Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-28 00:00:00

10 лютого 2025 року представник позивача звернувся до Овідіопольського районного суду Одеської області з вищезазначеним позовом, в якому просить суд, поділити майно, набуте за час шлюбу [PERSON] з [PERSON] ; визнати за [PERSON] право власності на частку садового будинку з господарчими будівлями та спорудами під [ADDRESS] , та на частку земельної ділянки № [NUMBER] площею 0,0600 га, кадастровий номер 5123755300:02:006:0370 за адресою садівничий кооператив «Механізатор», смт. смт. Великодолинське, Овідіопольський район, Одеська область. В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що 05.09.2009 року був укладений шлюб, про що складено відповідний актовий запис №769 Першим Суворовським відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції та видано свідоцтво про шлюб. Рішенням Приморського районного суду міста Одеси вказаний шлюб було розірвано. Від шлюбу подружжя спільних дітей не мають. Позивач змушений звернутися до суду з позовом про поділ майна подружжя, а саме садового будинку та земельної ділянки. Ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 12 травня 2025 року відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено справу до розгляду в підготовчому засіданні. Ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 18 червня 2025 року було закрите підготовче провадження по справі та призначено справу до судового розгляду. Позивач в судове засідання не з`явився, від представника позивача до суду подана заява в якій він просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі та проводити розгляд справи за його відсутності. Відповідач, згідно поданої заяви, просить провести розгляд справи за відсутності, позовні вимоги щодо поділу майна визнає повністю, заперечує щодо задоволенню вимог про стягнення судових витрат на правничу допомогу. Відповідно до ч.4ст. 206 ЦПК Україниу разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши подані заяви сторін, письмові докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи, сторони з 05.09.2009 року по 29.08.2023 року перебували у шлюбі. Вказаний шлюб Рішенням Приморського районного суду міста Одеси від 29.08.2023 року по справі 522/5985/23 було розірвано. Під час шлюбу подружжям було придбано: за договором купівлі-продажу від 03.10.2013 року що посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Кобзарем О.Ю. (а.с.16) садовий будинок з господарчими спорудами та будівлями [ADDRESS] . Право власності на вказаний об`єкт нерухомості зареєстровано за [PERSON] , що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.20). за договором купівлі-продажу від 03.10.2013 року що посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Кобзарем О.Ю. (а.с.22) земельну ділянку № [NUMBER] площею 0.06000 га, кадастровий номер 5123755300:02:006:0370, що розташована на території Великодолинської селищної ради за адресою Одеська область, Овідіопольський район, смт Великодолинське, садівничий кооператив «Механізатор». Право власності на вказаний об`єкт нерухомості зареєстровано за [PERSON] , що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.26). Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави ( ч.1?ст. 2 ЦПК?). Суд при розгляді справи керується принципом верховенства права, розглядаючи справи відповідно до?Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, та застосовуючи при розгляді справ, зокрема,?Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод?1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права ( ч.1,2 та 4?ст. 10 ЦПК). Статтею 60 СК України встановлено, що майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Частинами 1, 2 ст. 61 СК України визначено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Згідно з ч.1 ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були набуті. Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення (частина перша статті 71 СК України). Тлумачення вказаних норм свідчить, що поділ майна подружжя здійснюється таким чином: по-перше, визначається розмір часток дружини та чоловіка в праві спільної власності на майно (стаття 70 СК України); по-друге, здійснюється поділ майна в натурі відповідно до визначених часток (стаття 71 СК України). При цьому не виключається звернення одного із подружжя, при наявності спору, з позовом про визнання права на частку в праві спільної власності без вимог щодо поділу майна в натурі. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин слід врахувати висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України). У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц (провадження № 61-2446св18) зазначено, що: "у сімейному законодавстві діє презумпція спільності майна подружжя, при цьому частини чоловіка та дружини є рівними. Відповідно до п. п. 23, 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. Частиною 3 ст. 368 ЦК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно дост. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Відповідно до п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК та ст. 372 ЦК. ?Таким чином, садовий будинок з господарчими спорудами під номером [ADDRESS] садівничий кооператив та земельна ділянка під N? [NUMBER] , площею 0,0600 га, кадастровий номер 5123755300:02:006:0370, яка розташована на території Великодолинської селищної ради за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, смт. Великодолинське, СК «Механізатор» придбані під час перебування сторон у шлюбі, тому відповідно до ст. 60 СК України є об`єктами права спільної сумісної власності подружжя. Враховуючи, що спірний житловий будинок, та земельна ділянка набуті сторонами за час шлюбу, та є об`єктами спільної сумісної власності подружжя, вони підлягають поділу між сторонами з урахуванням презумпції рівності часток подружжя в спільному майні. За вказаних обставин суд задовольняє позов та визнає за [PERSON] право власності на частку садового будинку з господарчими будівлями та спорудами під [ADDRESS] , та на частку земельної ділянки № [NUMBER] площею 0,0600 га, кадастровий номер 5123755300:02:006:0370 за адресою садівничий кооператив «Механізатор», смт. смт. Великодолинське, Овідіопольський район, Одеська область, та визнає за [PERSON] право власності на частку садового будинку з господарчими будівлями та спорудами під [ADDRESS] , та на частку земельної ділянки № [NUMBER] площею 0,0600 га, кадастровий номер 5123755300:02:006:0370 за адресою садівничий кооператив «Механізатор», смт. смт. Великодолинське, Овідіопольський район, Одеська область. Разом із тим позивач просить стягнути з відповідача понесені витрати на професійну правову допомогу в розмірі 45000 гривень. Відповідач у відзиві вказала, що категорично заперечує щодо вимоги про стягнення судових витрат, оскільки розмір вказаних позивачем витрат є завищеним та неспівмірним, а тому не відповідає дійсності, а тому така вимога не може бути задоволеною. Щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу, то слід зазначити наступне. За змістом ч. 1 п. 1 ч. 3?ст. 133 ЦПК України?судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Статтею 137 ЦПК України, передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Згідно з ч. 8?ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою. Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. Розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом (професійна правнича допомога) робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо,

Outcome: approved