Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-23 00:00:00

24 квітня 2025 року до Веселинівського районного суду Миколаївської області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. В позовній заяві позивач зазначив, що шлюб з відповідачем було зареєстровано 08 серпня 2002 року, про що складено відповідний актовий запис № 565 та видано повторно свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] . Від шлюбу мають неповнолітню дитину: сина [PERSON] , [INFO] . Подружнє життя не склалося через втрату розуміння та поваги один до одного, постійні розбіжності у поглядах на життя, сім`ю та обов`язки, що в кінцевому результаті призвело до втрати почуття любові та припинення між ними шлюбних відносин. Вони фактично припинили шлюбні відносини, спільне господарство не ведуть, спільного бюджету не мають, проживають окремо з лютого 2024 року. Крім того, зазначив, що відповідач є працездатною та має можливість заробляти кошти, однак добровільно кошти на утримання дитини не надає, а дитина перебуває повністю на його утриманні. А тому, просить суд також стягнути на його користь з відповідача аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 від всіх видів її заробітку, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В судове засідання позивач [PERSON] та його представник - адвокат Гусаров С.Д. не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. 24 липня 2025 року представник позивача подав до суду заяву, в якій просив розглянути справу без їх участі, підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити. В судове засідання відповідач [PERSON] не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. 24 липня 2025 року відповідач подала до суду заяву, в якій просила розглянути справу без її участі, визнала позовні вимоги та не заперечувала щодо їх задоволення. Суд, дослідивши матеріали справи, в межах заявлених вимог та наданих доказів, дійшов наступного висновку. Судом встановлено,\~що\~шлюб\~між\~сторонами\~зареєстровано\~08 серпня 2002 року, про що складено відповідний актовий запис № 565 та видано повторно свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] (а.с. 7). Подружнє життя\~не склалося\~через втрату\~розуміння та\~поваги один\~до одного,\~постійні розбіжності\~у поглядах\~на життя,\~сім`ю\~та обов`язки,\~що в\~кінцевому результаті\~призвело до\~втрати почуття\~любові та\~припинення між\~ними шлюбних\~відносин. Вони фактично припинили шлюбні відносини, спільне господарство не ведуть, спільного бюджету не мають, проживають окремо з лютого 2024 року. Відповідно до ст. 112 Сімейного Кодексу України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Виходячи з викладеного, суд дійшов висновку, що шлюб між сторонами розпався, подружні стосунки носять формальний характер, подальше спільне життя і збереження шлюбу стало суперечити інтересам подружжя, а тому є підстави для задоволення позову про розірвання шлюбу. В судовому засіданні судом не встановлено між сторонами спору щодо спільно нажитого майна та місця проживання дитини. Відповідно до ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідач виявила в своїй заяві про бажання залишити їй шлюбне прізвище - " [PERSON] ". Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину: сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а.с. 11). Судом встановлено, що відповідач не надає матеріальну допомогу позивачеві для належного утримання дитини. Дитина проживає з позивачем і перебуває на його утриманні, що підтверджується довідкою Веселинівської селищної ради від 11.04.2025 року (а.с. 14). Згідно зі\~ст. 180 СК України\~батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до\~ст. 182 СК України\~при визначенні розміру аліментів суд враховує: - стан здоров`я та матеріальне становище дитини; - стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; - наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; - наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; - доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; - інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до ст. 7 ЗУ "Про державний бюджет на 2025 рік" прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років становить з 1 січня - 2563 гривні, а для дітей віком від 6 до 18 років становить з 1 січня - 3196 гривень. Відповідно до ч. 3\~ст. 181 СК України\~за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до\~ст. 141 СК України\~мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками та проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ч. 1\~ст. 191 Сімейного кодексу України\~аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до чч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від\~\~ 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до\~ст. 8 ЗУ "Про охорону дитинства"\~кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно з\~ст. 184 СК України\~суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Відповідно до\~ст.439 ЦПК України\~суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах платежу за один місяць. Тому, дане рішення в частині стягнення аліментів у межах платежу за один місяць підлягає негайному виконанню. Оскільки відповідач не має жодних інших утриманців, є працездатною особою, то має забезпечити дитині не тільки мінімальний рівень життя, а й гідний рівень, виходячи з принципу добросовісності та розумності (ч. 9 ст. 7 СК України). Таким чином, з метою захисту інтересів дитини, створення їй необхідних умов для всебічного розвитку, суд вважає за необхідне стягувати з відповідача аліменти на користь позивача на утримання неповнолітньої дитини: сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 (однієї чверті) від всіх видів заробітку\~(доходу) боржника, але не менше, ніж 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісяця, починаючи стягувати з 24 квітня 2025 року та до досягнення дитиною, повноліття. Такий розмір аліментів буде відповідати інтересам всіх учасників даних правовідносин та засадам справедливості, добросовісності та розумності. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Виходячи з вимог цієї статті, та з врахуванням того, що позивач просив стягнути з відповідача на свою користь сплачений ним судовий збір за позовною вимогою про розірвання шлюбу, то суд вважає, що наявні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача 1211,20 гривень судового збору. За позовною заявою про стягнення аліментів позивач звільнена відповідно до закону, а тому з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір в розмірі 1211,20 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: approved