Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-17 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Пінг Понг» через представника звернулось до суду з вказаним позовом до [PERSON] , у якому просить присудити із останнього на користь позивача заборгованість за Кредитним договором № 100250946 від 09.03.2021 р. у розмірі 39 200 грн., з яких 8 000 грн. - тіло кредиту, 31 200 грн. - проценти за користування кредитом, а також судові витрати у вигляді судового збору 2422, 40 грн. та витрати на правничу допомогу в розмірі 6000,00 грн., мотивуючи позовні вимоги тим, що позивач на підставі Договору факторингу № 1/15 від 24.01.2022 року є новим кредитором за електронним Кредитним договором № 100250946 від 09.03.2021 року, укладеним між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» (далі ТОВ «МІЛОАН», Кредитодавець), та [PERSON] , відповідно до якого останньому було надано грошові кошти у сумі 8000,00 грн. зі сплатою процентів за користування кредитом, які він зобов`язався повертати в строки/терміни, що визначені Договором, утім належним чином взяті зобов`язання не виконував та допустив заборгованість, яку у добровільному порядку не погашає. У визначений судом строк відповідач подав до суду відзив відповідно до якого позову не визнав, мотивуючи тим, що позивачем не надано до суду належних та допустимих доказів у вигляді первинних бухгалтерських документів на підтвердження передачі відповідачеві грошових коштів обумовлених електронним Кредитним договором № 100250946 від 09.03.2021, тоді як наданий розрахунок заборгованості складений позивачем самостійно та не містить реальності вчинених господарських операцій, із нього не можливо встановити коли заборгованість стала простроченою, чи вносились відповідачем кошти та порядок і розмір нарахування відсотків, а сума нарахованих процентів за користування кредитними коштами нарахована поза межами строку кредитування. При цьому розмір витрат на правничу допомогу є завищеним, оскільки неспівмірний із складністю справи, відтак підлягає зменшенню. Представник позивача надав до суду відповідь на відзив, відповідно до якого просив позов задовольнити у повному обсязі, обґрунтовуючи позицію тим, що факт укладення кредитного договору, передачі грошових коштів обумовлених договором, неналежне виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань доводиться належними та допустимими доказами, контррозрахунку відповідачем не надано, тоді як позивач набув права вимоги за таким договором відтак має право вимагати стягнення заборгованості за договором. Інші заяви по суті учасниками не подавались. Ухвалою суду від 23.12.2024 позов прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 17.02.2025 ухвалою суду задоволено клопотання представника відповідача про забезпечення його участі в режимі відео конференції. 27.03.2025 ухвалою суду було задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів у Акціонерного товариства "Універсал Банк" на підтвердження належності Присяжнюку М.Г. рахунку та перерахування на нього грошових коштів на виконання умов зобов`язання. У визначений судом строк відповідач заперечень проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін не надав, також не надав зустрічного позову в межах визначеного судом строку, тому суд здійснює розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження. У судове засідання представник позивача не з`явився, направив до суду заяву, у якій позов підтримав у повному обсязі, просив його задовольнити, а розгляд справи проводити за відсутності представника позивача. Відповідач у судове засідання не з`явилася, причини неявки суду не повідомила, про час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку, відповідно до ч.3\~ст.130 ЦПК України\~є повідомленим належним чином, що підтверджується роздруківкою з ДП «Укрпошта» (узгоджується із правовою позицією Верховного Суду від 29.07.2021 у справі №925/418/20), заяв з процесуальних питань чи по суті справи, в тому числі відзиву, суду не надано. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, зіславшись на обставини викладені у відзиві, не заперечуючи факту укладення кредитного договору та отримання грошових коштів, утім просив присудити до стягнення відсотки лише в межах узгодженого строку кредитування в 30 днів, оскільки будь-яких дій на пролонгацію договору відповідач не вчиняв. Також просив суд, з урахуванням доводів наведених у відзиві, зменшити розмір витрат на правничу допомогу до 2000 грн., вказуючи на її не співмірність із складністю справи та понесеними позивачем витратами, що є завищеною. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали цивільної справи, дослідивши усі зібрані у справі докази, у тому числі надані на виконання вимог ухвали суду, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. 09.03.2021 між ТОВ "МІЛОАН" та [PERSON] було укладено Договір про споживчий кредит № 100250946 (далі - Договір) (а.с. 31-38), відповідно до пункту 1.1. якого Кредитодавець зобов`язується на умовах визначених цим Договором, на строк визначений п.1.3. Договору надати Позичальнику грошові кошти у сумі визначеній у п. 1.2. Договору (далі-кредит), а Позичальник зобов`язується повернути Кредитодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом (далі-плата) в рекомендовану дату платежу, але не пізніше дати остаточного погашення заборгованості, згідно п.1.4. Договору термін та виконати інші зобов`язання у повному обсязі а умовах та в строки/терміни, що визначені Договором. Згідно п. 1.2. Договору сума (загальний розмір) кредиту становить 8 000,00 грн. Відповідно до п. 1.3. Договору узгоджено, що Кредит надається загальним строком на 30 днів. Згідно п.1.4. термін (дата) повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом 08.04.2021. Підпунктом 1.5.2. Договору передбачено, що проценти за користування кредитом: 7200,00 грн., які нараховуються за ставкою 3 відсотки від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом . Згідно з п. 1.5. Договору орієнтовна загальна вартість кредиту для позичальника, що складається з суми загального розміру кредиту та загальних витрат позичальника за кредитом складає 15 200,00 гривень. Відповідно до пункту 2.3.1.1. Договору узгоджено, що Позичальник має право неодноразово продовжувати строк кредитування, за умови, що Кредитодавцем надана така можливість Позичальнику відповідно до розділу 6 Правил надання фінансових кредитів (послуг) Товариством (далі - Правила). що розміщенні на веб-сайті Товариства tengo.com.ua (далі Сайт Товариства) і є невід`ємною частиною цього Договору. Для продовження строку кредитування за цим пунктом Позичальник має вчинити діє передбачені розділом 6 Правил, у т.ч. сплатити комісію за управління та обслуговування кредиту та певну частку заборгованості по кредиту. можливі періоди продовження строку кредитування,максимальні ставки комісії за управління та обслуговування кредиту наведені у табличці нижче: строк продовження 3 дні - максимальний розмір комісії, відсоток від поточного залишку кредиту 3.00; строк продовження 7 днів - максимальний розмір комісії, відсоток від поточного залишку кредиту 5.00; строк продовження 15 днів - максимальний розмір комісії, відсоток від поточного залишку кредиту 10.00. Якщо позичальник здійснює продовження строку кредитування (пролонгацію) на пільгових умовах, проценти за користування кредиту протягом періоду на який продовжено строк кредитування нараховуються за ставкою визначеною п. 1.5.2. Договору. Пунктом 2.3.1.2. Договору передбачено, що Позичальник може збільшити строк кредитування на 1 (один) день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування (з урахуванням всіх пролонгацій). Таке збільшення (продовження) строку кредитування відбувається кожен раз коли Позичальник продовжує користуватись кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. Якщо позичальник здійснює продовження строку кредитування (пролонгацію) на стандартних (базових) умовах проценти за користування кредито протягом періоду на який продовжено сплачуються за ставкою визначеною у п.1.6. У п.1.6. визначено стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом в розмірі 5,00 % від фактичного залишку кредиту за кожен день користування. Відповідно до п. 2.1. Договору кредитні кошти надаються позичальнику шляхом переказу на картковий рахунок. У п. 6.1. Договору сторони зазначили, що цей Кредитний договір укладається в електронній формі в Особистому кабінеті Позичальника,що створений в інформаційно-комунікаційній система Товариства та доступний зокрема через сайт Товариства та\\або відповідний мобільний додаток чи інші засоби. Відповідно до додатку №1 до Договору сторонами договору узгоджено графік платежів: дата платежу 08.04.2021; кредит 8 000,00 грн.; проценти 7200,00 грн.; комісія за надання кредиту 0,00 грн.; разом 15200,00 грн. Повна та вичерпна інформація по кредитному договору була надана позичальнику у Паспорті споживчого кредиту (а.с.40-41). Зі змісту Анкети заяви (а.с.23-24) встановлено, що [PERSON] підписав Договір 09.03.2021 за допомогою одноразового ідентифікатора. Згідно платіжного доручення 25874208 від 09.03.2021 (а.с.42) ТОВ "МІЛОАН" перерахувало [PERSON] на кредитний рах. № 444111ХХХХХХ131 - 8 000,00 грн. Згідно інформації отриманої від АТ «Універсал Банк» (а.с.161), станом на 09.03.2021 у банку було відкрито картковий рахунок на ім`я [PERSON] банківська картка № [NUMBER] за період з 09.03.2021 по 12.03.2021. На підтвердження факту перерахування грошових коштів [PERSON] надано виписку по рахунку (а.с.163-167). Судом встановлено, що Виписка з рахунку [PERSON] підтверджує рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Згідно відомостей про щоденні нарахування та погашення по кредитному договору (а.с.29, 30) судом встановлено, що [PERSON] користувався правом на пролонгацію договору. 23.06.2021 року між ТОВ\~«МІЛОАН» та ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» було укладено Договір відступлення прав вимоги №03Т, відповідно до умов якого ТОВ «МІЛОАН» відступило ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» свої права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, у тому числі і за Кредитним договором № 100250946 від 09.03.2021 року. Відповідно до Додатку до Договору відступлення від 23.06.2021 ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» набув права вимоги до відповідача за кредитним договором №100250946 в розмірі 39200,00 грн. 24.01.2022 між ТОВ "ДІДЖИ ФІНАНС" та ТОВ "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "ПІНГ-ПОНГ" укладено Договір факторингу № 1/15 у відповідності до умов якого, ТОВ "ДІДЖИ ФІНАНС" відступає шляхом продажу ТОВ "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "ПІНГ-ПОНГ", а ТОВ "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "ПІНГ-ПОНГ" набуває у обсязі та на умовах, визначених цим Договором, права вимоги ТОВ "ДІДЖИ ФІНАНС" до боржників (а.с. 52-58). На підставі Договору факторингу № 1/15 та реєстру боржників (а.с. 59) ТОВ "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "ПІНГ-ПОНГ" набуло право грошової вимоги за Договором № 100250946 від 09.03.2021 укладеним із [PERSON] в розмірі 39200,00 грн. Частинами першою та третьою\~статті 512 Цивільного кодексу України\~(далі -\~ЦК України) передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. Згідно зі\~статтею 514 ЦК України\~до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до частини першої\~статті 1077 ЦК України\~за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога) (частина перша\~статті 1078 ЦК України). Відповідно до\~статті 1082 ЦК України\~боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом. Суд враховує правову позицію Верховного Суду України, викладену в постанові від 23.09.2015 у справі №6-979цс15, за якою «боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі». Встановлені судом обставини та перевірені зібраними у справі доказами підтверджують, що внаслідок укладення Договору факторингу № 1/15 від 24.01.2022 ТОВ "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "ПІНГ-ПОНГ" набуло право грошової вимоги за Договором про споживчий кредит № 100250946 від 09.03.2021, а надані на підтвердження вказаних обставин докази відповідають вимогам щодо належності та допустимості, договір є дійсним, а відповідачем вказаних обставин не спростовано та іншого не доведено, як і не надано доказів сплати грошових коштів за кредитним договором первісному кредитору, що не позбавляється його обов`язку погашення заборгованості за взятими на себе зобов`язаннями. Відповідно до Наказу № 70-к від 01.07.2025 року на виконання Рішення єдиного учасника ТОВ «ФК «ПІНГ ПОНГ» № 1778 від 01.07.2025 року перейменовано з 01.07.2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ПІНГ ПОНГ» на Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «СОЛВЕНТІС». Судом встановлено, що між сторонами виник спір з приводу повернення грошових коштів, отриманих в кредит, та відповідальності за неналежне виконання зобов`язань позичальником. Відповідно до\~статті 204 ЦК України\~правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний недійсним судом. Згідно з частиною першою\~статті 207 ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-383/2010 (провадження №14-308цс18) зроблений висновок, що\~стаття 204 ЦК України\~закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору усі права, набуті за ним сторонами правочину, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Відповідно до\~статті 639 ЦК України\~якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Закон України "Про електронну комерцію"\~(далі - Закон) визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. Статтею 3 цього Закону\~визначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до частин сьомої, дванадцятої\~статті 11 Закону, електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та\~Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у визначеному\~статтею 12 цього Закону\~порядку, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Статтею 12 Закону\~(в редакції Закону на день укладення Договору № 103740103) встановлено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання:\~електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до\~Закону України\~"Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину;\~електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом;\~аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Із системного аналізу положень вищевказаного законодавства вбачається, що з урахуванням особливостей договору, щодо виконання якого виник спір між сторонами, його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему позивача можливе за допомогою електронного цифрового підпису відповідача лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину. Судом встановлено, що [PERSON] підписав анкету заявку, договір споживчого кредиту, паспорт споживчого кредиту, які є предметом цього судового розгляду електронними підписами одноразовим ідентифікатором з метою засвідчення дій згідно з договором, відтак була дотримана презумпція правомірності договору, отож права, набуті за ними сторонами правочину, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення такого договору, підлягають виконанню. На спростування вказаних обставин відповідачем не було надано жодних належних та допустимих доказів, а у судовому засіданні представник відповідача визнав факт укладення його довірителем договору №100250946 від 09.03.2021. Згідно з вимогами статей\~526,\~527,\~530 ЦК України\~зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). У відповідності до частини першої\~статті 1054 ЦК України за\~кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно із статтями\~1046,\~1049 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до частини першої\~статті 1048 ЦК України\~позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Приписами абзацу другого частин першої\~статті 1048 ЦК України\~визначено, що нарахування процентів може бути застосовано лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою\~статті 1050 ЦК України\~право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Згідно зі\~статтею 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Статтею 611 ЦК України\~визначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до положень частин першої та другої\~статті 614 ЦК України\~особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом; особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання; відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання. Відповідно до\~статті 629\~ЦК України\~договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до\~статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Завданням розгляду справи по суті є розгляд та вирішення спору на підставі зібраних у підготовчому провадженні матеріалів, про що визначено в статті 209\~ЦПК України. Зі\~статті 213 ЦПК України\~слідує, що суд під час розгляду справи повинен безпосередньо дослідити докази у справі надані сторонами. Аналізуючи зібрані у справі докази, суд вважає, що вина відповідача щодо порушення умов виконання зобов`язань є доведеною зібраними та дослідженими судом доказами, що додані до матеріалів справи, а тому право кредитора на повернення кредитних коштів та процентів за їх користування є порушеним. Відповідно до розрахунків наданих позивачем на підтвердження розміру заборгованості відповідача за Договором про споживчий кредит № 100250946 від 09.03.2021 заборгованість [PERSON] становить у розмірі 39 200 грн., з яких 8000 грн. - тіло кредиту, 31200 грн. - проценти за користування кредитом. Як було судом встановлено згідно п. 2.2.3., 2.3.1.2. Договору передбачено, що максимальний строк нарахування процентів за користування кредитом може бути продовжений до 60 днів у разу користування грошовими коштами позичальником. Таким чином, сторонами узгоджено, що проценти за користування кредитом у максимальному розмірі можуть складати: 8000 грн. * 3% на день*60 днів = 14 400 грн. Водночас як встановлено судом із доданих доказів, відповідач користувався кредитними коштами та цього не заперечував, утім кредитодавцем проценти за користування кредитом були нараховані за період як в межах 60 днів так після закінчення такого строку. У\~постанові від 05 квітня 2023 року у справі №\~910/4518/16\~Велика Палата Верховного Суду\~акцентувала увагу на сталості підходу до вирішення питання щодо нарахування процентів за «користування кредитом», сформульованого у\~постанові від 28.03.2018 року у справі №\~444/9519/12\~та підтвердженого у\~постанові від 04.02.2020 року у справі №\~912/1120/16,\~та уточнила власний правовий висновок щодо можливості нарахування процентів поза межами строку кредитування, визначивши, що в разі порушення виконання зобов`язання щодо повернення кредиту за період після прострочення виконання нараховуються не проценти за користування кредитом (стаття 1048 ЦК України), а проценти за порушення грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК України) у розмірі, визначеному законом або договором. Крім того, у\~постанові від 23 травня 2018 року по справі № 910/1238/17 Великою Палатою Верховного Суду\~розмежовано поняття "проценти за правомірне користування чужими грошовими коштами" та "проценти за неправомірне користування боржником грошовими коштами", причому останні проценти кваліфіковано саме в якості плати боржника за прострочення виконання грошового зобов`язання, врегульованої частиною 2\~статті 625 ЦК України. Однак, позовні вимоги про стягнення процентів за неправомірне користування боржником грошовими коштами у порядку, передбаченому ч. 2 ст. 625 ЦК України, позивачем ТОВ «Фінансова компанія «Пінг-Понг» не заявлялися, проте останнє не позбавлене можливості скористатися таким правом у майбутньому. Разом з тим, суд звертає увагу позивача, що відповідно до Прикінцевих та перехідних положень ЦК України,\~у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцяти денний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної\~статтею 625\~цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Ураховуючи, що фактично отримані та використані [PERSON] кошти в добровільному порядку не повернуті, зважаючи на вимоги частини другої статті 530 ЦК України (за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав), беручи до уваги, що договір є дійсним, відповідач користувалася кредитними коштами, а також за обставин встановлених вище судом, що підтверджують набуття прав вимоги позивачем за вказаним кредитним договором до відповідача, суд дійшов висновку, що позовні вимоги з урахуванням встановлених судом обставин підлягають до часткового задоволення. Розподіл судових витрат. Відповідно до частин першої та другої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При зверненні з позовом до суду, позивачем сплачено судовий збір згідно платіжної інструкції від 27.11.2024 в сумі 2 422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) гривні 40 коп (а.с. 1), який відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно до задоволеної суми позовних вимог. Вирішуючи питання про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу, суд виходить з наступного. Частиною першою статті 133 ЦПК України визначено перелік витрат, пов`язаних з розглядом справи, серед яких, в тому числі, є й витрати на професійну правничу допомогу Згідно з приписами статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У розумінні положень частини п`ятої статті 141 ЦПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, є можливим лише на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим адвокатом на виконання робіт. (Постанова ОП КГС ВС від 03.10.2019 року у справі № 922/445/19). На підтвердження понесених витрат на правову допомогу позивачем надано: Договір про надання правової допомоги № 43657029 від 07.08.2024 укладений між ТОВ "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "ПІНГ-ПОНГ" та адвокатом Білецьким Б.М.; детальний опис робіт (наданих послуг) виконаних адвокатом Білецьким Б.М. необхідних для надання правничої допомоги на загальну суму 6 000,00 грн.; Додаткова угода №100250946 від 11.11.2024Акт від 11.11.2024 про підтвердження факту надання правничої (правової) допомоги адвокатом (виконання робіт, надання послуг). Представник відповідача просив у відзиві та підтримав таку позицію в судовому засіданні про зменшення розміру витрат на правову допомогу. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України», заява N 19336/04). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. В додатковій постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 23.01.2023, справа № 755/2587/17, зазначено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо,

Outcome: partial