Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-23 00:00:00

Директор ТОВАРИСТВА\~З ОБМЕЖЕНОЮ\~ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА\~КОМПАНІЯ «ЕЛІТ\~ФІНАНС» (далі\~скорочено ТОВ\~«ФК «ЕЛІТ\~ФІНАНС»)\~Наваренко В.Г.звернувся до суду з позовною заявою шляхом направлення засобами поштового зв`язку 15.04.2025 (надійшла до суду 22.04.2025), в якій просив суд: стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» заборгованість за кредитним договором №501213971 від 06.12.2019 станом на 20.09.2021 у загальному розмірі 47\~529 грн. 93 коп., що включає: заборгованість за тілом кредиту 27\~652 грн. 41 коп., заборгованість по процентам за користування кредитом 19\~877 грн. 52 коп.; стягнути з відповідача судовий збір та витрати на правничу допомогу у загальному розмірі 9\~200 грн. 00 коп. В обґрунтування пред`явлених вимог представник вказав, що 06.12.2019 між АТ «АЛЬФА-БАНК» та [PERSON] було укладено договір про надання кредиту №501213971, за умовами якого банк надав позичальникові кредит у розмірі 30\~000 грн. 00 коп. строком на 30 місяців на споживчі потреби зі сплатою процентів за користування ним за ставкою 20,99% річних. Договір було укладено в електронній формі із застосуванням Закону України «Про електронну комерцію». Свої зобов`язання за кредитним договором банк виконав, надавши [PERSON] кредит в узгодженому розмірі, натомість позичальник покладені на неї обов`язки належним чином не виконувала, в результаті чого станом на 20.09.2021 у загальному розмірі 27\~652 грн. 41 коп., що включає: заборгованість за тілом кредиту 27\~652 грн. 41 коп., заборгованість по процентам за користування кредитом 19\~877 грн. 52 коп. Позаяк, 20.09.2021 між АТ «АЛЬФА-БАНК» та ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» було укладено договір факторингу, за умовами якого відбулося відступлення права вимоги від АТ «АЛЬФА-БАНК» на користь ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» за кредитним договором №501213971 від 06.12.2019, укладеним із [PERSON] , у загальному розмірі вимог 47\~529 грн. 93 коп. Зважаючи на те, що відповідач продовжує ухилятись від виконання своїх зобов`язань і не погашає заборгованість, що є порушенням законних прав та інтересів дійсного кредитора ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС», представник вимушений звернутися до суду. Ухвалою суду від 28.04.2025 позовну заяву прийнято до розгляду з відкриттям спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Ухвалою суду від 24.07.2025 відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про витребування доказів. Не погоджуючись з пред`явленими вимогами, відповідач [PERSON] подала відзив на позов шляхом направлення через модуль підсистеми ЄСІТС «Електронний суд». Відповідач зазначила, що позивачем пропущено строк позовної давності за заявленими вимогами, оскільки згідно з банківськими виписками, перше порушення виконання зобов`язань з її боку як позичальника було зафіксоване 07.04.2020, відповідно строк позовної давності сплинув 08.04.2023, в той час як позов пред`явлено до суду у квітні 2025 року. Додатково зауважила, що сама по собі передача прав вимоги за договором факторингу не перериває і не поновлює перебіг строку позовної давності (постанова ВС від 03.10.2018 у справі №464/3795/15-ц). Крім того, про відступлення прав вимоги з боку кредитора вона як позичальник не була повідомлена, в той час як відсутність такого повідомлення свідчить про недійсність вимог позивача (постанова ВС у справі №310/13024/15-ц). Також відповідач зауважила, що позивачем не надано доказів передачі прав вимоги та оригіналів документів, а саме, кредитного договору №501213971, договору факторингу №3 від 20.09.2021, доказів передачі первинної документації (актів приймання-передачі, детального реєстру), письмового повідомлення про факторинг, а також повного, деталізованого та погодженого розрахунку заборгованості. У постанові у справі №569/7521/20 ВС зазначив, що без оригіналів документів новий кредитор не має права на задоволення позовних вимог. Поміж іншим, позивачем не надано доказів направлення вимоги про дострокове повернення кредитування, що прямо передбачено ст.1050 ЦК України та підтверджено ВС у справі №753/11984/15-ц, адже без цієї вимоги стягнення боргу достроково є неможливим. Окремо акцентувала увагу, що до суми боргу позивач включив штрафи та пеню, які не передбачені графіком платежів і не підтверджені документами. При цьому, невідповідність сум є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову (позиція ВС у справі №761/22981/20). Окремо відповідач подала заяву про застосування наслідків пропуску строку позовної давності до заявлених ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» вимог. 23.07.2025 через модуль підсистеми ЄСІТС «Електронний суд» відповідач подала додаткові пояснення, наведені в яких доводи і заперечення є ідентичними із викладеними нею у відзиві. Суд розглядає справу за правилами спрощеного позовного письмового провадження за наявними у справі матеріалами та з урахуванням позиції сторін, оскільки жоден із учасників справи не подав клопотання про розгляд справи за їх участю в судовому засіданні. Згідно з клопотанням представника позивача ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» - адвоката Плачинди К.О., поданим через модуль підсистеми ЄСІТС «Електронний суд», останній просив справу розглядати за його відсутності, позовні вимоги підтримав, наполягав на їх задоволенні. Відповідач [PERSON] через модуль підсистеми ЄСІТС «Електронний суд» подала заяву про розгляд справи за її відсутності у зв`язку з постійним проживанням у Федеративній Республіці Німеччина. Просила ухвалити рішення з урахуванням її заперечень, викладених у відзиві. Інших заяв, клопотань від учасників справи не надходило. Інші процесуальні дії не вчинялись. Дослідивши письмові докази у справі, надавши їм оцінку в сукупності, врахувавши позицію учасників справи, суд доходить висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог, виходячи з такого. Згідно з ч.1 ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямованих на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти) визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст.6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Судом встановлено, що 06.12.2019 між АТ «АЛЬФА-БАНК» та [PERSON] було укладено кредитний договір шляхом оформлення оферти на укладення угоди про надання кредиту №501213971, обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії, яка є невід`ємною частиною договору про банківське обслуговування фізичних осіб. За умовами договору, банк надав позичальникові споживчий кредит за типом «кредит готівкою» в сумі 30 000 грн. 00 коп. строком на 30 місяців, з терміном повернення кредиту до 06.06.2022. За користування кредитом позичальник сплачує банку проценти за фіксованою ставкою 20,99% річних. З наміром укласти договір [PERSON] звернулася до АТ «АЛЬФА-БАНК» 06.12.2019 шляхом подання анкети-заяви про акцепт публічної пропозиції АТ «АЛЬФА-БАНК» на укладення договору про банківське обслуговування фізичних осіб в АТ «АЛЬФА-БАНК». Цього ж дня [PERSON] було підписано акцепт пропозиції на укладення договору. Як слідує з п.3 договору, кредит надано позичальникові для: 1) власних потреб у спосіб видачі переказ грошових коштів на рахунок № [NUMBER] , відкритий в АТ «АЛЬФА-БАНК», у сумі 27\~522 грн. 64 коп.; 2) оплати страхового платежу у розмірі 2\~477 грн. 06 коп. згідно з умовами комплексного договору добровільного страхування ризиків позичальника №8.501213971.111 від 06.12.2019, спосіб оплати переказ коштів на рахунок ПрАТ «СК «Альфа-Страхування» № [NUMBER] , відкритий в АТ «АЛЬФА-БАНК». Сторони погодили, що платежі з повернення кредиту, сплати процентів за користування ним (обов`язкового мінімального платежу ОМП) за угодою про надання кредиту здійснюються позичальником щомісячно, рівними частинами до 06 числа кожного місяця, у сумах та в терміни, в порядку та на умовах, визначених паспортом споживчого кредиту та відповідно до Графіку платежів. Підписанням оферти на укладення угоди про надання споживчого кредиту, [PERSON] дала свою згоду на те, що вона разом із запропонованими банком Умовами та правилами надання банківських послуг, Договором про банківське обслуговування фізичних осіб в АТ «АЛЬФА-БАНК», затвердженим розпорядженням банку з усіма змінами та доповненнями, складають кредитний договір, який по своїй суті є договором приєднання в розумінні ч.1 ст.634 ЦК України. Крім того, позичальник [PERSON] була належним чином ознайомлена із паспортом споживчого кредиту, який містить детальний розпис умов кредитування, складових загальної вартості кредиту та Графіком платежів, про що свідчить її підпис у вказаних документах. Із наведеного вище порядку при укладенні договору [PERSON] здійснені дії, які чітко свідчать про її свідомий вибір щодо укладення договору. Без відповідних дій з боку відповідача укладення договору було б неможливе. Доказів зворотного відповідач суду не надала, як і не спростувала факт укладення договору. Відповідно до ст.1054 ЦК України, за кредитним\~ договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти. У силу ст.ст.525, 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, одностороння відмова від його виконання не допускається. Банк свої зобов`язання за кредитним договором №501213971 від 06.12.2019 виконав належним чином, надавши [PERSON] кредит в обумовленому розмірі 30\~000 грн. 00 коп. шляхом перерахування на відкритий в банку рахунок на ім`я позивача 27\~522 грн. 64 коп. та шляхом перерахування на користь ПрАТ «СК «Альфа-Страхування» оплати страхового платежу у розмірі 2\~477 грн. 06 коп., що слідує з виписки по особовому рахунку позичальника та відображене у відповідній графі розрахунку. Крім того, виписка з банківського рахунку позичальника містить інформацію про рух коштів на балансі кредитної картки відповідача баланс станом на дату укладання кредитного договору, всі операції за кредитною карткою (з визначенням дати проведення операції та чітким визначенням проведеної операції, зазначенням суми на балансі рахунку після проведеної з коштами операції). З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, у якому на боржника покладено цивільно-правовий обов`язок з повернення отриманих коштів, якому відповідає передбачене ч.1 ст.509 ЦК України право кредитора вимагати їх повернення. Імперативним приписом ст.625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним зобов`язання. Згідно з ч.1 ст.611, ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не\~ повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом. Судовим розглядом встановлено, що позичальник [PERSON] свої зобов`язання не виконувала належним чином. Із наявного у матеріалах справи розгорнутого розрахунку заборгованості станом на 20.09.2021 слідує, що спочатку відповідач здійснювала погашення заборгованості, сплачуючи, зазвичай, суми в розмірах ануїтетних платежів, визначених Графіком. Загалом, відповідачем погашено заборгованість у сумі 5\~800 грн. 00 коп. за рахунок здійснених нею платежів: 03.01.2020 у сумі 1\~900 грн. 00 коп. (з яких: 769 грн. 00 коп. зараховано на погашення тіла кредиту, 524 грн. 75 коп. погашення процентів за користування кредитом, 600 грн. 00 коп. комісії за обслуговування кредиту), 03.02.2020 у сумі 1 900 грн. 00 коп. (з яких: 782 грн. 45 коп. зараховано на погашення тіла кредиту, 511 грн. 30 коп. погашення процентів за користування кредитом, 600 грн. 00 коп. комісії за обслуговування кредиту), 06.03.2020 у сумі 12 грн. 50 коп. зараховано на погашення процентів за користування кредитом) та востаннє 10.03.2020 у сумі 2\~000 грн. 00 коп. (з яких: 796 грн. 14 коп. зараховано на погашення тіла кредиту, 603 грн. 86 коп. погашення процентів за користування кредитом, 600 грн. 00 коп. комісії за обслуговування кредиту). Після 10.03.2020 жодних платежів на погашення кредиту [PERSON] не здійснила. Загальний розмір заборгованості позивачем розраховано станом на 20.09.2021 в сумі 47\~529 грн. 93 коп., який і заявлено до стягнення, без деталізації за кожною зі складових. Аналізуючи наявний розрахунок, судом встановлено, що до загальна заборгованість за кредитним договором 47\~529 грн. 93 коп. станом на 20.09.2021 включає такі складові: -заборгованість за тілом кредиту 27\~652 грн. 41 коп., виходячи з розрахунку: 30\~000 грн. (сума наданого кредиту) 2\~347 грн. 59 коп. (зараховано на погашення тіла кредиту із здійснених позичальником платежів); -заборгованість по процентам за користування кредитом 8\~797 грн. 52 коп., виходячи з розрахунку: 10\~449 грн. 93 коп. (сума нарахованих процентів станом на 20.09.2021 відповідно до графіку платежів) 1\~652 грн. 41 коп. (зараховано на погашення процентів по кредиту із здійснених позичальником платежів); -заборгованість по комісії 11\~080 грн. 00 коп., виходячи з розрахунку: 12\~880 грн. 00 коп. (сума нарахованої комісії станом на 20.09.2021 відповідно до умов договору та графіку платежів 2% від суми кредиту щомісячно) 1\~800 грн. 00 коп. (зараховано на погашення комісії із здійснених позичальником платежів); -заборгованість по пені, штрафам відсутня. При цьому, заперечуючи проти задоволення позовних вимог, відповідач вказувала, що заборгованість є недоведеною за кожною зі складових, до суми боргу позивач включив штрафи та пеню, які не передбачені графіком платежів і не підтверджені документами, а також вимоги заявлені з пропуском строку позовної давності. Надаючи оцінку запереченням відповідача у розрізі із наведеними представником позивача обґрунтуваннями заявлених вимог та обсягом наявних у справі доказів, суд виходить з доведеності факту погашення відповідачем заборгованості за тілом кредиту в сумі 2\~347 грн. 59 коп. та по процентам за користування кредитом у сумі 1\~652 грн. 41 коп., адже усі проведені відповідачем платежі відображено у розрахунку, їх вірність та дійсність відповідачем не спростована. За результатами проведених судом арифметичних підрахунків борг по тілу кредиту складає 27\~652 грн. 41 коп. та по процентам за користування кредитом 8\~797 грн. 52 коп. Що стосується нарахованої заборгованості по процентам за користування кредитом, то суд вважає її такою, що розрахована арифметично вірно, із правильним застосуванням банком узгодженої сторонами фіксованої процентної ставки відповідно до умов договору, графіку платежів та з урахуванням внесених відповідачем платежів, зарахованих саме на погашення процентів. Оскільки відповідач не навела власного контррозрахунку суми боргу, не надала первинних документів, за якими можна було б прослідкувати здійснені нею платежі, виходячи з обсягу наявних у справі доказів та за відсутності доказів зворотного, суд вважає доведеною заборгованість за кредитним договором №501213971 від 06.12.2019 в частині заявленого боргу за тілом кредиту 27\~652 грн. 41 коп. та по процентам за користування кредитом 8\~797 грн. 52 коп. Що стосується нарахування банком заборгованості по комісії за обслуговування кредиту в сумі 11\~080 грн. 00 коп., то вирішуючи спір в цій частині, суд виходить з такого. Так, з матеріалів справи вбачається, що укладений між сторонами кредитний договір №501213971 від 06.12.2019 є споживчим. У п.1 договору, паспорті споживчого кредиту та Графіку платежів встановлено, що під час користування кредитом позичальник оплачує банку комісію у вигляді послуг за розрахунково-касове обслуговування у такому порядку: -за надання кредиту 0% від суми кредиту, зазначеної в оферті на укладення угоди без ПДВ; -за обслуговування (управління) кредиту 2% від суми кредиту, зазначеної в оферті на укладення угоди без ПДВ (відповідно по 600 грн. 00 коп. щомісячно). Відповідно до п.4 ч.1 ст.1 Закону України «Про споживче кредитування», загальні витрати за споживчим кредитом витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Згідно з ч.2 ст.8 Закону України «Про споживче кредитування», до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Таким чином, Законом України «Про споживче кредитування» передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. На виконання вимог, у тому числі, п. 4 ч.1 ст.1, ч.2 ст.8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08.06.2017 №49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі Правила про споживчий кредит). Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність, постанову Правління Національного банку України від 10.05.2007 №168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту». Відповідно до п.5 Правил про споживчий кредит, банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил. Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил про споживчий кредит). При цьому, Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Відповідно до ч.5 ст.12 Закону України «Про споживче кредитування», умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредиту може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Такий правовий висновок викладений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 13.07.2022 у справі № 496/3134/19. Таким чином, суд зауважує, що комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку\~споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Додатково суд звертає увагу, що в кредитному договорі не зазначено конкретного переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з обслуговуванням кредитної заборгованості, що надаються відповідачу та за які банком встановлена щомісячна комісія. Також позивачем не надано доказів наявності переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем [PERSON] безпосередньо при укладенні оспорюваного кредитного договору. Позаяк, з аналізу змісту договору вбачається, що сплату відповідної комісії банк покладає на позичальника попри те, що дії, за які вона справляється, вчиняються на користь банку, а не позичальника, зокрема, послуги щодо списання та зарахування коштів з метою повернення кредиту, розрахунково-касове обслуговування кредиту, що за логічним змістом є абсурдним. Відтак, положення кредитного договору №501213971 від 06.12.2019 щодо обов`язку позичальника щомісяця сплачувати щомісячно комісію за обслуговування кредитної заборгованості є нікчемними відповідно до ч.ч.1, 2 ст.11, ч.5 ст.12 Закону України «Про споживче кредитування». Аналогічних висновків з цього приводу дійшов Верховний Суд у постанові від 21.10.2020 у справі № 194/1387/19. З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку про безпідставність нарахування заборгованості за комісією у сумі 11\~080 грн. 00 коп. за кредитним договором №501213971 від 06.12.2019, а тому вважає, що її включення до загальної суми заборгованості є неправомірним, а тому правові підстави для її стягнення з відповідача відсутні. Суд також вважає за необхідне звернути увагу, що згідно умов укладеного кредитного договору, сторони домовились, що договір є строковим: банк надав позичальникові споживчий кредит за типом «кредит готівкою» в сумі 30 000 грн. 00 коп. строком на 30 місяців, з кінцевою датою повернення кредиту 06.06.2022. Заперечуючи проти задоволення позовних вимог, відповідач [PERSON] вказувала, що позивачем не надано доказів направлення вимоги про дострокове повернення кредитування, що прямо передбачено ст.1050 ЦК України та підтверджено ВС у справі №753/11984/15-ц, адже без цієї вимоги стягнення боргу достроково є неможливим. Надаючи оцінку запереченням відповідача в цій частині, суд виходить з такого. У постанові від 27.03.2019 у справі №521/21255/13-ц Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, що боржник зобов`язаний виконати його обов`язок відповідно до умов договору. Тобто, порушивши права або законні інтереси кредитора, боржник зобов`язаний поновити їх, не чекаючи на повідомлення (вимогу) про дострокове повернення кредиту чи на звернення до суду з відповідним позовом. Враховуючи приписи статей 526, 527 і 530 ЦК України, направлення повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту стосується загального порядку досудового врегулювання відповідних спорів. Невиконання кредитором обов`язку з направлення такого повідомлення (вимоги) не означає відсутність порушення його прав, а тому він може вимагати у суді виконання боржником обов`язку з дострокового повернення кредиту. Таким чином, праву кредитора на дострокове стягнення в судовому порядку заборгованості за кредитним договором, має передувати реалізація ним права вимоги дострокового виконання основного зобов`язання, відповідно до вимог ст.16 Закону України «Про споживче кредитування». Із матеріалів справи вбачається, строк виконання зобов`язань за умовами кредитного договору визначено до 06.06.2022, в той час як позов про стягнення заборгованості пред`явлено до суду дійсним кредитором ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» 15.04.2025. За наявності прострочення виконання основного зобов`язання позичальником [PERSON] , первісний кредитор АТ «АЛЬФА-БАНК» не використало право вимагати дострокового повернення суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 ЦК України, шляхом стягнення цих коштів у судовому порядку та вимог про дострокове стягнення боргу не заявляло. Зважаючи на вищенаведене, суд констатує, що оскільки вимоги заявлено за простроченими зобов`язаннями після закінчення строку дії договору, тому направлення досудової вимоги кредитором на адресу позичальника є другорядним і не може ставиться у залежність від реалізації права на звернення до суду за захистом прав, порушення яких є дійсним, триваючим та доведеним. Відповідно до п.1 ч.1\~ст.512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Статтею 514 ЦК України\~передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі\~ст. 1077 ЦК України,\~за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до\~ст.1078 ЦК України,\~предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається. 20.09.2021 між АТ «АЛЬФА-БАНК» та ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» було укладено договір факторингу №3, за умовами якого відбулося відступлення права вимоги від АТ «АЛЬФА-БАНК» на користь ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» за кредитним договором №501213971 від 06.12.2019, укладеним із [PERSON] , у загальному розмірі вимог 47\~529 грн. 93 коп., що підтверджується актом приймання-передачі реєстру боржників від 20.09.2021 до договору факторингу, платіжною інструкцією від 20.09.2021 №559 про сплату ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» за договором факторингу, а також випискою з реєстру. Суд зауважує, що належне підтвердження відступлення права вимоги (цесії) включає в себе наявність договору про відступлення права вимоги, який має бути укладений у письмовій формі та містити істотні умови, а також докази передачі права вимоги, такі як акти, накладні, або інші документи, що підтверджують факт передачі.\~За обсягом наданих позивачем доказів, суд вважає доведеним факт відступлення прав вимоги за кредитним договором №501213971 від 06.12.2019, укладеним із [PERSON] , адже договір факторингу та додатки до нього, наявні у матеріалах справи, підтверджують належний перехід прав вимоги до відповідача від первісного кредитора АТ «АЛЬФА-БАНК» кінцево до ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» і таке відступлення відповідає вимогам п.1 ч.1 ст.512 та ст.513 ЦК України, що визначає правомірність звернення ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» до суду з вимогами до [PERSON] як дійсним кредитором. Суд погоджується із доводами представника позивача, що сам по собі факт неповідомлення боржника про уступку права вимоги новому кредиторові за умови невиконання боржником грошового зобов`язання (наявність прострочення виконання зобов`язань [PERSON] не спростувала) не є підставою для звільнення його від виконання зобов`язання, не припиняє зобов`язань сторін за кредитним договором і не може бути підставою для відмови у стягненні заборгованості за кредитним договором на користь нового кредитора. Позаяк, як слідує з виписки до реєстру договорів, права вимоги за якими відступаються, та боржників за такими договорами, розмір відступлених вимог за кредитним договором №501213971 від 06.12.2019, укладеним із [PERSON] , складає 47\~529 грн. 93 коп. (загальний залишок заборгованості) та включає: заборгованість по тілу кредиту 27\~652 грн. 41 коп., заборгованість по процентам 19\~877 грн. 52 коп., залишок заборгованості по комісіям 0 грн., залишок заборгованості по штрафам 0 грн. Розгорнутого розрахунку заборгованості за кредитним договором після відступлення вимог ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» як дійсний кредитор суду не надало. Разом з тим, співставленням складових заборгованості, зазначених у виписці до реєстру договорів, із наявних у справі розрахунком заборгованості станом на 06.09.2021, виписками по рахунку позичальника [PERSON] , суд поза розумним сумнівом дійшов висновку, що при відступленні прав вимог за кредитним договором №501213971 від 06.12.2019, укладеним із [PERSON] , первісний кредитор АТ «АЛЬФА-БАНК» обліковану заборгованість по комісії за обслуговування кредиту у сумі 11\~080 грн. 00 коп. включив до заборгованості по процентам за користування кредитом 8\~797 грн. 52 коп., та в результаті підміни характеру складових кредитного боргу та перекваліфікації поняття «комісія» на «проценти», штучно збільшив заборгованість по процентам до 19\~877 грн. 52 коп. (відповідно до арифметичного розрахунку: 11\~080 + 8\~797,52), що є протиправним, суперечить засадам справедливості та свідчить про очевидну недобросовісність кредитора. Зважаючи на те, що положення кредитного договору №501213971 від 06.12.2019 щодо обов`язку позичальника сплачувати щомісячно комісію за обслуговування кредитної заборгованості є нікчемними відповідно до ч.ч.1, 2 ст.11, ч.5 ст.12 Закону України «Про споживче кредитування», а нарахування заборгованості по комісії в сумі 11\~080 грн. 00 коп. судом визнано протиправним, суд вважає за необхідне заявлену позивачем заборгованість по процентам зменшити до 8\~797 грн. 52 коп., виключивши з неї борг по комісії. Підсумовуючи вищевикладене, проаналізувавши та оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, встановивши обставин неналежного виконання [PERSON] кредитно-договірних зобов`язань, істотність їх порушення, часткову обґрунтованість розміру заявлених позивачем вимог, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог із стягненням з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» заборгованості за кредитним договором №501213971 від 06.12.2019 станом на 20.09.2021 у загальному розмірі 3\~449 грн. 93 коп., що включає: заборгованість за тілом кредиту 27\~652 грн. 41 коп., заборгованість по процентам за користування кредитом 8 797 грн. 52 коп. Що стосується доводів відповідача про пропуск позивачем строку позовної давності за заявленими вимогами, суд вважає їх необґрунтованими, оскільки виходячи із взаємозв`язку норм права, які були прийняті органом законодавчої влади в Україні під час дії карантину, введеного Урядом України у зв`язку із поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), що діяв з 12.03.2020 на всій території України до 30.06.2023, п.12 Перехідних і прикінцевих положень ЦК України було передбачено продовження під час карантину строків загальної і спеціальної позовної давності, передбачених статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу. У свою чергу, Законом України від 15.03.2022 №2120 "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України було доповнено п.19 такого змісту: «У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії». Хоча й 14.05.2025 було прийнято Закон України №4434-ІХ, яким вказану норму із ЦК України виключено, однак станом на день ухвалення судом рішення він не є чинним (набрання чинності відбудеться 04.09.2025). Таким чином, станом на момент пред`явлення ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» строк позовної давності за вимогами про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором пропущено не було, а відтак доводи відповідача в цій частині суд визнає дистракторними. Вирішуючи питання розподілу судових витрат за наслідками вирішення спору, суд виходить з такого. Згідно з ч.1, ч.2 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, понесені позивачем та документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви слід покласти на відповідача пропорційно частині задоволених вимог (77%), що складає 2\~331 грн. 56 коп. Згідно з положеннями ч.ч.1-5 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За ч.8\~ст.141 ЦПК України,\~розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Аналіз вищенаведених положень процесуального закону дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката, пов`язані з розглядом справи, підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення. Так, Верховний Суд у справах №905/1795/18 та №922/2685/19 неодноразово зауважував, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial