Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-22 00:00:00

У грудні 2024 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просив стягнути з останнього заборгованість за кредитним договором № 100909711 від 06 листопада 2020 року в розмірі 23\~750,00 грн., судові витрати та витрати на правову допомогу. В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що 06 листопада 2020 року відповідач уклав Договір про споживчий кредит № 100909711 з ТОВ «Мілоан» та відповідачу були перераховані кредитні кошти на картковий рахунок в сумі 5000 грн. 26 січня 2021 року, згідно умов Договору про відступлення прав вимоги №02Т, ТОВ «Мілоан» відступило право вимоги за кредитним договором № 100909711 від 06 листопада 2020 року на користь ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС», а відповідно ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» набуло права вимоги до відповідача. 24 січня 2022 року між ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» та позивачем укладено Договір факторингу №1/15, відповідно до умов якого ТОВ «ФК«ПІНГ-ПОНГ» набуло право грошової вимоги до відповідача за Договором про споживчий кредит № 100909711 від 06 листопада 2020 року. Вказує, що сума боргу перед позивачем є обґрунтованою та документально підтвердженою, та становить 23\~750,00 грн., який складається з: заборгованості за тілом кредиту 5000,00 гривень, заборгованість за відсотками 18\~750,00 гривень, згідно Додатку № 1 до Договору факторингу. Процесуальні дії у справі. Ухвалою суду від 04 листопада 2024 року, було прийнято позовну заяву до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомлення (виклику) сторін і відкрито провадження у справі, цією ж ухвалою сторонам було установлено строки для подання відзиву на позовну заяву та відповіді на відзив на позовну заяву (а.с.47). В судове засідання представник позивача не з`явився, надав до суду заяву, в якій зазначив про розгляд справи за його відсутності, у разі неявки відповідача просив ухвалити заочне рішення. Відповідач відзив на позов не подав, в судове засідання повторно не з`явився, був повідомлений належним чином, шляхом направлення судових повісток за зареєстрованим місцем проживання, причина неявки суду не відома, а тому у відповідності до ст. 280 ЦПК України, суд з погодження позивача, провів заочний розгляд справи, за наявними у справі доказами. Згідно з ч.4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). На підставі ч.2 ст.\~247\~ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи. Суд, дослідивши подані докази, з точки зору належності та допустимості, а у своїй сукупності з точки зору достатності, дійшов до наступного висновку. 06 листопада 2020 року [PERSON] складена анкета-заява № 100909711 на отримання кредиту у ТОВ «Мілоан» (а.с.12). 06 листопада 2020 року між ТОВ «Мілоан» та відповідачем укладено Договір про споживчий кредит № 100909711, відповідно до умов якого кредитодавець зобов`язався на умовах, визначених цим Договором, строком на 15 днів з 06 листопада 2020 року надати позичальнику грошові кошти у сумі 5000 грн., а позичальник зобов`язався повернути кредитодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом у встановлений термін - 21 листопада 2020 року, та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та в строки/терміни, що визначені Договором (а.с.21-24). Позичальник підтвердив, що: до укладення цього договору ознайомився з наявними схемами кредитування, отримав у письмовій формі (у вигляді електронного документа, розміщеного в особистому кабінеті) паспорт споживчого кредиту, який є невід`ємною частиною цього договору, з інформацією, передбаченою ч.2,3 ст.9 Закону України «Про споживче кредитування»; до укладення договору отримав проект цього кредитного договору разом з додатками (в електронному вигляді в особистому кабінеті), ознайомився з усіма його умовами (у т.ч. викладеними у п.6.3) та Правилами, що розміщені на сайті Товариства та є невід`ємною частиною цього договору; умови договору йому зрозумілі та він підтверджує, що договір адаптовано до його потреб та фінансового стану; до укладення цього договору отримав від товариства інформацію, зазначену в Законі України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»\~та в\~Законі України\~«Про споживче\~кредитування» (п.5.1. Договору про споживчий кредит №100455782 від 25 березня 2021 року). Відповідно до п. 6.1. Договору про споживчий кредит № 100909711 від 06 листопада 2020 року, цей кредитний договір укладається в електронній формі в особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно-комунікаційній системі Товариства та доступний зокрема через сайт Товариства та/або відповідний мобільний додаток чи інші засоби. Розміщені в особистому кабінеті позичальника проект цього кредитного договору або інформація з посиланням на нього є пропозицією Товариства про укладення кредитного договору (офертою). Відповідь про прийняття пропозиції про укладання цього кредитного договору (акцепт) надається позичальником шляхом відправлення Товариству електронного повідомлення та відбувається із застосуванням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, який надсилається Товариством електронним повідомленням (SMS) на мобільний телефонний номер позичальника, а позичальник використовує одноразовий ідентифікатор (отриману алфавітно-цифрову послідовність) для підписання цього кредитного договору/ електронного повідомлення про прийняття пропозиції про його укладення (акцепту). Електронне повідомлення (акцепт) може бути відправлене позичальником через сайт товариства, мобільний додаток або у SMS-повідомленні з мобільного телефонного номеру позичальника на номер 2277 (вартість відправки SMS-повідомлення для позичальника визначено у правилах). Після укладення цей кредитний договір надається позичальнику шляхом розміщення в особистому кабінеті позичальника. Додатково укладений електронний кредитний договір та/або повідомлення про його укладення може бути на розсуд Товариства направлено позичальнику на електронну пошту або іншими каналами (засобами) зв`язку, наданими позичальником Товариству (п. 6.2. Договору про споживчий кредит № 100909711 від 06 листопада 2020 року). Пунктом 6.3. Договору про споживчий кредит № 100909711 від 06 листопада 2020 року передбачено, що приймаючи пропозицію Товариства про укладання цього кредитного договору позичальник також погоджується з усіма додатками та невід`ємними частинами (у т.ч. Правилами, Паспортом споживчого кредиту та Графіком платежів) Договору в цілому та підтверджує, що зокрема він ознайомлений, погоджується з усіма визначеннями, умовами та змістом, повністю розуміє і зобов`язується неухильно дотримуватись умов кредитного договору та Правил надання фінансових кредитів (послуг) товариством, що розміщені на сайті товариства та є невід`ємною частиною цього Договору. Укладення кредитодавцем кредитного договору з позичальником у електронній формі юридично є еквівалентним отриманню товариством ідентичного за змістом кредитного договору, який підписаний власноручним підписом позичальника, у зв`язку з чим створює для сторін такі ж правові зобов`язання та наслідки. Цей Договір прирівнюється до такого, що укладений у письмовій формі (п.п. 6.4., 6.5. Договору про споживчий кредит № 100909711 від 06 листопада 2020 року). У розділі 10 договору «Реквізити сторін» вказано ідентифікуючі відомості ТОВ «Мілоан», а також ідентифікуючі відомості позичальника, зокрема: прізвище, ім`я та по батькові, реєстраційний номер облікової картки платника податків, дані паспорта, адреса місця реєстрації (проживання), електронна пошта та контактний номер телефону. Відповідно до відомостей ТОВ «Мілоан» про щоденні нарахування та погашення, вбачається, що [PERSON] має заборгованість у загальному розмірі 23\~750,00 грн., який складається з: заборгованості за тілом кредиту 5000,00 гривень, заборгованість за відсотками 18\~750,00 гривень (а.с.16). Позивач зазначає, що 26 січня 2022 року між ТОВ "ДІДЖИ ФІНАНС" та ТОВ «Мілоан» укладено Договір відступлення прав вимоги № 02Т, відповідно до умов якого ТОВ «Мілоан» передає (відступає), а ТОВ "ДІДЖИ ФІНАНС" приймає належні кредиторові права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, вказаними у реєстрі боржників. Для підтвердження\~факту відступлення\~права вимоги\~заінтересована сторона\~повинна надати\~до суду\~докази переходу\~права вимоги\~від первісного\~до нового\~кредитора,проте в матеріалах справи відсутній даний договір факторингу. Відповідно до Витягу з Додатку до договору відступлення прав вимоги № 02Т від 26 січня 2021 року, боржником за кредитним договором № 100909711 зазначено [PERSON] (а.с.15). 24 січня 2022 року між ТОВ "ДІДЖИ ФІНАНС" та ТОВ "ФК "ПІНГ-ПОНГ" укладено Договір факторингу № 1/15, відповідно до умов якого ТОВ "ДІДЖИ ФІНАНС" зобов`язується відступити ТОВ "ФК "ПІНГ-ПОНГ" свої права грошової вимоги до боржників, зазначених у відповідних реєстрах прав вимоги, а ТОВ "ФК "ПІНГ-ПОНГ" зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату (а.с.25-27). Відповідно до Витягу з Додатку до договору факторингу № 1/15 від 24 січня 2022 року, боржником за кредитним договором № 100909711 зазначено [PERSON] (а.с.14). Вирішуючи пред`явлені позовні вимоги судом враховується наступне. Частиною 1 статті 512\~ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). У відповідності до статті 514\~ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч.1 ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Частиною 1ст.599\~ЦК України передбачає, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ч.1 ст.610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з ч.1 ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч.1ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Частиною 1 ст.625\~ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до статті 1046\~ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до частини 1 статті 1048\~ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до ст.1054\~Цивільного кодексу\~України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 1 статті 1050 ЦК України, визначено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Частиною 2 статті 1050\~ЦК України передбачено право позикодавця в разі прострочення позичальником чергової частини повернення позики вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати належних процентів. Відповідно до ст.\~526\~ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Закон України «Про електронну\~комерцію» визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. У\~статті 3\~Закону України «Про електронну\~комерцію» зазначено, електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч. 3 ст.\~11\~цього Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч.4 ст.11\~Закону України «Про електронну комерцію»). Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч. 5 ст.\~11\~Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно із ч. 6 ст.\~11\~Закону України «Про електронну\~комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. За правилами ч. 8 ст.\~11\~Закону України «Про електронну\~комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Відповідно до частини першої статті 12\~Закону України «Про електронну\~комерцію» моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та закон «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги", за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Із пункту 6.1. договору судом встановлено, що кредитний договір укладено в електронній формі в особистому кабінеті позичальника, що створений на інформаційно-телекомунікаційній системі товариства, а згідно п.6.5. встановлено, що цей договір сторони визначили таким, що прирівнюється до такого, що укладений у письмовій формі. Водночас із пункту 10 Договору про споживчий кредит № 100909711 вбачається відсутність електронного підпису відповідача одноразовим ідентифікатором. Згідно з анкетою-заявою на кредит № 100909711 від 06 листопада 2020 року, роздрукованою позивачем із сайту tengo.ua, в ній міститься інформація щодо суми кредиту, строку кредиту, ставки процентів, анкетних даних фізичної особи, що співпадають із відповідними даними відповідача, а також процес оформлення та розгляду заяви № 100909711. Водночас встановлено, що у цьому письмовому доказі, що наданий позивачем на підтвердження заявлених позовних вимог, також, як і в кредитному договорі, відсутній електронний підпис відповідача одноразовим ідентифікатором. Додаток №1 до договору про споживчий кредит № 100909711 від 06 листопада 2020 року та Графік платежів - також не містить підпису позичальника [PERSON] (а.с.24). Таким чином, з копії договору про споживчий кредит, яка міститься в матеріалах справи, вбачається, що вказаний договір не містить підписів сторін, зокрема, і позичальника за формою, що відповідає вимогам Закону України «Про електронну комерцію». Встановлено, що Договір про споживчий кредит № 100909711 від 06 листопада 2020 року не містить електронного цифрового підпису, зокрема, у конкретному випадку відповідача або електронного підпису одноразовим ідентифікатором [PERSON] , який прийняв пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надісланий іншій стороні цього договору позикодавцю ТОВ «Мілоан». Вищевказане свідчить про відсутність у матеріалах справи належних і допустимих доказів тому юридичному факту, що відповідач [PERSON] виявив волю на укладення кредитного договору, заборгованість за яким є предметом розгляду судом цивільної справи. Також, згідно умов Договору про споживчий кредит № 100909711 від 06 листопада 2020 року (пункт 2.1.) кредитні кошти надаються позичальнику шляхом переказу на картковий рахунок, однак реквізити такого карткового рахунку у наведеному пункті договору, або у пункті 10 договору, який містить реквізити сторін, чи інших пунктах договору про споживчий кредит або ж в анкеті-заяві відсутні. Відповідно до платіжного доручення № 24489968 від 06 листопада 2020 року, платник ТОВ «Мілоан» перерахував [PERSON] на банківську картку Monobank VISA № [NUMBER] *61 грошові кошти в сумі 5000 грн. із призначенням платежу: кошти згідно договору 100909711 (а.с.9). Дослідивши вищевказане платіжне доручення, суд зазначає, що воно не відповідає критеріям належності та достовірності, яким повинні відповідати засоби доказування у цивільному процесі, з огляду на таке. Відповідно до ч.1 ст.\~9\~Закону України\~«Про бухгалтерський\~облік та\~фінансову звітність\~в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Відповідно до ч.2 ст.\~9\~Закону України\~«Про бухгалтерський\~облік та\~фінансову звітність\~в Україні» в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Первинні документи, складені в електронній формі, застосовуються у бухгалтерському обліку за умови дотримання вимог законодавства про електронні документи та електронний документообіг. Відповідно до підпункту 14 пункту 3 Положення про організацію бухгалтерського обліку в банках України, затвердженого Постановою Правління\~Національного банку\~України 04.07.2018\~№75 (далі - Положення №75), первинний документ - документ, який містить відомості про операцію. Пунктами 43, 48, 51, 52 Положення №75 в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, встановлено, що первинні документи, складені в електронній формі, застосовуються в бухгалтерському обліку за умов дотримання вимог законодавства України про електронні документи та електронний документообіг. У первинних документах, на підставі яких здійснюються записи в бухгалтерському обліку, мають зазначатися номери кореспондуючих рахунків за дебетом і кредитом, сума операції, дата виконання, підпис відповідального виконавця, підпис контролера (якщо операція підлягає додатковому контролю), підпис уповноваженої особи (якщо підставою для здійснення операції було відповідне розпорядження). Первинні та зведені облікові документи в паперовій/електронній формі повинні мати такі обов`язкові реквізити: 1) назву документа (форми); 2) дату складання; 3) найменування банку, від імені якого складений документ; 4) зміст та обсяг операції (підстави для її здійснення) та одиницю її виміру; 5) посади осіб, відповідальних за здійснення операції та правильність її оформлення; 6) особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні операції. Банк має право самостійно визначати інші додаткові реквізити первинних документів у паперовій/електронній формі. Первинні документи, які не містять обов`язкових реквізитів, є недійсними і не можуть бути підставою для бухгалтерського обліку. Однак надане суду платіжне доручення не містить жодних реквізитів банківської установи про день та час вчинення такої банківської операції. Повно та всебічно дослідивши копію платіжного доручення № 24489968 від 06 листопада 2020 року, встановлено, що на підставі вказаного документа не можна встановити дійсні обставини справи щодо перерахунку ТОВ «Мілоан» [PERSON] грошових коштів як кредитних в сумі 5000 грн., оскільки платіжне доручення не містить таких обов`язкових реквізитів первинного документа як: найменування банку, від імені якого складений документ, посаду особи, відповідальної за здійснення операції та правильність її оформлення (у платіжному дорученні відсутній підпис працівника банку, відповідального за здійснення операції, а також штамп (печатка) відповідної банківської установи про проведення банком означеної операції) та особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні операції (будь-яких підписів, в тому числі електронних цифрових, платіжне доручення не містить). Суд також звертає увагу на те, що у дослідженому платіжному дорученні № 24489968 від 06 листопада 2020 року відсутній код банку отримувача, а також рахунок отримувача. Натомість, замість означених обов`язкових реквізитів для здійснення відповідної банківської операції, у платіжному дорученні зазначено відповідно «VISA» та № 444111*61, а також має містити усі відкриті цифри (номер рахунку), а не їх частину), що є об`єктивною перешкодою для здійснення будь-якою банківською установою такої грошової операції. Крім того, ані договір про споживчий кредит, ані графік розрахунків як додаток до нього, не містять реквізитів банківського рахунку, на який ТОВ «Мілоан» мало перерахувати кредитні кошти в сумі 5000 грн/ відповідачу, зокрема, і того, що зазначений у платіжному дорученні № 24489968. Не надано жодних доказів, що банківська картка «VISA» та № [NUMBER] належить [PERSON] . Отже, додане до позовної заяви платіжне доручення, що завірене лише підписом уповноваженої особи і печаткою ТОВ «Мілоан», із зазначенням неповного номера банківської картки, належність якої не встановлено, не є належним і достовірним доказом надання відповідачу кредитних коштів на виконання умов саме кредитного договору. Аналізуючи викладене, суд приходить до переконання про необґрунтованість позовних вимог, що є підставою для відмови у задоволенні позову в повному обсязі. Оскільки у задоволенні позовних вимог відмовлено, понесені позивачем судові витрати на підставі ст.\~141\~ЦПК України розподілу між сторонами не підлягають.

Outcome: dismissed