Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-03 00:00:00

ТОВ "ФК "Кредит-капітал" через свого представника - адвоката Усенка М. І. звернулося до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № 19104-09/2024 від 15.09.2024 у розмірі 20 800,00 грн. В обґрунтування поданого позову позивач зазначив, що 15.09.2024 між ТОВ «Стар файненс груп» та [PERSON] був укладений договір про надання фінансового кредиту № 19104-09/2024 відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у сумі 6 500,00 грн зі сплатою процентів за користування кредитом та інших платежів та можливих штрафних санкцій, що передбачені кредитним договором. Відповідно до визначеного графіку сплати кредитних коштів повернення кредиту та сплата процентів відповідачем не були здійснені. ТОВ «Стар файненс груп» умови кредитного договору виконав у повному обсязі, надавши відповідачеві кредит на потрібну йому суму. Відповідач зі свого боку не виконав умови кредитного договору. 23.12.2024 між ТОВ «Стар файненс груп» та ТОВ «ФК «Кредит-капітал» був укладений договір факторингу № 23122024. Згідно умов укладеного договору, ТОВ «ФК «Кредит-капітал» набуло статус нового кредитора та отримало право грошової вимоги відносно осіб, які являлися боржниками ТОВ «Стар файненс груп» включно і до [PERSON] за договором про надання фінансового кредиту № 19104-09/2024 від 15.09.2024. Сума заборгованості відповідача становить 20\~800,00 грн, що встановлено із витягу з реєстру боржників до договору факторингу № 23122024 від 23.12.2024. Станом на дату звернення до суду із позовною заявою заборгованість відповідача перед позивачем становить 20\~800,00 грн та складається із заборгованості зі сплати тіла кредиту в сумі 6\~500,00 грн, заборгованості зі сплати відсотків у сумі 6 500,00 грн та заборгованості зі сплати штрафу у сумі 7 800,00 грн. Наведені обставини стали підставою для звернення до суду, тому позивач просить суд стягнути зі [PERSON] на його користь заборгованість за договором про надання фінансового кредиту № 19104-09/2024\~від 15.09.2024 в сумі\~20\~800,00\~грн та відшкодувати понесені ним судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 2\~422,40 грн та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 7 000, 00 грн. Ухвалою Чигиринського районного суду Черкаської області від 02.06.2025 провадження у справі відкрито за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. На підставі розпорядження заступника керівника апарату Чигиринського районного суду Черкаської області № 35 від 19 червня 2025 року у зв`язку зі звільненням судді [PERSON] у відставку проведено повторний автоматизований розподіл судової справи. Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.06.2025 головуючим суддею у вказаній цивільній справі визначений суддя Попельнюх А. О. Ухвалою Чигиринського районного суду Черкаської області від 27 червня 2025 року суддею Попельнюхом А. О. справа прийнята до свого провадження з призначення підготовчого судового засідання. Ухвалою Чигиринського районного суду Черкаської області від 07 липня 2025 року справу призначено до судового розгляду. Задоволено клопотання про витребування доказів. У судове засідання учасники не з`явилися. Представник позивача - адвокат Усенко М. І. у поданому клопотанні зазначив про розгляд справи у його відсутність. Відповідач [PERSON] , будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, причини неявки не повідомив. Правом подання відзиву на позовну заяву не скористався. За таких обставин суд, відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, з урахуванням згоди представника позивача на проведення заочного розгляду справи, дійшов висновку про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши наявні у матеріалах справи докази, судом встановлені такі обставини та відповідні їм правовідносини. Правовідносини, що виникли між сторонами спору, є договірними відносинами, пов`язаними із отриманням позики та відповідальності за порушення взятих на себе позичальником зобов`язань, тому до їх правового врегулювання застосуванню підлягають норми Розділу ІІ «Загальні положення про договір» та Глави 71 Розділу ІІІ «Окремі види зобов`язань» Книги П`ятої «Зобов`язальне право» Цивільного кодексу України. Також, при розгляді вказаної цивільної справи суд враховує загальні засади цивільного судочинства, зокрема принцип змагальності сторін, нормативне визначення якого надано у статті 12 Цивільного процесуального кодексу України, відповідно до якого кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням стороною процесуальних дій покладено на кожну із сторін. Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно до ч. 1 ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ч. 2 ст. 1047 ЦК України). Статтею 1054 Цивільного кодексу України регламентовано, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. Відповідно до ст. 13 Закону України "Про споживче кредитування" (Закон № 1734-VII) договір про споживчий кредит, договори про надання супровідних послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України "Про електронні документи та електронний документообіг", а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України "Про електронну комерцію"). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами. Примірник договору про споживчий кредит, укладеного у вигляді електронного документа та додатки до нього надаються споживачу у спосіб, що дозволяє встановити особу, яка отримала примірник договору та додатків до нього, зокрема шляхом направлення на електронну адресу або іншим шляхом з використанням контактних даних, зазначених споживачем під час укладення договору про споживчий кредит. Обов`язок доведення того, що один з оригіналів договору (змін до договору) був переданий споживачу, покладається на кредитодавця. Відповідно до ч. 1 ст. 14 Закону № 1734-VII договір про споживчий кредит укладається в порядку, визначеному цивільним законодавством України з урахуванням особливостей, визначених цим Законом. Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені статтею 203 Цивільного кодексу України, відповідно до якої зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Статтею 205 Цивільного кодексу України визначені вимоги до форми правочину, відповідно до вказаної норми регламентовано, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору (ч. 1 ст. 634 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною (ч. 2 ст. 638 ЦК України). Правові відносини у сфері електронної комерції під час вчинення електронних правочинів регламентовані Законом України «Про електронну комерцію» (Закон № 675-VIII). Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 3 Закону № 675-VIII електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття (ч. 1 ст. 11 Закону № 675-VIII). Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону № 675-VIII електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. У свою чергу частиною 5 статті 11 Закону № 675-VIII встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Відповідно до ч. 6 ст. 11 Закону № 675-VIII відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Вимогами ч. 8 ст. 11 Закону № 675-VIII передбачено, що у разі укладення електронного договору в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Інформаційна система суб`єкта електронної комерції, який пропонує укласти електронний договір, має передбачати технічну можливість особи, якій адресована така пропозиція, змінювати зміст наданої інформації до моменту прийняття пропозиції. Відповідно до статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону № 675-VIII). Судом встановлено, що 15 вересня 2024 року між ТОВ «Стар файненс груп» та [PERSON] був укладений договір про надання фінансового кредиту № 19104-09/2024, який підписаний відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором W2302 (а.с. 33-45). Відповідно до кредитного договору відповідач отримав кредит у розмірі 6 500,00 грн. Кредит надається загальним строком на 120 днів з 15.09.2024 (дата надання кредиту). Кінцевою датою погашення кредиту визначено 12.01.2025. Тип процентної ставки - фіксована (п. 1.1.-1.4. договору). Згідно з п. 1.4.1. договору денна процентна ставка становить 0,85 % та є незмінною протягом усього строку кредитування. Як передбачено п. 5.3. договору, у випадку прострочення клієнтом сплати платежів відповідно до термінів, встановлених у графіку платежів, товариство нараховує неустойку у вигляді штрафу в розмірі 100 % від суми простроченої заборгованості на наступний день після терміну сплати, встановленого у графіку платежів, за відповідний розрахунковий (платіжний) період та до дати погашення заборгованості з урахуванням обмежень, встановлених чинним законодавством України. Кредит надається позичальнику в безготівковій формі у національній валюті на рахунок клієнта з використанням картки № 5168-74хх-хххх-2649 (п. 1.6. договору). Укладаючи кредитний договір сторони погодили, що він укладається в електронній формі в особистому кабінеті позичальника та доступний зокрема через сайт товариства та/або відповідний мобільний додаток чи інші способи шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором (п. 2.1.-п. 2.6. договору). Перед підписанням договору відповідач заповнив заявку-анкету на отримання фінансового кредиту та ознайомився з паспортом споживчого кредиту щодо умов і правил кредитування, підписавши вказані документи електронним підписом одноразовим ідентифікатором W2302 (а.с. 25-32). Згідно довідки ТОВ «Стар файненс груп» (а.с. 53) відповідач [PERSON] ,\~з яким\~укладений договір\~про надання\~фінансового кредиту\~№ 19104-09/2024від 15.09.2024, ідентифікований. Акцепт (договір) підписаний позичальником із застосуванням електронного підпису одноразовим ідентифікатором W2302. Відповідно до інформаційної довідки № 20.1.0.0.0/7-250710/30142-БТ, наданої 16.07.2025 АТ КБ "ПриватБанк" на виконання ухвали суду про витребування доказів, ТОВ «Стар файненс груп» (а.с. 117) перерахувало 15.09.2025 грошові кошти у сумі 6 500,00 грн на картковий рахунок [NUMBER] . Вказаний картковий рахунок зазначений у п. 1.6. кредитного договору, що свідчить про належне виконання позичальником умов кредитного договору, а саме перерахування відповідачу коштів. Згідно розрахунку\~заборгованості за\~договором про\~надання фінансового\~кредиту №\~19104-09/2024від\~15.09.2024 (а.с. 49-51) за період з 15.09.2024 до 23.12.2024 відповідач не сплачував тіло кредиту, проценти за користування кредитом та нараховану суму штрафу. 23.12.2024 ТОВ «Стар файненс груп» та ТОВ «ФК «Кредит-капітал» уклали договір факторингу № 23122024 (а.с. 56-65). Згідно умов укладеного договору ТОВ «ФК «Кредит-капітал» набуло статус нового кредитора та отримало право грошової вимоги відносно осіб, які являлися боржниками ТОВ «Стар файненс груп». Згідно витягу з реєстру боржників до договору факторингу № 23122024, в тому числі і до [PERSON] \~за договором\~про надання\~фінансового кредиту\~№ 19104-09/2024від\~15.09.2024 (у сумі 12\~270,00 грн (а.с. 66). Надана суду платіжна інструкція № 9471 від 23.12.2024 підтверджує внесення плати за відступлення прав\~вимоги за\~договором про\~надання фінансового\~кредиту №\~19104-09/2024від\~15.09.2024 (а.с. 68). ТОВ «ФК\~«Кредит-капітал»\~листом за\~вих.\~№ 19104-09/2024-001\~від 23.12.2024\~попередило відповідача\~про відступлення\~прав вимоги\~за договором\~про надання\~фінансового кредиту\~№ 19104-09/2024від 15.09.2024 на підставі договору факторингу № 23122024 від 23.12.2024 та надало реквізити для погашення заборгованості (а.с. 48). А згідно досудової вимоги за вих. № С3514 від 21.05.2025 ТОВ «ФК «Кредит-капітал» повідомило відповідача про заміну кредитора та суму простроченої заборгованості (а.с. 69), яка, судячи з усього, останнім проігнорована. Як зазначалося\~вище,\~з наданого\~розрахунку заборгованості\~за договором установлено, що заборгованість [PERSON] на дату вимоги про погашення заборгованості складає 20 800,00 грн, з яких 6\~500,00 грн сума заборгованості за тілом кредиту, 6 500,00 грн сума заборгованості за відсотками та 7 800,00 грн сума заборгованості за штрафом. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст.\~512\~ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Тобто, відступлення права вимоги є одним із випадків заміни кредитора в зобов`язанні, яке відбувається на підставі правочину. Відступлення права вимоги може відбуватися, зокрема, внаслідок укладення договору: (а) купівлі-продажу чи міни (частина третя статті 656 ЦК України); (б) дарування (частина друга статті 718 ЦК України); (в) факторингу (глава 73 ЦК України). За змістом статей 514, 516\~ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Заміна кредитора в зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Водночас суд не погоджується з розміром нарахованих відповідачеві відсотків за договором та вважає необхідним провести власні розрахунки заборгованості з урахуванням погодженої сторонами у договорі процентної ставки саме 0,85 %/день (п. 1.4.1. договору) за період з 15.09.2024 до 23.12.2024 (100 днів). Так, заборгованість відповідача за відсотками становить 5 525,00 грн (6 500,00 грн х 0,85 %/день х 100 днів=5 525,00 грн). Ураховуючи наведене, судом установлено, що розмір простроченої заборгованості відповідача складає 5 525,00 грн, що не збігається із розрахунком заборгованості, де денна відсоткова ставка обрахована у розмірі 1 %/день, що не відповідає умовам договору. Відповідно до вимог статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). В силу ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння заміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 610 ЦК України, порушення зобов`язання є й невиконання або виконання, порушення умов, визначених змістом зобов`язання. Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконанням ним грошового зобов`язання. Також суд не погоджується із заявленою вимогою у частині стягнення неустойки, оскільки відповідно до п. 18 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеною статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. За таких обставин позовні вимоги у цій частині не підлягають до задоволення. Наведені висновки суду підтверджують наявність порушеного права позивача, яке підлягає судовому захисту шляхом стягнення з відповідача наявної заборгованості зі сплати основного боргу у сумі 6\~500,00 грн., зі сплати процентів у сумі 5 525,00 грн., а всього 12\~025,00 грн, відповідно, позов підлягає до часткового задоволення. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, відповідно до яких у зв`язку із задоволенням позову понесені позивачем судові витрати зі сплати судового збору в сумі 1 400,62 грн підлягають стягненню із відповідача пропорційно задоволеним вимогам (57,82 %). Щодо витрат на правничу допомогу у розмірі 7 000,00 грн суд дійшов таких висновків. Відповідно до ч.1 п. 1 ч. 3 ст. 133 та ч. 1 ч. 3 ст. 137\~ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно з ч. 8 ст.\~141\~ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Відповідно до ч. 4 ст.\~137\~ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, у тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (установлення їх дійсності та необхідності), а також критерію розумності їх розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст.41 конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними й неминучими, а їх розмір обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява №19336/04). У розумінні ст. 141 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволені яких позивачеві відмовлено. З матеріалів справи вбачається, що між ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» в особі [PERSON] та Адвокатським об`єднанням «Апологет» в особі адвоката, керуючого партнера Усенка М. І. укладений договір про надання правової (правничої) допомоги № 0103 від 01.03.2024 (а.с. 74). Відповідно до замовлення від 15.04.2025 до договору про надання правової (правничої) допомоги № 0103 від 01.03.2024 сторони узгодили надання Адвокатським об`єднанням правової (правничої) допомоги та прийняття послуг ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» відповідно до положень укладеного ними договору про надання правової (правничої) допомоги щодо заборгованості [PERSON] за кредитним догоовром (а.с. 75). На виконання договору про надання правової (правничої) допомоги № 0103 від 01.03.2024 надано детальний опис наданих послуг від 09.05.2025: усна консультація - 30 хвилин; ознайомлення з матеріалами кредитної справи - 2 години; погодження правової позиції клієнта у справі - 30 хвилин; складання позовної заяви з урахуванням правової позиції клієнта - 3 години 30 хвилин; подання до суду позовної заяви. Усього витрачено 6 годин 30 хвилин (а.с. 76). Відповідно до висновків Верховного Суду у постановах у справах № 922/445/19 від 03.10.2019 та № 329/766/18 від 02.09.2020 витрати на оплату правничої допомоги підлягають відшкодуванню незалежно від того, чи їх сторона вже сплатила чи ще має сплатити. Суд погоджується, що наведені у розрахунку витрати дійсно пов`язані з розглядом справи та дійшов висновку, що понесені позивачем витрати на професійну правничу допомогу підлягають відшкодуванню з відповідача зі стягненням на користь позивача у рахунок компенсації цих витрат в сумі 4 047,40 грн, пропорційно задоволеним вимогам (57,82 %). На підставі викладеного,

Outcome: partial