Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-29 00:00:00

У травні 2025 року [PERSON] звернувся до Фастівського міськрайонного суду Київської області з позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.05.2025, вказану справу розподілено судді Фастівського міськрайонного суду Київської області Анапріюк С.П. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив про те, що його мати [PERSON] та його батько [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 16 червня 2014 року розірваний. Позивач зазначає про те, що він вступив на навчання до Харківського національного університету внутрішніх справ та є курсантом 1-го курсу денної форми навчання з 19.08.2024. У зв`язку з цим потребує матеріальної допомоги з боку батька. Крім того, повідомляє, що, відповідно до рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 25.07.2014 року, відповідач сплачував аліменти на його утримання, до досягнення ним повноліття. Водночас, після того як позивачу виповнилось 18 років, батько перестав сплачувати аліменти, матеріальну допомогу необхідну йому у зв`язку з навчанням, яка полягає у придбанні одягу, харчування, канцелярії, підручників, проїзду на навчання також не надає, а позивач є курсантом та самостійний дохід у нього відсутній, не має можливості влаштуватись на роботу. Мати позивача не в змозі самостійно утримувати його, оскільки від другого шлюбу має на утриманні інших малолітніх дітей. Крім того, позивач зазначає про те, що його батько є працездатною особою, майором поліції, працює заступником командира штурмового батальйону № 1 УПОП № 3 Департаменту поліції особливого призначення «ОШБ НПУ «Лють», а тому має змогу сплачувати аліменти на його утримання. Вказане стало підставою для звернення до суду з цим позовом. Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 09 червня 2025 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи. Учасникам справи надіслано копію ухвали суду про відкриття провадження у справі, якою відповідачу надано встановлений законом строк для подання заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, надано строк для подання відзиву на позовну заяву. Відповідачу ухвала судді від 09 червня 2025 року надіслана на адресу зареєстрованого у встановленому законом порядку місцем його проживання та отримана адресатом, про що свідчать відомості рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення. Відповідно до правил ст. 178 ЦПК України відповідач скористався своїм правом подання до суду відзиву на позовну заяву. 02.07.2025 відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, в якому заперечує проти стягнення з нього аліментів у розмірі частини від усіх видів доходів з огляду на наступне. Зазначає про те, що згідно з довідкою, наданою Вищим навчальним закладом №20/160 від 09.04.2025, [PERSON] дійсно є курсантом 1 курсу денної форми навчання за державним замовленням Харківського національного університету внутрішніх справ. Державне забезпечення курсантів включає в себе повне фінансування навчання, проживання у гуртожитку, забезпечення формою, харчуванням та медичним обслуговуванням. Також курсанти отримують стипендію та мають можливість брати участь у науковій та спортивній діяльності. Відповідач вказує, що позивач приховав від суду зазначені обставини, не надав відповідних підтверджень про отримання ним грошового та іншого забезпечення своїх основних потреб у зв`язку з навчанням. У зв`язку з цим відповідач вважає, що позивач не довів наявність у нього потреби на матеріальну допомогу від батька у зв`язку з навчанням. Крім того, стверджує, що на він не має можливості сплачувати аліменти у розмірі від свого доходу, оскільки має ступінь втрати працездатності 25%, у зв`язку з чим потребує постійного лікування. На придбання ліків та реабілітаційне лікування він витрачає значну частину заробітку. Окрім того, він щомісячно несе витрати, пов`язані з оплатою житлово-комунальних послуг за місцем проживання, придбанням продуктів харчування, сезонного одягу, засобів гігієни. Також повідомив, що на його утриманні перебувають малолітні діти, син [PERSON] , [INFO] , та син [PERSON] , [INFO] . Його дружина [PERSON] працює медичною сестрою і отримує заробітну плату у розмірі 5107,87 грн і такий розмір оплати праці не дозволяє їй самостійно утримувати їхніх дітей. За таких обставин відповідач вважає, що обов`язок утримувати повнолітнього сина мають обоє батьків і позивач не позбавлений можливості просити суд стягнути аліменти на своє утримання також зі своєї матері [PERSON] . Просить задовольнити позов частково та стягнути аліменти у розмірі 1/10 частини всіх видів заробітку (доходу). Також у відзиві міститься клопотання про витребування доказів з Харківського Національного університету внутрішніх справ. Ухвалою судді Фастівського міськрайонного суду Київської області від 02 липня 2025 року відмовлено у задоволенні цього клопотання. Позивач до ухвалення судом рішення у цій справі не подав заяву про відмову від позову. Суд створив учасникам справи належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів, а також надав сторонам строк для подачі заяв по суті справи. Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України. Також суд враховує практику Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява №8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01). Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. В одній із зазначених справ заявник не надав переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно було провести також усні слухання. Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи. Зважаючи на те, що суд вжив усі необхідні передбачені процесуальним законодавством заходи щодо повідомлення відповідача про розгляд справи, у встановлений судом строк відповідач не подав до суду заяву із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та/або клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін та/або письмовий відзив на позов, суд вирішує справу за наявними матеріалами, відповідно до правил частини п`ятої статті 279 та частини 8 статті 178 ЦПК України. Оскільки справа призначена судом до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи, тому для її розгляду відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться. Дослідивши наявні у справі докази та з`ясувавши обставини справа, суд встановив таке. Мати позивача та відповідач перебували у шлюбі, який розірваний рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 16.06.2014 року у справі №381/2797/14-ц. Від цього шлюбу вони мають повнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , про що свідчать відомості свідоцтва про народження серії [NUMBER] . Відповідно до рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 16.06.2014 року у справі №381/3293/14-ц стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] та доньки [PERSON] у розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму до досягнення кожною дитиною 18 років, починаючи з 09.07.2014 року. Згідно з довідкою № 20/160 від 09.04.2025, виданою відділом кадрового забезпечення Харківського національного університету внутрішніх справ, [PERSON] є студентом першого курсу денної форми навчання за державним замовленням, зарахований на навчання 19.08.2024, передбачений термін закінчення навчання - липень 2028 року. Відповідно до посвідчення серії ДНП № [NUMBER] , виданого Департаментом поліції особливого призначення «ОШБ НПУ «Лють», [PERSON] , майор поліції працює на посаді заступника командира штурмового батальйону № 1 УПОП № 3. Відповідно до відомостей посвідчення серії [NUMBER] , виданого Управлінням соціального захисту населення Рівненської РДА 06.07.2023 зі строком дії до 13.10.2033, [PERSON] (мати) має право на пільги, передбачені законодавством для багатодітних сімей. Нормативно-правове обґрунтування. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Відповідно до ст. 12ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно зі ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до ст. 198 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати. Згідно зі ст. 199 Сімейного кодексу України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Згідно зі ст. 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Згідно зі ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1)стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2)стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3)наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 5) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів та інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, в усіх діях щодо дітей державних чи приватних органів, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними і законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Висновки суду. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, на предмет їх належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, надавши оцінку зібраним у справі доказам в цілому та кожному доказу окремо, суд встановив наступні обставини та дійшов до таких висновків. Суд встановив, що правовідносини у цій справі виникли у зв`язку з захистом позивачем свої прав як повнолітньої дитини, яка продовжує навчання та потребує матеріальної допомоги для забезпечення належного рівня життя. Це право позивач просить суд захистити у спосіб стягнення з батька (відповідача у справі) аліментів на його утримання до закінчення навчання, але не більше, ніж до досягнення 23 річного віку. Вирішуючи спір у цій справі суд враховує таке. Правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 Сімейного кодексу України, яка передбачає, зокрема обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). Пленум Верховного Суду України у Постанові «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 № 3 роз`яснив, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Аналогічний правовий висновок висловлений Верховним Судом у постановах від 24 січня 2019 року у справі № 225/1447/16-ц та від 17 квітня 2019 року у справі № 644/3610/16-ц. Суд бере до уваги, що стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання, є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчання, до досягнення ними двадцяти трьох років. Приписи Сімейного кодексу України регулюють ці правовідносини з урахуванням принципів рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до чинного законодавства, надавати матеріальну допомогу повнолітньому сину чи доньці, які продовжують навчання, зобов`язані обоє батьків, незалежно від того, з ким із них проживає їхній син (дочка). Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. У цій справі суд на підставі наявних у матеріалах справи належних доказів встановив, що син відповідача у справі (позивач) досяг віку, який перевищує 18, але є нижчим 23 років; продовжує навчання; має у зв`язку з цим потребу у матеріальній допомозі; батько має можливість надавати таку допомогу. Водночас суд критично сприймає доводи відповідача щодо перебування позивача на повному державному утриманні, оскільки, відповідно до наданих ним відомостей, це державне утримання пов`язане виключно з навчанням його сина та не покриває його потреби у інших сферах життєдіяльності, не забезпечує вартість гармонійного розвитку в інших. Крім навчання, напрямках. Також суд враховує необхідність оплати вартості проїзду до навчального закладу. При визначенні розміру аліментів як матеріальної допомоги з боку батька, якої потребує повнолітній син сторін у справі на період навчання, суд враховує фактичні обставини справи в контексті приписів ст. 182 Сімейного кодексу України та бере до уваги стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище відповідача, встановлений законом розмір прожиткового мінімуму для відповідної демографічної групи населення станом на день ухвалення судом рішення. Також суд враховує зазначені у позовній заяві та доведені обставини щодо потреби дитини у матеріальній допомозі з боку батька; розмір витрат, пов`язаних з навчанням; а також неможливість повнолітнього сина відповідача самостійно забезпечувати себе на належному матеріальному рівні під час навчання; наявність у відповідача як працездатної особи можливості надавати таку допомогу, а також ненадання відповідачем належних доказів неможливості надавати матеріальну допомогу своєму повнолітньому сину. При цьому суд критично сприймає повідомлену відповідачем обставину щодо перебування у нього на утриманні двох неповнолітніх дітей, оскільки факт наявності у нього обов`язку отримувати інших дітей не є підставою для звільнення від аналогічного обов`язку чи суттєвого зменшення його розміру стосовно іншої дитини, яка цього потребує у зв`язку з навчанням. З аналогічних підстав суд відхиляє доводи відповідача щодо рівня оплати праці його теперішньої дружини. Також суд враховує, що, зазначаючи про наявність у нього підстав для лікування, відповідач не підтвердив вказану обставину належними та допустимими доказами. Також не надав суду відомостей щодо розміру отримуваного ним місячного доходу та розрахунку з відповідним обґрунтуванням зазначеної ним суми аліментів, яка на його думку є достатньою у спірних правовідносинах. Отже, відповідач не довів об`єктивну неможливість виконання покладеного на нього чинним законодавством обов`язку по утриманню повнолітнього сина. Наявні у матеріалах справи докази свідчать про те, що відповідач є працездатною особою та має можливість надавати матеріальну допомогу своїй дитині. Водночас, наявні у матеріалах справи докази свідчать про те, що позивач не досяг 23 річного віку, у зв`язку з навчанням позбавлений можливості працевлаштуватись та потребує матеріальної допомоги. Крім цього, позивач є членом багатодітної сім`ї. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, які підлягають стягненню з відповідача на утримання позивача, суд бере до уваги те, що на підставі рішення суду відповідач до повноліття позивача мав обов`язок щодо сплати аліментів на утримання позивача та його сестри у розмірі 1/3 частини доходу. З урахуванням викладеного суд дійшов висновку про наявність правових підстав для визначення розміру аліментів, які підлягають стягненню з відповідача на період навчання сина в розмірі 1/6 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, до закінчення навчання, але не більше, ніж до досягнення сином 23 річного віку, що, на переконання суду, сприятиме захисту прав та інтересів дитини на забезпечення належного та необхідного рівня життя, не порушує права чи інтереси відповідача та інших осіб, не суперечить закону. Отже, позов підлягає задоволенню частково. Вирішуючи питання, щодо дати початку стягнення аліментів, суд відзначає, що відповідно до приписів ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у цій справі у межах суми платежу за один місяць. Розподіл судових витрат. На підставі п. 3 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів. Згідно з ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. За звернення до суду з цим позовом позивач звільнений від сплати судового збору на підставі пункту 3 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір». З урахуванням результату вирішення цієї справи з відповідача підлягає стягненню судовий збір у дохід держави у розмірі 1211,20 гривень.

Outcome: partial