Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-30 00:00:00

І. Виклад позиції позивача. 28 жовтня 2024 року представник позивача звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення трьох відсотків річних на підставі ст. 625 ЦПК України, у якому просить стягнути з відповідача на користь позивача три відсотки річних в сумі 4 204,00 доларів США, у зв`язку із невиконанням рішення Комсомольського районного суду м. Херсона від 11.11.2015 по справі №667/2784/15-ц та умов кредитного договору №014/11/1616 від 01.08.2007 року; здійснити розподіл судових витрат. В обґрунтування позовної заяви зазначає, що 01.08.2007 року між ВАТ «Райффазен Банк Аваль» та [PERSON] укладено кредитний договір №014/11/1616. В рахунок забезпечення вказаного кредитного договору 01.08.2007 року укладено договір іпотеки б/н, який посвідчено приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Зоріною Н.В. за реєстровим номером 5368. 11.11.2015 року Комсомольський районний суд м. Херсона ухвалив рішення у справі №667/2784/15-ц, яким з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «РАЙФФАЗЕН БАНК АВАЛЬ» стягнуто заборгованість за Кредитним договором № 014/11/1616 від 01.08.2007 року, що утворилась станом на 12.03.2015 року в розмірі 48 034,47 (сорок вісім тисяч тридцять чотири) долари США 47 цнт., у тому числі 43 747,99 доларів США - заборгованість за тілом кредиту; 2 589,36 доларів США - заборгованість за відсотками; 1 697,12 доларів США - пеня за порушення строків повернення кредиту та відсотків. В задоволенні зустрічного позову [PERSON] до ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» про визнання правочинів недійсними - відмовлено. Зазначене рішення суду першої інстанції залишено в силі ухвалою Апеляційного суду Херсонської області від 27.01.2016 року, відповідно воно набрало законної сили та в силу ст. 82 ЦПК України обставини укладення Кредитного договорі і наслідки його невиконання додаткового доведення не потребують. 21.05.2024 року між АТ «Райффвйзен Банк» та АТ «Оксі Банк» укладено договір відступлення прав вимоги № 114/2-69 відповідно до якого АТ «Оксі Банк» набуло право вимоги за кредитним договором №014/11/1616 від 01.08.2007 року укладеного між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] 30.05.2024 між АТ «РАЙФФАЗЕН БАНК» та ТОВ «Цикл Фінанс» укладено договір про відступлення права вимоги за договором іпотеки/застави б/н, який посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Комарницькою О.В. за реєстровим номером 557 на підставі якого відступлено право Іпотекодержателя за договором іпотеки, що посвідчений 01.08.2007 року приватним нотаріусом ХМНО Зоріною Н.В. за реєстровим номером 5368, який укладено між АТ «Райффайзен Банк» та [PERSON] 26.11.2016 Корабельним РВ ДВС м. Херсона ГТУЮ в Херсонській області винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №51754837 для примусового виконання рішення Комсомольського районного суду м. Херсона від 11.11.2015 на підставі виконавчого листа №667/2784/15-ц виданого 15.03.2016 року Комсомольським районним судом м. Херсона про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованості за кредитним договором №014/11/1616 від 01.08.2007 року в розмірі 48\~034,47 дол. США. 27.06.2018 заступником начальника відділу Корабельного РВ ДВС міста Херсона Головного територіального управління юстиції в Херсонській області винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу у рамках виконавчого провадження №51754837. У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за договором №014/11/1616 від 01.08.2007 року та невиконання рішення суду, право вимоги за яким набуто позивачем за договорами про відступлення прав вимоги, у позивача виникло право на отримання штрафних санкцій, передбачених ст. 625 ЦК України, а саме 3% річних, які з урахуванням строків позовної давності обліковується позивачем за період з 02.04.2017 року по 01.03.2020 року у розмірі 4\~204,00 дол. США. Станом на дату звернення позивача до суду заборгованість за кредитом не погашено, рішення Комсомольського районного суду м. Херсона не виконано. У зв`язку з вищенаведеним позивач змушений звернутись до суду з даним позовом. ІІ. Виклад позиції відповідача Відповідач відзиву на позов не подав, був належним чином повідомлений про судовий розгляд справи. ІІІ. Процесуальні дії суду у справі. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 08.11.2024 року позовну заяву залишено без руху, позивачу/представнику надано 5-денний строк на усунення вказаних у ній недоліків позову. 30.12.2024 року від представника позивача через систему «Електронний суд» надійшла заява на усунення недоліків позову, яку відповідно до Журналу реєстрації вхідної кореспонденції передано Головуючому 31.12.2024 року. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 31.12.2024 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням викликом сторін. У справі призначались судові засідання, що неодноразово відкладались через неявку відповідача та відсутності доказів належного повідомлення останнього про судовий розгляд справи. В чергове справа призначено до розгляду на 31.07.2025 року. Представник позивача у час призначений для розгляду справи не з`явився, у поданій до суду через систему «Електронний суд» заяві від 14.04.2025 року та 26.05.2025 року просив розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити, заперечень проти розгляду справи у заочному порядку та ухвалення заочного рішення не надходило. У судове засідання у час призначений для розгляду справи за суттю, відповідач повторно не з`явився. Про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, зокрема шляхом направлення судових повісток про виклик за відомим суду зареєстрованим у встановленому законом порядком місцем його проживання, опублікування оголошень на офіційному веб-сайті судової влади України: https://court.gov.ua/unknown/sud2125. ЄСПЛ у рішенні у справі «В`ячеслав Корчагін проти Росії» (№12307/16) визначив, що якщо повістку було направлено за однією з відомих адрес, а особа ухиляється від її отримання, то особа може стежити за ходом справи з офіційних джерел, таких як веб - сторінка суду, а тому права такої особи на справедливий суд, гарантоване ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод порушено не було. Як передбачено п.2 ч. 7 ст. 128 ЦПК України у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається: фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Положеннями ст.174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Відповідно до ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. У судове засідання, призначене на 27.05.2025 року та 31.07.2025 року відповідач повторно не з`явився. Про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. У відповідності до ч.8 ст.279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. На підставі ч.1 ст.280 ЦПУ України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Таким чином, враховуючи згоду представника позивача про розгляд справи у його відсутності, за відсутності заперечень про розгляд справи у заочному порядку із ухвалення рішення при заочному розгляді справи на підставі поданих позивачем документів та повторної неявки у судове засідання належним чином повідомленого про день, час та місце судового розгляду справи відповідача і відсутності будь-яких заяв від нього, суд постановив розглянути справу за відсутності учасників справи із ухваленням заочного рішення, крім того, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З`ясувавши фактичні обставини, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що надані позивачем докази та повідомлені ним обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, є достатніми для прийняття рішення у справі в порядку спрощеного позовного провадження, як це передбачено ст. 279 ЦПК України. Інші процесуальні дії (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо) не застосовувались. IV. Фактичні обставини справи, встановлені судом та зміст правовідносин. 01.08.2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Райффазен Банк Аваль» та [PERSON] укладено кредитний договір №014/11/1616. В рахунок забезпечення вказаного кредитного договору між тими самими сторонами 01.08.2007 року укладено договір іпотеки б/н, який посвідчено приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Зоріною Н.В. за реєстровим номером 5368. 11.11.2015 року Комсомольським районним судом м. Херсона ухвалено рішення у справі №667/2784/15-ц за позовом ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, а також штрафних санкцій та за зустрічною позовною заявою [PERSON] до ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» про визнання правочинів недійсними, за результатами розгляду справи за первісним позовом з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «РАЙФФАЗЕН БАНК АВАЛЬ» стягнуто заборгованість за Кредитним договором № 014/11/1616 від 01.08.2007 року, що утворилась станом на 12.03.2015 року в розмірі 48 034,47 (сорок вісім тисяч тридцять чотири) долари США 47 цнт., у тому числі 43 747,99 доларів США - заборгованість за тілом кредиту; 2 589,36 доларів США - заборгованість за відсотками; 1 697,12 доларів США - пеня за порушення строків повернення кредиту та відсотків. Стягнуто судові витрати в розмірі 3\~654,00 грн. в рахунок відшкодування судового збору. В задоволенні зустрічного позову відмовлено. Ухвалою Апеляційного суду Херсонської області від 27.01.2016 року рішення Комсомольського районного суду м. Херсона від 11.11.2015 року залишено без змін. Рішення Комсомольського районного суду м. Херсона від 11.11.2015 року набрало законної сили 27.01.2016 року. На виконання вказаного рішення Комсомольським районним судом м. Херсона 15 березня 2016 року видано виконавчий лист №667/2784/15-ц про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за Кредитним договором №014/11/1616 від 01.08.2007 року, що утворилась станом на 12.03.2015 року в розмірі 48\~034,47 доларів США, у тому числі 43\~747,99 дол. США заборгованості за тілом кредиту; 2\~589,36 дол. США заборгованість за відсотками; 1\~697,12 дол. США пеня за порушення строків повернення кредиту та відсотків. 26.11.2016 Корабельним РВ ДВС м. Херсона ГТУЮ в Херсонській області винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №51754837 для примусового виконання рішення Комсомольського районного суду м. Херсона від 11.11.2015 по справі №667/2784/15-ц. 27.06.2018 заступником начальника відділу Корабельного РВ ДВС міста Херсона Головного територіального управління юстиції в Херсонській області винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу у рамках виконавчого провадження №51754837 на підставі заяви стягувача від 25.06.2018 року про повернення виконавчого документу без виконання. 21.05.2024 року між АТ «Райффвйзен Банк» та ТОВ «Цикл Фінанс» укладено договір відступлення прав вимоги № 114/2-70 відповідно до якого ТОВ «Цикл Фінанс» набуло право вимоги за кредитним договором №014/11/1616 від 01.08.2007 року укладеного між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] 30.05.2024 між АТ «РАЙФФАЗЕН БАНК» та ТОВ «Цикл Фінанс» укладено договір про відступлення права вимоги за договором іпотеки/застави б/н, який посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Комарницькою О.В. за реєстровим номером 557 на підставі якого відступлено право Іпотекодержателя за договором іпотеки, що посвідчений 01.08.2007 року приватним нотаріусом ХМНО Зоріною Н.В. за реєстровим номером 5368, який укладено між АТ «Райффайзен Банк» та [PERSON] . Рішенням Комсомольського районного суду м. Херсона від 11.11.2015 у справі №667/2784/15-ц встановлено, що Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» є правонаступником Відкритого акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль», а [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] ». Також рішенням Комсомольського районного суду м. Херсона від 11.11.2015 у справі №667/2784/15-ц встановлено обставини укладення Кредитного договору та виникнення кредитних правовідносин між сторонами цього договору. Відповідно до частини 4 статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Частиною 1 статті 512 ЦК України визначено, що Кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно із частиною 1 статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Таким чином, представником позивача доведено належними та допустимими доказами перехід до ТОВ «Цикл Фінанс» права вимоги за кредитним договором № 014/11/1616 від 01.08.2007, укладеного між Відкритим акціонерним товариством «Райффазен Банк Аваль» та [PERSON] . V. Оцінка Суду. Частиною 1 статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно принципу диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст. 13 ЦПК України). Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). При вирішенні цивільного спору суд керується Конституцією України, законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовує інші правові акти, враховує завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами, особливості предмета спору та ціну позову, складність справи, її значення для сторін та час, необхідний для розгляду справи, покладення доведення обставин, які мають значення для справи, саме сторонами, права яких є рівними, як і покладення саме на кожну сторону ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій та з урахуванням меж заявлених вимог та заперечень та обсягу поданих доказів. Оцінивши надані стороною докази, правовідносини, що виникли між кредитором та боржником суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог з огляду на наступне. Відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 4 ст. 263 ЦПК України). У постанові від 28 березня 2018 року по справі № 444/9519/12 Велика Палата Верховного Суду вказала, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи в разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма частини першої статті 1048 ЦК України і охоронна норма частини другої статті 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення з боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та частини першої статті 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до частини другої статті 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання. Аналогічний правовий висновок щодо припинення кредитних правовідносин та сплати відсотків після припинення таких відносин викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду від 4 лютого 2020 року по справі № 912/1120/16 (реєстраціний номер рішення 89083008). Як встановлено судом рішенням Комсомольського районного суду м. Херсона від 11.11.2015 у справі №667/2784/15-ц з відповідача на користь позивача за невиконання умов кредитного договору № 014/11/1616 від 01.08.2007 стягнуто заборгованість в розмірі 48 034,47 (сорок вісім тисяч тридцять чотири) долари США 47 цнт., у тому числі 43 747,99 доларів США - заборгованість за тілом кредиту; 2 589,36 доларів США - заборгованість за відсотками; 1 697,12 доларів США - пеня за порушення строків повернення кредиту та відсотків та стягнуто судовий збір у розмірі 3\~654,00 грн.. Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно з частиною другою статті 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Відповідно до частини п`ятої статті 11 ЦК України у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак, норми розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України). Отже, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Норми цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Такий правовий висновок зроблено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18), у якій відступлено від правових висновків, зроблених Верховним Судом України у постановах від 20 січня 2016 року у справі № 6-2759цс15, який полягав у тому, що правовідносини, що виникають з приводу виконання судових рішень, врегульовані Законом України «Про виконавче провадження», і до них не можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільну-правову відповідальність за невиконання грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК України); та від 02 березня 2016 року у справі № 6-2491цс15, який полягав у тому, що дія статті 625 ЦК України поширюється на порушення грошового зобов`язання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду, а частина п`ята статті 11 ЦК України не дає підстав для застосування положень статті 625 ЦК України у разі наявності між сторонами деліктних, а не зобов`язальних правовідносин. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10 квітня 2018 року у справі № 910/10156/17 вказала, що норми статті 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань, та погодилася з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 01 червня 2016 року у справі № 3-295гс16, за змістом яких грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, а й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством. Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення заборгованості за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє позивача права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Наслідки прострочення грошового зобов`язання (коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх) також урегульовані законодавством. У випадках, коли боржник порушив умови договору, прострочивши виконання грошового зобов`язання, за частиною першою статті 1050 ЦК України застосуванню у таких правовідносинах підлягає положення статті 625 цього Кодексу. За наведеним у цій статті регулюванням відповідальності за прострочення грошового зобов`язання на боржника за прострочення виконання грошового зобов`язання покладається обов`язок сплатити кредитору на його вимогу суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Проценти, встановлені статтею 625 ЦК України, підлягають стягненню саме при наявності протиправного невиконання (неналежного виконання) грошового зобов`язання. Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Подібні висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц. З ухваленням рішення Комсомольського районного суду м. Херсона від 11.11.2015 у справі №667/2784/15-ц про стягнення заборгованості за кредитним договором на користь ПАТ «Райффайзен Банк» правовідносини між сторонами не припинилися та тривають до моменту фактичного виконання рішення суду. Положеннями статей\~1077,\~1078 ЦК України\~встановлено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Відповідно до\~ст. 1081 ЦК України\~клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу. Судом встановлено, що рішення суду відповідач не виконала та ПАТ «Райффайзен Банк» грошові кошти за рішенням суду не повернула, разом з тим, ПАТ «Райффайзен Банк» своє право вимоги до відповідача за договором відступлення передало позивачу, отже у позивача наявне право на стягнення з відповідача відповідно до статті 625 ЦК України трьох процентів річних унаслідок прострочення виконання грошового зобов`язання, що виникло на підставі рішення суду. Враховуючи, що в цій справі договірні правовідносини трансформувалися в зобов`язальні пов`язані із стягненням грошових коштів на підставі рішення суду, яке відповідачем не виконано, позивач правомірно та з підстав визначених законом просить суд стягнути з відповідача трьох процентів річних виходячи із загальної заборгованості у розмірі 48 034,47 доларів США. (43 747,99 доларів США - заборгованість за тілом кредиту; 2 589,36 доларів США - заборгованість за відсотками; 1 697,12 доларів США - пеня за порушення строків повернення кредиту та відсотків). Розрахунок трьох процентів річних здійснюється за формулою: Сума санкції = С x 3 x Д : 365 : 100, де С - сума заборгованості, Д - кількість днів прострочення. Суд погоджується із формулою розрахунку заборгованості, що використана позивачем. У частині другій статті 625 ЦК України прямо зазначено, що 3 % річних визначаються від простроченої суми за весь час прострочення. Тому при обрахунку 3 % річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті України, що узгоджується із правовою позицією викладеною у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц. За змістом ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до ст. 76 ЦПК України суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. За приписами ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. У відповідності до ч. 1 ст. 79 ЦПК України та ч. 6 ст. 81 ЦПК України докази мають відповідати ознакам достовірності, оскільки доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За встановлених судом обставин, позовні вимоги підлягають задоволенню шляхом стягнення з відповідача на користь позивача трьох відсотків річних в рахунок невиконання грошового зобов`язання за період з 02 квітня 2017 року по 01 березня 2020 року у розмірі 4\~204,00 дол. США. VІ. Розподіл судових витрат. Частиною першою\~ст.133 ЦПК України\~передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно частини першої\~статті 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно платіжної інструкції №DI45 від 11/10/2024 року позивачем сплачено 3\~028,00 грн. судового збору, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача в рахунок відшкодування судового збору. Вирішуючи питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 10 000, 00 грн., суд виходить з наступного. Згідно п. 1 ч. 3\~ст. 133 ЦПК України\~встановлено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Так, відповідно до ч. ч. 1, 2\~ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. При цьому даною статтею передбачено цілі розподілу, визначення розміру та розмір судових витрат, зокрема: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до ч. ч. 3, 4\~ст. 137 ЦПК України, встановлено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до\~ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність»\~гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. Документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката, пов`язані з розглядом справи, підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень. При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо,

Outcome: approved