Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-21 00:00:00

10.07.2024 року представник позивача [PERSON] звернувся до Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області із зазначеним вище позовом, посилаючись на наступні обставини. [INFO] помер батько позивача - [PERSON] , який до дня смерті був зареєстрований та проживав за адресою: [ADDRESS] . Дана квартира належала йому на підставі договору купівлі-продажу від 12.07.1999 року, який був зареєстрований у Нікопольському філіалі Придніпровської товарної біржі, і не підлягав нотаріальному посвідченню. В 2001 році [PERSON] отримав дублікат Договору купівлі-продажу від 01.10.2001 року, а в 2008 році отримав Витяг з реєстру прав власності на нерухоме майно. 21.06.2004 року позивач звернувся до приватного нотаріуса Новікова І.М. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на вказану вище квартиру. На підставі даної заяви нотаріусом було заведено спадкову справу №22/2024. Але постановою від 24.06.2024 року позивачеві було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки ним пропущений встановлений законом строк для прийняття спадщини та відсутній правовстановлюючий документ на спадкову квартиру. З цих підстав позивач не може оформити свої спадкові права в нотаріальному порядку та просить суд визнати за ним право власності на квартиру [ADDRESS] . Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11.09.2024 року позовну заяву прийнято до розгляду за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання (а.с. 28-29). Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11.09.2024 року приватного нотаріуса Новикова І.М. зобов`язано надати спадкову справу після смерті [PERSON] (а.с.30-31). 22.07.2025 року до канцелярії суду від представника позивача [PERSON] надійшла заява про розгляд справи без його участі, на позовних вимогах наполягає (а.с.67). 23.10.2024 року до канцелярії суду через підсистему «Електронний суд» надійшла заява представника відповідача Волошенюка М.В., згідно якої просить справу розглядати без участі представника Нікопольської міської ради та прийняти рішення відповідно до норм чинного законодавства (а.с.40-41). Приватний нотаріус Новіков І.М. в судове засідання не з`явився, повідомлявся про дату слухання справи належним чином, про що свідчить поштове повідомлення (а.с.66), причину неявки суду не повідомив, заяву про відкладення розгляду справи або про слухання справи без його участі не надав. Згідно з ч.1 ст.223 ЦПК України, неявка в судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось за відсутністю сторін, що відповідає положенням ч.2\~ст.247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, суд приходить до наступного. На підставі ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Правилами ст. 12\~ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Як встановлено судом, [PERSON] є сином [PERSON] , що підтверджується відповідним свідоцтвом про народження (а.с.9). [INFO] [PERSON] помер, про що свідчить свідоцтво про смерть серії [NUMBER] (а.с.8). Після його смерті залишилось спадкове майно, яке складається з квартири [ADDRESS] , що належала померлому на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна №0205НД/0205-Н від 12.07.1999 року, який був зареєстрований у Нікопольському філіалі Придніпровської товарної біржі і не підлягав нотаріальному посвідченню (а.с. 11). Заповіту за життя [PERSON] не склав. Єдиним спадкоємцем першої черги після його смерті є його син, тобто позивач по справі. Дружина померлого [PERSON] померла [INFO] (а.с.10). 24.06.2024 року [PERSON] звернувся до приватного нотаріуса Нікопольського районного нотаріального округу Новікова І.М. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на вказану вище квартиру. На підставі даної заяви нотаріусом було заведено спадкову справу №22/2024 (а.с.56-59). Але постановою від 24.06.2024 року позивачеві було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки ним пропущений встановлений законом строк для прийняття спадщини та відсутній правовстановлюючий документ на спадкову квартиру (а.с.19). Згідно зі ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно зі ст.12 Закону України «Про власність» від 7 лютого 1991 року за № 697-XII, який діяв на момент виникнення спірних правовідносин, громадяни набувають право власності в разі укладання угод, які не заборонені Законом. Як встановлено судом, в укладеному 12.07.1999 року договорі купівлі-продажу №0205НД/0205-Н, зареєстрованому в Придніпровській товарній біржі, сторони повністю погодили всі істотні умови в тексті договору, всі зобов`язання за договором купівлі-продажу нерухомого майна сторонами виконані в повному обсязі, покупцем [PERSON] сплачено, а продавцем [PERSON] отримано грошові кошти в сумі 3\~200 (три тисячі двісті) грн., про що свідчать їх підписи в даних договорах. Факт купівлі-продажу нерухомості і виконання умов укладеного договору ніким не оскаржено і ніким не оспорюється. Так, відповідно до зазначеного Договору, позивач отримав у власність двокімнатну квартиру [ADDRESS] . У вказаному Договорі також було зазначено, що на підставі ст.15 Закону України від 10 грудня 1991 року «Про товарну біржу», зазначений договір зареєстровано на Придніпровській товарній біржі та не підлягає нотаріальному посвідченню. Таким чином, реєстрація КП „Нікопольським міським бюро технічної інвентаризації" Дніпропетровської обласної ради за позивачем права власності на спірну квартиру на підставі договору купівлі продажу нерухомості, зареєстрованого в Придніпровській товарній біржі та не посвідченого нотаріусом, станом на липень1999 року не суперечило чинному законодавству. Разом з тим, [PERSON] в 2001 році отримав дублікат Договору купівлі-продажу від 01.10.2001 року 044НД/0444-Н (а.с.11 зворот), а 01.02.2008 року отримав технічний паспорт на зазначену вище квартиру (а.с.13-14) та Витяг з реєстру прав власності на нерухоме майно, де зазначається, що він є власником даного нерухомого майна (а.с.12). З огляду на викладене вище, суд приходить до висновку що позивачем надано належні та допустимі докази щодо підтвердження факту належності спадкової квартири спадкодавцю [PERSON] . Звертаючись до суду з даним позовом, позивач обрав спосіб захисту свого майнового права визначений п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України визнання права. Щодо позовних вимог про визнання за позивачем права власності на спадкове майно, суд приходить до наступних висновків. Положеннями частини 1\~статті 1218 ЦК України\~визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до\~ст. 1220 ЦК України\~спадщина відкривається внаслідок смерті особи. Відповідно до ст. ст.\~1222,\~1223 ЦК України\~спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини та право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Згідно із\~ст. 1270 ЦК України\~для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст.1258 ЦК України\~ спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених\~статтею 1259 цього Кодексу. В силу ч. 1\~ст.1268,\~ч.\~1,5\~ст.1273 ЦК України\~спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого\~статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу за місцем відкриття спадщини. Відмова від прийняття спадщини є безумовною і беззастережною. Відповідно до ст.1296\~ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. У відповідності до ч.\~5\~ст.1268\~ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Пунктом 23\~Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування»\~роз`яснено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Аналогічна думка викладена в роз`ясненні наданому Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику з розгляду цивільних справ про спадкування» №24-753/0-13 від 16 травня 2013 року, відповідно до якого, визнання права власності на спадкове майно у судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватись якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. У Листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» зазначено, що відповідно до норм ч. 5\~ст. 1268 ЦК\~незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3\~ст. 1296 ЦК\~відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до ч.1 ст.328 ЦК України\~право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Згідно із ст.392 ЦК України\~власник майна може подати позов про визнання права власності, якщо це право оспорюється чи не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документів, які б посвідчували його право власності. Статтею 17 Закону України від 23лютого 2006 року №3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»\~передбачено, що суди застосовують при розгляді справ\~Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод\~1950 року та практику Європейського Суду з прав людини як джерело прав. За ст.6 Європейської конвенції з прав людини\~визнається право людини на доступ до правосуддя, а за ст. 13 - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Згідно зі\~ст. 55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Виходячи з передбаченого ст.8 Конституції України\~принципу верховенства права, наведені норми\~Конституції України\~надають людині можливість будь-якими незабороненими законом засобами самому захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Враховуючи наведене, та дослідивши матеріали спадкової справи, суд приходить до висновку, що позивач є єдиним спадкоємцем першої черги після смерті свого батька за законом, але у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу на спадкове майно, він позбавлений права на отримання свідоцтва про право на спадщину в нотаріальній конторі. Таким чином, враховуючи встановлені судом обставини, виходячи з того, що позивач не має іншої можливості захистити своє право на спадщину, зокрема через органи нотаріату, суд вважає, що його право підлягає захисту шляхом визнання за ним права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом. Оцінюючи дослідженні докази в їх сукупності, суд вважає їх належними, допустимими та достатніми для прийняття рішення у справі по суті.

Outcome: approved