Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-31 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач 1) та [PERSON] (далі - позивач 2) звернулися до Солом`янського районного суду м. Києва з позовом до Київської міської ради (далі - відповідач) про визнання права власності на нерухоме майно. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачі є співвласниками частини будинку [ADDRESS] . Частина даного домоволодіння, а саме 1/3 була придбана матір`ю позивачів, [PERSON] , що підтверджується копією договору купівлі - продажу від 22 лютого 1977 року № 5дн-1767, зареєстрованого в БТІ міста Києва 13.03.1977 за № 15710. Відповідно до пункту 1 вище вказаного договору, будинок має житлову площу 42,8 кв.м. та розташований на земельній ділянці розміром 500 кв.м. Інша частина домоволодіння належало [PERSON] . Відповідно до листа Київського міського бюро технічної інвентаризації Виконкому Київської міської Ради народних депутатів за № 128 від 28.12.1990 за спільною заявою співвласниць Київським міським бюро технічної інвентаризації було проведено розрахунок часток співвласників домоволодіння [ADDRESS] за фактичним використанням. У користуванні [PERSON] знаходиться 56/100 частини домоволодіння, а в користуванні [PERSON] 44/100 частин. Рішенням Виконавчого комітету Залізничної районної ради народних депутатів міста Києва № 102 від 08.04.1991 затверджено частки володіння співвласників, у зв`язку з добудовою житлових та підсобних приміщень останніх, в результаті чого затверджено частини володіння по будинку [ADDRESS] за гр.. [PERSON] 56/100 частин, за гр.. [PERSON] 44/100 частин. Відповідно до технічного паспорту від 21.06.1976 загальна площа домоволодіння становить 94,9 кв.м., житлова 65,2 кв.м. Відповідно до технічного паспорту від 26.08.1994 загальна площа домоволодіння становить 94,9, житлова 65,2. У березні 1994 року померла матір позивачів. 24 січня 1995 року державним нотаріусом дев`ятої Київської нотаріальної контори видано свідоцтво про право на спадщину за законом спадкоємцям [PERSON] та [PERSON] на 1/3 частину житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що належав померлій. Житловий будинок, житловою площею 65,2 кв.м., розташованій на земельній ділянці розміром 500 кв.м., сарай, спорудження. Дані свідоцтва зареєстровані в БТІ 03 березня 1995 року, 1/6 частина домоволодіння належить [PERSON] , 1/6 частина [PERSON] . Відповідно до технічного паспорту від 20 червня 2003 року загальна площа домоволодіння 104,7 кв.м., житлова площа 65,2 кв.м. 25 січня 2023 року було складено акт комісійного обстеження об`єкта , пошкодженого внаслідок збройної агресії російської федерації. 31 грудня 2022 року в результаті влучання ракети було пошкодженно домоволодіння [ADDRESS] , загальна площа об`єкту становить 104,7 кв.м. Візуально встановлено, що будівля не придатна для проживання. Руйнування становить 90-95%. При оформленні допомоги, щодо зруйнованого житла виявилося, що у витязі Державного реєстру речових прав на житловий будинок , розташований за адресою [ADDRESS] зареєстрована житлова площа 42, 8 кв.м., який є у спільній частковій власності 1/6 [PERSON] та 1/6 [PERSON] ..З відповідною заявою позивачі звернулися до Комунального підприємства Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації». Відповідно до довідок за № 062/14-5653 від 29.05.2024 та за № 062/14-6402 від 20.06.2024 позивачам було повідомлено, що в КП КМР «КМ БТІ» зберігаються інвентерезаційні матеріали на об`єкти нерухомого майна, складені безпосередньо КП КМР «КМ БТІ». Також додатково повідомлено, що за даними матеріалів інветерезаційної справи за адресою [ADDRESS] КП КМР «КМ БТІ» останню технічну інвентерезацію садибного (індивідуального) житлового будинку проводило 20.06.2003. За результатами проведеної технічної інвентерезації було встановлено, що загальна площа приміщень садибного житлового будинку літер «А» складає 104, 7 кв. м., житлова 65,2 кв.м. Позивачами подано заяву до державного реєстратора, щодо виправлення технічної помилки, відомостей у Державному реєстрі прав, тип виправлення у Державному реєстрі прав: технічна помилка у Державному реєстрі прав, опис технічної помилки: загальна площа садибного (індивідуального) житлового будинку літ. «А» - 104,7 кв. м, а житлова площа 65,2. Проте 22 липня 2024 року за № 74226658 позивачі отримали відмову в проведенні реєстраційних дій, оскільки в технічному паспорті від 20.06.2003 року, наявна примітка щодо самовільного будівництва, а саме прибудова а1 площею 7,4 кв.м., тамбур а2 площею 1,7 кв.м, прибудова а3 площею 4,7 кв.м, прибудова а5 площею 24,9 кв.м. Оскільки в позасудовому порядку зареєструвати право власності на зазначений вище житловий будинок позивачі не мають можливості, вони змушені звертатися до суду з метою захисту своїх законних прав та інтересів. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями для розгляду зазначеної позовної заяви визначено головуючого суддю Майстренка О.М. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 23.12.2024 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі, справа слухається в порядку загального провадження, визначено сторонам строк на подання відзиву, відповіді на відзив та заперечень та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 13 лютого 2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті. 26 березня 2025 року до суду від адвоката Константинова О.Г., в інтересах [PERSON] , надійшли заяви про повернення справи до стадії підготовчого судового провадження та залучення до участі у справи [PERSON] , яка є дочкою померлого [PERSON] , як третьої особи яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 02 квітня 2025 року залучено для участі у справі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 22 квітня 2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку. Відзиву на позовну заяву від відповідача до суду не надходило. 22 липня 2025 року від представника третьої особи надійшло клопотання про відкладення розгляду справи. Вислухавши думку сторін та їх представника адвоката Парсентьєвої О.М. суд на місці ухвалив продовжити розгляд справи, оскільки між позивачами та третьою особою відсутній спір. Позивач та його представник у судовому засіданні підтримали позов повністю. У судовому засіданні було досліджено докази, які знаходяться в матеріалах справи, після чого суд перейшов до стадії судових дебатів. У судових дебатах позивач та його представник просили позов задовольнити. Після стадії судових дебатів судом оголошено про перехід до стадії ухвалення судового рішення та відповідно до ч. 1 ст. 244 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) оголошено дату та час проголошення судового рішення - 01.08.2025, 15-30. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд встановив такі фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що позивачі є співвласниками частини будинку [ADDRESS] . Частина даного домоволодіння, а саме 1/3 була придбана матір`ю позивачів, [PERSON] , що підтверджується копією договору купівлі - продажу від 22 лютого 1977 року № 5дн-1767, зареєстрованого в БТІ міста Києва 13.03.1977 за № 15710. Відповідно до пункту 1 вище вказаного договору, будинок вцілому має житлову площу 42,8 кв.м. та розташований на земельній ділянці розміром 500 кв.м. Інша частина домоволодіння належало [PERSON] . Відповідно до листа Київського міського бюро технічної інвентаризації Виконкому Київської міської Ради народних депутатів за № 128 від 28.12.1990 року за спільною заявою співвласниць Київським міським бюро технічної інвентаризації було проведено розрахунок часток співвласників домоволодіння [ADDRESS] за фактичним використанням. В користуванні [PERSON] знаходиться 56/100 частини домоволодіння, а в користуванні [PERSON] 44/100 частин. Рішенням Виконавчого комітету Залізничної районної ради народних депутатів міста Києва № 102 від 08.04.1991 року затверджено частки володіння співвласників, у зв`язку з добудовою житлових та підсобних приміщень останніх, в результаті чого затверджено частини володіння по будинку [ADDRESS] за гр.. [PERSON] 56/100 частин, за гр.. [PERSON] 44/100 частин. Відповідно до технічного паспорту від 21 червня 1976 року загальна площа домоволодіння становить 94,9 кв.м., житлова 65,2 кв.м. Відповідно до технічного паспорту від 26.08.1994 загальна площа домоволодіння становить 94,9, житлова 65,2 кв.м. У березні 1994 року померла матір позивачів. 24 січня 1995 року державним нотаріусом дев`ятої Київської нотаріальної контори видано свідоцтво про право на спадщину за законом спадкоємцям [PERSON] та [PERSON] на 1/3 частину житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що належав померлій. Житловий будинок, житловою площею 65,2 кв.м., розташованій на земельній ділянці розміром 500 кв.м., сарай, спорудження. Вказані свідоцтва зареєстровані в БТІ 03 березня 1995 року, 1/6 частина домоволодіння належить [PERSON] , 1/6 частина [PERSON] . Відповідно до технічного паспорту від 20.06.2003 загальна площа домоволодіння 104,7 кв.м., житлова площа 65,2 кв.м. 25 січня 2023 року було складено акт комісійного обстеження об`єкта , пошкодженого внаслідок збройної агресії російської федерації. 31 грудня 2022 року в результаті влучання ракети було пошкоджено домоволодіння [ADDRESS] , загальна площа об`єкту становить 104,7 кв.м. Візуально встановлено, що будівля не придатна для проживання. Руйнування становить 90-95%. Відповідно до довідок за № 062/14-5653 від 29.05.2024 та за № 062/14-6402 від 20.06.2024 позивачам було повідомлено, що в КП КМР «КМ БТІ» зберігаються інвентарні матеріали на об`єкти нерухомого майна, складені безпосередньо КП КМР «КМ БТІ».Та Ткож додатково повідомлено, що за даними матеріалів інветарної справи за адресою [ADDRESS] КП КМР «КМ БТІ» останню технічну інвентаризацію садибного (індивідуального) житлового будинку проводило 20.06.2003. За результатами проведеної технічної інвентаризації було встановлено, що загальна площа приміщень садибного житлового будинку літер «А» складає 104, 7 кв. м., житлова 65,2 кв.м. Позивачами подано заяву до державного реєстратора, щодо виправлення технічної помилки, відомостей у Державному реєстрі прав, тип виправлення у Державному реєстрі прав: технічна помилка у Державному реєстрі прав, опис технічної помилки: загальна площа садибного (індивідуального) житлового будинку літ. «А» - 104,7 кв. м, а житлова площа 65,2. 22 липня 2024 року за № 74226658 позивачі отримали відмову в проведенні реєстраційних дій, оскільки в технічному паспорті від 20.06.2003 року, наявна примітка щодо самовільного будівництва, а саме прибудова а1 площею 7,4 кв.м., тамбур а2 площею 1,7 кв.м, прибудова а3 площею 4,7 кв.м, прибудова а5 площею 24,9 кв.м. Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд керується таким. Згідно ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Положеннями ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог. Відповідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Частиною 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивачі є співвласниками частини будинку [ADDRESS] . Відповідно до ст. 328 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власно сті не встановлена судом. Відповідно до ч. 1, ч. 2, ч. 3ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Відповідно до ч. 1ст. 321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до вимог ст. 376 ЦК України, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети. На вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. Згідно правової позиції Верховного Суду України у справі N6-1328цс15, згідно із ч. 1 ст. 376 ЦК України самочинне будівництво визначається через сукупність ознак, що виступають умовами або підставами, за наявності яких об`єкт нерухомості вважається самочинним, а саме, якщо: він збудований або будується на земельній ділянці, що не була відведена в установленому порядку для цієї мети; об`єкт нерухомості збудовано без належного дозволу чи належно затвердженого проекту; об`єкт нерухомості збудований з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Отже, наявність хоча б однієї із трьох зазначених у ч. 1 ст. 376 ЦК України ознак свідчить про те, що об`єкт нерухомості є самочинним. Відповідно до ч. 3 ст. 376 ЦК України право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. При цьому, частиною 5 цієї статті визначено, що на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. З вказаної правової норми вбачається, що право власності на самочинне будівництво може бути визнано якщо особа, яка здійснила таке будівництво, отримає в установленому порядку земельну ділянку розташовану під збудованим нерухомим об`єктом, такого цільового призначення, яке передбачає можливість будівництва на ній відповідного об`єкту, а також за умови відсутності заперечень з боку власника земельної ділянки (ч. 4 ст. 376 ЦК України) та відсутності порушення в результаті самочинної забудови прав інших осіб. Позивач у спорах про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно повинен довести обставини, що складають фактичну підставу такого позову: наявність права позивача на земельну ділянку, на якій збудоване спірне майно; наявність самочинно збудованого майна; відповідність самочинно збудованого нерухомого майна будівельним нормам і правилам; наявність згоди власника земельної ділянки на будівництво нерухомого майна (у випадку, якщо земельна ділянка належить позивачу на праві користування). У свою чергу, задоволення позову про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно повинно ґрунтуватися на підтвердженій відповідними доказами сукупності обставин: позивач має право власності або право користування земельної ділянки; власник земельної ділянки надав позивачу дозвіл на будівництво спірного нерухомого майна і не заперечує проти визнання права власності на самочинно збудоване на його земельній ділянці нерухоме майно; самочинно збудоване майно, що є предметом спору,відповідає будівельним нормам і правилам та придатне для експлуатації за призначенням; визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно не порушує прав інших осіб. Правова конструкція передбачена ст. 376 ЦК України є спеціальною нормою в регулюванні спірних правовідносин, оскільки унормовує відносини, що виникають у тих випадках, коли загальний порядок будівництва був порушений. То ж при застосуванні статті 376 ЦК України, статті 331 та 392 цього Кодексу не застосовуються. Вказаний висновок відображено у постанові Верховного Суду від 12.03.2018 у справі № 11/384-06, відтак відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України суд враховує такий при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин. Позивачами доведено, що з 2003 року загальна площа домоволодіння [ADDRESS] становить 104,7 кв.м., а житлова 65,2 кв.м., вся необхідна технічна документація надавалася БТІ, визнання права власності не порушує права інших осіб, тому позовна заява може бути задоволена судом. Враховуючи викладене, оцінюючи належність, допустимість та достовірність наданих позивачем доказів, кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню. Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При поданні позовної заяви до суду позивачі вирішили сплачений залишити за собою.

Outcome: approved