Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-16 00:00:00

До суду надійшла позовна заява [PERSON] , яка просить позбавити батьківських прав [PERSON] стосовно його сина - [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування позовної заяви позивач зазначила, що вона є матір`ю [PERSON] , [INFO] , батьком в свідоцтві про народження дитини зазначений [PERSON] . Відповідач протягом тривалого часу (ще з малолітнього віку дитини), свідомо ухиляється від виконання батьківських обов`язків щодо сина [PERSON] , не проявляє турботи, не займається та не бажає займатися його вихованням. Вказала, що зверталась із суду із заявою про стягнення аліментів з відповідача , проте, останній не виконував рішення суду, тому його заборгованість зі сплати аліментів на утримання сина, становить 261223,69 грн. Таким чином, позивач вказала, що, враховуючи поведінку відповідача, який не бере жодної участі у вихованні, розвитку, оздоровленні та лікуванні дитини, не переймається її духовним та культурним розвитком, просила суд позовні вимоги задовольнити. В судове засідання позивач та її представник не з`явились, про місце, дату і час слухання справи повідомлені своєчасно і належним чином. Представником позивача - адвокатом Литвинець Ю.В. надано суду заяву про розгляд справи за його відсутності та за відсутності позивача, позовні вимоги підтримали в повному обсязі, не заперечували проти ухвалення заочного рішення по справі. Відповідач в судове засідання не з`явився, про місце, дату і час слухання справи повідомлений своєчасно і належним чином, причину неявки суду не повідомив. Представники третіх осіб до суду не з`явились, надали письмові заяви з проханням розглядати справу за їх відсутності. Враховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. У відповідності до приписів ст. 280 ЦПК України суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, приходить до наступного висновку. Так, згідно свідоцтва про народження [NUMBER] , виданого 25.03.2009 року Комінтернівським відділом реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції, 25.03.2009 року, зроблений актовий запис № 197 про народження [PERSON] , [INFO] , батьками якого є - [PERSON] та [PERSON] (а.с. 8). Згідно Довідки про внесення відомостей до Єдиного державного демографічного реєстру - [PERSON] проживає у [ADDRESS] (а.с. 6). Інформацією, наданою директором Академічного ліцею «Вибір» від 25.11.2024 року, встановлено, що [PERSON] , [INFO] , навчався в 9А класі Академічного ліцею «Вибір». За час навчання батько [PERSON] , [PERSON] , 1983 року народження, школу не відвідував, успішністю сина не цікавився, на батьківські збори не проходив. У позакласних та позашкільних заходах участі не брав. Вихованням дитини займалася мати учня [PERSON] (а.с. 10). Як вбачається з Довідки Запорізького авіаційного фахового коледжу ім. О.Г. Івченка - у вихованні, навчанні та житті сина [PERSON] , який є студентом 1 курсу, групи АКТ-2, батько, [PERSON] , [INFO] , участі не бере (а.с. 7). Згідно характеристики Запорізького авіаційного фахового коледжу ім. О.Г. Івченка, в якому [PERSON] є студентом за спеціальністю 134 «Авіаційна та ракетно-космічна техніка» з 01.09.2024 року. Батько, [PERSON] , зі слів матері, із дитиною не спілкується, з сім`єю не проживає. У вихованні дитини не бере участі. З класним керівником на зв`язок не виходив, з викладачами не спілкувався, на батьківські збори не з`являвся (а.с. 11). Як вбачається з розрахунку заборгованості по аліментам - борг по аліментам [PERSON] за виконавчим провадженням № [NUMBER] про стягнення на користь [PERSON] аліментів у розмірі частки з усіх видів заробітку на утримання сина - [PERSON] , [INFO] , починаючи з 24.01.2011 року, станом на 30.08.2024 року становить 261223,69 грн. (а.с.12-13). З письмових пояснень [PERSON] від 29.01.2025 року, наданих начальнику відділу по Дніпровському району служби (управління) у справах дітей Запорізької області вбачається, що дитина обізнаний про звернення його матері до суду із позовною заявою про позбавлення батьківських прав його батька [PERSON] , позовні вимоги дитина підтримав в повному обсязі, вказав, що батька ніколи не бачив. Коли йому виповнилось один рік, мати разом з ним переїхала з міста Харкова до міста Запоріжжя. З того часу ,, його батько не намагався з ним спілкуватись ані по телефону, ані іншими способами, подарунків ніколи не дарував, зі святами ніколи не вітав. Здоров`ям та життям не цікавився (а.с. 55). Як вбачається з письмових пояснень Департаменту Служб у справах дітей ХМР, під час розгляду питання щодо доцільності/недоцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно неповнолітнього сина, [PERSON] , [INFO] , Департаментом служб у справах дітей Харківської міської ради з`ясовано, що дитина, разом з матір`ю, [PERSON] , мешкає за адресою: [ADDRESS] . Таким чином, письмовий висновок щодо розв`язання спору надає орган опіки та піклування за місцем проживання дитини в особі районної Адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району, яка проводить співбесіду з матір`ю, дитиною, обстежує умови проживання неповнолітнього, з`ясовує усі обставини, що стосуються справи. Вказали, що [PERSON] запрошувався на співбесіду, але не з`явився письмові пояснення не надав (а.с. 94-95). Згідно письмових пояснень районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району з громадянином [PERSON] орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району не може провести відповідну роботу для вирішення питання щодо надання висновку доцільності позбавлення батьківських права відповідача, провести обстеження житлово-побутових умов батька, запросити його на засідання комісії з питань захисту прав дитини районної адміністрації, оскільки вказаний громадянин не є мешканцем Дніпровського району м. Запоріжжя (а.с. 83-85). Відповідно до правових висновків Верховного Суду (дивитись, наприклад, постанову від 28 січня 2021 року у справі № 753/6498/15-ц, також постанови Великої Палати Верховного Суду від 13 червня 2018 року у справі № 500/6325/17, від 04 липня 2018 року у справі № 496/4271/16-а (К/9901/29090/18)) висновок органу опіки та піклування не містить ознак рішення суб`єкта владних повноважень, оскільки не є нормативно-правовим актом чи правовим актом індивідуальної дії - він не породжує прямих юридичних наслідків для сторін та безпосередньо не впливає на їх права й обов`язки, тобто є фактично джерелом доказування при наявності цивільного спору, оскільки несе виключно інформативний характер і на відміну від рішень органу опіки та піклування має рекомендаційний характер. Цьому документу може бути надана лише оцінка в сукупності з іншими доказами у справі при вирішенні по суті питання, для якого він був складений. Висновок органу опіки та піклування не породжує прямих юридичних наслідків для сторін та безпосередньо не впливає на їх права й обов`язки, тобто є фактично джерелом доказування при наявності цивільного спору, оскільки несе виключно інформативний характер і на відміну від рішень органу опіки та піклування має рекомендаційний характер. 06 травня 2020 року Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду в рамках справи № 753/2025/19, провадження № 61-1344св20 зазначили, що висновок органу опіки та піклування не є обов`язковим для суду (частини п`ять, шість ст. 19 СК України), такий висновок є доказом у справі, який підлягає дослідженню та оцінки судом. 11 грудня 2023 року Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду в рамках справи № 523/19706/19, провадження № 61-12112сво22 дійшли висновку щодо застосування норми права. Передбачена частинами четвертою та п`ятою статті 19 СК України обов`язковість висновку органу опіки та піклування у відповідних категоріях цивільних справ не може абсолютизуватися. У разі, якщо з тих чи інших причин такий висновок отримати не можна, суд має вирішити спір за наявними у справі доказами. Якщо з тих чи інших причин орган опіки та піклування відмовиться надати свій висновок у справі, де за приписами частин четвертої та п`ятої статті 19 СК України надання ним такого висновку є обов`язковим, ця обставина не означає неможливості розгляду та вирішення спору. Протилежний підхід є рівнозначним відмові у доступу до правосуддя і означав би порушення положень статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зазначений підхід має загальний характер і є цілком справедливим для випадків, коли не було отримано письмового висновку органу опіки та піклування при розгляді справ, де участь органу опіки та піклування є обов`язковою, з огляду на неможливість надати такий висновок, зокрема, у зв`язку із перебуванням дитини за межами країни, перебуванням дитини на непідконтрольній території, неможливості встановити місце фактичного перебування дитини з одним із батьків тощо. Таким чином, суд приходить до висновку про можливість розглянути справу на підставі наданих доказів. Так, положеннями ст.150 СК України, встановлено обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, в тому числі зобов`язання піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною освіти. Відповідно до ч.4 ст.155 Сімейного кодексу України, ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до Постанови Пленуму ВСУ № 3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Крім того, за приписами п.15,16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема становлення батьків до дітей. Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він, ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. З аналізу положень ст. 166 ЦПК України, вбачається, що позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини. Це означає, що позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. В рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» встановлено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов`язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, і судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. Таким чином, враховуючи те, що відповідач [PERSON] ухиляється від виховання сина, свідомо нехтує своїми обов`язками, не піклується про фізичний і духовний його розвиток, не цікавиться його навчанням, підготовкою до самостійного життя, зокрема, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на його фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу; не створює умов для отримання нею освіти, суд вважає необхідним позов задовольнити, позбавити батьківських прав відповідача, як такого, що ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню свого неповнолітнього сина. Питання про судові витрати суд вирішує у відповідності до ст. 141 ЦПК України. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved