Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-16 00:00:00

Адвокат Чумаченко С.О. в інтересах [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] , за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: [PERSON] , та просить встановити порядок користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] , виділивши у користування: [PERSON] житлову кімнату площею 11,3 кв.м.; [PERSON] житлову кімнату площею 8,6 кв.м.; [PERSON] житлову кімнату площею 14,2 кв.м. з балконом площею 0,7 кв.м.; в загальному користуванні [PERSON] , [PERSON] , та [PERSON] залишити коридор площею 6,9 кв.м.; туалет площею 1,3 кв.м.; ванну площею 2,0 кв.м. та кухню площею 5,4 кв.м. Також просили стягнути з відповідача на користь позивача сплачений судовий збір. Обґрунтовуючи свої вимоги тим, що [PERSON] та [PERSON] з 13.09.2002 на праві приватної спільної сумісної власності належить трикімнатна квартира за [ADDRESS] . Зазначено, що з 10.09.1994 сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають спільного сина [PERSON] , [INFO] . Вони втрьох проживали в вищезазначеній квартирі з вересня 2022 року, проте 19 січня 2021 року шлюб між сторонами було розірвано. Станом на сьогоднішній день в даній квартирі проживає відповідач з новою дружиною та порядок користування квартирою сторонами не визначений, а добровільно домовитися з відповідачем про порядок користування квартирою неможливо. Тому позивач вимушена звернутися до суду з позовом про встановлення порядку користування житловим приміщенням, а саме трикімнатною квартирою між [PERSON] , [PERSON] та їх сином [PERSON] . Позивач у судове засідання не з`явилася, проте її представник адвокат Кокарєв А.П. надав заяву в якій просив розгляд справи проводити за його відсутності на позовних вимогах наполягав. Відповідач у судове засідання не з`явився, надав заяву в якій просив розгляд справи проводити за його відсутності, проти позовних вимог заперечував, та просив врахувати відзив наявних в матеріалах справи. Третя особа [PERSON] у судове засідання не з`явився, про причини неявки суду не повідомив. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані сторонами докази, суд приходить до таких висновків. Стаття 15\~ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до частини першої статті 16\~ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до положень частини першої статті 2\~ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. За приписами частини першої статті 4\~ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Стаття 5\~цього Кодексу визначає, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Частина друга статті 16\~ЦК України визначає основні способи захисту цивільних прав та інтересів судом, до яких, зокрема, належать визнання права, підставою для застосування якого є невизнання чи оспорення належного особі права іншою особою або відсутність у особи документів, що засвідчують приналежність їй права. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] на праві приватної спільної сумісної власності належить трикімнатна квартира за [ADDRESS] з 13.09.2002, що підтверджується договором дарування квартири посвідченим приватним нотаріусом Котовського міського нотаріального округу Одеської області Крисюк Л.В. 13.09.2002. Загальна площа квартири відповідно до договору дарування складає 52,8 кв.м., житлова площа 34,1 кв.м. Відповідно до технічного паспорту вищезазначена квартира складається з: коридору 6,9 кв.м.; туалету 1,3 кв.м.; ванної 2,0 кв.м.; кухні 5,4 кв.м.; кімнати 8,6 кв.м.; кімнати 11,3 кв.м.; кімнати - 14,2 кв.м.; балкону 0,7 кв.м. Житлова кімната площею 11,3 кв.м. не має окремого виходу до коридору та є прохідною через житлову кімнату з площею 14,2 кв.м. [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який 19 жовтня 2021 року було розірвано, про що свідчить копія свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] від 19.10.2021, актовий запис № 40. Від даного шлюбу сторони мають сина [PERSON] , [INFO] . Відповідно до паспорта громадянина України серії [NUMBER] виданого Котовським РВ ГУДМС України в Одеській області 11 лютого 2015 року син сторін [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , з 20 січня 2017 року. [PERSON] є інвалідом 2 групи загального захворювання, що підтверджується довідкою до акта МСЕК серії 12 ААГ № 494387. Наведені факти свідчать, що між сторонами існують правовідносини щодо встановлення порядку користування нерухомим майном, яке перебуває у спільній частковій власності. Відповідно до статті 355\~ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Згідно ч. 1 статті 356\~ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Як передбачено частинами 1-3 статті 358\~ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Частина 1 стаття 367\~ЦК України визначає, що майно, яке перебуває у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. Згідно ст.\~358\~ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. З контексту даної норми вбачається, що первинне значення для врегулювання відносин між співвласниками має домовленість. Очевидним є і те, що рішення суду не може підмінити собою їх домовленість. Водночас, за наявності ситуації, яка унеможливлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками, такий порядок користування може встановити суд. При здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна потрібно враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Визнання за кожним зі співвласників права на конкретну частину майна в натурі спричинить припинення спільної власності. Поняття ж реальної частки використовується при поділі спільного майна в натурі в разі припинення його спільного правового режиму, а також може застосовуватися відповідно до частини третьої статті 358\~ЦК України при встановленні співвласниками порядку користування спільним майном в натурі згідно з розмірами належних їм часток. Оскільки спірні правовідносини не стосуються розподілу майна для припинення права спільної часткової власності і такий правовий режим зберігається, суд, у випадку задоволення позову, має виділити в користування сторонам спору в натурі частки, які максимально відповідають розміру їх часток у праві власності на спільне майно. При цьому допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв`язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників. Відповідно абз. 2 п. 6 постанови пленуму Верховного Суду України від 4 жовтня 1991 року «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», якщо виділ частки будинку в натурі неможливий, суд вправі за заявленим про це позовом встановити порядок користування відособленими приміщеннями (квартирами, кімнатами) такого будинку. У цьому разі окремі підсобні приміщення (кухня, коридор тощо) можуть бути залишені в загальному користуванні учасників спільної часткової власності. Порядок користування жилим будинком може бути встановлено також і між учасниками спільної сумісної власності. В даній справі встановлено, що сторони є співвласниками трикімнатної квартири [ADDRESS] , загальною площею 52,8 кв.м., а житловою площею 34,1 кв.м. Позивач просила залишити в користуванні сину сторін [PERSON] житлову кімнату площею 14,2 кв.м., яка є прохідною, з балконом площею 0,7 кв.м., проте з матеріалів справи встановлено, що [PERSON] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , з 20 січня 2017 року. Факт реєстрації за іншою адресою свідчить про те, що особа має інше місце проживання та не потребує встановлення порядку користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] , якщо вона сама цього не бажає. Визначаючи варіант встановлення порядку користування, позивач значно відійшла від ідеальних часток співвласників, оскільки житлова площа квартири становить 34,1 кв.м., тобто по близько 17,05 кв.м. за кожним співвласником, а позивач пропонує виділити собі в користування кімнату, площею 11,3 кв.м., а відповідачу 8,6 кв.м., та їх сину площею14,2 кв.м з балконом площею 0,7 кв.м., що значно погіршує становище відповідача. З цього слідує, що визначити порядок користування квартирою, про який просить позивач, у даному випадку неможливо, оскільки матиме місце значний відступ від величини ідеальних часток у праві власності на квартиру сторін у справі, що призведе до порушення прав відповідача. Згідно вимог ст.ст. 76, 77, 79, 80\~ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Статтею 81\~ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1 ст.\~89\~ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Таким чином, на основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову. Відповідно до ч. 1, 2 ст.\~141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. А тому, на підставі ч. 1 ст.\~141\~ЦПК України не підлягають відшкодуванню за рахунок відповідачів на користь позивача і судові витрати по справі. На підставі викладеного, згідно ст.ст. 16, 355-356, 358, 367 ЦК України,

Outcome: dismissed