Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-03 00:00:00

[PERSON] звернулась до Солом`янського районного суду міста Києва із заявою, у якій просила встановити факт смерті [PERSON] , [INFO] , який зник безвісти під час забезпечення оборони та з метою недопущення сил противника поблизу населеного пункту Українськ Покровського району Донецької області 13 вересня 2024 року при безпосередній участі у бойових діях та здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії рф, що пов`язане з виконанням обов`язків військової служби із захисту Батьківщини. В обґрунтування заявлених вимог зазначає, що заявник є матір`ю [PERSON] . Відповідно до бойового наказу командира другого механізованого батальйону вч від 09 квітня 2024 року №9, група військовослужбовців залучена до виконання бойових завдань поблизу населеного пункту Українськ, Покровського району, Донецької області, у цю групу входив стрілець-санітар третього механізованого взводу третьої механізованої роти другого механізованого батальйону вч [NUMBER] солдат [PERSON] 13.09.2024 після чергового мінометного обстрілу зв`язок із солдатом [PERSON] обірвався. Встановлення зазначеного факту заявнику необхідно для отримання свідоцтва про смерть. Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 07 липня 2025 року заяву прийнято до розгляду та відкрито окреме провадження. У судовому засіданні представник заявника підтримала подану заяву, просила її задовольнити та встановити факт смерті особи, яка пропала без вісті. Заявник у судовому засіданні підтримала свого представника та просила заяву про встановлення факту смерті задовольнити . Інші учасники справи у судове засідання не з`явились, були повідомлені належним чином про дату, час та місце судового розгляду. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що заявник [PERSON] є матір`ю [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією повторного свідоцтва про народження серії [NUMBER] . Відповідно до копії сповіщення на безвісти зниклого тво начальника [INFO] від 19 лютого 2025 року №2851, солдат [PERSON] , [INFO] , стрілець-санітар 3 механізованого відділення 3 механізованого взводу 3 механізованої роти [NUMBER] механізованого батальйону вч [NUMBER] , призваний на військову службу під час мобілізації 21 червня 2024 року [INFO] , безвісти зник 13 вересня 2024 року при захисті Батьківщини, виконуючи військовий обов`язок, під час ведення бойових дій поблизу н.п. Українськ, Покровського району, Донецької області. Згідно з копією витягу із наказу командира вч [NUMBER] від 27 листопада 2024 року №1211 «Про результати службового розслідування стосовно солдата [PERSON] », вважати стрільця-санітара третього механізованого відділення третього механізованого взводу третьої механізованої роти другого механізованого батальйону військової частини [NUMBER] солдата [PERSON] таким, що зник безвісти під час здійснення противником штурмових дій в районі населеного пункту Українськ Покровського району Донецької області [INFO] на позиції, при безпосередній участі у бойових діях та здійсненні ним заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії рф, що пов`язане з виконанням обов`язків військової служби із захисту Батьківщини. Зникнення безвісти солдата [PERSON] не є наслідком вчинення дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння. Відповідно до п.5 ч.2 ст.293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. У відповідності до п.8 ч.1 ст.315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Як роз`яснено у п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31 березня 1995 року №5, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Відповідно до п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31 березня 1995 року №5, заявник зобов`язаний обґрунтувати свою заяву посиланнями на докази, що достовірно свідчать про смерть особи у певний час і за певних обставин. При цьому слід мати на увазі, що встановлення зазначених підстав факту смерті відрізняється від встановлення факту реєстрації смерті та від оголошення особи померлою. На відміну від факту смерті особи, який встановлюється судом за умови підтвердження доказами, що ця подія мала місце у певний час та за певних обставин, громадянин може бути оголошений в судовому порядку померлим у разі встановлення обставин, зазначених у ст.46 ЦК, на підставі яких суд робить вірогідне припущення про смерть громадянина, коли немає доказів про факт його смерті. У цих справах суд визнає днем смерті громадянина, оголошеного померлим, день його гаданої смерті, якщо він пропав без вісті за обставин, які загрожували смертю або давали підстави припускати його загибель від певного нещасного випадку, а в інших випадках днем смерті вважається день набрання законної сили рішення суду про оголошення громадянина померлим. За таких обставин, враховуючи надані та досліджені у судовому засіданні докази, суд дійшов висновку, що заявником не надано достатніх доказів, які б достовірно свідчили про смерть її сина. Так само, заявник не посилався та не повідомив про наявність доказів, які б достовірно свідчили про смерть особи у певний час і за певних обставин. Відповідно до вимог ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно зі ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Натомість, надані суду докази свідчать про те, що [PERSON] пропав безвісти у зв`язку із воєнними діями, що є підставою для оголошення його померлим за наявності передбачених законом підстав. Так, у відповідності до ч.2, 3 ст.46 ЦК України фізична особа, яка пропала безвісти у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена судом померлою після спливу двох років від дня закінчення воєнних дій. З урахуванням конкретних обставин справи суд може оголосити фізичну особу померлою і до спливу цього строку, але не раніше спливу шести місяців. Фізична особа оголошується померлою від дня набрання законної сили рішенням суду про це. Фізична особа, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави припустити її загибель від певного нещасного випадку або у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена померлою від дня її вірогідної смерті. Відповідно до змісту ст.305 ЦПК України заява про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою подається до суду за місцем проживання заявника або за останнім відомим місцем проживання (перебування) фізичної особи, місцеперебування якої невідоме, або за місцезнаходженням її майна. Згідно з ч.1 ст.306 ЦПК України у заяві про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою повинно бути зазначено: для якої мети необхідно заявникові визнати фізичну особу безвісно відсутньою або оголосити її померлою: обставини, що підтверджують безвісну відсутність фізичної особи, або обставини, що загрожували смертю фізичній особі, яка пропала безвісти, або обставини, що дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку. Громадянин може бути оголошений в судовому порядку померлим у разі встановлення обставин, на підставі яких суд робить вірогідне припущення про смерть громадянина. Оголошення фізичної особи померлою - це ствердження судовим рішенням припущення про смерть даної особи, тобто, констатація високого ступеня ймовірності смерті. Встановлення факту смерті особи можливо, якщо суд па підставі незаперечних доказів ствердить, тобто доведе обставини, які вірогідно свідчать про смерть особи у точно визначений час обставини, за яких настала смерть і факт неможливості реєстрації органом державної факту смерті. У цих справах суд визнає днем смерті громадянина, оголошеного померлим, день його гаданої смерті, якщо він пропав безвісті за обставин, які загрожували смертю або давали підстави припускати його загибель від певного нещасного випадку, а в інших випадках днем смерті вважається день набрання законної сили рішення суду про оголошення громадянина померлим. Тобто, особливістю цієї категорії справ є те, що висновок суду про оголошення фізичної особи померлою ґрунтується на юридичному припущенні смерті особи (правова презумпція). Розглядаючи справу вказаної категорії, судам слід, окрім іншого, з`ясовувати, чи може відсутність особи умисною, тобто, чи не переховується вона від правоохоронних органів з метою уникнення юридичної відповідальності. Схожий за змістом висновок висловлено у постановах Верховного Суду від 06 листопада 2019 року у справі №226/3053/18 та від 07 липня 2021 року у справі №390/1443/19. Аналізуючи норми права, підставою для оголошення особи померлою є не факти, які свідчать про її загибель, а обставини, що дають підставу припускати смерть такої особи. Крім того, ч.3 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» передбачено, що загиблий (померлий) військовослужбовець виключається із списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) з наступного після загибелі (смерті) дня, військовослужбовець, визнаний у встановленому законом порядку безвісно відсутнім або оголошений померлим, - з дня набрання законної сили рішенням суду. Також, Закон України «Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин» визначає правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин, та забезпечує правове регулювання суспільних відносин, пов`язаних із набуттям правового статусу осіб, зниклих безвісти за особливих обставин, з обліком, розшуком та соціальним захистом таких осіб і членів їхніх сімей. Для цілей цього Закону особливими обставинами вважаються збройний конфлікт, воєнні дії, тимчасова окупація частини території України, надзвичайні ситуації природного чи техногенного характеру. Згідно з ч.3 ст.4 Закону України «Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин» надання особі статусу зниклої безвісти за особливих обставин відповідно до цього Закону не позбавляє її родичів або інших осіб права звернення до суду із заявою про визнання такої особи безвісно відсутньою чи оголошення її померлою у порядку, передбаченому законодавством. Аналіз норм права дає підстави для висновку, що за даних обставин заявник може звернутися до суду із заявою про визнання військовослужбовця безвісно відсутнім або оголошення померлим, а не про встановлення факту його смерті. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що заява задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed