Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-27 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовною заявою до ОСББ «Дорошенка 25» та Львівської міської ради, в якій просить стягнути на його користь з Львівської міської\~ради завдану\~майнову шкоду\~в розмірі\~380020,00\~гривень та\~моральну шкоду\~в розмірі\~100000,00\~гривень;\~стягнути з\~ОСББ «Дорошенка\~25»\~завдану моральну\~шкоду в\~розмірі 100000,00\~гривень;\~стягнути з\~відповідачів судові витрати по справі у складі судового збору. В обґрунтування поданого позову покликається на те, що позивач являється власником нежитлових приміщень під номером 19-1, 19-2, 19-3 загальною площею 52,2 м.кв. за адресою: [ADDRESS] , які ним набуті на підставі договору купівлі-продажу №6529 від 31.07.2015 р. З моменту набуття права власності на свій об`єкт нерухомого майна, позивач почав активно вчиняти дії щодо розпорядження ним, а саме: 02.03.2016 р. Депараментом житлового господарства та інфраструктури ЛМР видано наказ №63 від 02.03.2016 р. про затвердження висновку міжвідомчої комісії при виконкомі щодо технічної можливості проведення реконструкції нежитлових приміщень (заг. пл. 52,2 кв.м.) в будинку [ADDRESS] , яким надано можливість відповідачу провести реконструкцію саме спірних нежитлових приміщень. 05.05.2016 р. Управлінням архітектури Департаменту містобудування Львівської міської ради видано містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки на [ADDRESS] , якими дозволено [PERSON] реконструкцію існуючих нежитлових приміщень, тобто саме спірних нежитлових приміщень. 14.07.2016 р. Галицькою районною адміністрацією Львівської міської ради надано дозвіл [PERSON] на влаштування будівельного майданчика за адресою: [ADDRESS] , - тобто саме щодо спірних нежитлових приміщень. 25.06.2016 р. [PERSON] зареєстровано декларацію про початок виконання будівельних робіт щодо реконструкції нежитлових приміщень по [ADDRESS] в Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у м. Львові, - реконструкція стосувалася спірних нежитлових приміщень. Проте з 2017 року ОСББ «Дорошенка 25» почало вчиняти дії щодо перешкоджання позивачу у реалізації ним своїх правомочностей власника, оскаржувати дозвільні документи та зупиняти виконання будівельних робіт. В результаті до цього процесу також було залучено Львівську міську раду, яка вирішила скористатись спором між позивачем та ОСББ «Дорошенка 25» заволодіти майном [PERSON] . Дані дії стали можливі у зв`язку з тим, що 17.05.2018 р. апеляційним судом Львівської області було винесено постанову за результатами розгляду апеляційних скарг ОСББ Дорошенка 25, [PERSON] , [PERSON] на рішення Галицького районного суду м. Львова яким рішення Галицького районного суду міста Львова від 04 березня 2013 року скасовано. У задоволенні позову [PERSON] до Відділу приватизації державного житлового фонду Галицького району м. Львова, реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції про визнання права власності та зобов`язання до вчинення дій відмовлено. Дане рішення обидва відповідачі вважали таким, з якого виникло право власності позивача, а тому у зв`язку з його скасуванням вирішили заявити кожен окремо позови про визнання за ними права власності на майно [PERSON] . Так ОСББ «Дорошенка 25» у 2018 році було подано позовну заяву (справа №461/4259/18) до Галицького районного суду м. Львова про витребування у власність ОСББ «Дорошенка 25» майна [PERSON] . Дана справа розглядалася в судах України неодноразово. Остаточно рішенням Галицького районного суду м. Львова від 30.05.2023 р. в задоволенні позову ОСББ «Дорошенка 25» відмовлено. [PERSON] вдалося довести своє право власності на ці приміщення. Крім цього, в 2020 році Львівська міська рада також вирішила подати позовну заяву до [PERSON] вже про витребування цього ж майна на користь Львівської міської ради. справа №461/3244/20. Дана справа теж розглядалася судами України неодноразово. Остаточно справа була вирішена згідно постанови Львівського апеляційного суду від 09.08.2023 р. по справі №461/3244/20, якою змінено рішення Галицького районного суду м. Львова про відмову в задоволенні позову Львівської міської ради та закрито апеляційне провадження за скаргою ОСББ «Дорошенка 25». Постанова Львівського апеляційного суду оскаржувалася в касаційному порядку як Львівською міською радою, так і ОСББ «Дорошенка 25». 27.12.2023 р. Верховним судом відмовлено в задоволенні касаційних скарг. Проте до цього часу [PERSON] не мав змоги зняти арешт на його майно, який був вжитий за заявою Львівської міської ради згідно постанови Львівського апеляційного суду. Так ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 29.04.2024 р. скасовано дані заходи забезпечення позову. Проте ОСББ «Дорошенка 25», щодо якого вже було прийнято судом по цій справі рішення про закриття провадження у зв`язку з тим, що їхні права чи інтереси рішенням суду по справі №461/3244/20 не порушуються, було подано апеляційну скаргу на таку ухвалу. В результаті лише 06.09.2024 р. апеляційним суд закрив провадження у справі, і відповідно ухвала Галицького районного суду м. Львова від 29.04.2024 р. набрала законної сили. Таким чином заходи забезпечення позову у вигляді заборони [PERSON] вчиняти будь-які дії щодо відчуження, здійснення інших юридичних правочинів, реєстрації речових прав щодо належного майна, вжиті постановою Львівського апеляційного суду від 23.03.2021 р. тривали до 06.09.2024 р. Загальна тривалість судових процесів щодо права власності позивача складала з 11.06.2018 р. по 06.09.2024 р. У зв`язку з цим позивач вважає за необхідне заявити цей позов про стягнення шкоди завданої протиправною поведінкою відповідачів. У справі №461/3244/20 були вжиті заходи забезпечення позову за заявою Львівської міської ради з 23.03.2021 р. по 06.09.2024 р., а тому позивач має право на стягнення завданих йому збитків. Так на початку 2021 року позивач вирішив продати свої приміщення з власних міркувань для чого залучив третю особу, яка мала б вживати заходів для продажу приміщення. З цією метою [PERSON] було укладено договір від 01.02.2021 р. за умовами якого Сторони вирішили діяти спільно для продажу приміщень [PERSON] . За умовами цього договору [PERSON] отримав 10000 доларів США 01.02.2021 р. на умовах п. 3 цього Договору. Також умовами даного договору було передбачено, що у випадку невиконання своїх зобов`язань [PERSON] зобов`язаний повернути іншій стороні грошові кошти в сумі 10000,00 доларів США та сплатити штраф в такій ж сумі, як плату за понесені іншою стороною витрати щодо виконання цього договору. У зв`язку з тим що до 06.09.2024 р. арешт на майно знятий не був, [PERSON] змушений був виплатити по даному договору суму в розмірі 10000,00 доларів США що станом на 01.01.2024 р. становило еквівалент (курс НБУ 1 долар США = 38,0020 грн.) = 380020,00 гривень. Таким чином позивач через вжиття заходів забезпечення позову, які не дали змогу йому виконати свої зобов`язання за договором, поніс збитки в розмірі 380020,00 гривень які повинні бути стягнуті з відповідача Львівської міської ради. Крім цього, позивачу була завдана моральна шкода. Визначаючи розмір компенсації моральної шкоди, відповідач оцінює такий з врахування понесених ним втрат в розмірі 200000,00 гривень. Ухвалою суду від 19 листопада 2024 року у справі відкрито провадження та призначено підготовче судове засідання у приміщенні Галицького районного суду м.Львова на 13 січня 2025 року на 10:00 год. 06 грудня 2024 року від відповідача Львівської міської ради надійшов відзив на позовну заяву, в якому заперечує проти заявлених вимог, виходячи з наступного. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що майнова шкода завдана йому внаслідок вжиття заходів забезпечення позову у справі №461/3244/20. Львівська міська рада звернулася в Галицький районний суд м. Львова з позовом до [PERSON] про витребування з чужого незаконного володіння [PERSON] на користь територіальної громади м. Львова в особі Львівської міської ради нежитлового приміщення під. інд. 19-1, 19-2, 19-3,загальною площею 52,2 кв. м на [ADDRESS] . Позовні вимоги обгрунтовувалися тим, що Львівська міська рада є власником будинку на [ADDRESS] . Право комунальної власності зареєстроване в Реєстрі прав власності на нерухоме майно 21.06.2004. Проте рішенням Галицького районного суду м. Львова від 04.03.2013р. у справі №461/1781/13-ц задоволено. Постановою Апеляційного суду Львівської області від 17.05.2018 рішення Галицького районного суду м. Львова від 04.03.2013р. скасовано, прийнято нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог. Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 28.04.2021 у справі №461/3244/20 відмовлено в задоволенні позовних вимог Львівської міської ради. Постановою Львівського апеляційного суду від 09.08.2023 апеляційну скаргу Львівської міської ради задоволено частково: скасовано рішення Галицького районного суду м. Львова від 28.04.2021; постановлено нове судове рішення, яким в задоволенні позову Львівської міської ради до [PERSON] відмовлено. Колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про те, що позивач пропустив строк позовної давності. Отже, апеляційний суд встановив, що позовні вимоги Львівської міської ради є підставними та обгрунтованими, проте в задоволенні позову слід відмовити у зв`язку з пропуском строку позовної давності, про застосування якої заявлено відповідачем. Зазначає, що Львівська міська рада довела, що позов у справі №461/3244/20 не подавався Львівською міською радою з метою завдання шкоди чи перешкоджання [PERSON] у здійсненні його прав, а також відсутні зловживання Львівською міською радою своїми процесуальними правами та недодержання принципу добросовісності. Слід врахувати, що Львівська міська рада оскаржувала судові рішення у справі №461/3244/20 в апеляційному та касаційному порядку (справа двічі перебувала на розгляді апеляційного суду та двічі на розгляді касаційного суду за скаргами Львівської міської ради), що також свідчить про значну її заінтересованість у результатах розгляду справи та відсутність ознак недобросовісності, зловживання процесуальними правами при пред`явленні позову до [PERSON] та при поданні заяви про забезпечення позову. Ухвалою суду від 19 березня 2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні на\~22 квітня 2025 року на 10 год. 00 хв. з викликом учасників справи. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, надав пояснення аналогічні до позову. Просив суд позовні вимоги задоволити повністю. Представник відповідача Львівської міської ради у судовому засіданні позовні вимоги заперечила, звертаючись до суду із позовом у справі №461/3244/20, діяли добросовісно, у передбачений законом спосіб, на захист своїх прав та законних інтересів, дотримались при поданні заяви про забезпечення позову у справі №461/3244/20 принципу добросовісності, з їхнього боку відсутні зловживання процесуальними правами. Представник відповідача ОСББ «Дорошенка\~25» у судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про час, дату та місце проведення судового засідання, що стверджується матеріалами справи. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі обставини справи, права та обов`язки сторін, суд доходить висновку, що у задоволенні позову слід відмовити з огляду на наступне. Суд встановив,\~що [PERSON] \~являється власником\~нежитлових приміщень\~під номером\~19-1,\~19-2,\~19-3\~загальною площею\~52,2\~м.кв.\~за адресою:\~ [ADDRESS] ,\~які ним\~набуті на\~підставі договору\~купівлі-продажу\~№6529\~від 31.07.2015\~р. З моменту набуття права власності на свій об`єкт нерухомого майна, позивач почав активно вчиняти дії щодо розпорядження ним, а саме: - 02.03.2016 р. Депараментом житлового господарства та інфраструктури ЛМР видано наказ №63 від 02.03.2016 р. про затвердження висновку міжвідомчої комісії при виконкомі щодо технічної можливості проведення реконструкції нежитлових приміщень (заг. пл. 52,2 кв.м.) в будинку [ADDRESS] , яким надано можливість відповідачу провести реконструкцію саме спірних нежитлових приміщень. - 05.05.2016 р. Управлінням архітектури Департаменту містобудування Львівської міської ради видано містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки на [ADDRESS] , якими дозволено [PERSON] реконструкцію існуючих нежитлових приміщень, тобто саме спірних нежитлових приміщень. - 14.07.2016 р. Галицькою районною адміністрацією Львівської міської ради надано дозвіл [PERSON] на влаштування будівельного майданчика за адресою: [ADDRESS] , - тобто саме щодо спірних нежитлових приміщень. - 25.06.2016 р. [PERSON] зареєстровано декларацію про початок виконання будівельних робіт щодо реконструкції нежитлових приміщень по [ADDRESS] в Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у м. Львові, - реконструкція стосувалася спірних нежитлових приміщень. ОСББ «Дорошенка 25» у 2018 році було подано позовну заяву (справа №461/4259/18) до Галицького районного суду м. Львова про витребування у власність ОСББ «Дорошенка 25» майна [PERSON] . Дана справа розглядалася в судах України неодноразово. Остаточно рішенням Галицького районного суду м. Львова від 30.05.2023 р. в задоволенні позову ОСББ «Дорошенка 25» відмовлено. [PERSON] вдалося довести своє право власності на ці приміщення. Крім цього, Львівська міська рада звернулася в Галицький районний суд м. Львова з позовом до [PERSON] про витребування з чужого незаконного володіння [PERSON] на користь територіальної громади м. Львова в особі Львівської міської ради нежитлового приміщення під. інд. 19-1, 19-2, 19-3, загальною площею 52,2 кв. м на [ADDRESS] . Позовні вимоги обґрунтовувалися тим, що Львівська міська рада є власником будинку на [ADDRESS] . Право комунальної власності зареєстроване в Реєстрі прав власності на нерухоме майно 21.06.2004. Проте рішенням Галицького районного суду м. Львова від 04.03.2013 р. у справі №461/1781/13-ц задоволено позов [PERSON] до відділу приватизації державного житлового фонду Галицького району: - визнано за [PERSON] право власності на нежитлові приміщення площею 52,2 кв.м, які знаходяться у будинку [ADDRESS] та позначені на поверховому плані ОКП ЛР «БТІ та ЕО» від 22.01.2001 року індексами 19-1 площею 11,3 м.кв., 19-2 площею 29,5 м. кв. та 19-3 площею 11,4 м. кв; - зобов`язано реєстраційну службу Львівського міського управління юстиції зареєструвати за [PERSON] право власності на нежитлові приміщення площею 52,2 кв. м, які знаходяться у будинку [ADDRESS] та позначені на поверховому плані ОКП ЛР «БТІ та ЕО» від 22.01.2001 року індексами 19-1 площею 11,3 м.кв., 19-2 площею 29,5 м. кв. та 19-3 площею 11,4 м. кв. Постановою Апеляційного суду Львівської області від 17.05.2018 рішення Галицького районного суду м. Львова від 04.03.2013 р. скасовано, прийнято нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог. Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 28.04.2021 у справі №461/3244/20 відмовлено в задоволенні позовних вимог Львівської міської ради. Постановою Львівського апеляційного суду від 09.08.2023 апеляційну скаргу Львівської міської ради задоволено частково: скасовано рішення Галицького районного суду м. Львова від 28.04.2021; постановлено нове судове рішення, яким в задоволенні позову Львівської міської ради до [PERSON] відмовлено. Колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про те, що позивач пропустив строк позовної давності. [PERSON] не мав змоги зняти арешт на його майно, який був вжитий за заявою Львівської міської ради згідно постанови Львівського апеляційного суду. Так ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 29.04.2024 р. скасовано дані заходи забезпечення позову. Проте ОСББ «Дорошенка 25», щодо якого вже було прийнято судом по цій справі рішення про закриття провадження у зв`язку з тим, що їхні права чи інтереси рішенням суду по справі №461/3244/20 не порушуються, було подано апеляційну скаргу на таку ухвалу. В результаті лише 06.09.2024 р. апеляційним суд закрив провадження у справі, і відповідно ухвала Галицького районного суду м. Львова від 29.04.2024 р. набрала законної сили. Таким чином заходи забезпечення позову у вигляді заборони [PERSON] вчиняти будь-які дії щодо відчуження, здійснення інших юридичних правочинів, реєстрації речових прав щодо належного майна, вжиті постановою Львівського апеляційного суду від 23.03.2021 р. тривали до 06.09.2024 р. Загальна тривалість судових процесів щодо права власності позивача складала з 11.06.2018 р. по 06.09.2024 р. Так, на початку 2021 року позивач вирішив продати свої приміщення з власних міркувань для чого залучив третю особу, яка мала б вживати заходів для продажу приміщення. З цією метою [PERSON] було укладено договір від 01.02.2021 р. за умовами якого Сторони вирішили діяти спільно для продажу приміщень [PERSON] . За умовами цього договору [PERSON] отримав 10000 доларів США 01.02.2021 р. на умовах п. 3 цього Договору. Також умовами даного договору було передбачено, що у випадку невиконання своїх зобов`язань [PERSON] зобов`язаний повернути іншій стороні грошові кошти в сумі 10000,00 доларів США та сплатити штраф в такій ж сумі, як плату за понесені іншою стороною витрати щодо виконання цього договору. У зв`язку з тим, що до 06.09.2024 р. арешт на майно знятий не був, [PERSON] змушений був виплатити по даному договору суму в розмірі 10000,00 доларів США що станом на 01.01.2024 р. становило еквівалент (курс НБУ 1 долар США = 38,0020 грн.) = 380020,00 гривень. Таким чином позивач через вжиття заходів забезпечення позову, які не дали змогу йому виконати свої зобов`язання за договором, поніс збитки в розмірі 380020,00 гривень. Положеннями\~статті 13 ЦК України\~визначено, що цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства. Не допускаються використання цивільних прав з метою неправомірного обмеження конкуренції, зловживання монопольним становищем на ринку, а також недобросовісна конкуренція. У разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені частинами другою - п`ятою цієї статті, суд може зобов`язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом. Частиною першою\~статті 15 ЦК України\~встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини першої\~статті 16 ЦК України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди (частина друга\~статті 16 ЦК України). Особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки) (частина перша та друга\~статті 22 ЦК України). Отже, відшкодування шкоди, заподіяної забезпеченням позову, є способом захисту прав та інтересів і одночасно мірою юридичної відповідальності. При цьому в усіх правовідносинах з відшкодування шкоди діє презумпція завдавача шкоди. У зв`язку з цим до предмета доказування у цих правовідносинах і, відповідно, до предмета оцінки належать обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення, а саме умови\~і підстави застосування частини першої\~статті 159 ЦПК України, якими є те, що ризик здійснення процесуальних дій лежить виключно на учасниках спору, при цьому за відповідачем у справі (за основним позовом) закріплено спеціальне право вимагати відшкодування збитків, які йому заподіяні у результаті застосування забезпечення позову. Скористатися цим правом він може, якщо вимоги позивача (за основним позовом) не будуть задоволені (повністю або частково) судом (третейським судом, міжнародним комерційним арбітражем), у випадку закриття провадження або залишення позовної заяви без розгляду з інших підстав, ніж зазначені у частині першій\~статті 155 ЦПК України. При цьому до предмета доказування не входить безумовне встановлення вини особи, яка ініціювала застосування заходів забезпечення позову. Право на відшкодування збитків, заподіяних забезпеченням позову, ґрунтуються на прямій вказівці закону (частина перша\~статті 159 ЦПК України). У цій категорії справ принцип вини трансформується через принцип добросовісності. Недодержання принципу добросовісності перетворюється на винну поведінку, оскільки протиправне порушення суб`єктивних цивільних прав особи є прямим наслідком дій зобов`язаної особи, яка з огляду на конкретні обставини могла усвідомлювати характер своїх дій як таких, що можуть завдати шкоди. Безпідставна відмова у відшкодуванні таких збитків означає відсутність необхідного попереджувального впливу на осіб, які заявили безпідставну вимогу про забезпечення позову. До підстав та умов застосування частини першої\~статті 159 ЦПК України\~належать: 1) добросовістність/недобросовістність дій особи (відповідача) при заявленні клопотань про забезпечення позову; 2) зловживання/незловживання правом; 3) підстави відмови (відповідачу у спірних правовідносинах) у пред`явленому ним позові до позивача, підстави закриття провадження або залишення позовної заяви без розгляду, чи було зловживання при заявленні клопотання про забезпечення позову. Отже, підставою цивільно-правової відповідальності особи, яка заявила клопотання про вжиття заходів забезпечення позову, є сам факт заподіяння іншій особі (протилежній стороні у основному спорі) шкоди внаслідок вжиття судом таких заходів. Особливістю такої відповідальності є опосередкований характер завдання шкоди, оскільки самі процесуальні дії, які безпосередньо завдають шкоди, вчиняє суд (накладає арешт та забороняє вчиняти певні дії), однак до відповідальності притягується особа, за ініціативою якої судом були вчинені такі дії. При з`ясуванні, чи є доведеним причинний зв`язок між виникненням збитків та вжиттям судом заходів забезпечення позову, підлягають встановленню такі обставини: чи реалізація свого суб`єктивного процесуального права на позов була протиправною, лише з метою завдати шкоди позивачу, оскільки учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається (частина перша\~статті 44 ЦПК України), а до основних засад (принципів) цивільного судочинства віднесено неприпустимість зловживання процесуальними правами (пункт 11 частини третьої\~статті 2 ЦПК України). Такого правового висновку дійшов Касаційний цивільний суд в складі Верховного Суду 19.04.2022 року у справі №463/166/19. Отже, для встановлення причинного зв`язку суду слід з`ясувати протиправність дій відповідача, які повинні передувати настанню збитків, і шкідливі наслідки протиправної поведінки. Вищезазначено, що на початку 2021 року позивач вирішив продати свої приміщення з власних міркувань для чого залучив третю особу, яка мала б вживати заходів для продажу приміщення. З цією метою [PERSON] було укладено договір від 01.02.2021 р. за умовами якого Сторони вирішили діяти спільно для продажу приміщень [PERSON] . За умовами цього договору [PERSON] отримав 10000 доларів США 01.02.2021 р. на умовах п. 3 цього Договору. Також умовами даного договору було передбачено, що у випадку невиконання своїх зобов`язань [PERSON] зобов`язаний повернути іншій стороні грошові кошти в сумі 10000,00 доларів США та сплатити штраф в такій ж сумі, як плату за понесені іншою стороною витрати щодо виконання цього договору. У зв`язку з тим, що до 06.09.2024 р. арешт на майно знятий не був, [PERSON] змушений був виплатити по даному договору суму в розмірі 10000,00 доларів США що станом на 01.01.2024 р. становило еквівалент (курс НБУ 1 долар США = 38,0020 грн.) = 380020,00 гривень. На розгляді у Галицькому районному суді м. Львова перебувала справа №461/3244/20 за позовом Львівської міської ради до [PERSON] про витребування з чужого незаконного володіння [PERSON] на користь територіальної громади м. Львова в особі Львівської міської ради нежитлового приміщення під. інд. 19-1, 19-2, 19-3,загальною площею 52,2 кв. м на [ADDRESS] . 14 квітня 2020 року Львівська міська рада, одночасно із пред`явленням позову до [PERSON] про витребування майна з чужого незаконного володіння, подала заяву про забезпечення позову. Ухвалою суду від 15 квітня 2020 року у задоволенні заяви Львівської міської ради про забезпечення позову відмовлено. Постановою Львівського апеляційного суду від 23 березня 2021 року заяву Львівської міської ради про забезпечення позову задоволено. Заборонено відповідачу [PERSON] та будь-яким іншим особам вчиняти будь які дії щодо відчуження, здійснення інших юридичних правочинів, реєстрації речових прав щодо об`єкта нерухомого майна: нежитлового приміщення під. інд. 19-1, 19-2, 19-3, загальною площею 52,2 кв.м. на [ADDRESS] (реєстраційний номер майна 56791446101). Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 28.04.2021 у справі №461/3244/20 відмовлено в задоволенні позовних вимог Львівської міської ради. Постановою Львівського апеляційного суду від 09.08.2023 апеляційну скаргу Львівської міської ради задоволено частково: скасовано рішення Галицького районного суду м. Львова від 28.04.2021; постановлено нове судове рішення, яким в задоволенні позову Львівської міської ради до [PERSON] відмовлено. Колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про те, що позивач пропустив строк позовної давності. Львівська міська рада довела, що позов у справі №461/3244/20 не подавався Львівською міською радою з метою завдання шкоди чи перешкоджання [PERSON] у здійсненні його прав, а також відсутні зловживання Львівською міською радою своїми процесуальними правами та недодержання принципу добросовісності. Слід врахувати, що Львівська міська рада оскаржувала судові рішення у справі №461/3244/20 в апеляційному та касаційному порядку (справа двічі перебувала на розгляді апеляційного суду та двічі на розгляді касаційного суду за скаргами Львівської міської ради), що також свідчить про значну її заінтересованість у результатах розгляду справи та відсутність ознак недобросовісності, зловживання процесуальними правами при пред`явленні позову до [PERSON] та при поданні заяви про забезпечення позову. Більше того, постановою апеляційного суду від 09.08.2023 у справі №461/3244/20 було встановлено підставність заявлених позовних вимог Львівської міської ради, вона мала легітимні очікування на позитивне рішення суду, а тому всі процесуальні дії, які нею вчинялися, в тому числі і подання заяви про забезпечення позову, були добросовісною реалізацією права позивача на судовий захист, і, аж ніяк, не мали на меті завдати шкоди відповідачу, обмежити його права через ініціювання безпідставного судового процесу. Окремо суд наголошує на критичній оцінці та недостатності, для задоволення позову, доказів сторони позивача, з огляду на таке. Укладаючи 01.02.2021 року договір, за умовами якого передбачено, що у випадку невиконання своїх зобов`язань [PERSON] зобов`язаний повернути іншій стороні грошові кошти в сумі 10000,00 доларів США та сплатити штраф в такій ж сумі, як плату за понесені іншою стороною витрати щодо виконання цього договору, [PERSON] був обізнаним про можливі ризики невиконання угоди з його сторони, оскільки до дати укладання договору перебував в статусі відповідача у згадуваній вище справі №461/3244/20. Суд наголошує, що укладаючи 01.02.2021 року договір, позивач приймав ризики невиконання ним цього договору. Щодо стягнення моральної шкоди, суд зазначає наступне. Згідно ч. 1\~ст. 1167 ЦК України\~моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до\~ст. 23 ЦК України\~особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Враховуючи роз`яснення Пленуму Верховного Суду України, даних у п.п. 5, 9 Постанови «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» за №4 від 31 березня 1995 р., згідно з якими\~особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо), з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеню вини відповідача та інших обставин. Таким чином, відповідальність за шкоду вимагає встановлення складу правопорушення, елементами якого є шкода, протиправна поведінка, причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою. Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду. Факт наявності моральної шкоди потребує доведення у встановленому законом порядку, оскільки така шкода є самостійним видом шкоди і умовою цивільно-правової відповідальності. Таким чином, суд, оцінивши належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог. Судові витрати відповідно до ст. 141 ЦПК України слід залишити за позивачем. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed