Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-03 00:00:00

06.01.2025 року [PERSON] , він імені та в інтересах якого діє адвокат Савченко Т.І., звернувся до суду з позовом до [PERSON] третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Орган опіки та піклування в особі виконавчого комітету Шевченківської районної у м. Полтаві ради, про визначення місця проживання дитини. Позов обґрунтований тим, що згідно із рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 21.10.2024 року розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] . Від проживання у шлюбі позивач та відповідач мають неповнолітнього сина [PERSON] [INFO] , який до розірвання шлюбу та під час пред`явлення вказаного позову проживає разом з позивачем - батьком, який його самостійно виховує та утримує. У 2023 році відповідач [PERSON] виїхала на постійне місце проживання до Республіки Польща. Позивач [PERSON] не зловживає спиртними напоями, не вживає наркотичних засобів, піклується про сина, займається його розвитком, працює в Головному управлінні ДПС у Полтавській області, окрім того у такому віці син потребує батьківського виховання, тому позивач вважав, що місце проживання дитини слід визначити із батьком, що буде відповідати інтересам дитини та вимогам закону. Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави (найменування суду змінено на Шевченківський районний суд міста Полтави на підставі Закону України №4273-ІХ від 26.02.2025 року) від 13.01.2025 року було відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. 24.02.2025 року від представника позивача - адвоката Савченко Т.І. надійшло клопотання про витребування доказів, у якому остання просила зобов`язати Орган опіки та піклування в особі виконавчого комітету Шевченківської районної у м. Полтаві ради скласти та надати до суду висновок щодо визначення місця проживання [PERSON] разом з батьком [PERSON] . Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави (найменування суду змінено на Шевченківський районний суд міста Полтави на підставі Закону України №4273-ІХ від 26.02.2025 року) від 24.02.2025 року клопотання представника позивача адвоката Савченко Т.І. про витребування доказів задоволено. Зобов`язано Орган опіки та піклування виконавчого комітету Шевченківської районної у м. Полтаві ради скласти та надати суду до 17.03.2025 року висновок щодо визначення місця проживання [PERSON] , [INFO] , разом з батьком [PERSON] , [INFO] . Цією ж ухвалою суду було продовжено строк проведення підготовчого провадження у даній цивільній справі до 18.03.2025 року, включно. Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави (найменування суду змінено на Шевченківський районний суд міста Полтави на підставі Закону України №4273-ІХ від 26.02.2025 року) від 18.03.2025 року продовжено строк підготовчого провадження на тридцять днів - до 17.04.2025 року, з підстав не надання до суду висновку щодо визначення місця проживання дитини Органом опіки та піклування виконавчого комітету Шевченківської районної у м. Полтаві ради, підготовче судове засідання відкладено. 08.04.2025 року до суду надійшов висновок Шевченківської районної у м. Полтаві ради про визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави (найменування суду змінено на Шевченківський районний суд міста Полтави на підставі Закону України №4273-ІХ від 26.02.2025 року) від 17.04.2025 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. У судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце судового засідання. У судовому засіданні представник позивача - адвокат Савченко Т.І. позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила визначити місце проживання дитини з позивачем. Зауважила, що позовні вимоги про визначення місця проживання дитини [PERSON] [INFO] з батьком не пов`язане із ухиленням [PERSON] від призову на військову службу під час мобілізації, на підтвердження вказаного факту просила долучити до матеріалів справи довідку про надання відстрочки [PERSON] від призову на військову службу під час мобілізації у зв`язку із доглядом за хворим батьком. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, надіслала до суду заяву, в якій просила розглянути справу без її участі. Вказала, що позовні вимоги визнає, не заперечує проти задоволення позову. Представник органу опіки та піклування - виконавчого комітету Шевченківської районної у м. Полтаві ради - Сомик Д. надіслала до суду заяву про розгляд справи без участі представника органу опіки та піклування, щодо розгляду вказаної справи покладалася на розсуд суду. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, представника третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінюючи докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, дійшов таких висновків. Судом встановлено наступні фактичні обставини. Згідно із рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 21.10.2024 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Від шлюбу сторони мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Октябрським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Полтавського міського управління юстиції 21.10.2014 року, актовий запис № 1240 (а.с.28). У 2023 році відповідач [PERSON] виїхала на постійне місце проживання до Республіки Польща, що підтверджується відмітками у закордонному паспорті відповідача про перетин державного кордону 27.03.2023 року, 11.04.2023 року, 07.09.2023 року, копією електронного дозволу на тимчасове проживання (а.с.13-16). На час розгляду справи малолітній [PERSON] , [INFO] , проживає разом з батьком [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Позивач [PERSON] з 20.06.2023 року працює в Головному управлінні ДПС у Полтавській області на посаді головного державного інспектора сектору контролю за обігом марки акцизного податку управління контролю за підакцизними товарами. Заробіток [PERSON] за 2024 рік становить 304743,54 грн (а.с. 8,31). Згідно із копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 06.02.2015 року № 33266612, наданого приватним нотаріусом Полтавського нотаріального округу Москівець В.А., право власності на квартиру загальною площею 64,3 кв.м. за адресою: [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 06.02.2015 року, р.№416 (а.с.23-25). Згідно із копією свідоцтва про народження [PERSON] , серії [NUMBER] , який народився [INFO] , батько - [PERSON] , мати - [PERSON] (а.с.29). Відповідно до характеристики на малолітнього [PERSON] , [INFO] , виданої початковою школою № 41 Полтавської міської ради від 10.12.2024 року № 01-20/47, дитина навчається у школі з 01.09.2021 року, проживає з батьком з вересня 2023 року. Загальний рівень розвитку пізнавальної сфери [PERSON] достатній, навчається в міру своїх сил, домашні завдання виконує, але потребує контролю, має достатні комунікативні навички у спілкуванні з дітьми та дорослими, виявляє позитивні емоції, доброзичливий, товариський, дружить з багатьма учнями, дотримується правил поведінки у школі. Вихованням дитини займаються тато, бабуся та дідусь. Батько відвідує батьківські збори, цікавиться шкільним життям хлопчика, забезпечує необхідним приладдям для навчання, організовує його позашкільну діяльність та допомагає у навчанні. Згідно із висновком Шевченківської районної у м. Полтаві ради про визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , затвердженим рішенням виконавчого комітету Шевченківської районної у м. Полтаві ради від 08.04.2025 року № 69, для обстеження житлово-побутових умов [PERSON] , працівниками служби у справах дітей та центру соціальних служб було здійснено вихід за адресою: [ADDRESS] . Для виховання та розвитку дитини створено належні умови, є добре вмебльована кімната, наявне місце для сну, відпочинку та навчання, одяг та взуття, іграшки, умови проживання відповідають санітарно-гігієнічним нормам. [PERSON] надав до служби у справах дітей пояснення, що він проживає разом із батьком та надалі хоче проживати разом з ним, бо він піклується та дбає про нього. Мати [PERSON] , надала пояснення, що на теперішній час вона знаходиться за кордоном і не заперечує щодо визначення місця проживання її дитини [PERSON] , [INFO] , разом з батьком - [PERSON] . Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України). Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 81 ЦПК України). Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду (ч.1 ст. 83 ЦПК). Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ст. 15, ч. 1 ст. 16 ЦК України). Згідно із ч.1 ст.18, ч.1 ст.27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 №789-ХІІ, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Відповідно до ч.1 ст.9 Конвенції про права дитини держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Згідно із ч.1 ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Відповідно до ч.1, 2 ст.161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Згідно із ч.3 ст.11 Закону України «Про охорону дитинства» батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Частиною першою статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. У рішенні від 11.07.2017 у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, Європейський суд з прав людини зазначав, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76). У параграфі 54 рішення ЄСПЛ «Хант проти України» від 7 грудня 2006 року, заява № 31111/04, вказано, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини. Аналіз наведених норм права, практики ЄСПЛ дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім - права батьків. Міжнародні та національні норми права не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. При визначенні місця проживання дитини судам необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору. Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди, насамперед, мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист (ч.ч. 8-10 ст. 7 СК України). Кожен учасник сімейних відносин, який досяг чотирнадцяти років, має право на безпосереднє звернення до суду за захистом свого права або інтересу. Суд застосовує способи захисту, які встановлені законом або домовленістю (договором) сторін (ч. 2 ст. 18 СК України). Отже, кожне порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду. Відсутність порушеного, невизнаного або оспореного відповідачем приватного (цивільного) права (інтересу) позивача є самостійною підставою для відмови в позові (постанова Верховного Суду від 15.03.2023 року у справі № 753/8671/21, провадження № 61-550св22). Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так i від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (п. 33.2 постанови Великої Палати Верховного Суду від 13.07.2022 року у справі №496/3134/19 (провадження № 14-44цс21). Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається із двох елементів: предмета і підстави позову. Предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою позову факти, які обґрунтовують вимогу про захист права чи законного інтересу. При цьому особа, яка звертається до суду з позовом, самостійно визначає у позовній заяві, яке її право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. У свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, у тому числі щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах, і у разі встановлення порушеного права з`ясувати, чи буде воно відновлено у заявлений спосіб. Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення. Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Верховний Суд у постанові від 10.07.2024 року у справі №127/16211/23 зазначив, що той з батьків, хто звертається до суду з позовом про визначення місця проживання дитини має довести, що дійсно батьки не можуть досягнути згоди щодо місця проживання дитини і з цього приводу між ними існує спір. Місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом (ч.ч. 1, 3 ст. 29 ЦК України). Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини (ч. 2 ст. 160 СК України). У пункті 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» роз`яснено, що при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з`ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Судам слід враховувати положення ст. 160 СК України, якою передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, яка досягла десяти років, - за спільною згодою батьків та самої дитини, а місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Отже, наведені положення чинного законодавства України визначають, що місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення (ч.1 ст.161 СК України). Обставини, які з`ясовує суд у справі щодо місця проживання малолітньої дитини окреслені у статті 161 СК України: ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з батьків; вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини до інших обставин, що мають істотне значення, які мають бути враховані відповідно до статті 161 СК України, належать, зокрема: особисті якості батьків; відносини між кожним із батьків і дитиною; можливість створення дитині умов для виховання та розвитку. Необхідно враховувати, що у спорах, що стосуються «інтересів дитини», ЄСПЛ часто вдається до певного аналізу доказів, які характеризують вплив на «інтереси дитини», проте він завжди розуміє свою роль та невтручання в правові системи держав і може це робити у виключних випадках, коли оцінка таких доказів може свідчити про утиск прав і свобод, які захищає Конвенція. Так відбувалось і вправах «Saviny v. Ukraine» від 18.12. 08 р. і «Mamchur v. Ukraine від 16.07.15 р. Верховний Суд у своїх постановах зазначає, що під час ухвалення рішень суди мають враховувати низку обставин, зокрема: ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків; особиста прихильність дитини до кожного з них; вік дитини, стан її здоров`я; сталі соціальні зв`язки дитини; місце навчання дитини; її психологічний стан; бажання дитини на проживання з одним із батьків; особисті якості батьків; стосунки, які існують між кожним із батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки щодо дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним із батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання та розвитку; безпечне для життя дитини середовище (постанови ВС від 01.03.2023 року у справі № 643/16285/20, від 16.06.2021 року у справі № 463/2991/18, від 22.03.2023 року у справі № 757/13688/21, від 23.12.2020 року у справі № 712/11527/17). Судом встановлено, що малолітньому [PERSON] , [INFO] на час пред`явлення позову виповнилося десять років, дитина проживає разом з батьком [PERSON] , має належні побутові умови проживання та розвитку, навчається у початковій школі, участь у його вихованні також беруть бабуся та дідусь. [PERSON] висловив бажання та згоду на подальше проживання із батьком. Мати дитини - [PERSON] знаходиться за межами державного кордону України та не заперечує проти проживання її малолітнього сина [PERSON] разом із батьком. Отже, судом встановлено наявність спільної згоди батьків [PERSON] , [PERSON] та дитини [PERSON] , [INFO] , щодо визначення місця проживання дитини із батьком. Спір між сторонами з приводу визначення місця проживання малолітньої дитини відсутній. Судом не встановлено будь яких порушень відповідачем прав позивача щодо визначеного за спільною згодою батьків та дитини місця проживання дитини з батьком. Суд відхиляє аргументи представника позивача щодо непов`язаності позовних вимог у вказаній цивільній справі із ухиленням позивача від призову на військову службу під час мобілізації, оскільки доказ, наданий на підтвердження зазначеного доводу - довідка про надання відстрочки [PERSON] від призову на військову службу під час мобілізації у зв`язку із доглядом за хворим батьком, видана [INFO] , на підставі протоколу засідання комісії від 19.04.2025 року № 44, на строк до 08.05.2025 року. Зазначений строк на час ухвалення судового рішення сплинув. З огляду на викладене, суд, перевіривши фактичні обставини справи письмовими доказами, дійшов до висновку про відмову в задоволенні позову про визначення місця проживання [PERSON] , [INFO] , із батьком [PERSON] за відсутності спору про право. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат між сторонами суд враховує наступне. За правилами ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі відмови у позові - на позивача. Ураховуючи, що у задоволенні позову про визначення місця проживання дитини із батьком відмовлено у повному обсязі, відсутні підстави для стягнення на користь позивача судових витрат у вигляді судового збору в розмірі 1211,20 грн. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed