Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-20 00:00:00

Заявник звернувся до суду із заявою про встановлення фактів постійного проживання разом зі спадкодавцями на час відкриття спадщини, в якій зазначив, що [INFO] він, його мати - [PERSON] та його рідний брат по матері - [PERSON] , проживаючи однією сім`єю, придбали для спільного володіння та користування 30/100 житлового будинку (домоволодіння) [ADDRESS] в рівних частках. [INFO] померла його мати - [PERSON] . Після її смерті відкрилась спадщина у вигляді 10/100 частини домоволодіння [ADDRESS] . Заповіту складено не було. Спадкоємцями за законом стали її діти: позивач та [PERSON] , як спадкоємці першої черги за законом по 5/100 кожний. До нотаріальної контори ні позивач, ні його брат заяви не подавали, але прийняли спадщину, так як постійно проживали однією сім`єю з покійною матір`ю. [INFO] помер його рідний брат по матері [PERSON] . Після його смерті відкрилась спадщина у вигляді 15/100 частини домоволодіння [ADDRESS] . Заповіту складено не було. Єдиним спадкоємцями за законом став заявник, його рідний брат по матері, як спадкоємець другої черги за законом. До нотаріальної контори заявник заяви не подавав, але прийняв спадщину, так як постійно проживав з братом однією сім`єю до дня його смерті. 17 червня 2024 року [PERSON] звернувся приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Насобіної Т.В. із заявою про видачу йому свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті брата [PERSON] на належну йомі частину домоволодіння, але, 25 вересня 2024 року постановою приватного нотаріуса ДМНО Насобіною Т.В., йому було відмовлено. Причиною відмови стало те, що заявник не подав заяву про прийняття спадщини в строк до 6-ти місяців з дня смерті спадкодавця та не надав документів, які підтверджують факт реєстрації місця проживання з померлим.? 23 липня 2024 року заявник звернувся приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Насобіної Т.В. із заявою про видачу йому свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері [PERSON] на належну їй частину домоволодіння, але, 25 вересня 2024 року постановою приватного нотаріуса ДМНО Насобіною Т.В., заявнику було відмовлено з аналогічних підстав. Позивач просив суд встановити факт, який має юридичне значення, а саме факт спільного постійного проживання за адресою: [ADDRESS] спадкоємців першої черги за законом, [PERSON] та його брата [PERSON] з їх матір`ю спадкодавцем [PERSON] , яка померла [INFO] , на час відкриття спадщини,. А також встановити факт, який має юридичне значення, а саме факт спільного постійного проживання за адресою: [ADDRESS] спадкоємця першої черги за законом, [PERSON] з його рідним братом спадкодавцем [PERSON] , який помер [INFO] , на час відкриття спадщини. Представник заявника в судовому засіданні заявлені вимоги підтримав, просив суд їх задовольнити, надав суду пояснення аналогічні викладеним у заяві. Представник заінтересованої особи ДМР в судове засідання не з`явився, про дату та час розгляду заяви повідомлений належним чином, надав заяву про розгляд справи у його відсутність, прийняти рішення згідно чинного законодавства. Інша заінтересована особа до суду не з`явилась, повідомлена належним чином. Вислухавши пояснення представника заявника, свідків [PERSON] , [PERSON] , перевіривши письмові докази, суд вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. [INFO] [PERSON] , його мати - [PERSON] та його рідний брат - [PERSON] придбали 30/100 житлового будинку (домоволодіння) [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі-продажу, посвідченим приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Піменовою Л.Х., зареєстрованого в реєстрі за № 500. [INFO] померла мати заявника, [PERSON] . Після її смерті відкрилась спадщина у вигляді 10/100 частини домоволодіння [ADDRESS] . Заповіту складено не було. Спадкоємцями за законом стали її діти: позивач та [PERSON] , як спадкоємці першої черги за законом по 5/100 кожний. До нотаріальної контори ні позивач, ні його брат заяви не подавали, але прийняли спадщину, так як постійно проживали однією сім`єю з покійною матір`ю. [INFO] помер його рідний брат по матері [PERSON] . Після його смерті відкрилась спадщина у вигляді 15/100 частини домоволодіння [ADDRESS] . Заповіту складено не було. Єдиним спадкоємцями за законом став заявник, його рідний брат по матері, як спадкоємець другої черги за законом. 17 червня 2024 року [PERSON] звернувся приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Насобіної Т.В. із заявою про видачу йому свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті брата [PERSON] на належну йомі частину домоволодіння, але, 25 вересня 2024 року постановою приватного нотаріуса ДМНО Насобіною Т.В., йому було відмовлено оскільки заявник не подав заяву про прийняття спадщини в строк до 6-ти місяців з дня смерті спадкодавця та не надав документів, які підтверджують факт реєстрації місця проживання з померлим.? На запит нотаріуса Департаментом адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради був наданий лист 14/5-8683 від 27.06.2024 року, в якому було вказано, що картотека з питань реєстрації фізичних осіб за адресою: [ADDRESS] в розпорядження Департаменту не передана, надати інформацію не вбачається за можливе. 23 липня 2024 року заявник звернувся приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Насобіної Т.В. із заявою про видачу йому свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері [PERSON] на належну їй частину домоволодіння, але, 25 вересня 2024 року постановою приватного нотаріуса ДМНО Насобіною Т.В., заявнику було відмовлено, оскільки останній не подав заяву про прийняття спадщини в строк до 6-ти місяців з дня смерті спадкодавця та не надав документів, які підтверджують факт реєстрації місця проживання з померлою. На запит нотаріуса Департаментом адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради був наданий лист 14/5-10740 від 05.08.2024 року, в якому було вказано, що за адресою [ADDRESS] відсутня інформація про реєстрацію [PERSON] , [INFO] . На підставі ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до ст. 318 ЦПК України, у заяві повинно бути зазначено: 1) який факт заявник просить встановити та з якою метою; 2) причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт; 3) докази, що підтверджують факт. До заяви додаються докази, що підтверджують викладені в заяві обставини. Згідно ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Згідно ч. 3 ст. 294 ЦПК України, справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом. На підставі ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно абз. 2 п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» №5 від 31.03.1995, заявники й залучені до участі у справі заінтересовані особи вправі відповідно подавати докази на підтвердження обґрунтованості чи необґрунтованості заяви про встановлення факту, що розглядається судом, брати участь у дослідженні обставин справи, оскаржувати рішення і ухвали, вчиняти інші процесуальні дії. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. На підставі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Згідно абз. 2 п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутись в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ч. 1 ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. У випадку, якщо спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, він має подати до нотаріуса заяву про прийняття спадщини. Таким чином, статтею 1268 ЦК України для спадкоємців, які на час відкриття спадщини постійно проживали спільно із спадкодавцем, встановлюється презумпція прийняття спадщини, яка може бути спростована лише шляхом подання ними заяви про відмову від спадщини до нотаріальної контори. Для того, щоб спадкоємець вважався таким, що прийняв спадщину, самого факту спільного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини недостатньо. Необхідно, щоб таке проживання було постійним. При цьому, слід враховувати, що чинним законодавством не розкривається поняття постійного місця проживання фізичної особи, тому визнання цього факту розцінюється законом як встановлення факту, що має юридичне значення. Відповідно до положень ст. 264 ЦПК України, суд, ухвалюючи судове рішення, зобов`язаний встановити, зокрема, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувались вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються. Судом встановлено, що заявник проживав зі спадкодавцями на момент відкриття спадщини, що підтверджується відміткою у паспорті про місце реєстрації заявника, а також поясненнями свідків про те що, заявник, його матір та брат постійно проживали разом по [ADDRESS] , в тому числі і на час смерті матері та брата заявника. Відповідно до ч. 1 ст. 1221 ЦК України, місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Метою встановлення факту спільного проживання заявника зі спадкодавцями є необхідність реалізації права на оформлення спадкового майна, отже, такий факт породжує юридичні наслідки. Заявник на даний час позбавлена можливості реалізувати своє право на спадщину. Враховуючи все вищенаведене, беручи до уваги те, що заявник [PERSON] позбавлений можливості реалізувати своє право на спадщину у зв`язку з відмовою нотаріуса у видачі свідоцтв про право на спадщину через відсутність документів, які б підтверджували спільне проживання заявника та спадкодавців на момент смерті, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи, у суду немає підстав ставити під сумнів істинність фактів, що містяться у матеріалах справи, оскільки такі узгоджуються між собою з відомостями, які містяться в долучених до справи доказах. На підставі викладеного,

Outcome: approved