Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-20 00:00:00

31.03.2025 представник позивача за довіреністю - Мих Вікторія Олегівна звернулася до суду з даним позовом, шляхом направлення у системі «Електронний суд», обґрунтовуючи тим, що 09.10.2023 між ТОВ «МІЛОАН» та [PERSON] було укладено кредитний договір №100329348, згідно з умовами якого відповідач отримав 10000 грн, зі сплатою процентів за користування кредитом та інших платежів та можливих штрафних санкцій, що передбачені Кредитним договором. Відповідно до графіку сплати кредитних коштів - Додаток №1 до кредитного договору №100329348 від 09.10.2023, повернення кредиту та сплати комісії і процентів відповідачем не було внесено. ТОВ «МІЛОАН» умови кредитного договору виконав в повному обсязі, надавши відповідачеві кредит на потрібну їй суму. Відповідач зі свого боку не виконав умов кредитного договору. 28.02.2024 між ТОВ «МІЛОАН» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» укладено договір відступлення права вимоги №105-МЛ/Т, відповідно до умов якого відбулося відступлення права вимоги за Кредитним договором №100329348 від 09.10.2023. Сума заборгованості відповідача становить 36492,00 грн, відповідно до витягу з реєстру боржників до Договору відступлення прав вимоги №105-МЛ/Т від 28.02.2024, з яких: прострочена заборгованість за сумою кредиту - 10000 грн, прострочена заборгованість за сумою відсотків - 25792,00 грн, прострочена заборгованість за комісією становить - 700,00 грн. Відповідачу було надіслано письмову претензію про погашення кредитної заборгованості вих. № 23402792/1902 від 26.02.2025. Тому, просив у судовому порядку стягнути з [PERSON] на користь ТзОВ «Фінансова Компанія «Кредит - Капітал» заборгованість за Кредитним договором №100329348 від 09.10.2023 у розмірі 36492,00 грн та судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2422,40 грн. 01.04.2025 судом постановлено ухвалу, якою прийнято до розгляду позовну заяву, відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено судове засідання на 01.05.2025 - 09:30. 01.05.2025 судом постановлено ухвалу, яка занесена до протоколу судового засідання, про відкладення судового засідання на 22.05.2025 - 11:00, за клопотанням представника відповідача. 21.05.2025 представник відповідача, адвокат Федоркін Андрій Володимирович, подав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що вимоги у позові є безпідставними, необґрунтованими та такими, що не відповідають вимогам Закону. Відповідач взявши грошові кошти та підписавши договір про надання споживчого кредиту, він, розумів покладені на нього фінансові зобов`язання та в жодному разі не намагався ухилитися від виконання обов`язків по кредитному договору. З іншого боку, зі сторони ТОВ «МІЛОАН» не було жодного звернення до відповідача, жодного телефонного дзвінка, жодного листа на адресу місця проживання відповідача, також в подальшому, жодного повідомлення про відступлення права вимоги по кредитному договору № 100329348 від 09.10.2023 не було. Боргові зобов`язання позивачем передано іншій установі та звернення до суду щодо стягнення по кредитному договору здійснено без попередження боржника та без жодних звернень до боржника щодо оплати боргових зобов`язань на користь кредитора, на користь іншій фінансовій установі, яка викупила кредит, тощо. Відповідач розумів, що він взяв 10000,00 грн кредиту та має віддати відсотки за місяць, на протязі якого діють умови кредитного договору Також, ні представником ТОВ «МІОЛАН», ні в договорі та в подальшому, йому не було повідомлено щодо нарахування додаткових відсотків. Відповідач не був ознайомлений працівниками ТОВ «МІЛОАН» з Умовами та Правилами надання фінансових послуг, а також Тарифами, з відсотками, перепродажем кредитів, автоматичними пролонгаціями, збільшенням відсотків та іншими умовами, які призвели до збільшення суми стягування на 10 разів. З розрахунку заборгованості за договором вбачається, що позивачем в односторонньому порядку збільшено відсоткову ставку за користування кредитом, про що не повідомлено відповідача, та про що, на момент підписання кредитного договору не було відомо. Отримані грошові кошти в сумі 10000 грн дійсно було нараховано на картку (рахунок) відповідача. Щодо суми процентів, то відповідач вважає їх нереально завищеними, так як окрім всього вони перевищують тіло кредиту більш ніж в 3 рази. Розмір процентів позивач визначив із розрахунку 3,5% в день, не враховуючи зміни, передбачені Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» та не беручи до уваги Прикінцеві та Перехідні положення Закону «Про споживче кредитування». Відповідач не визнає позовні вимоги у частині стягнення з нього завищених відсотків,вважає вимоги позивача у цій частині є необґрунтованими та такими, що не відповідають умовам договору. Разом із тим, щодо розміру відсоткової ставки варто зазначити, що відповідно до ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Договір про споживчий кредит, укладений з порушенням вимог частини першої цієї статті, є нікчемним. Стаття 8 Закону України «Про споживче кредитування», якою передбачено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %, була доповнена частиною п`ятою згідно із Законом № 3498-IX від 22.11.2023. Дійсно, п. 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону «Про споживче кредитування» передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установлено, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %. У той же час, перехідні положення законопроекту застосовуються, у разі якщо потрібно врегулювати відносини, пов`язані з переходом від існуючого правового регулювання до бажаного, того, яке має запроваджуватися з прийняттям нового закону. При цьому перехідні положення повинні узгоджуватися з приписами прикінцевих положень, що стосуються особливостей набрання чинності законом чи окремими його нормами. Частиною 2 розділу 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» встановлено, що дія пункту 5 розділу І цього Закону поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом. Після внесення змін до Закону України «Про споживче кредитування», відповідно, денна процентна ставка у відповідності до чинного законодавства не може перевищувати 1 %. При цьому, щодо строку нарахування відсотків, варто вказати наступне. Припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами договору строку надання позики (тобто за період правомірного користування нею). Отже, у даній справі, після завершення строку кредитування у випадку неповернення коштів, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів, нарахованих після закінчення строку дії кредитного договору. За вказаних обставин, беручи до уваги суму кредиту 10 000,00 грн та те, що денна відсоткова ставка не може перевищувати 1% день, строк кредитування згідно умов договору становить 105 днів розмір відсотків складає 100 грн в день, та за весь період кредитування: 10 000 грн х 1% х 105 днів = 10 500 грн. Тому, враховуючи вищевикладене, просив суд відмовити у задоволенні позовної заяви про стягнення заборгованості в частині стягнення неправомірно завищених відсотків та поза межами строку дії договору позики. 22.05.2025 судом постановлено ухвалу, яка занесена до протоколу судового засідання, про відкладення судового засідання на 08.07.2025 - 10:00, за клопотанням представника відповідача та для реалізації права подання заяв щодо суті спору. 27.05.2025 представник позивача за довіреністю - Зуб Анастасія Сергіївна подала до суду відповідь на відзив, у якій зазначила, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Зазначає, що сума заборгованості складає 36 492,00 грн, з них: прострочена заборгованість за сумою кредиту становить - 10000,00 грн, прострочена заборгованість за сумою відсотків - 25792,00 грн та прострочена заборгованість за комісією - 700,00 грн. Представник позивача наголошує, що нарахування заборгованості здійснювалось відповідно до умов кредитного договору №100329348 від 09.10.2023. Ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» передбачає, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %. П. 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» встановлює, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %. Разом з тим, ч. 2 розділу 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» визначає, що дія пункту 5 розділу I цього Закону поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом. Як зазначає відповідач: «беручи до уваги суму кредиту 10 000,00 грн. та те, що денна відсоткова ставка не може перевищувати 1% день, строк кредитування згідно умов договору становить 105 днів розмір відсотків складає 100 грн. в день, та за весь період кредитування становить10500,00 грн (10000 грн х 1% х 105 днів). Ст. 58 Конституції України визначає, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Кредитний договір № 100329348 був укладений 09.10.2023, а отже нарахування відсотків в період з 09.10.2023 по 24.12.2023 (дата набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг») в розмірі 1.16% протягом пільгового періоду та 3.5% протягом поточного періоду є правомірними. Разом з тим, після набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» ТОВ «Мілоан» було здійснено перерахунок заборгованості, відповідно до якого в подальшому проценти за користування кредитом нараховувались за ставкою 2,3% за кожен день користування кредитом протягом поточного періоду, відповідні дані також містяться у відомості про щоденні нарахування та погашення. Також, в кредитному договорі № 100329348 від 09.10.2023 зазначено, що позичальник не повинен сплачувати на користь кредитодавця будь які платежі не передбачені цим договором. Вказані в цьому договорі розміри комісій, процентів та будь-яких інших винагород кредитодавця не можуть бути збільшені кредитодавцем без згоди позичальника. Дані умови чітко прописані у кредитному договорі № 100329348 від 09.10.2023, що є підтвердженням того, що позичальник надає свою згоду на укладення кредитного договору, позичальник також погоджується з усіма визначеннями, умовами та змістом, повністю розуміє і зобов`язується неухильно дотримуватися умов кредитного договору та Правил надання фінансових кредитів (послуг) Товариством, що розміщені на веб-сайті Товариства та є невід`ємною частиною договору. При цьому сума та розрахунок заборгованості за кредитним договором №100329348 від 09.10.2023 було передано позивачу від первинного кредитора ТОВ «МІЛОАН» згідно Договору відступлення прав вимог №105-МЛ/Т від 28.02.2024. Тобто після отримання права вимоги до відповідача позивачем жодних нових сум щодо стягнення заборгованості не нараховувалося. Тому, враховуючи вищевикладене, просила позовну заяву задовольнити в повному обсязі та розгляд справи здійснювати без участі представника ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит - Капітал». 08.07.2025 судом постановлено ухвалу, яка занесена до протоколу судового засідання, про відкладення судового засідання на 21.07.2025 - 09:00, за клопотанням представника відповідача у зв`язку з врегулюванням спору мирним шляхом. Представник позивача, за довіреністю у справі - Юрченко Аліна Вячеславівна, у судове засідання не з`явилася, про день, час та місце проведення судового засідання повідомлена належним чином, 28.04.2025 подала до суду письмову заяву, у якій просила розгляд справи проводити у відсутності представника позивача, позовні вимоги позивача задовольнити в повному обсязі. Відповідач - [PERSON] та його представник - адвокат Федоркін Андрій Володимирович у судове засідання не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. 21.07.2025 судом постановлено ухвалу, яка занесена до протоколу судового засідання, про розгляд справи за відсутності відповідача, оскільки останній повідомлений належним чином про розгляд справи, подав до суду відзив на позовну заяву, а наявні у справі матеріали та подані сторонами докази, дають підстави ухвалити рішення у справі, згідно п.1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні фактичні обставини, спірні правовідносини, з посиланням на докази та норми права. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України). Ст. 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до змісту ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно із ч.2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ст. 79, 80 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи, а достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до ч.1 ч. 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. За своєю правовою природою договір є правочином. Водночас, договір є й основною підставою виникнення цивільних прав та обов`язків (ст. 11 ЦК України). Сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України). Встановлено, що 09.10.2024 відповідач - [PERSON] заповнив анкету-заяву на кредит №100329348 (а.с. 32-33), згідно якої надав про себе всю загальну інформацію, персональні дані, адресу місця проживання та реєстрації, місце роботи, засоби зв`язку, бажаний розмір кредиту - 10000,00 грн, строк кредиту, комісію, умови кредитування якої було погоджено. 09.10.2023 між ТОВ «МІЛОАН» та [PERSON] укладено договір про споживчий кредит №100329348 (а.с. 13-24), відповідно до умов якого позикодавець зобов`язується на умовах визначених цим Договором, на строк визначений п. 1.3. Договору надати Позичальнику грошові кошти (фінансовий кредит) у сумі, визначеній у п. 1.2. Договору, а Позичальник зобов`язується повернути Позикодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом (далі - плата) в рекомендовану дату платежу, але не пізніше дати остаточного погашення заборгованості, згідно п.1.4. Договору та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та в строки/терміни, що визначені Договором. Кредит надається з метою задоволення потреб позичальника не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю та виконанням обов`язків найманого працівника. Відповідно до п. 1.2 Договору сума кредиту становить 10000,00 грн. Відповідно до п. 1.3 Договору кредит надається загальним строком на 105 днів з 09.10.2023 і складається з пільгового та поточного періодів. Пільговий період складає 15 днів, з дати видачі кредиту і завершується 24.10.2023, поточний період складає 90 днів, що настає з наступного дня за днем завершення пільгового періоду і закінчується 22.01.2024. Відповідно до п. 1.4 Договору повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом позичальник має здійснити до 24.10.2023 (рекомендовану дату платежу), але не пізніше дати остаточного погашення заборгованості 22.01.2024(останнього дня строку кредитування). Відповідно до п. 1.5 Договору загальні витрати за пільговий період складає 2440,00 грн, а загальні витрати за кредитом (за весь строк кредитування) складають 33940,00 грн. Відповідно до п. 1.5.1 Договору комісія за надання кредиту: 700,00 грн., яка нараховується за ставкою 7,00 відсотків від суми кредиту одноразово в момент видачі кредиту. Відповідно до п. 1.5.2 Договору проценти за користування кредитом протягом пільгового періоду: 1740,00 грн, які нараховуються за ставкою 1,16 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом, протягом пільгового періоду. Відповідно до п. 1.5.3 Договору проценти за користування кредитом протягом поточного періоду: 31500,00 грн, які нараховуються за ставкою 3,5 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом, протягом поточного періоду. Відповідно до п. 1.6 Договору тип процентної ставки за цим договором: фіксована. Особливості нарахування процентів визначені п.п.2.2,.2.3 цього Договору. Відповідно до п. 2.1 Договору кредитні кошти надаються позичальнику безготівково на рахунок з використанням карти [NUMBER]. Відповідно до п. 5.1 Договору позичальник підтверджує, що до укладення цього Договору отримав проект цього кредитного договору разом з додатками, ознайомився з усіма його умовами та Правилами, які розміщені на сайті товариства та є невід?ємною частиною цього договору. Також, встановлено, що відповідачем підписано паспорт споживчого кредиту №100329348 від 09.10.2023, заяву на отримання кредиту №100329348 від 09.10.2023 та додаткові контактні дані позичальника, що є додатком №2, №3, №4 до договору про надання споживчого кредиту №100329348 від 09.10.2023 (а.с. 25-28, 29, 30). З довідки ТОВ «Мілоан» (а.с. 31) вбачається, що клієнта - [PERSON] , з яким укладено договір №100329348 від 09.10.2023, ідентифіковано товариством (одноразовий ідентифікатор 506364 та номер телефону [NUMBER] ) та здійснено акцепт договору. Відповідно до приписів ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Передбачено ст. 628 ЦК України, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). Ст. 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом, як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. За ч 2. ст. 638 ЦК України передбачено, що договір укладається шляхом пропозиції (оферти) однієї сторони укласти договір і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Правові відносини у сфері електронної комерції під час вчинення електронних правочинів в Україні регулюються Законом України «Про електронну комерцію», який визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. У ст. 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Згідно зі ст. 10 Закону України «Про електронну комерцію» електронні правочини вчиняються на основі відповідних пропозицій (оферт). Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття (стаття 11 Закону). Згідно положень ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Ч. 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. П. 6 ч. 1 ст. 3 цього Закону визначено, що електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (п. 12 ч. 1 ст. 3 цього Закону). На відносини, що виникають у процесі створення, відправлення, передавання, одержання, зберігання, оброблення, використання та знищення електронних документів поширюється дія Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг». У ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» вказано, що електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною. За змістом ст. 6, 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронні довірчі послуги». Отже, електронний документ, на підставі якого між сторонами виникають права та обов`язки, має відповідати положенням Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» (правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 16.03.2020 у справі № 910/1162/19 та від 19.01.2022 у справі № 202/2965/21). Договір укладений між сторонами в електронній формі має силу договору, який укладений в письмовій формі та підписаний сторонами які узгодили всі умови, так як без проходження реєстрації та отримання одноразового ідентифікатора (коду, що відповідно до домовленості є електронним підписом позичальника, який використовується ним як аналог власноручного підпису), без здійснення входу відповідачем на веб-сайт за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між відповідачем та первісними кредитором не було б укладено. Аналогічний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 14.06.2022 у справі №757/40395/20-ц, від 12.01.2021 у справі №524/5556/19, від 07.10.2020 у справі №127/33824/19, від 23.03.2020 у справі № 404/502/18. Договір про споживчий кредит №100329348 від 09.10.2023підписаний відповідачем електронним підписом з одноразовим ідентифікатором, а тому, наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх. Відповідно до п.п. 6.1 Договору цей Кредитний договір укладається в електронній формі в Особистому кабінеті Позичальника, що створений в інформаційно-телекомунікаційній системі Товариства. Відповідно до п. 6.5 Договору цей Договір прирівнюється до такого, що укладений у письмовій формі. Підписання договору про споживчий кредит №100329348 від 09.10.2023, свідчить про те, [PERSON] усі умови договору цілком зрозумів та електронним підписом підтвердив та закріпив те, що сторони договору діяли свідомо, були вільні в укладенні даного договору, вільні у виборі контрагента та умов договору. Отже, встановлено, що договір про споживчий кредит №100329348 від 09.10.2023, підписаний сторонами, є чинним, у встановленому законом порядку недійсним не визнавався, сторони визначили всі істотні умови договору, а тому, саме з 09.10.2023 між сторонами виникли договірні відносини щодо користування кредитними коштами. Також, встановлено, що ТОВ «МІЛОАН» свої зобов`язання за договором про споживчий кредит №100329348 від 09.10.2023 виконало в повному обсязі та перерахувало відповідачу - [PERSON]. кредитні кошти у розмірі 10000,00 грн на його картковий рахунок (№ [NUMBER] ), зазначений у кредитному договорі, що підтверджується копією платіжного доручення №74108862 від 09.10.2023 (а.с. 34). Вказані обставини визнаються відповідачем, а відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Відповідач заперечуючи проти позову, зазначає, що не отримував будь-яких повідомлень від ТОВ «МІЛОАН», а тим більше від ТОВ«ФК «Кредит-капітал» щодо існуючого договору та прострочення позики. Однак, суд критично оцінює зазначене твердження відповідача, виходячи з наступного. 28.02.2024 між ТОВ «МІЛОАН» та ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» укладено договір відступлення права вимоги №105-МЛ/Т (а.с. 39-48), відповідно до якого первісний кредитор відступає (передає), а новий кредитор приймає (набуває) належні первісному кредитору права грошової вимоги до боржників, за кредитними договорами вказаними у реєстрі, укладеними між кредитором та боржниками. Згідно з п. 6.2 Договору, кредитор передає а новий кредитор приймає права вимоги в розмірі портфеля заборгованостей. Права вимоги переходять до нового кредитора у день здійснення фінансування на користь кредитора у повному обсязі в сумі вказаній у п. 7.1 Договору, після чого новий кредитор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно їх заборгованостей. Оформлення відступлення права вимоги здійснюється шляхом підписання акту приймання-передачі реєстру боржників відповідно до п. 8.3.2 Договору. Згідно акту приймання-передачі реєстру боржників від 28.02.2024 до договору відступлення прав вимоги №105-МЛ/Т від 28.02.2024 (а.с. 43), ТОВ «МІЛОАН» передав, а новий кредитор ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» прийняв реєстр боржників в кількості 3573. 04.02.2025 між ТОВ «МІЛОАН» та ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» укладено додаткову угоду №1 до договору відступлення права вимоги №105-МЛ/Т від 28.02.2024 (а.с. 50-51). З витягу з реєстру боржників від 04.02.2025 (у новій редакції згідно додаткової угоди №1 від 04.02.2025)відповідно до договору відступлення права вимоги №105-МЛ/Т від 28.02.2024 (а.с. 53), вбачається, що до переліку входить кредитний договір№100329348 від 09.10.2023, позичальником за яким є [PERSON] та загальна сума заборгованості за договором становить 36492,00 грн. З копії платіжної інструкції №75540 від 28.02.2024 (а.с. 52) вбачається, що ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» сплатило ціну згідно договору відступлення права вимоги №105-МЛ/Т від 28.02.2024. У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно ст. 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредитору. Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні, яке виникло на підставі правочину, що підлягає державній реєстрації, має бути зареєстрований в порядку, встановленому для реєстрації цього правочину, якщо інше не встановлено законом. За змістом ст. 516 ЦПК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник у зобов`язанні не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Згідно Правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 23.09.2015 у справі №6-979цс15, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору, неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі. Аналогічної правової позиції дотримується і Верховний Суд у постанові від 06.02.2018 у справі №278/1679/13-ц, в якій ВС зауважив, що неповідомлення боржника про заміну кредитора не тягне за собою відмову у позові новому кредитору, а може впливати на визначення розміру боргу перед новим кредитором у випадку проведення виконання попередньому або ж свідчити про прострочення кредитора. Тобто факт неповідомлення боржника про уступку права вимоги новому кредитору за умови невиконання боржником грошового зобов`язання не є підставою для звільнення боржника від виконання зобов`язань. Отже, за змістом наведених вище положень закону заміна кредитора не означає звільнення боржника від обов`язку виконати зобов`язання за кредитним договором, а лише надає боржникові право вимагати від нового кредитора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги справді мало місце та у випадку, коли таких доказів не надано, виконати зобов`язання на рахунок первинного кредитора. Таким чином, у разі сплати відповідачем коштів на рахунок первісного кредитора, вони були б перераховані на рахунки ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» та зараховані для погашення кредитної заборгованості. Встановлено, що ТОВ «МІЛОАН» виконало в повному обсязі умови договору надавши відповідачу обумовлену суму кредиту, однак, відповідач прийняті на себе зобов`язання за кредитним договором №100329348 від 09.10.2023належним чином не виконав, внаслідок чого за період з 31.08.2022 по 02.12.2022 ТОВ «МІЛОАН» нарахувало відповідачу заборгованість на загальну суму 36492,00 грн, що складається із: 10000,00 грн заборгованості за тілом кредиту; 25792,00 грн заборгованості за відсотками, 700,00 грн заборгованості за комісією, що підтверджується розрахунком заборгованості та випискою з особового рахунку за кредитним договором №100329348 від 09.10.2023 (а.с. 35-37, 38) та саме таку суму заборгованості ТОВ «МІЛОАН» за договором про відступлення права вимоги №105-МЛ/Т від 28.02.2024 передало позивачу ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал», в результаті чого позивач набув право вимоги до відповідача за вказаним кредитним договором. Згідно ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлюється договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Ст. 1049 ЦК України передбачає, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій же сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій же кількості, такого ж роду та такої ж якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, встановлені договором. Відповідно ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму або не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів. На підставі ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 610 ЦК України, невиконання зобов`язання є порушенням зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України). Згідно із ч.1 ст. 598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Згідно з ч.1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до статті 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Таким чином, позивачем доведено факт укладення кредитного договору, факт отримання відповідачем грошових коштів та порушення ним зобов`язання щодо їх повернення, а тому, суд дійшов висновку, що з [PERSON] підлягає стягненню заборгованість за тілом кредиту згідно договору про споживчий кредит №100329348 від 09.10.2023 у розмірі 10000,00 грн. Представник відповідача, заперечуючи проти стягнення заборгованості за відсотками, зазначає, що сума процентів є нереально завищеною, оскільки вони перевищують тіло кредиту більш ніж в 3 рази. Розмір процентів позивач визначив із розрахунку 3,5% в день, не враховуючи зміни, передбачені Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» та не беручи до уваги Прикінцеві та Перехідні положення Закону «Про споживче кредитування». У даній справі, після завершення строку кредитування у випадку неповернення коштів, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів, нарахованих після закінчення строку дії кредитного договору. Суд критично оцінює зазначені твердження виходячи з наступного. Так, доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно із вказаною нормою закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Таким чином, банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, містять записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Також, виписки за картковими рахунками (по кредитному договору) можуть бути належними доказами щодо заборгованості по тілу кредиту за кредитним договором. Таких висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 30 січня 2018 року у справі № 161/16891/15-ц, від 17 грудня 2020 року у справі №278/2177/15ц, від 25 травня 2021 року у справі № 554/4300/16-ц та від 15.01.2025 у справі № 753/16762/15-ц. Так, на підставу вимог щодо стягнення заборгованості за кредитним договором з відповідача позивачем було надано розрахунок заборгованості, а саме відомості про щоденні нарахування та погашення ТОВ «МІЛОАН» та виписку по особовому рахунку за кредитним договором №100329348 від 09.10.2023 (а.с. 35-37, 38). Суд вважає, що наданий позивачем розрахунок є належним та допустимим доказом утвореної заборгованості, враховуючи, що позивачем надані докази отримання кредитних коштів, а заперечуючи заявлений позивачем розмір заборгованості по відсотках відповідач свого розрахунку, який би спростовував доводи позивача щодо суми боргу за договором споживчий кредит№100329348 від 09.10.2023, до суду не надав. З розрахунку заборгованості та виписки по особовому рахунку вбачається, що заборгованість відповідача за кредитним договором станом на 22.01.2024 становить 36492,00 грн, що складається з: 10000,00 грн заборгованості за тілом кредиту; 25792,00 грн заборгованості за відсотками, 700,00 грн заборгованості за комісією. Так, відповідно до положень п. 1.3, 1.4, 1.5 Договору кредит надається загальним строком на 105 днів з 09.10.2023 і складається з пільгового та поточного періодів. Пільговий період складає 15 днів, з дати видачі кредиту і завершується 24.10.2023(рекомендована дата платежу), поточний період складає 90 днів, що настає з наступного дня за днем завершення пільгового періоду і закінчується 22.01.2024(дата остаточного погашення заборгованості). Повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом позичальник має здійснити до 24.10.2023 (рекомендовану дату платежу), але не пізніше дати остаточного погашення заборгованості 22.01.2024 (останнього дня строку кредитування). Загальні витрати за пільговий період складає 2440,00 грн, а загальні витрати за кредитом (за весь строк кредитування) складають 33940,00 грн. Проценти за користування кредитом протягом пільгового періоду: 1740,00 грн, які нараховуються за ставкою 1,16 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом, протягом пільгового періоду та проценти за користування кредитом протягом поточного періоду: 31500,00 грн, які нараховуються за ставкою 3,5 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом, протягом поточного періоду. Як зазначено вище у рішенні, 09.10.2023 [PERSON] підписав договір про споживчий кредит №100329348 від 09.10.2023, яким передбачено сплату відсотків у пільговому періоді у розмірі 1,16%від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом протягом пільгового періоду та у поточному періоді у розмірі 3,5 %від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом протягом поточного періоду, і передбачено графік повернення кредиту та процентів, з якими відповідач погодився, підписавши його, але відповідач, всупереч викладеним у кредитному договорі умовам, в установлені терміни не повернув належні до сплати грошові суми, тим самим порушив встановлений графік обов`язкових платежів та взяті на себе зобов`язання по поверненню кредиту та сплати процентів за користування кредитом. У ході розгляду справи встановлено, що сума заборгованості по відсотках нарахована в межах строку дії договору з 09.10.2023 по 22.01.2024 (105 днів), а тому, твердження відповідача про нарахування позивачем процентів поза межами строку дії договору не відповідає фактичним обставинам справи та є помилковим. Також, згідно із ч. 5 ст. 94 Конституції України закон набирає чинності через десять днів з дня його офіційного оприлюднення, якщо інше не передбачено самим законом, але не раніше дня його опублікування. Так, 22 листопада 2023 року прийнято Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» № 3498-ІХ (далі - Закон №3498-ІХ), яким внесені зміни до ч.5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» (пп. 6 п. 5 Розділу І Закону № 3498-ІХ) та доповнено пунктом 17 розділ IV Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про споживче кредитування» (пп.13 п.5 Розділу І Закону № 3498-ІХ). Відповідно до ч.5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування», максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %. Водночас, пунктом 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону «Про споживче кредитування» передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %. Перехідні положення законопроекту застосовуються, у разі якщо потрібно врегулювати відносини, пов`язані з переходом від існуючого правового регулювання до бажаного, того, яке має запроваджуватися з прийняттям нового закону. При цьому перехідні положення повинні узгоджуватися з приписами прикінцевих положень, що стосуються особливостей набрання чинності законом чи окремими його нормами. Норми тимчасового та локального характеру, якщо вони присутні в законі, також включаються до перехідних положень законопроекту. Відповідно до розділу IІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» № 3498-ІХ визначено, що цей Закон набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування. Згідно із карткою документа Закону № 3498-ІХ визначено, що дата публікації 23.12.2023, дата набрання законної сили 24.12.2023. Частиною 2 розділу 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» встановлено, що дія пункту 5 розділу І цього Закону поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом. Як зазначено вище у рішенні, 09.10.2023 між ТОВ «МІЛОАН» та відповідачем укладено договір №100329348 від 09.10.2023, зі строком надання кредиту 105 днів, тобто до 22.01.2024, та сторонами погоджено процентну ставку за користування кредитом: у пільговому періоді у розмірі 1,16 % в день та у поточному періоді у розмірі 3,5% в день. Також, встановлено, що вказана процентна ставка за користування кредитом є фіксованою (п. 1.6 Договору). Отже, враховуючи, що процентна ставка (у пільговому періоді у розмірі 1,16 % в день та у поточному періоді у розмірі 3,5% в день), що визначена умовами договору була встановлена ще до вступу (набрання законної сили, а саме 24.12.2023) Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» № 3498-ІХ, зміни до кредитного договору не вносились, строк дії кредитного договору №100329348 від 09.10.2023після 24.12.2023 не продовжувався, то відповідно правових підстав для перерахунку денної процентної ставки немає, тому законодавче обмеження по встановленню денної процентної ставки на вказаний кредитний договір не поширюється. Разом з тим, суд враховує, що після набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» ТОВ «МІЛОАН» було здійснено перерахунок заборгованості, відповідно до якого проценти за користування кредитом нараховувались за ставкою 2,3% за кожен день користування кредитом протягом поточного періоду, в період з 07.01.2024 по 22.01.2024, що підтверджується відомостями про щоденні нарахування та погашення коштів. Таким чином, суд дійшов висновку, що заборгованість за відсотками у розмірі 25792,00 грн, що нарахована за період з 09.10.2023 по 22.01.2024, відповідно до п. 1.3, 1.5, 1.6 Договору про споживчий кредит №100329348 від 09.10.2023, підлягає до стягнення з відповідача на користь позивача. Таким чином, повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову у повному обсязі. Обґрунтовуючи судове рішення, суд приймає до уваги вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorijav. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Згідно ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Судові витрати складаються з судового збору, який позивач сплатив при подачі позову до суду у розмірі 2422,40 грн (а.с. 1), тому, з відповідача на користь позивача стягуються судові витрати в розмірі 2422,40 грн.

Outcome: approved