Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-29 00:00:00

Позивачка [PERSON] 30.05.2025 року звернулася до суду з позовом, в якому просила стягнути з [PERSON] на свою користь аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/4 всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку з дня подання позовної заяви до досягнення дитиною повноліття; стягнути з [PERSON] на свою користь аліменти на її утримання в розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу) від дня подання позовної заяви до досягнення дитиною трьох років. В обґрунтування позову вказала, що перебуває у зареєстрованому 05.10.2023 року шлюбі, від якого мають сина [PERSON] , який народився [INFO] . Наразі вони спільно не проживають, господарства спільного не ведуть, жодних подружніх відносин не підтримують. Син наразі проживає разом з нею, перебуває на її утриманні, відповідач матеріальної допомоги не надає. Вона наразі знаходиться у відпустці по догляду за дитиною, не працює, єдиним джерелом існування є допомога по догляду за дитиною 860,00 грн. Відповідач є фізично здоровим чоловіком, працездатною особою, а відтак, вважає, що він може сплачувати аліменти на її утримання та утримання дитини. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 02.06.2025 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження та призначено судовий розгляд. 23.06.2025 року відповідачем подано відзив, у якому вказав, що на підставі судового наказу від 09.11.2022 року з нього стягуються аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку, починаючи з 05.10.2022р. та до досягнення дитиною повноліття. Вказує, що позивачка, в порушення норм законодавства просить стягнути загалом з нього 33% доходів, що в сукупності зі сплатою аліментів на утримання сина [PERSON] в розмірі 1/4 частини становитиме 58% доходу. З огляду на наведене, просив стягнути з нього аліменти на утримання сина [PERSON] в розмірі 16,5% від усіх видів його заробітку (доходу) та стягнути на утримання дружини аліменти в розмірі 1/6 частини його доходів; просив розглянути питання про зменшення розміру аліментів на утримання сина [PERSON] та стягнути з нього 16,5% доходів. Позивачка в судове засідання не прибула, в прохальній частині позову просила проводити розгляд справи у відсутність. Відповідач в судове засідання не прибув, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини не явки суд не повідомляв. За приписами ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини. Сторони перебувають у зареєстрованому 05 жовтня 2023 року шлюбі, що підтверджено копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] виданим повторно 26.03.2024 року. Відомості щодо розірвання шлюбу матеріали справи не містять. Позивачка та відповідач є батьками малолітнього [PERSON] , який народився [INFO] , що підтверджено копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 27.08.2024 року. Згідно копії наказу Служби відновлення та розвитку інфраструктури у Херсонській області Державного агентства відновлення та розвитку інфраструктури України №17-Д-відп. від 11.12.2024 року [PERSON] перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 12.12.2024 року по [INFO] . Судовим наказом Новоодеського районного суду Миколаївської області від 09.11.2022 року у справі №482/978/22 стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/4 частки з усіх видів доходів, але не менше 50% прожиткового мінімуму до дитини відповідного віку щомісяця, починаючи з 05.10.2022 року та до повноліття [PERSON] , [INFO] . Відповідач є працездатною людиною, відомостей про тяжкий стан здоров`я, перебування на обліку, наявність хронічних захворювань суду не надано. Згідно з частинами першою, другою статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789 ХІІ(78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до частин першої, другої статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з частинами першою-третьою статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Оскільки сторони добровільно не домовилися про утримання сина, то кошти на його утримання (аліменти) присуджує суд. За змістом статті 183 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини. Відповідно до частини першої статті 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Тобто, СК України визначає можливість стягнення аліментів у твердій грошовій сумі лише за заявою одержувача аліментів та не пов`язує це з заявою платника аліментів та мінливості його доходу. При визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. При визначені розміру аліментів враховуються зобов`язання платника аліментів щодо утримання всіх неповнолітніх дітей чи інші аліментні зобов`язання. Відповідно до ст.70 Закону України «Про виконавче провадження», розмір аліментів, які стягуються з боржника, не повинен перевищувати 50% заробітної плати цієї особи. За змістом частини 5 статті 183 Сімейного кодексу України той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Суд враховує, що отримувати підвищений розмір аліментів це безумовне право, визначене законом, яке захищається в судовому порядку саме в інтересах дитини. Разом із цим, кожна сторона повинна довести обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог (частина перша статті 81 ЦПК України). А ні позивачкою, а ні відповідачем не подано жодних доказів про матеріальне становище дітей та платника аліментів (наявність у нього нерухомого майна, земельних ділянок, цінного рухомого майна, зокрема транспортних засобів тощо), а також доказів про працевлаштування або іншу зайнятість та наявність щомісячного доходу. Такі докази могла подати і позивачка, отримавши витяги з державних реєстрів або у разі труднощів у поданні доказів, могла скористатися своїм правом та просити суд витребувати докази про матеріальне становище платника аліментів. Враховуючи наявні в матеріалах справи докази, виходячи з рівності прав та обов`язків батьків щодо утримання дітей, наявності у відповідача на утриманні малолітньої дитини від попереднього шлюбу, на утримання якого з нього стягнуто аліменти, положень частини 5 статті 183 Сімейного кодексу України, статті 70 Закону України «Про виконавче провадження» щодо обмеження стягнення розміру аліментів (не більше половини заробітку) на двох і більше дітей, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивачки на утримання дитини 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття. Сторони не позбавлені можливості в подальшому звернутися до суду з вимогами про зменшення або збільшення розміру аліментів на утримання дитини в порядку ст. 192 СК України. Щодо стягнення аліментів на утримання дружини. Фактично відповідачем заперечень з цього приводу не заявлено, він сам просив стягнути з нього аліменти на утримання дружини в розмірі 1/6 частки доходів. Положеннями статті 84 СК України передбачено право дружини на утримання під час вагітності та у разі проживання з нею дитини», а саме: ч. 1 - дружина має право на утримання від чоловіка під час вагітності; ч. 2 - дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років; ч. 3 - якщо дитина має вади фізичного або психічного розвитку, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка до досягнення дитиною шести років; ч. 4 - право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу; ч. 5 - аліменти, присуджені дружині під час вагітності, сплачуються після народження дитини без додаткового рішення суду; ч. 6 - право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу. Стаття 85 СК України регулює правовідносини з припинення права дружини на утримання. Частина 4 статті 84 СК України регламентує умову виникнення права дружини на утримання під час вагітності та у разі проживання з нею дитини - чоловік може надавати матеріальну допомогу. Принципове положення законодавця полягає у тому, що право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, і в разі розірвання шлюбу. Таким чином, сімейним законодавством передбачено право дружини-матері на утримання чоловіком-батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов`язковим, оскільки право на аліменти належить дружині-матері незалежно від цієї обставини. У зв`язку з доглядом за дитиною, якій менше трьох років, позивачка не має змоги працювати і утримувати себе. При вирішенні питання щодо стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років, суд виходить з положень ст. 84 Сімейного Кодексу України, Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 р. № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», та бере до уваги стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; стан здоров`я та матеріальне становище отримувача аліментів, майновий стан платника аліментів, наявність у платника аліментів зобов`язань зі сплати аліментів на дитину за рішенням суду. Разом з тим, сторони не надали до суду доказів у підтвердження обставин справи, які входять до предмету доказування, зокрема, щодо їх матеріального стану. Згідно п.26 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суду першої інстанції», під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими сторони обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Відповідно до ст. 128 КЗпПУ, яка кореспондується зі ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження», при кожній виплаті заробітної плати загальний розмір усіх відрахувань не може перевищувати двадцяти процентів, а у випадках, окремо передбачених законодавством України, - п`ятдесяти процентів заробітної плати, яка належить до виплати працівникові. При відрахуванні з заробітної плати за кількома виконавчими документами за працівником у всякому разі повинно бути збережено п`ятдесят процентів заробітку. Обмеження, встановлені частинами першою і другою цієї статті, не поширюються на відрахування із заробітної плати при відбуванні виправних робіт і при стягненні аліментів на неповнолітніх дітей. У цих випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати сімдесяти відсотків. З урахуванням наведеного вище, суд дійшов висновку про стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку в розмірі 1/10 частини від його доходу, що є достатнім та справедливим з огляду на життєві потреби позивачки. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У зв`язку з тим, що малолітня дитина проживає з матір`ю (позивачем), дитина недосягла трьох років, тому позивач має право на утримання від чоловіка - батька дитини коштів до досягнення дитиною трьох років. Суд, вирішуючи питання про стягнення аліментів керується загальними принципами, за якими стягнення аліментів не повинно погіршувати становище іншого порівняно із становищем одержувача аліментів. З урахуванням встановленого, виходячи з принципу справедливості та розумності, та з урахуванням потреб дружини, можливостей відповідача, суд вважає можливим задовольнити вимоги про стягнення аліментів на утримання дружини частково та стягнути аліменти з відповідача на користь позивача на утримання дружини в розмірі 1/10 частини з усіх видів доходів щомісячно до досягнення дитиною трьох років. У відповідності зі ст. 191 СК України аліменти підлягають присудженню з дня подачі позову, тобто з 30 травня 2025 р. За приписами ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1211,20 грн, з огляду на звільнення позивачки від сплати судового збору при поданні позовної заяви. На підставі п. 1 ч.1ст. 430 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Заходи забезпечення позову судом не застосовувалися. Рішення в повному обсязі складено 30.07.2025 року. На підставі викладеного,

Outcome: partial