Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-22 00:00:00

21.11.2024 адвокат Сагаль С.В. звернувся до суду в інтересах [PERSON] з позовом про стягнення з [PERSON] шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в розмірі 575 872, 46 грн, витрат на проведення авто товарознавчого дослідження в розмірі 5 750 грн та витрати на оплату професійної правничої допомоги. Згідно заяви від 18.06.2025 представник позивача адвокат Сагаль С.В. зазначив, що у прохальній частині позовної заяви помилкового вказав суму, яка підлягає стягненню з відповідача у відшкодування майнової шкоди, а саме - 579 872, 46 грн. В обґрунтування позову зазначено, що 31.08.2024 о 07-30 год на автодорозі МО2 Київ-Глухів-Бачівськ, водій [PERSON] , керуючи автомобілем «PEUGEOT PARTNER», державний номерний знак [NUMBER] , виїжджаючи з другорядної дороги від с. Мала Кошелівка при виїзді на нерегульоване перехрестя з автодорогою МО2, не надав переваги в русі автомобілю «AUDI Q7», державний номерний знак [NUMBER] , який рухався по головній дорозі та скоїв з ним зіткнення. При ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками, чим порушив вимоги п.16.11 Правил дорожнього руху, та вчинив правопорушення, передбачене ст.124 КУпАП. Постановою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 31.10.2024 [PERSON] визнано винним та притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.5 ст.126 та ст.124 КУпАП. Станом на день ДТП транспортний засіб відповідача «PEUGEOT PARTNER», державний номерний знак [NUMBER] , був застрахований у ПрАТ «Страхова Група «ТАС» відповідно до договору №221394948 від 07.06.2024. За результатами розгляду заяви про страхове відшкодування, страховиком було здійснено виплату страхового відшкодування в загальному розмірі 156 800,00 грн (за вирахуванням франшизи 3200,00 грн). За змістом висновку експертного автотоварознавчого дослідження №187 від 19.10.2024, вбачається, що різниця ринкової вартості автомобіля позивача без урахування пошкоджень, отриманих у ДТП 31.08.2024 та ринковою вартістю з урахуванням пошкоджень отриманих у ДТП, станом на дату оцінки складає 736 672,46 грн. Отже, різниця між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням) заподіяної йому матеріальної шкоди внаслідок ДТП складає 736 672,46 грн (розмір матеріального збитку станом на дату дослідження 31.08.2024) мінус 156 800,00 грн (розмір страхового відшкодування), що дорівнює 579 872, 46 грн. Оскільки вартість відновлювального ремонту належного позивачу автомобіля перевищує його ринкову вартість, тому відповідно до ч.2 ст.30 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» має право на відшкодування різниці між вартістю цього автомобіля до та після ДТП, а не повної вартості автомобіля на час ДТП. Таким чином позивач просив стягнути з відповідача на свою користь різницю між розміром заподіяної шкоди та страховим відшкодуванням в порядку ст.1194 ЦК України у розмірі 575 872, 46 грн невідшкодований матеріальний збиток завданий внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, 5750,00 грн - витрати пов`язані з послугами експерта. Ухвалою судді Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 11.12.2024 вказану вище позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання у справі. Ухвалою суду від 25.03.2025 справу призначено до судового розгляду. Учасники справи в судове засідання не з`явилися. 22.07.2025 до суду надійшла заява представника позивача про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Копія позовної заяви з додатками були надіслані відповідачу за адресою, що вказана в позові. За наданою суду інформацією Центру надання адміністративних послуг виконавчого комітету Ніжинської міської ради, відповідач значиться зареєстрованим за адресою, що вказана в позові. Однак, до суду повернулася поштова кореспонденція, надіслана відповідачу, з відмітками на довідці «Про причини повернення (досилання)» працівника «Укрпошта» «адресат відсутній за вказаною адресою» . Відповідно до оголошення про розгляд справи, розміщеного на офіційному веб-сайті судової влади України, відповідача повідомлено про розгляд даної справи у суді. Таким чином, судом вжиті належні заходи для повідомлення відповідача про розгляд справи та реалізації ним права судового захисту своїх прав та інтересів. За таких обставин, суд відповідно до ст.ст.280, 281 ЦПК України розглядає справу на підставі наявних у ній доказів з ухваленням заочного рішення з урахуванням того, що від позивача не надійшли заперечення проти такого вирішення справи. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу в порядку ч.2 ст.247 ЦПК України не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного висновку. Відповідно до вимог п.1 ч.2 ст.11 ЦК України, підставою для виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно з вимогами ч.1 ст.14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Судом встановлено, що 31.08.2024 о 07-30 год на автодорозі МО2 Київ-Глухів-Бачівськ, водій [PERSON] , керуючи автомобілем «PEUGEOT PARTNER», державний номерний знак [NUMBER] , виїжджаючи з другорядної дороги від с. Мала Кошелівка при виїзді на нерегульоване перехрестя з автодорогою МО2, не надав переваги в русі автомобілю «AUDI Q 7», державний номерний знак [NUMBER] , який рухався по головній дорозі та скоїв з ним зіткнення. При ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками, чим порушив вимоги п. 16.11 Правил дорожнього руху, та вчинив правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП. Постановою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 31.10.2024 [PERSON] визнано винним та притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.5 ст.126 та ст.124 КУпАП. Постанова набрала законної сили 12.11.2024 (а.с.15-17). Відповідно до ч.6 ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. З матеріалів справи вбачається, що власником автомобіля «AUDI A7», державний номерний знак [NUMBER] , є [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] (а.с.10-11). Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно ч.2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладення обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності що передбачено статтею 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Порядок відшкодування шкоди, пов'язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, регламентовано ст.30 Закону № 1961-IV, який згідно зі ст.8 ЦК (аналогія закону) може застосовуватись не лише страховиком, а й іншими особами, які здійснюють діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, та відповідають за завдану шкоду. Тобто транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необгрунтованим, а власник транспортного засобу згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним. Ремонт вважається економічно необгрунтованим, якщо передбачені згідно з експертизою, проведеною відповідно до вимог законодавства, витрати на ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. У разі якщо власник транспортного засобу не згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним, ному відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати з евакуації транспортного засобу з місця цієї пригоди. Якщо ж транспортний засіб визнано фізично знищеним, відшкодування шкоди виплачується у розмірі, який відповідає вартості транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди та витратам з евакуації транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди. В такому випадку суд повинен вирішити питання про передачу залишків автомобіля позивача відповідачу, Вартість відновлювального ремонту належного позивачу автомобіля перевищує його ринкову вартість, тому відповідно до ч.2 ст.30 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» має право на відшкодування різниці між вартістю цього автомобіля до та після ДТП, а не повної вартості автомобіля на час ДТП. Подібний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 25.11.2021 у справі №204/5314/18 (провадження №61-17280св20), від 02.12.2021 у справі №753/17190/18 (провадження №61-4879cm21), від 14.04.2022 справа №205/7747/18 (провадження №61-8812св21). Відповідно до висновку №187 експертного автотоварознавчого дослідження колісного транспортного засобу від 19.10.2024, виконаного оцінювачем Громовим А. М. : вартість відновлювального ремонту транспортного засобу «AUDI Q7», державний номерний знак [NUMBER] , необхідного для усунення пошкоджень отриманих внаслідок ДТП 31.08.2024, становить 1 768 956,02 грн; вартість відновлювального ремонту становить 736 672,46 грн; ринкова вартість транспортного засобу без урахування пошкоджень становить 951 790, 95 грн, ринкова вартість автомобіля з урахуванням ушкоджень становить 215 118,49 грн; різниця між ринковою вартістю автомобіля без урахування ушкоджень, отриманих у ДТП 31.08.2024, та його ринковою вартістю з урахуванням пошкоджень станом на 31.08.2024 становить 736 672,46 грн Позивач звертався до страхової компанії ПрАТ «Страхова Група «ТАС» із заявою про страхове відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок ДТП з вини [PERSON] 18.09.2024 ПрАТ «Страхова Група «ТАС» сплатила [PERSON] , страхове відшкодування в розмірі 156 800 грн(в межах ліміту відповідальності), за мінусом франшизи у розмірі 3200 грн, що підтверджується копією відповідної платіжної квитанції. Разом з тим, дійсна вартість відновлювального ремонту вказаного транспортного засобу, вартість автомобіля у неушкодженому стані на день ДТП та розмір матеріального збитку, є значно вищими, ніж були визначені та сплачені страховиком, та були визначені висновком спеціаліста за результатами проведення дослідження. Отже, позивачу, як власнику автомобіля «AUDI Q7», державний номерний знак [NUMBER] , залишились не відшкодовані матеріальні збитки в розмірі 579 872, 46 грн. Також позивач поніс витрати на складання висновку експерта №187 від 19.10.2024, за результатами проведення автотоварознавчого дослідження автомобіля «AUDI Q7», державний номерний знак [NUMBER] , матеріального збитку завданого власнику колісного транспортного засобу, який був прийнятий судом як належний та допустимий доказ, які слід стягнути з відповідача у розмірі 5750,00 грн. Відповідно до ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Частинами 1, 5 ст.81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. За змістом ч.2 ст.77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності суд приходить до висновку, що позовні вимоги є законними, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню, а тому витрати пов`язані зі сплатою страхового відшкодування підлягають стягненню в примусовому порядку. Щодо вирішення питання про судові витрати, суд виходить з наступного. При зверненні до суду позивач просив зільнити його від сплати судового збору, як учасника бойових дій. Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Таким чином, судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь держави. Вирішуючи питання про стягнення понесених [PERSON] витрат на професійну правничу допомогу, суд виходить з того, що до позовної заяви доданий договір про надання правничої допомоги від 23.10.2024, ордер серія СВ №1104345 від 23.10.2024, розрахунок витрат на оплату професійної правничої допомоги, квитанцію про сплату за правничу допомогу від 19.11.2024 у розмірі 10 000 грн. Відповідно до судових рішень об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду, справа №922/445/19 від 03.10.2019, та ВС КА у справі №280/2635/20 від 21.01.2021 відшкодуванню підлягають витрати, незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. Стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначає, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництво та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Адвокат не повинен підтверджувати розмір гонорару, якщо гонорар встановлений сторонами договору у фіксованому розмірі. Розмір винагороди за надання правової допомоги визначений у договорі у вигляді фіксованої суми, не змінюється в залежності від обсягу послуг та витраченого адвокатом часу. Такий правовий висновок міститься в постанові КАС ВС від 28.12.2020 року в справі № 640/18402/19. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені ним витрати на професійну правничу допомогу у сумі 10 000 гривень.

Outcome: approved