючи ст. 223 ЦПК України, суд не знаходить підстав для відкладення розгляду справи та вважає за можливе розглянути справу та постановити рішення за відсутності сторін. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України суд розглядає справу без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши зібрані в справі письмові докази, суд уважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з нижченаведених підстав. Відповідно до\~ ст. 1 СК України побудова сімейних відносин відбувається на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові, поваги, взаємоповаги та підтримки. Відповідно до положень ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. За правилом частини 2 статті 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Проголошена Конституцією України\~ охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Як встановлено судом, 29 вересня 2021 року [PERSON] , [INFO] , який є громадянином Ліванської Республіки, та [PERSON] , [INFO] , яка народилась у м. Носівка Чернігівської області, Україна, громадянка України, зареєстрували шлюб, місце державної реєстрації шлюбу: Вишгородський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Вишгородському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис № 453 від\~\~\~ 29\~ вересня 2021 року,\~ що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] (а. с. 10). Судом встановлено, що від шлюбу сторони спільних дітей не мають. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 56 Закону України «Про міжнародне приватне право» форма та порядок укладення шлюбу в Україні між громадянином України та іноземцем або особою без громадянства визначається правом України. Статтею 63 Закону України «Про міжнародне приватне право» передбачено, що припинення шлюбу та правові наслідки його припинення визначаються правом, яке діє в даний час щодо правових наслідків шлюбу. Згідно з п. 1 ст. 16 Закону України «Про міжнародне приватне право» особистим законом фізичної особи вважається право держави, громадянином якої вона є. Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» визначається правовий статус та закріплюються основні права, свободи та обов`язки іноземців. У ст. 18 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» визначено права у шлюбних і сімейних відносинах, зазначено, що іноземці можуть укладати і розривати шлюби з громадянами України та іншими особами відповідно до законодавства України, та вказано, що іноземці мають рівні з громадянами України права і обов`язки у шлюбних і сімейних відносинах. Відповідно до ч. 1 ст. 60 Закону України «Про міжнародне приватне право» правові наслідки шлюбу визначаються спільним особистим законом подружжя, а при його відсутності правом держави, у якій подружжя мало останнє спільне місце проживання (за умови, що хоча б один з подружжя все ще має місце проживання в цій державі). При відсутності спільного місця проживання правом, з яким обидва з подружжя мають найбільш тісний зв`язок іншим чином. Отже, якщо подружжя є громадянами різних держав, і на час розірвання шлюбу хоча б один з них продовжує проживати на її території, то розірвання шлюбу проводиться за законодавством України. У рекомендаціях Пленуму Верховного Суду України, викладених у постанові «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу,\~\~\~ визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року № 11, Верховний Суд України зазначає, що в разі розірвання шлюбу між громадянином України та іноземцем, один з яких проживає на території України, питання підсудності визначається за загальними правилами, встановленими статтею 110 Цивільного процесуального кодексу України. На час розгляду даної справи судом це норми ст. ст. 27, 28 ЦПК України. Судом установлено, що позивач [PERSON] має посвідку на постійне місце проживання в Україні № [NUMBER] , видану 09 липня 2024 року, орган, що видав 8011 (а. с. 6). Відповідно до витягу з реєстру Броварської територіальної громади № 2022/000738179 від 05 жовтня 2022 року місце проживання позивача [PERSON] зареєстровано за адресою: [ADDRESS] (а. с. 7). Відповідач [PERSON] є громадянкою України, на час розірвання шлюбу вона постійно зареєстрована та проживає на території України за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією паспорта громадянина України серії [NUMBER] \~ (а. с. 8) та відповіддю Носівської міської ради Чернігівської\~\~\~\~ області\~\~\~\~ на\~\~\~\~ запит\~\~\~\~ суду щодо зареєстрованого місця проживання відповідача № 17-02/1036 від 07 травня 2025 року (а. с. 16). Отже,\~ розірвання шлюбу здійснюється за законодавством України. Відповідно до ч. 1 ст. 110, ст. 112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має намір зберігати шлюб з відповідачем. Відповідно до\~ ст. 111 Сімейного кодексу України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Як роз`яснено у п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року за №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що\~ шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено,\~ що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні\~ уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу,\~ враховувати наявність малолітньої дитини,\~ дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя,\~ забезпечувати участь у судовому засіданні,\~ як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Судом встановлено, що сторони не виявили бажання примиритися, позивач скористався правом на звернення до суду з позовом про розірвання шлюбу, у позовній заяві наполягав на розірванні шлюбу, відповідач визнала позовні вимоги в повному обсязі, не заперечувала проти розірвання шлюбу. Судом також установлено, що подружнє життя сторін не склалося у зв`язку з відсутністю спільних інтересів, відсутністю взаєморозуміння, різними поглядами на життя. Подружжя втратило почуття любові та поваги один до одного, спільного господарства сторони не ведуть з лютого 2023 року. Спільних дітей не мають. Жодна зі сторін не клопотала перед судом про надання строку на примирення, тому строк на примирення сторонам у справі про розірвання шлюбу не надавався. Згідно з ч. 2 ст. 114 Сімейного кодексу України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно з ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Отже, суд уважає встановленим, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі чоловіка та дружини, після розірвання шлюбу не будуть порушені особисті та майнові права позивача та відповідача, а тому шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання. Відповідно до ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. При зверненні до суду позивач сплатив судовий збір у сумі 1211,20 грн, що підтверджується зведеною платіжною інструкцією на переказ готівки АТ «Укрпошта» № 1174 від 24 квітня 2025 року (а. с. 3). Ураховуючи, що заява відповідача про визнання позову подана до початку розгляду справи по суті, суд вважає за необхідне повернути позивачеві з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого ним при поданні позову, що становить 605,60\~ грн. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже, решта витрат по сплаті судового збору підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved