Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про захист прав споживача у спосіб розірвання договору купівлі-продажу та відшкодування реальних збитків, яким просить розірвати договір купівлі-продажу персонального комп`ютера марки/моделі „Zevs РС10810 U вартістю 17599,00 грн., укладений 11.01.2023 року між ним [PERSON] та фізичною особою-підприємцем [PERSON] , а також стягнути з [PERSON] на його користь [PERSON] , у відшкодування завданих реальних збитків, грошові кошти у загальному розмірі 17971,00 грн. В обґрунтування позову позивач зазначає, що 11.01.2023 року ним [PERSON] , було придбано в інтернет-магазині „UASTORE в мережі інтернет (режим електронного доступу: https://www.uastore.com.ua/kontakty) персональний комп`ютер (ПК) марки/моделі „Zevs PC 10810 U вартістю 17599,00 грн. Грошові кошти за придбаний товар у розмірі 17599,00 грн. було сплачено ним, 11.01.2023 року безготівковим переказом за реквізитами, повідомленими йому менеджером інтернет-магазину „UASTORE. Також, менеджером інтернет-магазину „UASTORE було повідомлено йому про те, що підприємницька діяльність зазначеного інтернет- магазину фактично здійснюється ФОП [PERSON] , про що було також зазначено у розділі „Контакти інформаційного ресурсу інтернет-магазину „UASTORE в мережі інтернет (режим електронного доступу: https://www.uastore.com.ua/kontakty). Після оплати ним, зазначеного вище комп`ютера, він отримав доставкою перевізника „Нова пошта зазначений товар, проте будь-яких супровідних документів на зазначений товар, передусім видаткової накладної, разом з товаром ним отримано не було. Наступного дня після отримання зазначеного вище товару, комп`ютер вийшов з ладу, внаслідок чого мені довелося відправити зазначений комп`ютер у місто Дніпро на гарантійний ремонт на адресу інтернет-магазину „ UASTORE . Після того як позивач, повторно отримав доставкою перевізника „Нова пошта зазначений комп`ютер, після проведення гарантійного ремонту останнього у сервісному центрі інтернет-магазину „ UASTORE , комп`ютер знову вийшов з ладу: виникла відмова роботи відеокарти, яка є невід`ємною частиною комп`ютера. Після цього позивач, повторно звернувся до сервісного центру інтернет-магазину „ UASTORE , де попередньо проводився гарантійний ремонт зазначеного комп`ютера. У зверненні до інтернет- магазину, позивач описав існуючу ситуацію з комп`ютером, та висловив прохання щодо повернення комп`ютера, як товару неналежної якості, продавцю та щодо повернення йому грошових коштів, сплачених ним за товар, в чому йому було відмовлено, при цьому чотирнадцятиденний термін з дати придбання зазначеного комп`ютера вичерпаний не був. Також позивачем було з`ясовано, що станом на даний час підприємницьку діяльність ФОП [PERSON] припинено, але на думку позивача Відповідач - фізична особа [PERSON] має нести відповідальність за збитки, завдані йому з вини ФОП [PERSON] , порушенням останнім його прав як споживача. З приводу вищезазначених порушень його прав споживача, у лютому 2023 року позивач звернувся з відповідною письмовою скаргою до Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту прав споживачів (ДЕРЖПРОДСПОЖИВСЛУЖБА). У зазначеній письмовій скарзі, позивач звернувся із проханнями: 1) Провести перевірку дотримання ФОП [PERSON] вимог Закону України „Про захист прав споживачів, інших вимог нормативно-правових актів щодо інформації про продукцію, безпеки продукції тощо, а також правил торгівельного та побутового обслуговування, при провадженні підприємницької діяльності щодо реалізації товарів і послуг через інтернет-магазин „ [INFO] ; 2) Надати ФОП [PERSON] обов`язковий для виконання останнім припис щодо встановлених перевіркою порушень вимог Закону України „Про захист прав споживачів, інших вимог нормативно- правових актів щодо інформації про продукцію, безпеки продукції тощо, а також правил торгівельного та побутового обслуговування, при провадженні ФОП [PERSON] підприємницької діяльності щодо реалізації товарів і послуг через інтернет-магазин „ [INFO] , а також просив повідомити його письмово, щодо точної поштової адреси місцезнаходження, ідентифікаційного коду ФОП [PERSON] у місті Дніпро, для подальшого подання мною відповідної позовної заяви до суду про захист прав споживача. Проте,\~у відповідь\~на зазначену\~скаргу,\~позивачем було\~отримано лист\~ДЕРЖПРОДСПОЖИВСЛУЖБИ від\~22.03.2023\~року,\~відповідно до\~змісту якого\~йому,\~було запропоновано\~додатково надати\~до ДЕРЖПРОДСПОЖИВСЛУЖБИ\~копії видаткових\~документів на\~придбаний ним\~у Відповідача\~комп`ютер „\~Zevs\~PC\~10810\~U\~ \~які йому\~надано не\~було, а тому змушений звернутись до суду за вирішенням спору. Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 17 липня 2023 року позовну заяву було прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін та надано відповідачу строк для подання заперечень (відзиву) на позовну заяву. Позивач в судове засідання не з`явився, матеріали справи містять заяву якою він підтримав позовні вимоги, просив розглядати справу у його відсутність. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, причини неявки не повідомив, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений судом за останньою відомою адресою, зазначеною позивачем у позові. Відзиву від відповідача на позов до суду не надходило, заяв про розгляд справи за його відсутності до суду останній не подавав. Суд зазначає, що неодноразово відкладав розгляд справи, з метою повідомлення відповідача про дату, час та місце розгляду справи, різними процесуальними способами, зокрема шляхом розміщення оголошення на сайті, та направлення судових повісток за відомими адресами можливого місцезнаходження відповідача. Згідно з вимогами ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, всебічно, повно, об`єктивно та безсторонньо оцінивши докази, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову, з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до статті 42 Конституції України держава захищає права споживачів, здійснює контроль за якістю і безпечністю продукції та усіх видів послуг і робіт, сприяє діяльності громадських організацій споживачів. Закон України «Про захист прав споживачів» регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів. Пунктом 22 частини першої статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Відповідно п.8 ч.1 ст.1 ЗУ «Про захист прав споживачів», договір, укладений на відстані, - це договір, укладений продавцем (виконавцем) із споживачем за допомогою засобів дистанційного зв`язку. Пункт 11 ч.1ст.1 ЗУ «Про захист прав споживачів» вказує, що засоби дистанційного зв`язку - це телекомунікаційні мережі, поштовий зв`язок, телебачення, інформаційні мережі, зокрема Інтернет, які можуть використовуватися для укладення договорів на відстані. Згідно ч.4 ст.13 ЗУ «Про захист прав споживачів», споживач має право розірвати укладений на відстані договір шляхом повідомлення продавця (виконавця) про це протягом чотирнадцяти днів з моменту підтвердження інформації або з моменту одержання товару чи першої поставки товару. Якщо відповідно до абзацу другого частини третьої цієї статті підтвердження інформації не вимагається, споживач може розірвати договір протягом чотирнадцяти днів з моменту його укладення. У разі продажу матеріальних речей їх повернення також свідчить про розірвання договору. Частина 4 ст. 12 ЗУ «Про захист прав споживачів» встановлює, що у разі реалізації продукції поза торговельними або офісними приміщеннями продавець (виконавець) повинен повернути сплачені гроші без затримки не пізніше тридцяти днів з моменту повідомлення споживачем про розірвання договору. Споживач має право не повертати продукцію або результати роботи чи послуги до моменту повернення йому сплаченої ним суми грошей. Право споживача на розірвання договору, укладеного на відстані є безумовним, не пов`язується з жодною подією, умовою та гарантується ЗУ «Про захист прав споживачів». Розірвання договору, укладеного на відстані здійснюється шляхом - повідомлення продавця (виконавця) про це протягом чотирнадцяти днів з моменту підтвердження інформації або з моменту одержання товару чи першої поставки товару. Статтею 693 ЦК України визначено, що якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, у строк, визначений відповідно до ст. 530 ЦК України. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК країни ). Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Таким чином, в розумінні ст.13 Закону України «Про захист прав споживачів», повідомлення про розірвання договору є фактом розірвання договору купівлі-продажу між позивачем та відповідачем, а тому договір, укладений на відстані (купівлі-продажу) є розірваним. Відповідно до статті 673 ЦК України продавець повинен передати покупцеві товар, якість якого відповідає умовам договору купівлі-продажу. У разі відсутності в договорі купівлі-продажу умов щодо якості товару продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, придатний для мети, з якою товар такого роду звичайно використовується. Якщо продавець при укладенні договору купівлі-продажу був повідомлений покупцем про конкретну мету придбання товару, продавець повинен передати покупцеві товар, придатний для використання відповідно до цієї мети. Згідно з частиною першою статті 668 ЦК України ризик випадкового знищення або випадкового пошкодження товару переходить до покупця з моменту передання йому товару, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною першою статті 679 ЦК України передбачено, що продавець відповідає за недоліки товару, якщо покупець доведе, що вони виникли до передання товару покупцеві або з причин, які існували до цього моменту. Згідно з частиною другою статті 679 ЦК України, якщо продавцем надані гарантії щодо якості товару, продавець відповідає за його недоліки, якщо він не доведе, що вони виникли після його передання покупцеві внаслідок порушення покупцем правил користування чи зберігання товару, дій третіх осіб, випадку або непереборної сили. За змістом наведеної правової норми у випадку існування гарантії щодо якості товару обов`язок доведення обставин, що звільняють продавця від відповідальності, покладається на нього. У постанові Верховного Суду від 28.02.2018 у справі №215/46/16-ц викладено висновок про те, що «Визначення поняття гарантії якості товару міститься у частині першій статті 675 ЦК України, якою передбачено, що товар, який продавець передає або зобов`язаний передати покупцеві, має відповідати вимогам щодо його якості в момент його передання покупцеві, якщо інший момент визначення відповідності товару цим вимогам не встановлено договором купівлі-продажу. Під гарантією якості товару слід розуміти ручання продавця про відсутність у товарі в момент його передачі або в інший момент, встановлений у договорі, недоліків по якості товару, що знижують його вартість або не дозволяють використовувати відповідно до мети, передбаченої договором. За загальним правилом, товар повинен відповідати вимогам по якості у момент його передачі від продавця до покупця. Це означає, що наслідки, які встановлені законодавством, зокрема вищенаведеними частиною другою статті 678 ЦК України та частиною першою статті 8 Закону України «Про захист прав споживачів», при реалізації продавцем неякісної продукції настають у випадку, коли недоліки товару мали місце на час його передання покупцеві, але не були і не могли бути виявлені останнім у момент передання. Тобто вказані недоліки стосуються експлуатаційних (споживчих) властивостей товару і не пов`язані з його механічним пошкодженням, які можна виявити шляхом візуального огляду. Зазначене узгоджується також з положеннями пункту 18 Порядку гарантійного ремонту (обслуговування) або гарантійної заміни технічно складних побутових товарів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 квітня 2002 року № 506, згідно з яким на гарантійне обслуговування приймається товар за наявності експлуатаційних документів, пломб виробника або виконавця на товарі, якщо це передбачено експлуатаційним документом, відсутності пошкоджень товару, які могли викликати несправність, за умови дотримання вимог експлуатаційного документа щодо правил зберігання, введення в експлуатацію та використання товару за призначенням. У разі виходу товару з ладу з вини споживача (невиконання правил експлуатації), відсутності передбачених експлуатаційними документами пломб, гарантійного талона споживач втрачає право на гарантійне обслуговування». Частиною першою статті 8 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що у разі виявлення протягом встановленого гарантійного строку істотних недоліків, які виникли з вини виробника товару (продавця, виконавця), або фальсифікації товару, підтверджених за необхідності висновком експертизи, споживач, в порядку та у строки, що встановлені законодавством і на підставі обов`язкових для сторін правил чи договору, має право за своїм вибором вимагати від продавця або виробника: розірвання договору та повернення сплаченої за товар грошової суми; вимагати заміни товару на такий же товар або аналогічний, з числа наявних у продавця (виробника), товар. Відповідно до частини третьої статті 8 Закону України «Про захист прав споживачів» вимоги споживача, встановлені частиною першою цієї статті, пред`являються на вибір споживача продавцеві за місцем купівлі товару, виробникові або підприємству, що задовольняє ці вимоги за місцезнаходженням споживача. Відповідно до пункту 5 частини першої статті 1 цього Закону, гарантійний строк - це строк, протягом якого виробник (продавець, виконавець або будь-яка третя особа) бере на себе зобов`язання про здійснення безоплатного ремонту або заміни відповідної продукції у зв`язку з введенням її в обіг. У разі виявлення протягом встановленого гарантійного строку істотних недоліків, які виникли з вини виробника товару (продавця, виконавця) або фальсифікації товару, підтверджених за необхідності висновком експертизи, споживач, в порядку та у строки, що встановлені законодавством і на підставі обов`язкових для сторін правил чи договору, має право за своїм вибором вимагати від продавця або виробника: розірвання договору та повернення сплаченої за товар грошової суми; заміни товару на такий же товар або аналогічний, з числа наявних у продавця (виробника), товар. Підставою для задоволення вимоги про розірвання договору та повернення сплаченої суми за товар, є істотний недолік цього товару, який робить неможливим його використання в цілому. Істотним недоліком Закон називає такий недолік, який робить неможливим чи недопустимим використання товару відповідно до його цільового призначення, виник з вини виробника (продавця, виконавця), після його усунення проявляється знову з незалежних від споживача причин і при цьому наділений хоча б однією з таких ознак, а саме: він взагалі не може бути усунутий, його усунення потребує понад чотирнадцять календарних днів, він робить товар суттєво іншим, ніж передбачено договором (пункт 12 частини першої статті 1 Закону). Згідно зі статтею 17 Закону України «Про захист прав споживачів» за умови виникнення необхідності у визначенні причин втрати якості товару під час гарантійного строку продавець зобов`язаний провести експертизу продукції; при цьому на споживача покладається обов`язок лише довести наявність істотного дефекту продукції, тягар доказування причин виникнення недоліку товару покладений на продавця. За змістом частини чотирнадцятої статті 8 Закону України «Про захист прав споживачів» вимоги споживача, передбачені цією статтею, не підлягають задоволенню лише у тому випадку, коли продавець доведе, що недоліки товару виникли внаслідок порушення споживачем правил користування товаром або його зберігання. Суд зазначає, що в підтвердження укладення договору купівлі-продажу персонального комп`ютера (ПК) марки/моделі „Zevs PC 10810 U, вартістю 17599,00 грн., позивачем суду надано: - гарантійний талон № 370014522165415 від 10.01.2023 року, видавник онлайн магазин „UASTORE, на ПК Zevs PC 10810 U; - чек ПН 383241328105 про переказ грошових коштів ТОВ НоваПей, Експрес у сумі 17599,00 грн.; - скріншоти поштового відправлення. Разом із тим, суд констатує, що залучені позивачем до позову докази не підтверджуються укладення позивачем договору купівлі-продажу персонального комп`ютера (ПК) марки/моделі „Zevs PC 10810 U вартістю 17599,00 грн., саме із визначеним у позові відповідачем [PERSON] , або що саме ця особа є відповідальною та має відношення до інтернет магазина UASTORE. Відповідно до ч. 2 ст. 13 ЦПК України, збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків встановлених ЦПК України. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Таким чином, по такій категоріїї справ, суд позбавлений права самостійного витребування доказів. В свою чергу, чек ПН 383241328105 про переказ грошових коштів ТОВ Нова Пей, Експрес у сумі 17599,00 грн. не містить даних про те, хто саме є отримувачем грошових коштів. Посилання позивача на те, що менеджер інтернет магазина повідомила йому що власником інтернет магазина „ [INFO] є ФОП [PERSON] , не підтверджується позивачем жодними належними та допустимими доказами. У позові позивач зазначає, що отримав товар без видаткової накладної, не зрозумілим є за таких обставин, чому позивач не повернув товар відправнику. Також, суд звертає окрему увагу на те, що жодними належними та допустимими доказами позивач не підтвердив обставини: отримання товару - персонального комп`ютера (ПК) марки/моделі „Zevs PC 10810 U неналежної якості, повернення його за гарантійним талоном, та повернення саме цього товару після гарантійного ремонта з істотними недоліками, відмову у поверненні грошових коштів та отриманні товару назад. Надані позивачем скріншоти поштового повідомлення не містять жодних доказів ідентифікуючих даних стосовно того, що відправлення стосувалось персонального комп`ютера (ПК) марки/моделі „Zevs PC 10810 U вартістю 17599,00 грн., та що відповідач [PERSON] має до нього відношення. В свою чергу, відповідно ст. ст. 76, 77, 78 ЦПК України - доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.77 ЦПК України), а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст.81 ЦПК України). При цьому, належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню, як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій. Правила допустимості доказів визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину в справі. Правила допустимості доказів встановлені з метою об`єктивності та добросовісності у підтвердженні доказами обставин у справі, виходячи з того, що нелегітимні засоби не можуть використовуватися для досягнення легітимної мети, а також враховуючи те, що правосудність судового рішення, яке було ухвалене з урахуванням нелегітимного доказу, завжди буде під сумнівом. Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму та означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами. Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з частинами першою, третьою статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Суд зобов`язаний надати оцінку кожному належному, допустимому та достовірному доказу, який міститься в матеріалах справи, а також визначити певну сукупність доказів, з урахуванням їх належності, допустимості, достовірності, вірогідності та взаємного зв`язку, що дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (постанова Верховного Суду від 01.07.2021 у справі №917/549/20). Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Верховний Суд неодноразово звертався до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує (в тому числі і як свідок). Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).

Outcome: dismissed