Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-21 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог. 20.06.2025 року представник позивача звернувся до суду з вказаним позовом, який мотивує тим, що у 2018 році до позивача звернувся відповідач з пропозицією купити у нього земельну ділянку, з кадастровим номером 5920385000:01:001:1509 площею 2,1241 га, що належить йому на праві приватної власності. Для підтвердження права власності відповідач надав свідоцтво про право спадщини за законом, витяг з реєстру речових прав, витяг про реєстрацію в спадковому реєстрі. [PERSON] , в свою чергу, було роз`яснено відповідачу, що відповідно до Перехідних положень Земельного кодексу України, у редакції, чинній на момент звернення з пропозицією продажу земельної ділянки, діє мораторій на продаж земель сільськогосподарського призначення, у зв`язку з чим правочин у виді договору купівлі продажу земельної частки (паю) здійснити неможливо, тому він відмовив у купівлі-продажу земельної ділянки. В подальшому сторони погодилися укласти договір про надання права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис). 06.06.2018 року відповідачем було отримано грошові кошти у сумі 85000 грн. Факт передачі коштів підтверджується складеними та підписаними розписками зі сторони відповідача. Але, договір так і не був укладений, відповідач мотивував тим, що існує певна заборона чи арешт на земельну ділянку. І після вирішення цієї проблеми, сторони укладуть відповідний договір емфітевзису. У травні 2025 році позивачу стало відомо, що земельна ділянка, про яку домовлялися з відповідачем про укладання договору емфітевзису, було продана третім особам. Так, згідно довідки з реєстру речових прав, земельна ділянка з кадастровим номером 5920385000:01:001:1509, на підставі договору купівлі продажу від 10.04.2025 була відчужена 1/2 [PERSON] та 1/2 [PERSON] 22.05.2025 нові власники уклади договір оренди з ТОВ "АГРАРНА КОМПАНІЯ ФОРВАРД". Отже, відповідачем проігноровано домовленість про укладання договору емфітевзису, але кошти у вигляді авансу, останнім були отримані. На підставі вищевикладеного просив стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] грошову суму у розмірі 85 000 грн. В послідуючому 21.07.2025 року зменшив розмір позовних вимог, оскільки відповідач заперечує факт отримання грошових коштів, згідно розписки від 06.06.2018 року в сумі 35000 грн та відсутній його підпис у розписці та просить стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] грошову суму у розмірі 50 000 грн. Процесуальні дії у справі. 01.07.2025 року ухвалою Охтирського міськрайонного суду Сумської області відкрито провадження по справі у спрощеному позовному провадженні без виклику сторін. 10.07.2025 року від представника відповідача адвоката Яценка А.В. надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що позивачем як головним та основним доказом боргу відповідача, долучено до матеріалів позовної заяви розписки. Позивачем надано дві розписки, які складені в один і той самий день 06.06.2018 року. Щодо розписки на суму коштів 50 000 гривень зазначив, що дана розписка написана не власноруч - надрукована (невідомими особами), сума коштів, яка була отримана відповідачем зазначена тільки прописом, підпис у вказаній розписці не відповідає підпису відповідача, відсутній строк повернення грошових коштів, відсутні підписи осіб, які вказані у розписці як свідки. Розписка на суму коштів 35 000 гривень взагалі ніким не підписана, тобто відсутній підпис особи, який нібито отримав кошти (якщо отримав), написана не власноруч надрукована (невідомими особами), сума коштів яка була отримана невідомою особою зазначена в цифрах з частковим розшифруванням « три» суми зазначеної в розписці, підпис у вказаній розписці відповідача взагалі відсутній, відсутній строк повернення грошових коштів хоча є наявні підписи осіб, які вказані у розписці як свідки, які на той час перебували в прямому підпорядкуванні директора ПП «Куземин-Агро». Відповідач заперечує чинність, дійсність, правильність, розумність та законність спірних розписок, вважає що у позивача ніяких коштів, окрім коштів за оренду вищевказаної земельної ділянки не отримував та поряд із тим вважає їх абсурдними, надуманими, зфальсифікованими. На підставі вищевикладеного просить у позові відмовити. 21.07.2025 року від представника позивача адвоката Коваленка О.І. надійшла заява про зменшення позовних вимог, яку мотивує тим, що зі змісту відзиву вбачається, що відповідач заперечує факт отримання коштів згідно розписки від 06.06.2018 р на суму 35000 грн., та посилається в тому числі на відсутність його підпису у даній розписці. Оскільки, на даний час, позивач не має можливості надати належні та допустимі докази отримання відповідачем грошових коштів у сумі 35000 грн. згідно розписки від 06.06.2018 на суму 35\~000 грн, вважає за необхідне зменшити позовні вимоги в цій частині. Враховуючи, що від сторін у справі клопотань не надійшло, заперечень проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження сторонами не надано, сторони не ініціювали перехід до розгляду справи за правилами загального позовного провадження після отримання ухвали суду про відкриття провадження в справі, характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи, вказана справа відноситься відповідно до положень ст. 19, ст. 274 ЦПК України до малозначних справ, її розгляд визначено судом в ухвалі про відкриття провадження за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи, позивачем відповідно до положень ЦПК України надано в повному обсязі необхідні докази в обґрунтування позову, інших клопотань щодо надання чи витребування доказів сторонами не заявлялося, суд не знаходить підстав для переходу до розгляду справи в порядку загального провадження та вважає можливим розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами у відповідності до положень ст.ст.277-279 ЦПК України. Згідно із частиною першою статті 7 ЦПК України розгляд справ у судах проводиться усно і відкрито, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Такий випадок передбачено у частині тринадцятій статті 7 ЦПК України, згідно з якою розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Оскільки Охтирським міськрайонним судом Сумської області не приймалось рішення про виклик учасників справи для надання пояснень у справі, то справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами (у письмовому провадженні), а копія судового рішення у такому разі надсилається у порядку, передбаченому частиною п`ятою статті 272 ЦПК України. З огляду на те, що згідно із частиною першою статті 8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи, така інформація оприлюднюється на офіційному веб-порталі судової влади України. Наведене положення відповідає практиці Європейського суду з прав людини і не може автоматично вважатися порушенням п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. В розумінні ч. 6 ст.279 ЦПК України характер спірних правовідносин та предмет доказування у даній справі не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи. Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, тому, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, проаналізувавши матеріали справи, дослідивши письмові докази, вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Фактичні обставини справи, встановлені судом та мотиви суду. Установлено, що 06.06.2018 року [PERSON] отримав від [PERSON] кошти в розмірі 50\~000 (п`ятдесят тисяч ) грн. у рахунок передання [PERSON] земельної частки (паю) у повне користування та володіння, безстроково, для ведення сільськогосподарської діяльності, що підтверджується розпискою від 06.06.2018 року, яка містить особистий підпис [PERSON] (а.с.10). У вказаній розписці зазначено, що [PERSON] із розпискою ознайомлений особисто, своїм підписом засвідчує, що текст розписки відповідає його намірам і не носить фіктивного та удаваного характеру, укладається у відповідності зі справжньою волею, без будь-якого застосування фізичного чи психічного тиску, не є результатом впливу тяжких обставин, укладається без застосування обману чи приховування будь-яких фактів. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 04.04.2016 року [PERSON] на праві приватної власності належала земельна частка (пай), розміром 2,95 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), яка перебуває у колективній власності сільськогосподарського товариства закритого типу «Ленінська Іскра» (а.с.7, зворот). Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, земельна ділянка з кадастровим номером 5920385000:01:001:1509, на підставі договору купівлі продажу від 10.04.2025 належить на праві спільної часткової власності по частині [PERSON] та [PERSON] та на даний час перебуває в оренді ТОВ «АГРАРНА КОМПАНІЯ ФОРВАРД», на підставі договору оренди земельної ділянки від 22.05.2025 року (а.с.5). Дані правовідносини регулюються письмовими договорами (розписками), ЦК України. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Статтею 202 ЦК України\~визначено, що правочином є дія особи спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до ч.ч. 1, 2\~ст.\~207\~ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.\~Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до частин першої, другої\~статті 509 ЦК України\~зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених\~статтею 11 цього Кодексу. Згідно зі\~статтею 526 ЦК України\~зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з частиною першою\~статті 626 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно зі\~ст. 570 ЦК України\~завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. Правові наслідки порушення або припинення зобов`язання, забезпеченого завдатком передбачені вимогами\~ст. 571 ЦК України, зокрема: якщо порушення зобов`язання сталося з вини боржника, завдаток залишається у кредитора; якщо порушення зобов`язання сталося з вини кредитора, він зобов`язаний повернути боржникові завдаток та додатково сплатити суму у розмірі завдатку або його вартості; сторона, винна у порушенні зобов`язання, має відшкодувати другій стороні збитки в сумі, на яку вони перевищують розмір (вартість) завдатку, якщо інше не встановлено договором; у разі припинення зобов`язання до початку його виконання або внаслідок неможливості його виконання завдаток підлягає поверненню. За змістом наведених норм\~ЦК України\~завдаток є доказом існування зобов`язання, виконує платіжну функцію та є способом забезпечення виконання зобов`язання. Згідно з положеннями статей\~546,\~548 ЦК України\~завдатком може бути забезпечене лише дійсне зобов`язання, яке випливає із договору, укладеного сторонами. Відповідно до частини 1\~ст. 635 ЦК України\~попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі. Представником позивача зменшено позовні вимоги, що стосуються розписки від 06.06.2018 року на суму 35\~000 грн, тому суд не розглядає вказану розписку. Що стосується розписки від 06.06.2018 року на суму 50\~000 грн, суд зазначає наступне. Як встановлено судом, відповідач отримав від [PERSON] грошові кошти в розмірі 50 000 грн. згідно розписки в рахунок у рахунок передання [PERSON] земельної частки (паю) у повне користування та володіння, безстроково, для ведення сільськогосподарської діяльності. Відповідно до ч.2\~ст. 530 ЦК України\~якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час, крім випадків, установлених законом про банки і банківську діяльність. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Оскільки договір про повне користування та володіння земельною ділянкою, який би за своєю формою та змістом відповідав вимогам законодавства між сторонами укладено не було, а кошти були передані з метою укладення такого договору у майбутньому, то передана відповідачу грошова сума у розмірі 50 000 гривень є авансом, який підлягає поверненню. Такий правовий висновок викладений в постанові Верховного Суду від 17.06.2021 р. у справі № 711/5065/15-ц та узгоджується із висновками цього ж суду у постановах від 09.12.2020р. у справі № 211/5994/17,від 30.01.2019 р. № 461/5297/16-ц, висновками Верховного Суду України у постановах від 25.09.2012 р. у справі № 6-82цс13 та від 13.02.2013р. у справі № 6-176цс12. Враховуючи невиконання відповідачем зобов`язання щодо надання у користування та володіння земельної ділянки з кадастровим номером 5920385000:01:001:1509 площею 2,1241 га, останній повинен повернути позивачу аванс в розмірі 50\~000 грн. Представник відповідача у відзиві зазначає, що підпис у розписці від 06.06.2018 року не належить [PERSON] , однак клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи про належність підпису відповідачу не заявляв, тому в цій частині суд відхиляє його доводи. При цьому суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, забезпечив сторонам рівні можливості у поданні доказів, однак відповідач у спростування доводів позивача не надав суду належних, допустимих, переконливих доказів. Твердження про те що розписка написана не власноруч, а є надрукованою, сума коштів, яка була отримана відповідачем зазначена тільки прописом та відсутній строк повернення грошових коштів, не заслуговують на увагу, оскільки нормами ЦК України не встановлено прямої вказівки на такі вимоги до розписки. Також\~Цивільний кодекс України\~не встановлює обмежень щодо використання розписки в цивільних відносинах, в цивільному законодавстві при аналізі правової природи розписки у позикових відносинах йдеться про те, що розписка є замінником письмової форми правочину, яка свідчить про додержання вимоги закону про письмову форму правочину. В наданій суду розписці відповідач чітко зазначає про отримання коштів від позивача, скріплює її підписом, тому така розписка свідчить про реальний характер договору. Отже, письмове застереження, яке міститься в тексті договору, про завершену дію передання коштів позичальнику не тільки засвідчує факт такого передання, а і є моментом виникнення зобов`язання за реальним договором. Інші доводи представника відповідача суд відхиляє, оскільки вони не відповідають фактичним обставинам справи, належних, допустимих, переконливих доказів в спростування доводів позивача відповідачем чи його представником не надано. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведенною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджувальної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепсія негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс. Такі положення викладені в постанові Верховного Суду від 18.03.2020 року за № 129/1033/13. Висновок суду. Таким чином, аналізуючи приведені докази, даючи їм оцінку в їх сукупності, з урахуванням вищевказаних обставин, оцінюючи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, оцінюю зібрані у справі докази в цілому, так і кожний доказ окремо, який міститься у справі, з урахуванням принципів розумності, пропорційності, виваженості, справедливості, вирішуючи справу в межах заявлених вимог, з урахуванням наданих доказів, суд дійшов висновку, що в даному випадку позов підлягає задоволенню. Щодо судових витрат. Враховуючи наявність підстав для задоволення позову, на користь позивача з відповідача підлягають стягненню судові витрати відповідно до положень ст. 141 ЦПК України в розмірі 968,96 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved