Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-28 00:00:00

І. Зміст позовних вимог. Акціонерне товариство «Райффайзен Банк» (далі - Позивач за первісним позовом) звернулося до суду з позовом до [PERSON] (далі - Відповідач за первісним позовом) про стягнення заборгованості за кредитним договором Позивач обґрунтовує свої позовні вимоги тим, що 21.02.2019 року між АТ «Райффайзен Банк» та [PERSON] було укладено Угоду № CMDPI-254230, якою Відповідач акцептував Публічну пропозицію/Угоду про надання банківських послуг на умовах, викладених у Правилах банківського обслуговування фізичних осіб в АТ «Райффайзен Банк». На підставі цієї Угоди та Заяви про відкриття Карткового рахунку та кредиту «Кредитна картка» № 010/3767/82/1201659 від 20.08.2021 року Банк видав Відповідачу кредит у розмірі 146 000,00 грн. під 48,00% річних з терміном до 26.09.2021 року. Відповідач зобов`язався використовувати кредит, повертати його, сплачувати проценти та виконувати інші зобов`язання. У зв`язку з несплатою Відповідачем платежів за кредитом, було проведено реструктуризацію. Проте, Відповідач не виконує умови Кредиту та вимогу Банку щодо врегулювання заборгованості. Станом на 28.10.2024 року заборгованість Відповідача перед Позивачем за первісним позовом за Кредитом складає 170 566,08 грн. Позивач за первісним позовом просить суд стягнути з Відповідача вказану суму заборгованості та судовий збір у розмірі 3 028,00 гривень. [PERSON] звернулася до суду із зустрічною позовною заявою до АТ «Райффайзен Банк» про зобов`язання відновити залишок кредитних коштів та визнання незаконними нарахованих зобов`язань. Позивач за зустрічним позовом зазначає, що 12.05.2024 року з її кредитного ліміту було викрадено грошові кошти в сумі 142 558 грн. на користь фізичних осіб. Вона стверджує, що не здійснювала вищевказані операції та не вчиняла дій чи бездіяльності, які б сприяли втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера (коду) або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції за кредитною карткою. За фактами викрадення коштів внесено відомості до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань за № 12024100080002146 за ч. 4 ст. 190 ККУ, і її визнано потерпілою особою. Зазначає, що банк не надав доказів її вини. У зв`язку з цим, просить суд зобов`язати АТ «Райффайзен Банк» відновити залишок кредитних коштів (кредитний ліміт) на її рахунку у сумі 142 558 грн., безпідставно списаних (перерахованих) з 11 по 13 травня 2024 року. Визнати всі нараховані АТ «Райффайзен Банк» з 11 травня 2024 року кредитні зобов`язання, відсотки, штрафи і пені за її картковим рахунком незаконними та зобовязати їх списати. ІІ. Процесуальні рішення у справі. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 27 грудня 2024 року відкрито провадження у справі за вказаним позовом у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Відповідачу запропоновано надати відзив на позовну заяву. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 15 квітня 2025 року прийнято до розгляду зустрічний позов [PERSON] до Акціонерного товариства «Райффайзен Банк» про зобов`язання вчинити дії. ІІІ. Позиції учасників судового провадження. Відповідач [PERSON] подала відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог. Відповідач зазначає, що Угодою № CMDPI-254230 від 21.02.2019 року не було встановлено жодного ліміту кредитування, а додаток до Заяви від 20.08.2021 року визначав розмір поточного ліміту на дату початку кредитування - 89 400 грн. Заявниця стверджує, що максимальна сума використання кредитного ліміту не перевищувала 20 000 грн., і вона не розуміє причину підвищення ліміту до 100 000 грн., а також відсутні докази підвищення ліміту до 146 000 грн. Ключовим аргументом відповідача є те, що 12.05.2024 року з її кредитного ліміту було викрадено грошові кошти в сумі 142 558 грн. на користь фізичних осіб. Вона наголошує, що не здійснювала цих переказів. Відповідач стверджує, що 12.05.2024 року о 6:38 вона звернулася до Банку і повідомила про зникнення коштів. Також Відповідач вказує на те, що Банк здійснив банківські операції, не звернувши увагу на вхід з нетипової IP-адреси клієнта та велику кількість входів (29 разів). За заявою Відповідача відкрито кримінальне провадження № 12024100080002146 за ч. 4 ст. 190 ККУ. Відповідач підкреслює, що Банк не надав достовірних доказів використання кредитних коштів саме відповідачкою. Позивач за первісним позовом не погоджується з відзивом Відповідача, зазначаючи наступне: Позивач посилається на Заяву про відкриття Карткового рахунку та надання кредиту «Кредитна картка» № 010/3767/82/1201659 від 20.08.2021 року та Угоду № CMDPI-254230 від 21.02.2019 року, а також на Правила банківського обслуговування фізичних осіб. Зазначається, що згідно з п. 3.1. кредитного договору та п.п. 2.3.1. ст. 2 Розділу 6 Правил, Банк має право змінювати розмір Поточного ліміту, повідомляючи Клієнта SMS-повідомленням. Позивач надав докази надсилання SMS-повідомлень на фінансовий номер Відповідача про збільшення ліміту до 100 000 грн. (15.06.2023), до 130 000 грн. (30.09.2023) та до 146 000 грн. (27.12.2023). Банк стверджує, що Відповідач не відмовилася від підвищення ліміту, чим погодилася з такими змінами. Позивач вказує, що 10.06.2024 року [PERSON] звернулась до Банку із заявою про шахрайські дії, повідомивши, що 11.05.2024 року вона перейшла за посиланням у месенджері Viber, де самостійно вказала дані своєї ПК та ОТР пароль для підтвердження реєстрації в додатку MyRaif. Внаслідок цього сторонні особи, використавши отримані дані, встановили додаток MyRaif та здійснили несанкціоноване списання кредитних коштів. Банк посилається на п. 33 Угоди, згідно з яким Клієнт зобов`язаний забезпечити належне зберігання, не розголошувати та не передавати третім особам паролі, коди, інші дані та пристрої, що використовуються для здійснення операцій. Також Банк посилається на висновок Національного банку України, який вказав на обов`язок користувача зберігати платіжні інструменти та не розголошувати індивідуальну облікову інформацію. Позивач наголошує, що Одноразовий пароль для реєстрації в додатку MyRaif був відправлений 11.05.2024 о 16:26 на фінансовий номер Відповідача. Банк стверджує, що лише за наявності обставин, які доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті або незаконному використанню інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, є підставою для його цивільно-правової відповідальності. Акціонерне товариство «Райффайзен Банк» не погоджується із зустрічною позовною заявою [PERSON] , вважаючи її незаконною та необґрунтованою, і просить суд відмовити у її задоволенні. АТ «Райффайзен Банк» (Відповідач за зустрічним позовом) зазначає, що 20.08.2021 року між сторонами було укладено Заяву про відкриття Карткового рахунку та надання кредиту «Кредитна картка» № 010/3767/82/1201659, а також 21.02.2019 року Угоду № CMDPI-254230, які разом з Правилами банківського обслуговування фізичних осіб в АТ «Райффайзен Банк» є змістом Договору банківського обслуговування. Банк підкреслює, що позичальник ознайомилася та погодилася з усіма умовами договору, включно з правом Банку змінювати ліміт кредиту та її зобов`язанням повертати кредит та відсотки. Щодо обставин списання коштів, відповідач за зустрічним позовом посилається на заяву самої [PERSON] від 10.06.2024 року, в якій вона повідомила, що 11.05.2024 року самостійно перейшла за посиланням у месенджері Viber та вказала дані своєї платіжної картки (ПК) та ОТР пароль для підтвердження реєстрації в додатку MyRaif. Банк стверджує, що саме ці дії призвели до несанкціонованого списання кредитних коштів сторонніми особами, які використали отримані дані. Банк наголошує, що згідно пункту 33 Угоди, Клієнт зобов`язаний забезпечити належне зберігання конфіденційних даних (ПІН-код, ОТР-паролі, CVV2/CVC2-код) та не розголошувати їх третім особам. Відповідач за зустрічним позовом також зазначає, що Одноразовий пароль для реєстрації в додатку MyRaif був відправлений 11.05.2024 року на фінансовий номер [PERSON] , що підтверджує, що доступ до пароля був у неї. Банк посилається на висновок Національного банку України та норми Закону України «Про платіжні послуги» та Положення НБУ № 164, які покладають на користувача обов`язок зберігати платіжні інструменти та не розголошувати індивідуальну облікову інформацію. Підкреслюється, що ризик збитків від виконання неналежних платіжних операцій покладається на користувача до моменту повідомлення емітента про втрату інформації, якщо його дії чи бездіяльність призвели до такої втрати. Банк стверджує, що наявність кримінального провадження не є підтвердженням факту вчинення злочину та не звільняє позивача за зустрічним позовом від цивільної відповідальності за порушення умов договору. Інформація у витягу з ЄРДР внесена на підставі відомостей, наданих самою [PERSON] , і не доводить правдивість цих слів чи факт вчинення/невчинення кримінального правопорушення. Банк наголошує, що він не має права контролювати напрями використання грошових коштів клієнта, якщо інше не передбачено законом чи договором. ІV. Фактичні обставини встановлені судом. Норми права, які підлягають застосуванню та мотиви суду,щодо оцінки аргументів наведених учасниками справи Судом встановлено, що 21.02.2019 року між АТ «Райффайзен Банк» та [PERSON] було укладено Угоду № CMDPI-254230, якою Відповідач акцептував Публічну пропозицію/Угоду про надання банківських послуг на умовах, викладених у Правилах банківського обслуговування фізичних осіб в АТ «Райффайзен Банк». На підставі Заяви про відкриття Карткового рахунку та кредиту «Кредитна картка» № 010/3767/82/1201659 від 20.08.2021 року Банк видав Відповідачу кредит у розмірі 89 400,00 грн. під 48,00% річних. Відповідач зобов`язався використовувати кредит відповідно до умов, повернути його, сплатити проценти та виконати інші зобов`язання згідно з договором та тарифами. Згідно з умовами Кредиту, Відповідач мав повертати суму кредиту та нараховані проценти, сплачуючи обов`язковий щомісячний платіж у розмірі 5% від власної заборгованості, але не менше 30 гривень. Станом на 28.10.2024 року заборгованість Відповідача перед Позивачем за Кредитом складає 170 566,08 грн., яка складається з дозволеного та недозволеного овердрафту, у тому числі прострочена заборгованість з обов`язкового щомісячного внеску 44 839,64 грн. Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У ст. 530 ЦК України зазначено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Статтею 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ст. 513 ЦК України, правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Відповідно до статті 1054 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Частина 1 статті 1066 ЦК України визначає, що за договором банківського рахунку банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Стаття 1073 ЦК України передбачає, що у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом. Згідно з частиною 20 статті 38 Закону України «Про платіжні послуги» (чинного на час виникнення спірних правовідносин), користувач зобов`язаний зберігати та використовувати електронний платіжний засіб відповідно до вимог законодавства та умов договору, укладеного з емітентом, не допускати використання електронного платіжного засобу особами, які не мають на це права, не повідомляти та іншим чином не розголошувати індивідуальну облікову інформацію та/або іншу інформацію, що дає змогу ініціювати платіжні операції, негайно після того, як така інформація стала йому відома, повідомити емітента у спосіб та каналами звязку, передбаченими договором між емітентом та платником, про факт втрати електронного платіжного засобу та/або факт втрати індивідуальної облікової інформації. До моменту повідомлення емітента про факт втрати платіжного інструменту та/або індивідуальної облікової інформації ризик збитків від виконання неналежних платіжних операцій та відповідальність за них покладаються на користувача. Пунктом 146 розділу VII Положення про порядок емісії та еквайрингу платіжних інструментів, затвердженого постановою правління НБУ від 29 липня 2022 року № 164, передбачено, що власник рахунку не несе відповідальності за платіжні операції, здійснені без автентифікації платіжного інструменту і його держателя, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність власника рахунку/держателя призвели до втрати, незаконного використання ПІН або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Відповідно до пункту 3 Розділу 4.2. Правил банківського обслуговування фізичних осіб в АТ «Райффайзен Банк» передбачено, що «При отриманні доступу до Мобільного додатку «MyRaif» та його використанні Клієнт зобов`язаний дотримуватися заходів безпеки, що передбачені Правилами, у тому числі, але не обмежуючись, «Інструкцією щодо користування Мобільним додатком «MyRaif», а також вживати інших заходів, які слід очікувати від добросовісного, уважного та пильного користувача для забезпечення безпеки в роботі з Додатком та усунення ризиків його використання для несанкціонованого доступу чи з метою шахрайства з коштами Клієнтів Банку. Клієнт зобов`язаний користуватися Додатком особисто, зберігати в таємниці Пароль для входу в Додаток, а також під постійним особистим контролем мобільний телефон (SIM-карту, що відповідає Фінансовому номеру Клієнта), не передавати їх третім особам, вживати заходи для унеможливлення їх отримання та використання третіми особами для входу в Додаток та/або користування послугами цього Додатку». Статтею 8.2. Розділу 2 Правил встановлено: «8.2.1. Всі операції, здійснені з фізичним пред`явленням ПК/без фізичного пред`явлення ПК із застосуванням/без застосування ПІН-коду, у тому числі ПІН-коду платіжного гаманця та/або Реквізитів ПК, із введенням ОТП-паролю, у тому числі Довіреними особами Клієнта, безумовно визнаються Клієнтом як такі, що здійснені ним свідомо, особисто підписані та спрямовані Клієнтом на вчинення правочину та/або розпорядження коштами на Картковому рахунку». Судом встановлено, що 20.08.2021 року між АТ «Райффайзен Банк» та [PERSON] було укладено Кредитний договір та Угоду № CMDPI-254230, які регулюють правовідносини сторін. Ці документи містять положення про зобов`язання клієнта забезпечувати належне зберігання конфіденційних даних, таких як паролі, коди, OTP-паролі, та не розголошувати їх третім особам, а також не передавати мобільний телефон (SIM-карту) третім особам. Згідно заявою [PERSON] до банку від 10.06.2024 року, остання самостійно вказала дані своєї платіжної картки та OTP-пароль після переходу за підозрілим посиланням, отриманим у месенджері. Положення статті 8.2.1. Розділу 2 Правил, згідно з якими операції, здійснені із введенням ОТП-паролю, безумовно визнаються Клієнтом як такі, що здійснені ним свідомо, свідчать про те, що Позивач за зустрічним позовом своїми діями (добровільним введенням даних картки та OTP-паролю на сторонньому ресурсі та доступом до мобільного додатку MyRaif) сприяла втраті та незаконному використанню інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Відповідно до пункту 146 розділу VII Положення про порядок емісії та еквайрингу платіжних інструментів, а також висновків Верховного Суду, користувач несе відповідальність за збитки від платіжних операцій, якщо доведено, що його дії чи бездіяльність призвели до втрати або незаконного використання конфіденційної інформації. У даному випадку, надані Відповідачем за зустрічним позовом докази та власні пояснення Позивача за зустрічним позовом, викладені у її заяві до банку та витязі з ЄРДР № 12024100080002146, підтверджують факт такої поведінки. Щодо посилання на наявність кримінального провадження, суд зазначає, що згідно з принципом презумпції невинуватості, сам факт внесення відомостей до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань не є підтвердженням факту вчинення злочину та не звільняє особу від виконання цивільно-правових зобов`язань до моменту набрання законної сили вироком суду. Інформація у витягу з ЄРДР є лише відомостями, внесеними за заявою, і не встановлює достовірність обставин. Крім того, функція виявлення кримінальних правопорушень та встановлення винних осіб належить до правоохоронних органів, а не до банку. [PERSON] не позбавлена права звернутись до суду за захистом свого порушеного права з вимогами про відшкодування шкоди до осіб, які вчинили щодо неї шахрайські дії, у разі їх встановлення. Також, суд погоджується з доводами Відповідача за зустрічним позовом щодо неконкретизованості та неефективності обраних Позивачем за зустрічним позовом способів захисту, а саме вимог про зобов`язання відновити залишок кредитних коштів та визнати незаконними і списати нараховані зобов`язання. Такі вимоги не є ефективним способом захисту порушеного права у відповідності до практики Верховного Суду, оскільки не передбачають відповідного обов`язку іншого суб`єкта цивільного правовідношення та не забезпечують відновлення прав особи. Таким чином, доводи позивача за зустрічним позовом про відсутність її вини у несанкціонованому списанні коштів є необґрунтованими, оскільки матеріали справи містять достатні докази того, що саме внаслідок її дій (передачі конфіденційних даних та підтвердження операцій) відбулося списання коштів. Позивач за зустрічним позовом не надала належних та допустимих доказів порушення банком правил проведення розрахункових операцій в процесі переказу грошових коштів з її рахунку. З огляду на це, позовні вимоги про зобов`язання банку відновити кредитний ліміт та списати нараховані зобов`язання є безпідставними. Таким чином, суд приходить висновку, що позивач за первісним позовом (АТ «Райффайзен Банк») довів свої позовні вимоги, а відповідач за первісним позовом (Позивач за зустрічним позовом) не довів відсутність своєї вини у несанкціонованому списанні коштів, оскільки її власні дії призвели до розголошення даних. Відповідно, позовні вимоги Акціонерного товариства «Райффайзен Банк» є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Зустрічна позовна заява [PERSON] не підлягає задоволенню. Відповідно до статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, судовий збір за первісним позовом покладається на Відповідача за первісним позовом пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку із задоволенням позовних вимог АТ «Райффайзен Банк», з [PERSON] на користь Банку підлягає стягненню судовий збір у розмірі 3 028,00 гривень.

Outcome: approved