Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-30 00:00:00

Позивач [PERSON] через систему «Електронний суд» звернувся до Деснянського районного суду міста Києва із позовом до відповідачки [PERSON] про поділ майна подружжя. Позовну заяву, з урахуванням уточнень, обґрунтовує тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі у період з 04.06.2005 по 19.10.2022. У період шлюбу придбано квартиру [ADDRESS] . Титульним власником квартири є відповідачка, проте квартира придбана у період шлюбу та за спільні кошти. Між сторонами відсутня домовленість щодо порядку користування квартирою, відповідачка зареєструвала шлюб, у зв`язку із чим змінила прізвище на « [PERSON] ». Крім того, 06.09.2019 [PERSON] знайшов через знайомих оголошення про продаж автомобіля Hundai І20, 2013 року випуску вартістю 10000,00 доларів США. Вказаної суми коштів позивач не мав, у зв`язку із чим позичив необхідні кошти у [PERSON] . Проте, через скрутне становище та з метою повернення позичених коштів, позивач продав це авто за 7900 доларів США та виплатив позичальнику [PERSON] Автомобіль марки Suzuki, модель Sx4, 2014 року випуску придбаний [PERSON] за позичені кошти у [PERSON] у розмірі 12000,00 доларів США. На даний час позивач повернув 11400,00доларів США, залишок боргу становить 600 доларів США. Відтак борг подружжя становить 2700,00 доларів США. На підставі викладеного, позивач просить визнати за собою право власності на частину квартири [ADDRESS] та стягнути з [PERSON] на свою користь на відшкодування частини боргових зобов`язань у сумі 1350 доларів США. Відповідачка [PERSON] не погоджуючись у повній мірі із позовними вимогами подала зустрічну позовну заяву до відповідача [PERSON] про поділ майна подружжя. Зустрічну позовну заяву обґрунтовує тим, що у період перебування у шлюбі із [PERSON] , сторони окрім спільної квартири, також придбали автомобілі: Hundai І20, 2013 року випуску та Suzuki, модель Sx4, 2014 року випуску, які не включені позивачем до спільного майна та не вказані у поділі. Так, автомобіль Hundai І20, 2013 року випуску, номер кузову [NUMBER] придбаний та зареєстрований на ім`я [PERSON] - 06.09.2019, а відчужений 07.03.2023. Вартість проданого автомобіля становить 7980,00 доларів США, що було еквівалентно 219820,00 грн. Автомобіль Suzuki, модель Sx4, 2014 року випуску, номер кузову [NUMBER] придбаний та зареєстрований на ім`я [PERSON] - 17.09.2021, а проданий - 10.11.2023. Вартість відчуженого автомобіля становить 11390,00 доларів США, що еквівалентно 410450,00 грн. В добровільному порядку спільне майно подружжя не розподілене, на підставі викладеного, [PERSON] просить стягнути з [PERSON] грошові кошти у розмірі 164707,00 грн. в якості компенсації за реалізований автомобіль Hundai І20, 2013 року випуску та 235089,60 грн. в якості компенсації за реалізований автомобіль Suzuki, модель Sx4, 2014 року випуску та здійснити розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 40000,00 грн. та судовий збір 3997,00 грн. Представник [PERSON] - адвокат Савченко О.О. подала відзив на зустрічну позовну заяву, відповідно до якого просила у задоволенні зустрічної позовної заяви відмовити. Вказала, що [PERSON] вказані у зустрічному позові автомобілі придбав за позичені кошти у розмірі 12000,00 доларів США, з яких 11400,00 доларів США вже повернути, а залишок боргу становить 600 доларів США. 08.11.2023 [PERSON] на підставі договору комісії продав автомобіль за 15000,00 грн. Крім того, транспортні засоби були придбані [PERSON] у власних індивідуальних інтересах, якими користувався індивідуально або за призначенням своєї підприємницької діяльності як ФОП. Автомобіль Suzuki, модель Sx4, 2014 року випуску не використовувався у сімейних інтересах та цілях, відтак вказані транспортні засоби слід розглядати як особисту приватну власність [PERSON] . Крім того, вказує на те, що [PERSON] майже весь час у шлюбі не працювала та не мала офіційного доходу. На придбання спірних автомобілів [PERSON] витрачав виключно власні зароблені кошти для придбання останніх, [PERSON] в свою чергу не здійснювала жодних витрат на утримання вказаних автомобілів. надані висновки експерта вважає недостатньо обґрунтованими, оскільки під час підготовки висновків, експерті автомобілі особисто не оглядав. Представник [PERSON] - адвокат Тітова О.О. подала пояснення, відповідно до яких просила зустрічний позов задовольнити. Вказала, що [PERSON] надав розписки, які були складені після того, як [PERSON] подала зустрічну позовну заяву. Крім того, з тексту вказаних розписок не вбачається, що [PERSON] взяв у борг грошові кошти, а тільки вказано про часткове повернення боргу. З наданих розписок неможливо встановити дату, факт, розмір та валюту отриманих грошових коштів, умови користування коштами та строки їх повернення. Крім того, у відзиві на позовну заяву [PERSON] вказує, що ним взято борг на придбання автомобіля Hundai І20, 2013 року випуску, проте через неможливість повернення боргу, вказаний автомобіль було продано. Однак, вказаний автомобіль придбано 06.09.2019, продано 07.03.2023, а розписка про повернення коштів [PERSON] складена лише 04.11.2024. Щодо автомобіля Suzuki, модель Sx4, 2014 року випуску, [PERSON] вказує на те, що на придбання вказаного автомобіля ним було позичено грошові кошти у [PERSON] , при цьому не повернувши боргу за першою розпискою, відповідач позичає грошові кошти і 17.09.2021 купляє вказаний автомобіль, який 10.11.2023 продає за 15000,00 грн., через неможливість його утримувати і при цьому повертає 11400,00 доларів США, про що складає розписку 04.11.2024. Таким чином, наведені [PERSON] обставини щодо придбання спірних автомобілів у борг є ні що іншим, як уникнення від розподілу коштів, отриманих від реалізації останніх. Надані розписки про повернення боргу не можуть бути доказами, які спростовують право спільної сумісної власності подружжя. Реальна вартість спірних автомобілів підтверджується висновком експерта. Вказані автомобілі використовувалися для сімейних потреб у повсякденному житті, при цьому сама [PERSON] не тільки займалася всіма побутовими та сімейними питаннями, а також працювала, отримувала дохід, який витрачала на потреби сім`ї. Представник [PERSON] - адвокат Савченко О.О. у своїх пояснення просила відмовити у задоволенні зустрічного позову, вказуючи на те, що [PERSON] підтвердила те, що не знала про взяття боргу [PERSON] , що свідчить про те, що остання не має ніякого відношення до придбання спірних автомобілів. Розписка про часткове повернення боргу є фактом наявності такого боргу та підтверджує взаємовідносини кредитора та боржника. Наявність боргового документу - розписки свідчить про невиконання стороною взятих на себе зобов`язань. Таким чином судова практика наголошує на особистих зобов`язаннях особи, яка взяла в борг грошові кошти особисто для власних потреб. Враховуючи правову позицію ВП ВС від 30.06.2020 у справі № 638/18231/15 у відносинах з третіми особами, кожен з подружжя може виступати у власних особистих інтересах, тому майно набуте таким чином вважається індивідуальною приватною власністю того з подружжя, який його придбав. Наданий висновок експерта не повинен братися судом до уваги, оскільки такий доказ носить рекомендаційний характер. Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 23.07.2024 відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче засідання. Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 16.09.2024, яка занесена до протоколу судового засідання, прийнято зустрічну позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя та об`єднано позовні вимоги із вимогами первісного позову. Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 23.12.2024, яка занесена до протоколу судового засідання прийнято заяву представника [PERSON] - адвоката Савченко О.О. про зміну предмету позову. Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 19.02.2025, яка занесена до протоколу судового засідання, закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті. Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 10.06.2025, яка занесена до протоколу судового засідання згідно ч. 2 ст. 244 ЦПК України поновлено судовий розгляд. Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 10.06.2025 позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя залишено без руху, оскільки позивачем за первісним позовом сплачений судовий збір не у повному обсязі. [PERSON] вказані в ухвалі суду недоліки усунуті - 13.06.2025, подана відповідна заява та квитанція про сплату судового збору. В судових засіданнях позивач [PERSON] подану позовну заяву з урахуванням заяви про зміну предмету позову підтримав, просив задовольнити, щодо задоволення зустрічної позовної заяви заперечував у повному обсязі, з підстав викладених у відзиві та поясненнях. В подальші засідання [PERSON] та його представник не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Відповідачка за первісним позовом [PERSON] та її представник адвокат Тітова О.О. позовну заяву, враховуючи заяву про зміну предмету позову заперечують частково, квартиру вважають спільним майном подружжя та не заперечують щодо її поділу. Щодо стягнення частини боргових зобов`язань у розмірі 1350,00 доларів США заперечують через їх безпідставність та необґрунтованість. Подану зустрічну позовну заяву підтримують з викладених підстав. Вислухавши вступне слово сторін, допитавши свідка [PERSON] , дослідивши письмові матеріали справи та докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі у період з 04.06.2005 по 19.10.2022. Сторни мають спільних дітей: [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] . 04.01.2019 приватним нотаріусом КМНО Войтовським С. зареєстровано на праві власності за [PERSON] квартиру [ADDRESS] , про що свідчить витяг з Реєстру речових прав на нерухоме майно. Відповідно до звіту про незалежну оцінку майна від 04.06.2024, складений СОД Медведєвою Н.О., ринкова вартість квартири [ADDRESS] становить 2397558,00 грн. Згідно відповіді головного сервісного центру МВС Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в м. Києві від 15.08.2024, Станом на 19.10.2024 на ім`я [PERSON] зареєстровані транспортні засоби: ?Suzuki, модель Sx4, 2014 року випуску, номер кузову [NUMBER] , дата реєстрації 17.09.2021, який переєстровано на нового власника 10.11.2023. ?Hundai І20, 2013 року випуску, номер кузову [NUMBER] , дата реєстрації 06.09.2019, який переєстровано на нового власника 07.03.2023. Станом на 15.08.2024 на ім`я [PERSON] транспортні засоби не зареєстровані. Згідно висновку експерта № 1146/08/2024 від 23.08.2024, дійсна ринкова вартість транспортного засобу Suzuki, модель Sx4, 2014 року випуску, номер кузову [NUMBER] станом на 10.11.2023 (дата перереєстрації на нового власника) становить 410450,00 грн. Згідно висновку експерта № 1145/08/2024 від 23.08.2024, дійсна ринкова вартість транспортного засобу Hundai І20, 2013 року випуску, номер кузову [NUMBER] станом на 07.03.2023 ( дата перереєстрації на нового власника) становить 291820,00 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Конструкції правил ст. 60 СК України свідчать про запровадження презумпції спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Зазначений правовий висновок викладений, зокрема у постанові Верховного Суду України від 24.05.2017 у справі № 6-843 цс17, постановах Верховного Суду від 25.02.2021 у справі № 335/10739/17, від 06.02.2018 у справі № 235/9895/15-ц, від 05.04.2018 у справі № 404/1515/16-ц та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.11.2018 у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18). Як зазначено, зокрема у постанові від 19.10.2021 у справі № 521/1695/18 (провадження № 61-17105св20) критеріями, які дозволяють надати майну статус спільної сумісної власності, є: 1) час набуття такого майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); 3) мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий статус спільної власності подружжя. Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування та розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (ст. 63 СК України). Відповідно до ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Позивач [PERSON] , звертаючись із первісним позовом про визначення за позивачем права власності на частину квартири [ADDRESS] , посилається на те, що титульним власником вказаної квартири є [PERSON] , проте вказане майно придбано у період шлюбу, відтак є спільною сумісною власністю подружжя. Вказану обставину представник відповідачки [PERSON] - адвокат Тітова О.О. не заперечувала та визнавала в судовому засіданні. Враховуючи те, що вказана квартира зареєстрована на праві власності за відповідачкою 04.01.2019, тобто у період перебування сторін у шлюбі, суд приходить до висновку, що вказане майно згідно ч. 1 ст. 60 СК України є спільним сумісним майном подружжя. Відтак позовна вимога [PERSON] за первісним позовом про визнання за останнім права власності на частину квартири [ADDRESS] в порядку поділу майна подружжя підлягає задоволенню. Щодо позовної вимоги [PERSON] про стягнення з [PERSON] на свою користь 1350 доларів США на відшкодування частини боргових зобов`язань подружжя. Так, [PERSON] , обґрунтовуючи вказану позовну вимогу, посилається на те, що кошти на придбання двох автомобілів ним позичені у [PERSON] , а саме, на автомобіль Suzuki, модель Sx4, 2014 року випуску, номер кузову [NUMBER] позичено 12000, 00 доларів США, а на автомобіль Hundai І20, 2013 року випуску, номер кузову [NUMBER] - 10000,00 доларів США. На момент подачі позовної заяви, борг подружжя становить 2700,00 доларів США. На підтвердження вказаного, позивач [PERSON] надав копії двох розписок від 04.11.2024 (а.с.113, 114), оригінали яких було оглянуто судом в судовому засіданні. Суд звертає увагу на те, що представник [PERSON] у відзиві, який подано через «Електронний суд» від 11.11.2024 вказує на те, що спірні автомобілі [PERSON] купляв у власних індивідуальних інтересах, користувався індивідуально або за призначенням своєї підприємницької діяльності, як фізична особа підприємець, відтак останні є речами індивідуального користування та не можуть вважатися предметом поділу. Разом з тим, 22.12.2024, тобто через місяць, представник [PERSON] - адвокат Савченко О.О. через систему «Електронний суд» подала заяву про зміну предмету позову, де вказує, що заявлені у зустрічній позовні заяві автомобілі придбані у період шлюбу у борг, відтак боргові зобов`язання є також предметом поділу. Таким чином, враховуючи хронологію поданих заяв, суд розглядає первісний позов [PERSON] з урахуванням позиції, яка викладена у поданій заяві від 22.12.2024 про зміну предмету позову. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У цивільному судочинстві діє принцип диспозитивності, який покладає на суд обов`язок вирішувати лише ті питання, про вирішення яких його просять сторони у справі (учасники спірних правовідносин), та позбавляє можливості ініціювати судове провадження. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Формування змісту та обсягу позовних вимог є диспозитивним правом позивача. Отже, кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, а також предмет та підстави позову, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. Суд не може вийти за межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставу та предмет позову. Верховний Суд складі Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 01.09.2022 у справі № 245/9244/17 (провадження № 61-5729св22) дійшов висновків, що виходячи зі змісту статей 60, 65 СК України, при поділі майна подружжя враховуються також борги подружжя за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Таким чином, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то цивільні права та обов`язки за цим договором виникають в обох із подружжя, а тому якщо боргові зобов`язання підтверджуються наявними у справі доказами, такі боргові зобов`язання повинні ураховуватися при поділі майна подружжя. Подібні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.06.2020 в справі № 638/18231/15-ц (провадження № 14-712цс19). Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні категорично заперечувала надання нею згоди на взяття [PERSON] боргових зобов`язань в інтересах сім`ї, докази протилежному письмові матеріали справи не містять. Відповідно до змісту копії розписки (а.с.113) від 04.11.2024, [PERSON] повернув [PERSON] грошові кошти у розмірі 11400 доларів США в рахунок боргу, отриманого 15.09.2021 у розмірі 12000,00 доларів США. Залишок, який підлягає поверненню становить 600,00 доларів США. Таким чином, зміст вказаної розписки від 04.11.2024 позбавляє суд дійти висновку про те, що боргові зобов`язання [PERSON] , в результаті яких 15.09.2021 останній отримав грошові кошти у розмірі 12000,00 доларів США виникли в інтересах сім`ї, тобто були спрямовані саме на придбання спірного автомобіля Suzuki, модель Sx4, 2014 року випуску, номер кузову [NUMBER] , який зареєстрований за [PERSON] . 17.09.2021. [PERSON] , в свою чергу, всупереч ч. 1 ст. 81 ЦПК України не надав суду належні, достовірні та допустимі докази, що спірний автомобіль Suzuki, модель Sx4, 2014 року випуску, номер кузову [NUMBER] був придбаний саме за 12000,00 доларів США, або позичені кошти були спрямовані на придбання спільного сумісного майна подружжя. Відповідно до змісту розписки від 04.11.2024 (а.с.114), [PERSON] повернув [PERSON] грошові кошти у розмірі 7900,00 доларів США в рахунок боргу, отриманого 05.09.2019 у розмірі 10000,00 доларів США. Станом на момент складання вказаної розписки сума боргу складає 2100,00 доларів США. Зміст розписки, яка міститься в матеріалах справи на а.с.114, унеможливлює суд дійти висновку, що кошти, які передав [PERSON] . 05.09.2019 [PERSON] використані в інтересах сім`ї, спрямовані на придбання автомобіля Hundai І20, 2013 року випуску, номер кузову [NUMBER] , який зареєстрований за [PERSON] 06.09.2023. Крім того, [PERSON] у заяві про зміну предмету позову вказав, про те, що він грошові кошти у розмірі 7900,00 доларів США повернув [PERSON] , внаслідок продажу вказаного автомобіля. Проте, докази продажу за вказану суму, стороною позивача за первісним позовом суду надано не було, кошти від продажу транспортного засобу повернуті лише 04.11.2024, а автомобіль Hundai І20, 2013 року випуску, номер кузову [NUMBER] , був перереєстрований за новим власником ще 07.03.2023. Суд звертає увагу на те, що надані [PERSON] розписки були складені останнім під час розгляду справи в суді, про що вказав сам позивач [PERSON] та пояснив, що такі дії з його боку були зумовлені подачею [PERSON] зустрічної позовної заяви. Покази свідка [PERSON] , суд до уваги не приймає, оскільки останній працює разом із [PERSON] , відтак не може бути об`єктивним. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовна вимога [PERSON] про стягнення з [PERSON] на його користь 1350 доларів США на відшкодування частини боргових зобов`язань подружжя задоволенню не підлягають, оскільки всупереч ст.76-80 ЦПК України не доведена належними, допустимими та достовірними доказами. Відповідачка [PERSON] , звертаючись із зустрічним позовом до суду, вказує на те, що первісний позов не містить весь перелік майна, яке приймає участь у розподілі. Позивачем за первісним позовом не вказано два транспортні засоби, які також були придбані сторонами у період шлюбу, проте реалізовані [PERSON] одноособово, без згоди [PERSON] , після розірвання шлюбу. Згідно змісту відповіді головного сервісного центру МВС Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в м. Києві від 15.08.2024, спірні транспортні засоби: Suzuki, модель Sx4, 2014 року випуску, номер кузову [NUMBER] , та Hundai І20, 2013 року випуску, номер кузову [NUMBER] набуті та зареєстровані за [PERSON] у період шлюбу із [PERSON] , відтак суд приходить до висновку, що вказані транспортні засоби є спільним майном подружжя. Разом з тим, транспортний засіб Suzuki, модель Sx4, 2014 року випуску, номер кузову [NUMBER] , переєстровано на нового власника 10.11.2023, а транспортний засіб Нundai І20, 2013 року випуску, номер кузову [NUMBER] , переєстровано на нового власника 07.03.2023. Враховуючи правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 30.01.2019 по справі № 158/2229/16, у випадку коли при розгляді вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. За змістом наведених норм, факт використання коштів отриманих від продажу спільного майна в інтересах сім`ї повинен доводити той із подружжя, хто відчужив таке майно без згоди на це іншого подружжя. Таким чином, суд приходить до висновку, що при поділі майна подружжя, має бути врахована вартість спірних автомобілів. На підтвердження вартості спірних автомобілів, представник [PERSON] надала висновок експерта № 1146/08/2024 від 23.08.2024, згідно якого дійсна ринкова вартість транспортного засобу Suzuki, модель Sx4, 2014 року випуску, номер кузову [NUMBER] станом на 10.11.2023 (дата перереєстрації на нового власника) становить 410450,00 грн. та висновок експерта № 1145/08/2024 від 23.08.2024, відповідно до якого дійсна ринкова вартість транспортного засобу Hundai І20, 2013 року випуску, номер кузову [NUMBER] станом на 07.03.2023 ( дата перереєстрації на нового власника) становить 291820,00 грн. Вказані висновки підготовлені експертом для подання до суду, при цьому експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок. Доводи представника [PERSON] - адвоката Савченко О.О. про не взяття судом до уваги висновків експерта № 1146/08/2024 та № 1145/08/2024, оскільки останні складені без огляду транспортних засобів експертом особисто, суд не приймає, з огляду на правовий висновок Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 03.10.2018 у справі № 127/7029/15-ц, відповідно до якого у випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Крім того, [PERSON] та його представник, на спростування вартості проданих автомобілів, надали договір комісії від 08.11.2023, укладений між комісіонером ФОП [PERSON] та комітентом [PERSON] , відповідно до якого комісіонер зобов`язується за дорученням комітента за комісійну плату вчинити за рахунок комітента від свого імені правочин щодо продажу транспортного засобу Suzuki, модель Sx4, 2014 року випуску, номер кузову [NUMBER] за ціною не нижче узгодженої сторонами, а саме 15000,00 грн. Проте, суд вказаний договір комісії на підтвердження вартості проданого автомобіля у сумі 15000,00 грн. до уваги не приймає, оскільки всупереч ч. 1 ст. 81 ЦПК України [PERSON] та його представником не надано докази на виконання умов п. 1.2 договору комісії та отримання грошових коштів згідно вказаного договору. Доказів на спростування вартості іншого транспортного засобу - Hundai І20, 2013 року випуску, номер кузову [NUMBER] , що вказана у висновку експерта № 1145/08/2024 від 23.08.2024 письмові матеріали справи не містять. Таким чином, суд вирішуючи позовні вимоги за зустрічною позовною заявою, приймає до уваги ринкову вартість автомобілів Suzuki, модель Sx4, 2014 року випуску, номер кузову [NUMBER] та Hundai І20, 2013 року випуску, номер кузову [NUMBER] , визначена на підставі висновків експерта № 1145/08/2024 та № 1146/08/2024. Враховуючи відсутність доказів на спростування вартості транспортних засобів та вище викладені висновки суду, з [PERSON] підлягає стягненню компенсація вартості відчужених транспортних засобів, а саме: за легковий автомобіль Suzuki, модель Sx4, 2014 року випуску, номер кузову [NUMBER] у розмірі 205225,00 грн., за автомобіль Hundai І20, 2013 року випуску, номер кузову [NUMBER] у розмірі 145910,00 грн. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України судовий збір за наслідками розгляду первісного позову становить 12099,83 грн. (1198779*12669,4/1255209), за наслідком розгляду зустрічного позову - 3511,35 грн. (351135*3997,97/399796,60). Згідно ч. 10 ст. 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат. Таким чином, суд приходить до висновку, що з [PERSON] на користь [PERSON] підлягає стягненню судовий збір у розмірі 8588,48 грн. (12099,83-3511,35). Відповідно до положень Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. У рішенні Європейського суду з прав людини по справі «Коробов проти України» (заява № 39598/03 від 21 липня 2011 року) суд вказав, що при оцінці доказів, суд, як правило - застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростованих презумцій факту. Європейський суд з прав людини також вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). На підставі викладеного та

Outcome: partial