Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-27 00:00:00

У лютому 2025 року до суду надійшла цивільна справа за позовною заявою ТОВ «Фінансова Компанія «Профіт Капітал», у якій позивач просив суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в розмірі 74 130 грн. 258 коп., витрати на правничу допомогу у розмірі 7 000 грн. та судовий збір в розмірі 3028 грн. В обґрунтування вимог позивач зазначив, що 15.05.2019 року між Публічним акціонерним товариством «Ідея Банк» та [PERSON] укладено кредитний договір № Р51.13032.005263123, за умовами якого банк надає позичальнику кредит на поточні потреби в сумі 32 348 грн., включаючи витрати на страховий платіж (у разі наявності, а позичальник зобов`язується одержати кредит і повернути його з процентними платежами і комісіями згідно умов договору кредиту та додатками до даного договору. Банк свої зобов`язання виконав, надав грошові кошти у сумі 32 348 грн. строком до 15.11.2021 року. Позичальник свої зобов`язання належним чином не виконав, у зв`язку з чим виникла заборгованість станом на 19.12.2023 року у розмірі 74 130 грн. 25 коп., яка складається з: заборгованості за основним боргом 25\~831,95 грн.; заборгованості за нарахованими та несплаченими відсотками 17\~684,47 грн. та заборгованості на нараховані по оплаті за обслуговування кредиту у сумі 30\~613,83 грн. 19.12.2023 року між АТ «Ідея Банк» та ТОВ «Оптіма Факторинг» укладено договір факторингу № 19/12-2023, відповідно до якого АТ «Ідея Банк» відступає ТОВ «Оптіма Факторинг», а ТОВ «Оптіма Факторинг» приймає права вимоги та в їх оплату зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження АТ «Ідея Банк» за плату та на умовах визначених Договором факторингу. 22.12.2023 року між ТОВ «Оптіма Факторинг» та ТОВ «ФК «Профіт Капітал» був укладений Договір факторингу № 22/12-2023, відповідно до умов якого ТОВ «Оптіма Факторинг» передав (відступив), а ТОВ «ФК «Профіт Капітал» прийняв права вимоги за Кредитним договором № Р51.13032.005263123 від 15.05.2019 року. За таких обставин, до ТОВ «ФК «Профіт Капітал» з 22.12.2023 року перейшло право вимоги за Договором № Р51.13032.005263123 від 15.05.2019 року, що укладено між АТ «Ідея Банк» та [PERSON] . Тому, позивач просив суд стягнути на свою користь з відповідача суму заборгованості в розмірі 74 130 грн. 25 коп., яка складається з: заборгованості за основним боргом 25\~831,95 грн.; заборгованості за нарахованими та несплаченими відсотками 17\~684,47 грн. та заборгованості на нараховані по оплаті за обслуговування кредиту у сумі 30\~613,83 грн. та судові витрати. Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 11 лютого 2025 року справу прийнято до свого провадження від Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Сторонам було направлено копію ухвали від 11.02.2025 року, а також відповідачу було направлено копію позовної заяви із додатками. Відповідач у встановлений судом строк не надав суду відзив на позовну заяву, у зв`язку з чим, суд розглядає справу за наявними матеріалами. Вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, у зв`язку з наступним. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. ст. 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У судовому засіданні встановлено, що 15.05.2019 року між ПАТ «Ідея Банк» та [PERSON] укладено Договір кредиту та страхування № Р51.13032.005263123, відповідно до умов якого банк надав позичальнику на поточні потреби кредит у розмірі 32 348 грн., а позичальник зобов`язується одержати кредит і повернути його разом з процентними платежами (процентами та платою за кредитне обслуговування) і комісіями згідно умов Договору кредиту (а.с.3). Згідно п. 1.3 Договору, за користування кредитом позичальник сплачує проценти у розмірі 19,5%. Також, відповідно до п.п. 1.4 Договору, строк кредиту 30 місяців. Банк на виконання умов Договору кредиту надав Позичальнику грошові кошти у сумі 32 348 грн. (а.с. 7). У порушення норм закону та умов договору відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав, у зв`язку із чим станом на 19.12.2023 року утворилась заборгованість в розмірі 74\~130,25 грн., яка складається з: заборгованість за основним боргом\~25\~831,95 грн., заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками\~17\~684,47 грн., заборгованість по оплаті за обслуговування кредиту 30\~613,83 грн. (а.с. 11). Разом з цим, 19.12.2023 року між АТ «Ідея Банк» та ТОВ «Оптіма Факторинг» укладено договір факторинг № 19/12-2023, за яким АТ «Ідея Банк» відступило на користь ТОВ «Оптіма Факторинг» право вимоги за кредитним договором № Р51.13032.005263123 (а.с. 17-22). Вказане також підтверджується Друкованим Реєстром боржників № 93 (а.с. 23-25). 22.12.2023 року між ТОВ «Оптіма Факторинг» та ТОВ «ФК «Профіт Капітал» був укладений договір факторингу № 22/12-2023, відповідно до якого ТОВ «Оптіма Факторинг» відступило на користь ТОВ «ФК «Профіт Капітал» право вимоги за кредитним договором № Р51.13032.005263123 (а.с. 28-32). Вказане також підтверджується Друкованим Реєстром боржників № 3 (а.с. 33-35). Відповідно до ч. 1\~ст. 509 ЦК України,\~зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог\~Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною 1\~статті 530 ЦК України\~встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно зі\~ст. 1054 ЦК України,\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 1048 УК України визначено, що\~позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до\~ст. 629 ЦК України,\~договір є обов`язковим для виконання сторонами. У відповідності до\~ст. 610 ЦК України,\~порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ст. 611 ЦК України,\~у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Частиною 1\~ст.\~612\~ЦК України визначено, що\~боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 634\~ЦК України,\~договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно\~ст. 625 ЦК України,\~боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ч. 1\~ст. 512 ЦК України,\~кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Положеннями статей 1077,\~1078 ЦК України\~встановлено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Як вбачається з матеріалів справи, відповідач отримав та використовував кредитні кошти, однак, взяті на себе зобов`язання за кредитним договором не виконав належним чином, у зв`язку з чим допустив виникнення заборгованості по кредиту. Суд погоджується із розрахунком заборгованості за основною сумою боргу та нарахованими процентами. Будь-яких доказів, які б спростовували проведений позивачем розрахунок заборгованості відповідача за вказаним кредитним договором, суду не надано. Водночас, суд не погоджується із розрахунком заборгованості по оплаті за обслуговування кредиту виходячи з наступного. Як встановлено судом, кредитний договір № Р51.13032.005263123 від 15.05.2019 року, в п. 1.5, містить умову про надання банком позичальнику послуги з щомісячного обслуговування кредитної заборгованості за надання яких встановлена плата відповідно до п. 5 додатку № 1 як «інші послуги банку». В п. 5 додатку № 1 - паспорті споживчого кредиту встановлено графік щомісячних платежів, до складу яких входить, серед іншого, плата за інші послуги банку, зміст яких не наведено. Отже, встановлення плати за обслуговування кредиту не прив`язано до факту та обсягу надання послуг із обслуговування кредиту, а одразу встановлено в графіку платежів. 6 листопада 2023 року Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду виніс постанову у справі № 204/224/21 за касаційною скаргою банку за позовом банку до фізичної особи про стягнення заборгованості за кредитним договором. У справі, яка переглядалася, суд установив, що у вересні 2019 року між банком та фізичною особою було укладено кредитний договір, умовами якого (пункт 1.2 та розділ 4) передбачено обов`язок позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). Тобто, обставини тієї справи є ідентичними цій справі. У зазначеній постанові Верховний суд дійшов таких висновків. 10 червня 2017 року набув чинності\~Закон «Про споживче кредитування», у зв`язку з чим у\~Законі «Про захист прав споживачів»\~текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить\~Закону України «Про споживче кредитування». Закон «Про споживче кредитування»\~передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. Відповідно до частини першої\~статті 11 Закону «Про споживче кредитування»\~після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Згідно з частиною 5\~ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування»,\~умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності\~Закону України «Про споживче кредитування», щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті\~11, частини п`ятої статті\~12 Закону України «Про споживче кредитування». Необхідність внесення плати за додаткові, супутні послуги банку, пов`язанні з розрахунково-касовим обслуговуванням, передбачено в розділі 4 «Графік платежів/розрахунок загальної вартості кредиту для клієнта та реальної процентної ставки» кредитного договору. Переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування), у договорі не зазначено. Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку про те, що якщо в кредитному договорі банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування), то положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті\~11, частини п`ятої статті\~12 Закону України «Про споживче кредитування». У зв`язку з викладеним Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду відступив від висновку, викладеного у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 січня 2023 року у справі № 172/410/21, в якій суд за аналогічних обставин дійшов протилежного висновку. З урахуванням викладеного висновки судів першої та апеляційної інстанцій про відмову у задоволенні позовних вимог про стягнення комісії, є правильними. В кредитному договорі № Р51.13032.005263123 від 15.05.2019 року, укладеним між АТ «Ідея Банк» та [PERSON] , банк не зазначив перелік банківських послуг, за які встановлено комісію за обслуговування кредиту та не навів перелік інших послуг банку, за які встановлено щомісячну плату. Позивачем не наведено та не надано достатніх доказів, які б у своїй сукупності доводили факт надання споживачеві послуги за обслуговування кредиту, інших послуг, їх переліку, чи надавались вони частіше одного разу на місяць, що обумовлює їх платність. Водночас, плата за інші послуги банку встановлена відповідачу незалежно від факту надання цих послуг. З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що встановлені пунктом 1.5 та розділом 5 додатку № 1 до кредитного договору умови щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати комісію за обслуговування кредиту та інші послуги банку, суперечать положенням\~статті 11 Закону України «Про споживче кредитування», а тому, відповідно до ч. 5\~ст. 12 цього закону, є нікчемними. Відповідно до ч. 2,\~ст. 215 ЦК України,\~нікчемним є той правочин, недійсність якого встановлена законом і для визнання його недійсним не вимагається рішення суду. Нікчемний правочин не створює юридичних наслідків, тобто, не "породжує" (змінює чи припиняє) цивільних прав та обов`язків. Якщо недійсність певного правочину встановлена законом, тобто якщо цей правочин нікчемний, позовна вимога про визнання його нікчемним не є належним способом захисту права чи інтересу позивача. За наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та у мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину. Нікчемний правочин (частина друга\~статті 215 ЦК України) є недійсним вже в момент свого вчинення (ab initio), і незалежно від волі будь-якої особи, автоматично (ipso iure). Нікчемність правочину має абсолютний ефект, оскільки діє щодо всіх (erga omnes). Нікчемний правочин нестворює юридичних наслідків, тобто, незумовлю єпереходу, набуття, зміни, встановлення чи припинення прав ні для кого. Саме тому посилатися на нікчемність правочину може будь-хто. Суд, якщо виявить нікчемність правочину, має її враховувати за власною ініціативою в силу свого положення (ex officio), навіть якщо жодна із заінтересованих осіб цього не вимагає (див. постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 8 лютого 2023 у справі № 359/12165/14-ц (провадження № 61-13417св21)). Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 5 вересня 2019 року в справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19)). Відсутність порушеного, невизнаного або оспореного відповідачем приватного (цивільного) права (інтересу) позивача є самостійною підставою для відмови в позові (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої удової палати Касаційного цивільного суду від 15 березня 2023 року в справі № 753/8671/21 (провадження № 61-550св22)). З урахуванням наведеного, оскільки судом встановлено нікчемність умов кредитного договору щодо нарахування щомісячної комісії за обслуговування кредиту та інших послуг банку, суд констатує відсутність порушеного права позивача в цій частині позовних вимог та, як наслідок, доходить висновку про відмову в задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача заборгованості по оплаті за обслуговування кредиту в сумі 30\~613,83 грн. Водночас, суд, встановивши, що грошові кошти в сумі 7\~913,04 грн., які було сплачено відповідачем на рахунок первісного кредитора та останнім зараховано в якості погашення плати за обслуговування кредиту, умову про нарахування якої суд визнав нікчемною, вважає за доцільне здійснити перерахунок заборгованості за процентами та тілом кредиту, шляхом зарахування сплачених на погашення плати за обслуговування по кредиту в рахунок погашення тіла кредиту та процентів за ним. Оскільки загальна сума заборгованості за тілом кредиту та процентами складає 43\~516,42 грн., вона підлягає зменшенню на розмір грошових коштів, спрямованих на погашення за обслуговування кредиту, а саме: на 7\~913,04 грн., вирахувавши із\~загальної суми заборгованості за тілом кредиту та процентами, що складає 35\~603, 38 грн. (43\~516,42 - 7\~913,04). Отже, враховуючи викладене, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором № Р51.13032.005263123 від 15.05.2019 року в розмірі 35\~603,38 грн. Що стосується позовних вимог про відшкодування судових витрат на правову допомогу, то слід зазначити наступне. Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до положень ч. 3 ст.133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати в тому числі витрати на професійну правничу допомогу. За змістом пункту 1 частини другої статті 137 ЦПК України, здійснені стороною у справі судові витрати на правничу допомогу визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою (постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц). На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу, понесених під час розгляду справи, позивачем було надано: договір про надання правової допомоги № 28092021-1 від 28.09.2021 року між ТОВ «Фінансова Компанія «Профіт Капітал» (як клієнт) та Адвокатським об`єднанням «Правовий Діалог»; Додаткова угода № 11 від 23.05.2024 року до Договору про надання правової допомоги № 28092021-1 від 28.09.2021 року; Форма Акту приймання-передачі реєстру боржників від 23.05.2024 року; Акт № 1 прийому-передачі правової допомоги від 12.06.2024 року, копію платіжної інструкції № 760 від 13.06.2024 року про сплату за надання правової допомоги згідно договору № 28092021-1 від 28.09.2021 року, відповідно до акту приймання-передачі № 1 від 12.06.2024 року у розмірі 182 000 грн. Згідно Додаткової угоди № 11 від 23.05.2024 року до Договору про надання правової допомоги № 28092021-1 від 28.09.2021 року за Договором, адвокатським об`єднанням «Правовий Діалог» надані послуги щодо консультації з клієнтом, здійснення вивчення документів та підготовки проекту позовної заяви, загальна вартість послуг становить 7 000 грн. Однак, матеріали справи не містять доказів сплати позивачем витрат на правничу допомогу в розмірі 7 000 грн. саме за надання правової допомоги по справі за позовом ТОВ «Фінансова Компанія «Профіт Капітал» до [PERSON] . Договір про надання правової допомоги № 28092021-1 від 28.09.2021 між ТОВ «Фінансова Компанія «Профіт Капітал» (як клієнт) та Адвокатським об`єднанням «Правовий Діалог», містить загальні умови надання взагалі будь-якої правової допомоги клієнту, а квитанція про сплату 182 000 грн. містить посилання в призначені платежу саме за надання правової допомоги згідно договору. Тому, суд прийшов до висновку, що позивачем не надано належних та допустимих доказів оплати витрат на правничу допомогу саме за цим позовом, а тому вимоги позивача в даній частині задоволенню не підлягають. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позов задоволено частково, то з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 3028 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial