Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-31 00:00:00

У грудні 2024 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до Миколаївської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, [PERSON] , в якому просила визнати за нею право власності у порядку спадкування за законом на 1/4 частку у праві власності на квартиру [ADDRESS] , земельну ділянку загальною площею 5,86 га, кадастровий номер 4824581900:02:000:0433, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, за адресою: Миколаївська область, Новобузький район, с/рада Новомихайлівська, після померлого чоловіка [PERSON] , який помер [INFO] . В обґрунтування позову зазначено, що [INFO] у м. Новий Буг Баштанського району Миколаївської області помер чоловік позивачки - [PERSON] . Після його смерті відкрилась спадщина у вигляді 1/4 частки у праві власності на квартиру [ADDRESS] , яка належала спадкодавцю на підставі свідоцтва про право власності на житло від 23.05.2003, видане Фондом комунальної власності міської ради; земельної ділянки загальною площею 5,86 га, кадастровий номер 4824581900:02:000:0433, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, за адресою: Миколаївська область, Новобузький район, с/рада Новомихайлівська, що належала спадкодавцю на підставі державного акту про право власності на земельну ділянку серії ЯЕ № 491279, виданого 31.08.2009. У встановлений законом строк позивачка звернулась до приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Середи О.О. з заявою про прийняття спадщини після померлого чоловіка. Нотаріусом заведена спадкова справа № 12/2022. Крім позивачки є ще спадкоємець першої черги - [PERSON] , син спадкодавця, який спадщину після смерті батька не прийняв, оскільки не мешкав зі спадкодавцем однією сім`єю на час відкриття спадщини, до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини після померлого батька не звертався, проживаючи в іншій країні, хоча і був зареєстрований зі спадкодавцем за однією адресою. За таких обставин син спадкодавця не є таким, що прийняв спадщину. В листопаді 2024 року позивачка звернулась до нотаріуса з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, але постановою від 26.11.2024 їй відмовлено з тих підстав, що [PERSON] на час відкриття спадшини був зареєстрований за адресою реєстрації спадкодавця. Позивачка вважає, що вона є єдиною спадкоємицею першої черги за законом, прйняла спадщину у встановленому законом порядку, а [PERSON] спадщину після померлого батька не прйиняв, що встановлено рішенням суду, яке набрало законної сили, у справі № 487/3396/23. В судовому засіданні представник позивачки - адвокат Сидоренко Т.В. підтримала позовні вимоги [PERSON] та просила їх задовольнити з підстав, зазначених у позові. Представник відповідача - Миколаївської міської ради не був присутнім в судовому засіданні, подав заяву про розгляд справи без участі. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, [PERSON] - адвокат Михайлюк М.О. в судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] , враховуючи те, що [PERSON] був зареєстрований разом із батьком на момент смерті останнього та постійно проживав з ним, а тому вважається таким, що прийняв спадщину. Тимчасове перебування [PERSON] не за місцем реєстрації і постійного проживання, а за межами України, не може бути підставою для позбавлення [PERSON] права на спадщину і не зобов`язує його подавати заяву для прийняття спадщини. В подальшому представник позивачки та представник третьої особи подали заяви про розгляд справи без їх участі. Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд дійшов такого висновку. Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Згідно зі ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Статтею 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно з ч. 1, ч. 2 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як убачається з положень ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом встановлено, що [INFO] у м. Новий Буг Баштанського району Миколаївської області помер чоловік позивачки - [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть від 01.06.2022 серії [NUMBER] , виданого Новобузьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Баштанському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на 1/4 частку квартири [ADDRESS] , яка належала спадкодавцю на підставі свідоцтва про право власності на житло від 23 травня 2003 року, та на земельну ділянку загальною площею 5,86 га, кадастровий номер 4824581900:02:000:0433, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, за адресою: Миколаївська область, Новобузький район, с/рада Новомихайлівська, належна спадкодавцю на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку від 31 серпня 2009 року серія ЯЕ № 491279. 12.07.2022 позивачка [PERSON] звернулась до приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Середи О.О. з заявою про прийняття спадщини після смерті чоловіка - [PERSON] . В цій заяві позивачка зазначилоа, що крім неї є інший спадкоємець - син спадкодавця [PERSON] , [INFO] . Нотаріусом заведено спадкову справу № 12/2022. Постановою приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Середи О.О. від 26.11.2024 позивачці відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [INFO] її чоловіка - [PERSON] на все належене йому майно, оскільки будуть порушені права іншого спадкоємця - [PERSON] , який на дату відкриття спадшини постійно проживав разом із спадкодавцем, що підтверджується довідкою органів реєстрації місця проживання про те, що місце проживання спадкоємця на день смерті спадкодавця було зареєстровано за однією адресою зі спадкодавцем. Відповідно до витягу з реєстру територіальної громади м. Миколаєва "Про зареєстрованих осіб в житловому приміщені" № 5.1-0278426-2022 від 12.07.2022 станом на 28.05.2022 за адресою: [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Також, відповідно до листа Департаменту з надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради № 19.03.03-12/1614/23 від 16.05.2023 за відомостями Реєстру територіальної громади міста Миколаєва місце проживання [PERSON] , [INFO] , зареєстровано за адресою: [ADDRESS] . Станом на 28.05.2022 за адресою: [ADDRESS] , окрім місця проживання [PERSON] , зареєстроване місце проживання [PERSON] , [INFO] . З 09.03.2022 син спадкодавця - [PERSON] виїхав з території України і проживає в Ізраїлі на даний час, в Україну не повертався, що не заперечувалось в судовому засіданні представниками позивачки та третьої особи. Як зазначено в постанові колегії суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду від 22.05.2024 у справі № 487/3396/23, яка набрала законної сили, згідно відповіді Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України від 13.07.2023 № 91-32973/18/23 громадянин Ізраїлю - [PERSON] , [INFO] , виїхав за межі України та перетнув державний кордон 09.03.2022 10:56:06 у пункті пропуску Старокозаче на транспортному засобі [NUMBER] . Спадкодавець [PERSON] станом на 28.05.2022 проживав не за місцем реєстрації, а в м. Новий Буг у своєї доньки, що також підтвердили в судовому засіданні представники сторін. Відповідно до статей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За правилами статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу (стаття 1258 ЦК України). У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. За правилом статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до частин першої, другої статті 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Частиною першою статті 1221 ЦК України визначено, що місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. При розгляді справ про спадкування суди мають встановлювати: місце відкриття спадщини, коло спадкоємців, які прийняли спадщину, законодавство, яке підлягає застосуванню щодо правового режиму спадкового майна та часу відкриття спадщини. Обставини, які входять до предмета доказування у зазначеній категорії справ, можна встановити лише при дослідженні документів, наявних у спадковій справі. Належними доказами щодо фактів, які необхідно встановити для вирішення спору про спадкування, є копії документів відповідної спадкової справи, зокрема, поданих заяв про прийняття спадщини, виданих свідоцтв про право на спадщину, довідок житлово-експлуатаційних організацій, сільських, селищних рад за місцем проживання спадкодавця. Відповідно до частини третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Частиною першою статті 1269 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. У частині першій статті 1270 ЦК України визначено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її (частина перша статті 1272 ЦК України). Частиною першою статті 29 ЦК України визначено, що місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Право на вибір місця проживання закріплено у статті 33 Конституції України, відповідно до якої кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Під місцем постійного проживання розуміється місце, де фізична особа постійно проживає. Тимчасовим місцем проживання є місце перебування фізичної особи, де вона знаходиться тимчасово (під час перебування у відпустці, відрядженні, зокрема, у готелі чи у санаторії тощо). Згідно зі статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» (у редакції, чинній на момент відкриття спадщини) реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» судам надано роз`яснення, що будь-яка особа, яка постійно проживала разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається такою, що своєчасно прийняла спадщину. Для вирішення питання про те, чи є спадкоємець таким, що прийняв спадщину відповідно до частини третьої статті 1268 ЦК України, визначальним є встановлення факту його постійного проживання на момент відкриття спадщини зі спадкодавцем. При цьому частина 3 статті 1268 ЦК України вимагає від будь-якого спадкоємця чи обов`язкового спадкоємця наявність фактичного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не саму реєстрацію місця проживання за зареєстрованою адресою спадкодавця, що може бути відмінними один від одного. Водночас, якщо особа (спадкоємець) не проживала постійно із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що підтверджено належними доказами, то сама по собі реєстрація місця проживання особи разом із спадкодавцем не може свідчити, відповідно до частини третьої статті 1268 ЦК України, про своєчасність прийняття спадщини, оскільки не є беззаперечним доказом постійного проживання особи на момент смерті із спадкодавцем за адресою реєстрації (аналогічний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 19 травня 2021 року у справі № 937/10434/19-ц (провадження № 61-3620св210), від 10 квітня 2020 року у справі № 355/832/17-ц (провадження № 61-27212св19) та від 27 лютого 2019 року у справі № 471/601/17-ц (провадження № 61-38452св18). Оскільки син спадкодавця - [PERSON] станом на 28.05.2022 не проживав постійно за місцем відкриття спадщини та не подав до нотаріуса заяву про прийняття спадщини протягом шестимісячного строку, а тому не є таким, що прийняв спадщину відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України. Доказів про встановлення додаткового строку для прийняття спадщини з підстав поважності відсутності та не проживання зі спадкодавцем на день смерті [PERSON] суду не подав. У постанові Верховного Суду від 16 лютого 2022 року в справі № 752/3435/16 (провадження № 61-231св20) зроблено висновок, що: «належним відповідачем у спорах про визнання права власності на майно у порядку спадкування є спадкоємці, тобто особи, визначені за заповітом або за законом, які звернулися у передбаченому порядку та строки із заявою про прийняття спадщини, відкритої після смерті спадкодавця, та прийняли цю спадщину або вважаються такими, які прийняли спадщину. За відсутності таких спадкоємців відповідачем виступає територіальна громада в особі органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, а якщо до складу спадщини входить нерухоме майно - за його місцезнаходженням». Верховний Суд у постанові від 31.01.2024 висловив правову позицію, згідно з якою питання про право спадкоємця на спадкове майно вирішується судом у разі невизнання такого права чи відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину (справа № 175/654/22). Крім того, у постанові Верховного Суду України від 22.09.2021 у справі № 227/3750/19 зазначено, що відповідно до частини першої статті 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно до нотаріуса, який відповідно до вимог статті 68 Закону України «Про нотаріат» при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства за законом осіб, які подали заяву про видачу свідоцтва та склад спадкового майна. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення у нотаріальному порядку. Оскільки позивачка відповідно до ст. ст. 1269, 1270 ЦК України, у встановлений законом строк звернулась до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини після смерті чоловіка - [PERSON] , син спадкодавця - [PERSON] не може вважатися таким, що прийняв спадщину відповідно до ст. 1268 ЦК України, нотаріус відмовила позивачці у вчиненні нотаріальної дії (видачі свідоцтва про право на спадщину за законом), вимоги [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦК України, оскільки позов задовольняється, витрати позивачки по сплаті судового збору в сумі 6 198,37 грн слід покласти на відповідача.

Outcome: approved