Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-30 00:00:00

Позивач\~ звернулася до суду з позовом до\~відповідача, в якому просить стягнути з відповідача додаткові витрати на утримання дитини. Свої вимоги мотивує тим, що з 2012 року по 2019 рік перебувала у фактично шлюбних стосунках з відповідачем. Від цих стосунків народився син [PERSON] , [INFO] . Рішенням Тальнівського районного суду від 13.04.2021 року [PERSON] було визнано батьком [PERSON] та стягнуто аліменти. Спільна дитина сторін є дитиною інвалідом з народження (захворювання [PERSON] ), часто хворіє і потребує довготривалого лікування. Так з метою недопущення ускладнення хвороби, позивачка змушена за власний кошт здійснювати лікування сина у приватній клініці, ціна якого складала 85869 грн. 90 коп. і тому позивач просить суд стягнути половину даної суми з відповідача. Крім того, оскільки дитина постійно потребує лікування, обстеження та придбання ліків, то позивач просить суд стягувати з відповідача щомісячно додаткові витрати у розмірі 1500 грн. починаючи з дати подання позовної заяви і до повноліття дитини. Також просить суд стягнути судові витрати по справі в розмірі 10000 грн. Представник позивачки в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю. Відповідач та його представник в судовому засіданні позов не визнали, посилаючись на те, що витрати, про які заявляє позивач є неприйнятними для відповідача, він не має змоги надавати кошти в таких сумах, як вимагає позивач. А також зазначає, що з нього у 2023 році було стягнуто кошти у вигляді додаткових витрат на дитину в сумі 45617 грн., у 2024 році стягнуто 42934 грн. 45 коп. та 1500 грн. в якості додаткових витрат щомісячно. Відповідач хоча і не відмовляється від надання допомоги дитині, однак оскільки син хворіє на синдром [PERSON] , то медицина ставить на меті не постійне лікування, а забезпечення нормального соціального статусу для людей, які мають це захворювання. Таким чином, син не є хворою дитиною у класичному розумінні цього слова, а має особливості, які не потребують лікування, а лише корекції поведінки та життєвих навичок, тому лікування у приватній клініці за вибором позивачки не підлягають стягненню з нього. Крім того, він є інвалідом 3 групи, через що не може знайти високооплачувану роботу для відшкодування всіх витрат. Також відповідач погодився на збільшення щомісячних виплат, що стягуються з нього як додаткові витрати на 200 грн. Суд, дослідивши матеріали справи, вивчивши докази надані по справі, вважає, що позов не підлягає до задоволення, виходячи з наступного: Між сторонами виникли відносини, які регулюються\~СК України. Згідно з ч. 2 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка є частиною національного законодавства України, батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до\~ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства»\~кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно зі\~ст. 141 СК України\~мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Статтею 180 СК України \~визначено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 1-3\~ст. 181 СК України\~способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. За змістом ч. 1\~ст. 185 СК України\~той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно (ч. 2\~ст. 185 СК України). Отже, виходячи з аналізу\~ст. 185 СК України\~додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, у зв`язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку. Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо). Згідно частин 1,2\~статті 76 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Процесуальний закон містить вимоги до доказів, на підставі яких суд встановлює обставини справи, а саме: докази повинні бути належними (ст. 77 ЦПК), допустимими (ст. 78 ЦПК), достовірними (ст.. 79 ЦПК), а у своїй сукупності - достатніми (ст. 80 ЦПК). Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 2\~ст. 78 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до\~ст. 78 ЦПК України\~суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно зі свідоцтвом про народження [PERSON] народився [INFO] . Його батьками записані: батько- [PERSON] та мати [PERSON] . Рішенням Тальнівського районного суду від 13.04.2021 року [PERSON] визнано батьком [PERSON] та стягнуто аліменти. Відповідно до посвідчення серії [NUMBER] [PERSON] є дитиною інвалідом. Згідно з наданими суду доказами [PERSON] знаходився на реабілітації в ПП «Центр стимуляції мозку» з 24.01.2023 року по 02.02.2023 року, внаслідок чого позивач понесла грошові витрати. Разом з тим, в судовому засіданні встановлено, що відповідно до медичних документів [PERSON] , рекомендації медичних закладів не містять необхідності направлення його на електростимуляцію мозку, тому суд приходить до висновку про відмову в стягненні коштів з відповідача за дані додаткові витрати. Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача щомісячно додаткових витрати у розмірі 1500 грн. починаючи з дати подання позовної заяви і до повноліття дитини, суд зазначає наступне: Рішенням Тальнівського районного суду від 26.04.2023 стягнуто з [PERSON] , 1988 року народження, жителя [ADDRESS] , ідентифікаційний код [NUMBER] , на користь [PERSON] додаткові витрати у розмірі 802 грн. 90 коп., щомісячно на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , починаючи з 02.08.2022 року і до досягнення дитиною повноліття. Рішення суду набрало законної сили. Таким чином, судом встановлено, що з приводу даної позовної вимоги між тими ж сторонами вже існує рішення суду, яке набрало законної сили, тому дана вимога задоволенню не підлягає. Також суд зауважує, що хоча відповідач в судовому засіданні і погодився на збільшення щомісячних додаткових витрат, що з нього стягуються на 200 грн., однак така позовна вимога позивачем не зазначалась. За змістом\~статті 89 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу. Згідно із ч. 1\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Наявність додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Таким чином суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню. На підставі викладеного та ст. ст.\~140,\~180,\~181,\~185 СК України,

Outcome: dismissed