Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-03 00:00:00

ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» звернулося до Київського районного суду міста Харкова з позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором у розмірі 39972,71 грн, сплачений судовий збір в розмірі 3028,00 грн та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 9200 грн. Позовні вимоги\~мотивовані тим,\~що 23.07.20215 між АТ «Альфа Банк» (далі також - банк) та [PERSON] шляхом акцептування банком пропозиції (оферти) укладена угода про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії, з лімітом кредитної лінії у розмірі 75000 грн, мета кредиту- для особистих потреб, процентна ставка 40 % річних, обов`язковий мінімальний платіж запропоновано встановити у розмірі 7% від суми загальної заборгованості, але не менше 50 грн. Тобто відповідач приєдналася до публічної пропозиції на укладення кредитної договору (далі кредитний договір) та погодилася з усіма умовами обраної програми кредитування в редакції, що діяла на час його підписання. Позивач свої зобов`язання за кредитним договором виконав, надавши відповідачу у розпорядження кредитні кошти. Станом на 20.09.2021 за кредитним договором сума заборгованості становить 39972,71 грн. 20.09.2021 між АТ «Альфа Банк» та ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» укладено договір факторингу, на підставі якого відбулося відступлення прав вимоги за кредитним договором до позивача. Оскільки відповідач свої зобов`язання за кредитним договором не виконала, позивач звернувся з даним позовом до суду. Крім того позивач просить стягнути з відповідача на його користь сплачений судовий збір в сумі 3028,00 грн та 9200,00 грн витрат на професійну правничу допомогу. Відповідач правом на відзив не скористалася. Процесуальні дії у справі Ухвалою судді Київського районного суду міста Харкова від 22.05.2025 справу передано за підсудністю до Слобідського районного суду міста Харкова. Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.06.2025 справа розподілена судді Василенко О.Я. Ухвалою судді Слобідського районного суду міста Харкова від 03.06.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Представник позивача в судові засідання 07.05.2025 та 02.06.2025 не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутністю, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач в судові засідання 02.07.2025 та 04.08.2025 не з`явилася, письмових заяв не надала, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином, а саме: рекомендованим поштовим відправленням з повідомленням про вручення за зареєстрованим місцем проживання відповідно до відомостей з Реєстру територіальної громади міста Харкова. Конверти повернулися з відміткою АТ «Укрпошта» «за закінченням терміну зберігання» та «адресат відсутній за вказаною адресою», а крім того -шляхом смс-повідомлення на вказаний в позовній заяві номер телефона. За правилами п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Відповідно до ст. 223, 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи, що в матеріалах справи є достатні дані про права і взаємовідносини сторін, відповідач належним чином повідомлений про місце і час судового засідання, на підставі ст. 280, 281 ЦПК України 04.08.2025 суд постановив проводити заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до вимог ч. 2 ст.247 ЦПК України в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Фактичні обставини, встановлені судом, 23.07.20215 підписанням оферти на укладення Угоди про обслуговування Кредитної картки та відкриття Відновлювальної лінії між [PERSON] та АТ «Альфа Банк» укладено кредитний договір, відповідно до якого банк зобов`язався надати послуги з кредитування у виді відритої кредитної лінії, з кредитним лімітом у розмірі 75000 грн, мета кредиту- для особистих потреб, процентна ставка 40 % річних, періодичність погашення кредиту щомісячно, обов`язковий мінімальний платіж запропоновано встановити у розмірі 7% від суми загальної заборгованості, але не менше 50 грн (а.с.5). Відповідно до\~розрахунку заборгованості\~за кредитом\~у [PERSON] \~на 20.09.2021 існувала заборгованість за кредитним договором в сумі 39972,71 грн (а.с.25). На підтвердження факту надання кредиту та користування кредитними коштами відповідачем, позивач надав виписку по рахунку з кредитною карткою (а.с.14-24). 20.09.2021\~між АТ\~«Альфа Банк»\~та ТОВ\~«ФК «ЕЛІТ\~ФІНАНС» укладено\~договір факторингу\~№3,\~на підставі\~якого \~відповідно до\~Реєстру договорів,\~права вимоги\~за якими\~відступаються,\~та боржників\~за такими\~договорами (Виписка\~з \~додатку до\~договору факторингу\~№3\~від 20.09.2021)\~позивач набув\~права вимоги\~за кредитним\~договором (а.с.7-13). Суду надано також платіжні доручення на підтвердження сплати за позивачем за права вимоги. Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права Відступлення права\~вимоги відповідає\~положенням ст.1077,\~1080,\~1082\~ЦК України.\~В силу\~вимог ст.\~512,\~513,\~514,\~516,\~517\~ЦК України\~у зобов`язанні\~позичальника за\~кредитним договором\~відбулася заміна\~кредитора,\~а ТОВ\~«ФК «ЕЛІТ\~ФІНАНС» набуло\~статусу нового\~кредитора. Відповідно до ст.514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Правилами ст.1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. За змістом ч. 1, 2ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За правилами ст.626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Положеннями ч. 1 ст. 638 ЦК України унормовано, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним, як це закріплено положеннями ст. 1055 ЦК України). Згідно зі ст.629ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч.1 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України). Як вбачається з матеріалів справи, свої зобов`язання позивач перед відповідачем виконав. Відповідно до ст. 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Згідно з ч. 1ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. За правилами ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу. Правилами статті 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно зі ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Частинами 1 та 2статті 612 ЦК України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Як вбачається з виписки по рахунку за кредитною карткою, позивач з 2015 року користувалася кредитними коштами АТ «Альфа Банк», та відповідно до розрахунку заборгованості сума заборгованості відповідача за тілом кредиту становить 32812,19 грн, за несплаченими відсотками за користування кредитом - 6473,91 грн та за несанкціонованим овердрафтом - 686, 61грн, всього - 39972,71 грн. На час розгляду справи судом відповідач не надала відомостей, які б свідчили про погашення ним заборгованості або про причини несвоєчасного погашення заборгованості за кредитним договором у добровільному порядку, про застосування строку позовної давності позивач не заявила. З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором. Щодо розподілу судових витрат Судові витрати відповідно до ст. 141 ЦПК України\~покладаються на відповідача. Отже, з відповідача підлягає стягненню сума сплаченого судового збору у розмірі 3028,00 грн. Щодо заявленої суми витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає таке. Відповідно до ч. 1, 3 ст.\~133\~ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до ч. 1, 2 ст.\~137\~ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом і іншими судовими витратами. На підтвердження понесених позивачем витрат на правничу допомогу адвокат надав Договір про надання правничої допомоги від 03.07.2024 №03-07/2024, Акт приймання передачі наданих послуг №1від 15.07.2024 на суму 9200,00 грн. Досліджуючи розмір витрат на професійну правничу допомогу на предмет їх обґрунтованості та пропорційності, суд звертає увагу на позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 30.09.2020 у справі №360/3764/18, за якою при визначенні суми компенсації витрат, понесених на правничу допомогу, до предмета доказування у питанні компенсації, понесених у зв`язку з розглядом справи витрат на правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі «Баришевський проти України» (Заява № 71660/11), пункті 80 рішення у справі «Двойних проти України» (Заява № 72277/01), пункті 88 рішення у справі «Меріт проти України» (заява № 66561/01), заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. Крім того, у пункті 154 рішення Європейського суду з прав людини у справі Lavents v. Latvia (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму. Підсумовуючи викладене, суд звертає увагу позивача на те, що понесені ним судові витрати повинні бути не лише фактично сплаченими та неминучими, а і обґрунтованими, тобто не завищеними та співмірними з критерієм складності справи. Суд враховує висновки Великої Палати Верховного Суду, яка вказала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (п. 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц). Суд зазначає, що не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial