Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-03 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» (далі ТОВ "ФК "ЄАПБ", позивач) звернулося до Садгірського районного суду м. Чернівці з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитними договорами\~ та судових витрат. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач [PERSON] уклав низку кредитних договорів (договорів позики) з різними фінансовими установами (первісними кредиторами), за якими отримав грошові кошти, однак взяті на себе зобов`язання належним чином не виконав, у зв`язку з чим утворилася заборгованість. Право вимоги за вказаними договорами в подальшому було відступлено на користь позивача ТОВ "ФК "ЄАПБ" на підставі договорів факторингу. Зокрема, позивач просить стягнути заборгованість за такими договорами: - З Товариством з обмеженою відповідальністю «Аванс Кредит» (далі ТОВ «Аванс Кредит») укладено кредитний договір № 27056-04/2024 від 16.04.2024р. Заборгованість становить 39 000 грн (основна сума боргу 12000,00 грн, проценти 27000,00 грн.). Право вимоги перейшло до ТОВ "ФК "ЄАПБ" за договором факторингу № 19092024 від 19.09.2024 р. - З Товариством з обмеженою відповідальністю «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» (далі ТОВ «1 БАНК») укладено договір позики № 79984938 від 03.06.2024р. Заборгованість становить 11 178,60 грн (основна сума боргу 5000,00 грн, відсотки 581.00 грн., 5597, 6 грн.). Право вимоги перейшло до ТОВ "ФК "ЄАПБ" за договором факторингу № 14/06/21 від 14.06.2021р. та додаткової угоди № 7 до нього від 13.06.2022 (згідно з Реєстром боржників №36 від 28.10.2024). Позивач стверджує, що відповідач був належним чином повідомлений про відступлення права вимоги та, просить суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Ухвалою Садгірського районного суду м. Чернівці від 24.04.2025 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. У судове засідання позивач, відповідач та/або їх представники не з`явилися. Повідомлялись належним чином. Відповідно до статті 280 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився у судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У зв`язку із тим, що відповідач, повідомлений належним чином, не з`явився у судове засідання, не надав відзив на позовну заяву, а позивач проти цього не заперечує, суд розглядає справу та ухвалює рішення на підставі документів, що в ній містяться. Дослідивши матеріали справи, суд доходить наступних висновків. Відповідно до частини першої статті 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (стаття 89 ЦПК України). Оцінюючи докази, що містяться в матеріалах справи, чинне законодавство України із вказаного спірного питання, дійшов таких висновків. Відповідно до частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно з частиною першою статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Пунктом 5 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до частини дванадцятої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті (частина третя статті 12 Закону України «Про електронну комерцію»). Пунктом 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до частини першої статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні відповідно до міжнародно-правових стандартів у цій сфері врегульовано Законом про споживче кредитування. Так, пунктом 1-1 частини першої статті 1 Закону про споживче кредитування визначено, що договір про споживчий кредит - вид кредитного договору, за яким кредитодавець зобов`язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором. Відповідно до пункту 7-1 частини першої статті 1 Закону про споживче кредитування новий кредитор - особа, яка у встановленому законодавством порядку набула за цивільно-правовим договором або з інших підстав заміни кредитора у зобов`язанні право вимоги за договором про споживчий кредит або іншим договором, передбаченим частиною другою статті 3 цього Закону. Частиною першою статті 18 Закону про споживче кредитування визначено, що відступлення права вимоги за договором про споживчий кредит здійснюється відповідно до цивільного законодавства з урахуванням особливостей, встановлених цим Законом. До нового кредитора переходять передбачені цим Законом зобов`язання кредитодавця, зокрема щодо взаємодії із споживачами при врегулюванні простроченої заборгованості (вимоги щодо етичної поведінки) (частина третя статті 18 Закон про споживче кредитування). Судом встановлено, що відповідач [PERSON] уклав наступні кредитні договори (договори позики): - З Товариством з обмеженою відповідальністю «Аванс Кредит» (далі ТОВ «Аванс Кредит») укладено кредитний договір № 27056-04/2024 від 16.04.2024р. Заборгованість становить 39 000 грн (основна сума боргу 12000,00 грн, проценти 27000,00 грн.). Право вимоги перейшло до ТОВ "ФК "ЄАПБ" за договором факторингу № 19092024 від 19.09.2024 р. - З Товариством з обмеженою відповідальністю «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» (далі ТОВ «1 БАНК») укладено договір позики № 79984938 від 03.06.2024р. Заборгованість становить 11 178,60 грн (основна сума боргу 5000,00 грн, відсотки 581.00 грн., 5597, 6 грн.). Право вимоги перейшло до ТОВ "ФК "ЄАПБ" за договором факторингу № 14/06/21 від 14.06.2021р. та додаткової угоди № 7 до нього від 13.06.2022 (згідно з Реєстром боржників №36 від 28.10.2024). Факт укладення договорів підтверджується матеріалами справи. Як підтверджується матеріалами справи, відповідачу були переказані кошти на виконання укладених ним кредитних договорів. Те, що в довідках вказана маска картки, а не повний номер платіжної картки, на думку суду не має суттєвого значення, оскільки відповідач при укладенні договорів самостійно вказує власний рахунок, на який бажає отримати кредитні кошти. Заперечення цієї обставини стороною відповідача без надання будь-яких доказів суд не може взяти до уваги, оскільки відповідно до стандарту доказування «баланс імовірностей», наданих позивачем та досліджених електронних доказів, більш вірогідною видається обставина того що відповідач все ж отримав кредитні кошти, самостійно вказавши номер карткового рахунку, на який бажав отримати кредитні кошти. Отже, відповідач отримав кредитні кошти та був зобов`язаний їх повернути на умовах та у строк, що передбачені кредитними договорами. Право вимоги за вказаними договорами було відступлено ТОВ "ФК "ЄАПБ" на підставі відповідних договорів факторингу, зазначених позивачем: з Товариством з обмеженою відповідальністю «Аванс Кредит» (далі ТОВ «Аванс Кредит») укладено кредитний договір № 27056-04/2024 від 16.04.2024р. Заборгованість становить 39 000 грн (основна сума боргу 12000,00 грн, проценти 27000,00 грн.). Право вимоги перейшло до ТОВ "ФК "ЄАПБ" за договором факторингу № 19092024 від 19.09.2024 р.; з Товариством з обмеженою відповідальністю «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» (далі ТОВ «1 БАНК») укладено договір позики № 79984938 від 03.06.2024р. Заборгованість становить 11 178,60 грн (основна сума боргу 5000,00 грн, відсотки 581.00 грн., 5597, 6 грн.). Право вимоги перейшло до ТОВ "ФК "ЄАПБ" за договором факторингу № 14/06/21 від 14.06.2021р. та додаткової угоди № 7 до нього від 13.06.2022 (згідно з Реєстром боржників №36 від 28.10.2024). Відповідно до статті 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно зі статтями 525, 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином. Одностороння відмова від зобов`язання не допускається. Статтею 1054 ЦК України (та статтею 1049 ЦК України щодо позики) встановлено обов`язок позичальника повернути кредит (позику) та сплатити проценти. Суд вважає доведеним факт укладення договорів та переходу права вимоги до позивача на підставі договорів факторингу (ст. 512, 514, 1077 ЦК України). Щодо нарахованої заборгованості за простроченими відсотками то суд зазначає наступне. У випадках, коли боржник порушив умови договору, прострочивши виконання грошового зобов`язання, за частиною першою статті 1050 ЦК України застосуванню у таких правовідносинах підлягає положення статті 625 цього Кодексу. За наведеним у цій статті регулюванням відповідальності за прострочення грошового зобов`язання на боржника за прострочення виконання грошового зобов`язання покладається обов`язок сплатити кредитору на його вимогу суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Проценти, встановлені статтею 625 ЦК України, підлягають стягненню саме при наявності протиправного невиконання (неналежного виконання) грошового зобов`язання. Тобто, проценти, що стягуються за прострочення виконання грошового зобов`язання за частиною другою статті 625 ЦК України є спеціальним видом відповідальності за таке порушення зобов`язання. На відміну від процентів, які є звичайною платою за користування грошима, зокрема за договором позики, до них застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність. Оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма частини першої статті 1048 ЦК України і охоронна норма частини другої статті 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та частини першої статті 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до частини другої статті 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання. Суд відхиляє доводи позивача щодо обґрунтованості нарахування процентів за кредитними договорами. Відповідно до наданої позивачем виписки з особового рахунку за Кредитними договорами розмір заборгованості відповідача за тілом кредиту становить 12 000 грн., тоді як нарахованих відсотків 27 000 грн. та 5000 грн. тіло кредиту, а відсотки 581 грн.,\~ що є непропорційно великою сумою компенсації, не відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права, а також суперечить вимогам статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» щодо неприпустимості встановлення у договорі несправедливих умов. Крім того, розмір заборгованості за кредитом, який був переданий в порядку відступлення права вимоги сам по собі не свідчить про обґрунтованість нарахування такої заборгованості та суперечить наведеним вище положенням Цивільного кодексу України. Разом з тим, позивач за Договором про споживчий кредит № 79984938 від 03.06.2024 року просить стягнути з відповідача 5597,6 грн заборгованості за пенею. Відповідно до п. 18. Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (не виконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Приймаючи до уваги те, що заборгованість за неустойкою (штраф, пеня) в сумі 5597,6 грн. нарахована відповідачу у період дії в Україні воєнного стану, у зв`язку з чим позичальник звільняється від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення, суд дійшов висновку, що позов в частині стягнення з відповідача на користь позивача за Договором про споживчий кредит № 79984938 від 03.06.2024 року 5597,6 грн. заборгованості за неустойкою (штраф, пеня) до задоволення не підлягає. Враховуючи все вищезазначене, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог, а саме в частині стягнення з [PERSON] на користь позивача заборгованості за кредитними договорами у розмірі 17 000 гривень по тілу наданих кредитів. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Крім того, в силу дії 141 ЦПК України, з відповідача слід стягнути в користь позивача судові витрати, а саме судовий збір пропорційно до задоволення позовних вимог, що складає 33, 88 %.

Outcome: partial