Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-20 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про зменшення розміру аліментів. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що у 01.07.2020 між ним та [PERSON] укладено шлюб, який розірвано рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 09.08.2024. Від шлюбу сторони мають спільну дитину [PERSON] . Заочним рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 12.06.2024 з нього стягнуто аліменти на користь [PERSON] на утримання їх дитини [PERSON] в розмірі від заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 07.05.2024 і до досягнення дитиною повноліття. Вказує, що у зв`язку з отриманим під час проходження військової служби пораненням, погіршенням стану здоров`я, його матеріальне становище погіршилося, що унеможливлює здійснення виплат аліментів у визначеному розмірі без втрати можливості належного забезпечення себе. З огляду на це, з метою стабілізації власного матеріального становища, враховуючи потребу у постійному лікуванні, просив зменшити розмір аліментів до 1/10 частини заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 07.05.2024 і до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 02.06.2025 у справі відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження з викликом учасників провадження та призначено до розгляду у судове засідання на 25.06.2025, про що сторін повідомлено у встановленому законом порядку. 05.12.2024 представник відповідача [PERSON] адвокат Цибульська О.В. подала відзив на позовну заяву, просила відмовити в позові, на момент ухвалення судового рішення про стягнення аліментів позивач вже мав поранення, на які посилається у позовній заяві, відповідач не подавала рішення суду на виконання проявивши співчуття до стану позивача, отримувала від позивача аліменти у розмірі 3500 грн, навіть не щомісячно, всі надані позивачем медичні документи підтверджують набуття ним поранень ще у 2022 році, тобто до ухвалення судового рішення про стягнення аліментів, таким чином з моменту винесення зазначеного судового наказу майновий стан чи стан здоров`я позивача не змінився, позивач не надав докази розміру його доходів, є працездатним за умов не важкої фізичної праці, таким чином позовні вимоги позивача є необґрунтованими. (а.с. 41-44) 07.02.2025 представник позивача [PERSON] адвокат Чальцев Д.В. подав відповідь на відзив, позовні вимоги підтримав з підстав, зазначених у позові, твердження сторони відповідача про те, що майновий стан позивача не змінився не відповідає дійсності, адже позивач на даний момент є не працевлаштованим, отримує лише пенсію. (а.с. 71-73) 30.06.2025 представник відповідача [PERSON] адвокат Цибульська О.В. подала заперечення на відповідь на відзив, проти позову заперечила з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. (а.с. 90-93) Представник позивача [PERSON] адвокат Чальцев Д.В. в судовому засіданні підтримав позов у повному обсязі, просив врахувати, що він був військовослужбовцем, його стан здоров`я після поранення, матеріальний стан у зв`язку зі зменшенням розміру доходу є підставою для зменшення розміру аліментів. Представник відповідача [PERSON] адвокат Цибульська О.В. заперечила позов, факт погіршення матеріального становища відповідача є недоведеним. Дослідивши письмові матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне. Шляхом вільного доступу до Єдиного державного реєстру судових рішень судом встановлено, що судовим рішенням, ухваленим Вишгородським районним судом Київської області від 12.06.2024 у справі №363/2225/24 із [PERSON] стягнуто аліменти на утримання дитини [PERSON] в розмірі від заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 07.05.2024 і до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до копії посвідчення серії [NUMBER] [PERSON] , [INFO] , є учасником бойових дій з 04.06.2015. (а.с. 12) Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] [PERSON] народилася [INFO] від батьків [PERSON] та [PERSON] (а.с. 11) Згідно медичної документації виписки із медичної картки №4650, довідки №404 державної установи «Головний медичний центр Міністерства внутрішніх справ України» Госпітальної військово лікарської комісії, епікризу етапного з медичної картки №6591/2024, свідоцтва про хворобу №884/ [NUMBER] [INFO] (в/ч [NUMBER] ), довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12ААД №024004 вбачається, що [PERSON] був військовослужбовцем Збройних Сил України, 21.09.2022 отримав чисельні вогнепальні осколкові поранення, зокрема, закриту черепно-мозкову травму, під час виконання обов`язку із захисту Батьківщини, визнаний непридатним до військової служби, може займатися не важкою фізичною працею. (а.с. 13-21) Відповідно до довідки-розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 05.06.2025 №61738, станом на 01.06.2025 заборгованість [PERSON] становить 88370,05 грн. (а.с. 45-47) Згідно договору про догляд за дитиною у недержавному художньо-мовному дитячому садку «Пухатек» у м. Румі від 10.06.2025, вартість перебування дитини у вказаному закладі становить 900 злотих на місяць без врахування додаткових оплат. (а.с. 48-51) Відповідно до індивідуальних відомостей про застраховану особу [PERSON] з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, за перші 7 місяців звітного 2024 року позивач отримав дохід у розмірі 192726,35 грн. (а.с. 78-79) Згідно довідки Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області від 15.05.2025 №220/0203-10, [PERSON] з 20.07.2024 перебуває на обліку та одержує пнсію по інвалідності у розмірі 10469,91 грн. (а.с. 80) Правовідносини між сторонами, які виникли на підставі вищенаведених фактичних обставин, регламентуються такими правовими нормами. Відповідно до\~ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства", кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. За змістом ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН, ратифікованої\~постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, яка набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки чи інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Частиною першою статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або, у відповідних випадках, законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. У ч. 2\~ст. 51 Конституції України,\~ст. 180 СК України\~закріплено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Статтею 141 СК України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них. Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного суду України від 15.05.2006 №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства,материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Верховний Суд України в постанові від 05 лютого 2014 року в справі №6-143цс13 дійшов висновку, що з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). При розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст. 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст. 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). Враховуючи зміст ст.ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Згідно із ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3.1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3.2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Щодо позовних вимог суд дійшов наступних висновків за результатами розгляду. Частиною 3 ст. 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків (ст. 76 ЦПК). Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК). Частиною першою статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Аналіз вищезазначених норм свідчить, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Особа, яка є платником аліментів, може звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину, якщо змінилось матеріальне становище або сімейний стан платника або одержувача аліментів. Таким чином зміна матеріального стану є окремою підставою для зміни розміру аліментів. При цьому суд, вирішуючи питання про зміну розміру аліментів, має враховувати й інші обставини, передбачені статтею 182 СК України, насамперед з метою якнайкращого забезпечення інтересів дитини. Особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів. З аналізу даних правових норм вбачається, що при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів, слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі. Із зазначених норм закону також випливає те, що зміна розміру аліментів, визначеного рішенням суду, є правом суду, а не його обов`язком та може бути застосовано при наявності відповідних обставин для цього. Звертаючись до суду з даним позовом, [PERSON] , як на підставу для зменшення розміру аліментів, посилався на зміну його майнового стану внаслідок поранення та звільнення з військової служби. Разом з цим, позивачем суду першої інстанції не було надано доказів, що його матеріальний стан погіршився із моменту ухвалення рішення суду про стягнення з нього аліментів, у зв`язку з отримання бойового поранення, оскільки вказане поранення набуте позивачем ще у 2022 році, тобто вказані обставини вже мали місце при ухваленні рішення про стягнення з нього аліментів. Твердження позивача про зменшення розміру його доходів, що ускладнює виконання ним рішення суду про стягнення аліментів, суд не приймає, оскільки розмір аліментів визначений в частині від усіх доходів. Таким чином, навіть при зменшенні розміру доходів позивача, одночасно зменшується і розмір аліментів, який підлягає до сплати позивачем на користь відповідача, що не є обставиною, яка ускладнює виконання позивачем рішення суду про стягнення з нього аліментів на утримання дитини. Дослідивши наявні у матеріалах справи докази, суд вважає, що позивач не надав суду достатніх доказів на підтвердження того, що з моменту стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини погіршився його матеріальний стан. Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що обставини, що наводить позивач в обґрунтування та на підтвердження заявлених вимог, в розумінні вищезазначених норм матеріального закону ст.\~192\~СК України не є істотними та достатніми для зменшення визначеного за рішенням суду розміру аліментів. Позивачем не додано достатніх доказів на підтвердження факту погіршення матеріального становища у зв`язку із лікуванням від отриманого поранення (квитанції про сплату за лікування, купівлю ліків, рахунків по сплаті за лікування тощо). Враховуючи, що позивачем не надано доказів на підтвердження факту зміни матеріального становища платника аліментів, суд не вбачає підстав для зменшення розміру стягуваних з нього аліментів. Враховуючи викладене, суд прийшов до висновку щодо відмови у задоволенні позовних вимог. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed