Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-28 00:00:00

До Макарівського районного суду Київської області 30 грудня 2024 року звернулося Товариство з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Альфа-Гранд із позовною заявою до [PERSON] , третя особа: Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київській області про звільнення майна з-під арешту. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що між Відкритим акціонерним товариством Комерційний банк «Надра», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра» та [PERSON] 21 липня 2008 року укладений Кредитний договір № 315/П/74/2008-840, відповідно до якого банк надав позивальнику кредитні кошти у розмірі 204 241,81 доларів США, а позичальник взяла на себе зобов`язання з повернення кредиту та сплати відсотків відповідно до умов кредитного договору. З метою забезпечення виконання зобов`язань за цим кредитним договором між ВАТ КБ «Надра» та [PERSON] укладений Іпотечний договір, посвідчений 21.07.2008 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Войнарскою І.А., зареєстрованим у реєстрі за № 2442. За цим договором предметом іпотеки є нерухоме майно, а саме: земельна ділянка, площею 0,250 га, розташована за адресою: Київська область, Макарівський район, с. Липівка, цільове призначення - для будівництва та обслуговування жилого будинку, кадастровий номер 3222783801:01:004:0021. За результатами відкритих торгів (аукціону) з продажу права вимоги за кредитним договором його переможцем стало Товариство з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Фонд гарантування інвестицій». Надалі між ПАТ «КБ «Надра» та ТОВ «ФК «ФГІ» укладений Договір про відступлення права вимоги від 07 травня 2020 року № GL3N217046_ПВ216, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швець Р.О. за реєстровим № 1557. За умовами цього договору ПАТ «КБ «Надра» відступило ТОВ «ФК «ФГІ» права вимоги до [PERSON] , що належали первісному кредитору на підставі кредитного договору та договору іпотеки, а ТОВ «ФК «ФГІ» набуло зазначені вимоги. Згодом, 03 червня 2024 року між ТОВ «ФК «ФГІ» та ТОВ «Факторингова компанія Альфа-Гранд» укладені: Договір про відступлення права вимоги № 315/П/74/20080840-1 та Договір про відступлення права вимоги за договором іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу 03.06.2024 за реєстровим № 429. У зв`язку із невиконанням [PERSON] зобов`язань за Кредитним договором від 21.07.2008 № 315/П/74/2008-840, як іпотекодержатель нерухомого майна, позивач 01 жовтня 2024 року звернувся до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Задорожного О.С. із заявою щодо звернення стягнення на предмет іпотеки, у межах пункту 5.3 Договору Іпотеки, у тому числі, шляхом продажу предмета іпотеки іпотекодержателем від свого імені будь-якій особі-покупцеві на підставі договору купівлі-продажу. Однак, приватний нотаріус у листі від 03.10.2024 № 168-01-16 повідомив, що на земельну ділянку накладений арешт, а тому не можливо посвідчити договір купівлі-продажу. Згідно з Інформаційною довідкою від 17.06.2024 № 383231605 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна земельної ділянки, площею 0,250 га, кадастровий номер 3222783801:01:004:0021, 26.08.2014 внесено запис про арешт на підставі постанови головного державного виконавця Шмідт К.В. у ВП № [NUMBER], номер обтяження: 6788849. ТОВ «Факторингова компанія Альфа-Гранд» звернулося до Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київській області із заявою щодо надання інформації в межах якого виконавчого провадження було накладено зазначене обтяження та просило повідомити про стан відповідного виконавчого провадження. Листом від 14 листопада 2024 року № 28794/3.1-31 Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київській області повідомило про знищення матеріалів виконавчого провадження в межах якого було накладений арешт на земельну ділянку кадастровий номер 3222783801:01:004:0021. Оскільки, товариство позбавлене можливості реалізувати своє право на звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовому порядку, вимушене звернутися до суду. Суд ухвалою від 03 лютого 2025 року прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі. Розгляд справи постановив здійснювати в порядку загального позовного провадження та призначив підготовче засідання на 12 березня 2025 року. Встановив відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Суд ухвалою від 14 травня 2025 року закрив підготовче провадження у справі та призначив справу до розгляду по суті у судовому засіданні на 29 липня 2025 року. Сторони належним чином повідомленні, у судове засідання не з`явились. Від позивача надійшло клопотання про проведення розгляду справи без його участі, позов підтримує та просить задовольнити. Відповідач відзиву на позовну заяву не подала, конверти із судовими повістками повернуті до суду із відмітками «адресат відсутній за вказаною адресою», що з урахуванням пункту 4 частини восьмої статті 128 Цивільного процесуального кодексу України вважається належним повідомленням про розгляд справи. Третя сторона, належним чином повідомлена у судові засідання не з`явилась, пояснень щодо позову не надала. Відповідно у встановлений судом строк відповідач на адресу суду відзиву на позовну заяву не надав, у зв`язку із чим суд відповідно до частини восьмої статті 178 Цивільного процесуального кодексу України вирішує справу за наявними матеріалами. У зв`язку із відсутністю учасників справи, відповідно до частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов таких висновків. Відповідно до частин першої-четвертої статті 10 Цивільного процесуального кодексу України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. За частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до статті 16 Цивільного кодексу України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Відповідно до Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ (Постанова № 5) від 03 червня 2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» спори про право цивільне, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства. Позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідачами в справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби, а також відповідний орган доходів і зборів, банк та іншу фінансову установу, які у випадках, передбачених законом, виконують судові рішення. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Зазначені приписи покладають на державу позитивні зобов`язання забезпечити непорушність права приватної власності та контроль за виключними випадками позбавлення особи права власності не тільки на законодавчому рівні, а й під час здійснення суб`єктами суспільних відносин право реалізаційної та правозастосовчої діяльності. Обмеження позитивних зобов`язань держави лише законодавчим врегулюванням відносин власності без належного контролю за їх здійсненням здатне унеможливити реалізацію власниками належних їм прав, що буде суперечити нормам Конституції України та Конвенції. Статтею 41 Конституції України гарантовано, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Відповідно до частини першої статті 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 319 Цивільного кодексу України визначено, що власник володіє, користується розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом (стаття 328 Цивільного кодексу України). Загальні засади цивільного законодавства визначені у статті 3 Цивільного кодексу України, до яких належать, зокрема, неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом, справедливість, добросовісність та розумність. Згідно зі статтею 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу. Указані норми визначають непорушність права власності та неможливість позбавлення чи обмеження особи у здійсненні нею права власності. Водночас за статтею 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Як вбачається з матеріалів справи, позивач набув право вимоги до [PERSON] за Кредитним договором від 21 липня 2008 року № 315/П/74/2008-840 та є іпотекодержателем земельної ділянки, площею 0,250 га, розташована за адресою: Київська область, Макарівський район, с. Липівка, цільове призначення - для будівництва та обслуговування жилого будинку, кадастровий номер 3222783801:01:004:0021 на підставі Договору про відступлення права вимоги № 315/П/74/20080840-1 та Договору про відступлення права вимоги за договором іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу 03.06.2024 за реєстровим № 429. Зокрема, зі змісту листа Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київській області від 14.11.2024 № 57374/3.1-24 вбачається, що у відділі перебувало на виконанні виконавче провадження № [NUMBER] з виконання виконавчого напису від 21.05.2014 № 3540 виданого приватним нотаріусом КМНО Верновською О.В. про звернення стягнення на земельну ділянку, площею 0,250 га, кадастровий номер 3222783801:01:004:0021, власницею якої є [PERSON] . Заборгованість [PERSON] перед ПАТ «КБ «Надра», за рахунок коштів вилучених від реалізації у встановленому порядку переданого в іпотеку майна, задовольнити вимоги ПАТ «КБ «Надра» в сумі 417 097 доларів США, що еквівалентно в гривні 4 216 522,06 грн, виручену від реалізації предмету іпотеки, перерахувати для погашення заборгованості на МФО 380764 в ПАТ «КБ «Надра». Державний виконавець 29.01.2015 на підставі пункту 6 частини першої статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції Закону, що діяла на день прийняття) виніс постанову про повернення виконавчого документа стягувачу, а саме: виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо у боржника відсутнє визначене виконавчим документом майно, яке він за виконавчим документом має передати стягувачу, або майно, на яке необхідно звернути стягнення з метою погашення заборгованості (крім коштів), а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними. Більш детальної інформації щодо цього виконавчого провадження надати не можливо, оскільки матеріали його знищені за строками зберігання. Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчепровадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Заходами примусового виконання рішень є, звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом (стаття 10 Закону України «Про виконавче провадження». Згідно із частиною першою статті 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Згідно із статтею 57 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Відповідно до частини четвертої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; підстави, передбачені пунктом 1 та підпунктом 2 пункту 10-4 розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону; отримання виконавцем від Державного концерну «Укроборонпром», акціонерного товариства, створеного шляхом перетворення Державного концерну «Укроборонпром», державного унітарного підприємства, у тому числі казенного підприємства, яке є учасником Державного концерну «Укроборонпром» або на момент припинення Державного концерну «Укроборонпром» було його учасником, господарського товариства, визначеного частиною першою статті 1 Закону України «Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності», звернення про зняття арешту в порядку, передбаченому статтею 11 Закону України «Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності». Згідно із частиною п`ятою статті 59 Закону України «Про виконавче провадження», у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. Відповідно до частини першої статті 2 Цивільного процесуального кодексу України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Зазначеними приписами саме на суд покладено виконання позитивних зобов`язань держави щодо вирішення спорів між учасниками юридичного конфлікту, які виникають між ними у відносинах власності при реалізації належних їм правомочностей. Відповідно до статті 263 Цивільного процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Варто зауважити, що застосування арешту майна боржника ,як обмежувального заходу, не повинно призводити до порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, що свідчить про необхідність його застосування виключно у випадках та за наявності підстав, визначених законом. У цьому випадку виконавче провадження № [NUMBER] в рамках, якого накладений арешт на земельну ділянку, не існує, матеріали провадження знищені за закінченням строку зберігання. Крім того суд встановив, що виконавчий документ в межах зазначеного виконавчого провадження повернутий стягувачу. З огляду на такі обставини, що виконавче провадження, у якому було накладений арешт на земельну ділянку, іпотекодержателем якої є позивач, наразі відсутнє на примусовому виконанні, скасування арешту в позасудовому порядку неможливо, тож позивач в інший спосіб, крім звернення до суду з позовом про зняття арешту для захисту свого порушеного права власності не може, а тому суд дійшов висновку, що права останнього необхідно захисти, шляхом зняття арешту з майна, накладеного постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Київській області Шмітд К.В. від 29.07.2014 у виконавчому проваджені № [NUMBER]. На підставі викладеного,

Outcome: approved