Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-24 00:00:00

До Кузнецовського міського суду Рівненської області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] , у якому позивач просить: - визнати судовий наказ, виданий Кузнецовським міським судом Рівненської області 01.10.2024 у справі № 565/968/24 про стягнення з неї на користь [PERSON] аліментів на утримання неповнолітніх [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] в розмірі її заробітку (доходу), таким, що не підлягає виконанню; - припинити відрахування аліментів, що стягуються з неї за судовим наказом Кузнецовського міського суду Рівненської області від 01.10.2024 у справі № 565/968/24. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 09.10.2021 вона та [PERSON] розірвали шлюб за рішенням Кузнецовського міського суду. Троє їхніх неповнолітніх дітей лишились проживати з нею за фактичною адресою - [ADDRESS] , де проживає її мама [PERSON] . Однак, сини [PERSON] та [PERSON] лишились формально зареєстрованими в квартирі батьків відповідача за адресою [ADDRESS] , де вони проживали до розірвання шлюбу. Проте, донька [PERSON] зареєстрована за адресою фактичного проживання [ADDRESS] , де, власне, зареєстрована вона особисто. Починаючи з квітня 2022 позивач [PERSON] перебуває на військовій службі Збройних Сил України. В даний час проходить службу у військовій частині [NUMBER] в [ADDRESS] . При цьому інформує суд, що менший син [PERSON] переведений на навчання в ліцей № 26 м. Житомир і проживає спільно зі нею за адресою - [ADDRESS] . Керівництво військової частини надало їй дозвіл на проживання з малолітнім сином поза межами підрозділу. Крім цього, починаючи з 2021 року, донька [PERSON] навчається в Обласному спортивному ліцеї по даний час і знаходиться на частковому державному утриманні (харчування та проживання за рахунок держави). Починаючи з вересня поточного року вона перевела сина [PERSON] в зазначений навчальний спортивний заклад, де він продовжує навчання і по нині на умовах, що зазначені вище. Всі потреби щодо навчання і утримання дітей фінансувала вона особисто, щонеділі перераховуючи кошти її мамі [PERSON] , у якої діти проживали, а також старшій доньці особисто. Щоправда, батько дітей [PERSON] також надавав підтримку дітям, але у який саме спосіб їй не відомо, оскільки він також проходить військову службу у військовій частин [NUMBER] в [ADDRESS] . Коли трапляється можливість, в період відпустки вона постійно намагається провести час з дітьми та оздоровити їх. Під час відпустки батька, він запрошує дітей до своїх батьків також проводить з ними час. Спілкуванню з дітьми вона не заперечує. Отже, об`єктивно - батько їхніх неповнолітніх дітей фактично не проживав і не проживає з дітьми, оскільки він перебуває на військовій службі з 2022 року. На час подання заяви про стягнення аліментів [PERSON] продовжував перебувати на службі в ЗСУ (в/ч [NUMBER] ), а їхні неповнолітні сини [PERSON] та [PERSON] фактично проживали у її батьків. Весь навчальний період, донька [PERSON] проживала в гуртожитку спортивного ліцею в м. Костопіль, а з вересня поточного року там же проживає і навчається син [PERSON] . Починаючи з жовтня 2024 року менший син [PERSON] постійно проживає і навчається по місцю її служби, тобто в м. Житомир. Таким чином, будь-які правові підстави щодо стягнення з неї аліментів на користь [PERSON] на утримання неповнолітніх дітей відсутні. Не існувало таких підстав і на час звернення стягувача аліментів до суду із заявою про видачу судового наказу. Від представника відповідача [PERSON] до суду надійшов відзив, у якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] повністю. У відзиві на позовну заяву відповідач визнав обставини розірвання шлюбу з позивачем; наявність трьох неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] ; реєстрацію [PERSON] , [INFO] за адресою [ADDRESS] ; реєстрацію позивача за адресою [ADDRESS] ; навчання дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] в спортивному закладі. При цьому відповідач заперечує обставини проживання трьох неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] з матір`ю позивача та з позивачем за адресою [ADDRESS] ; проживання неповнолітнього сина - [PERSON] разом з позивачем за адресою [ADDRESS] ; навчання неповнолітнього сина - [PERSON] в ліцеї №26 м. Житомир; фінансування потреб щодо навчання і утримання неповнолітніх дітей позивачем; перебування його на військовій службі. З метою штучного створення обставин проживання і навчання з позивачем неповнолітнього [PERSON] , позивач [PERSON] примусово залишила його у себе, коли він приїхав до неї на канікули та заставляла вчитися в ліцеї Житомира. Лише після втручання Служби у справах дітей було відновлено навчання неповнолітнього у Вараському ліцеї №5 Вараської міської ради. У судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити. Пояснила, що з березня 2022 року перебуває на службі у ЗСУ. Матеріально забезпечує утримання своїх дітей. Зокрема, перераховує кошти на банківські картки дітей, які їм відкрив відповідач. Також, перераховувала кошти на рахунки своєї матері, брату та колезі на утримання дітей. [PERSON] перераховувала близько 3 тис. грн щотижня, хлопцям менше. [PERSON] перераховувала приблизно 1-1,5 тис. грн щотижня, а [PERSON] приблизно по 100 грн щодня. Щороку їздила з дітьми на відпочинок до Білого озера або на [PERSON] , як правило до 10 днів. Забезпечила влаштування [PERSON] та [PERSON] до спортивної школи у м. Костопіль, де діти частково перебувають на державному утриманні, а саме забезпечені харчуванням. Син [PERSON] спочатку навчався у Ліцеї № 26 м. Житомира, проте з 05.01.2025 залишився у м. Вараші та пішов на навчання до Ліцею № 5 проте дистанційно закінчив ліцей № 26 м. Житомира. З її доходу утримують приблизно 13,5-15 тис. грн аліментів. Діти проти того, щоб вона давала гроші відповідачу на їх утримання, кужуть, що батько не дає їм гроші. Представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити, з підстав, викладених у позовні й заяві. Відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнав повністю та пояснив, що діти до війни проживали з ним. [PERSON] у 2021 році поїхала навчатись у спортивний ліцей до м. Костополя. Згодом до цього ж ліцею перейшов [PERSON] . Позивач сина [PERSON] забрала обманом до м. Житомира, проте у січні 2025 році [PERSON] залишився з ним і продовжив відвідували Ліцей № 5 у м. Вараш, який відвідував раніше. Позивач брала участь в утриманні дітей лише приблизно на 10 % від їхніх потреб. Він відкрив банківські рахунки усім дітям і бачить рух коштів по додатку у телефоні. Так, [PERSON] перерахувала за півроку приблизно 1,5 тис грн, а [PERSON] 2 тис. грн. Він утримує дітей приблизно на 90 %, забезпечує додатковим харчуванням, одягом, засобами для навчання. Звертався із заявою про стягнення аліментів не з метою звільнення із ЗСУ, оскільки він є батьком трьох дітей і мав право з цих підстав звільнитись. Наявність рішення про стягнення аліментів з позивача для цього йому не було потрібним. Він отримав лише 20 тис. грн як аліменти через відділ ДВС, а саме за жовтень та частину за листопад 2024 року. Більше аліментів йому не надходило. Представник відповідача [PERSON] позовні вимоги не визнав, просив відмовити у задоволенні позову за безпідставністю. Допитана у судовому засіданні як свідок [PERSON] , яка є матір`ю позивача та перебуває з відповідачем у неприязних відносинах показала, що у перший день війни відповідач [PERSON] привів дітей до неї та залишив, а сам пішов на службу у ЗСУ. Коли приїжджав, то діти йшли до нього. З того часу, [PERSON] коли приїжджає із спортивного ліцею у м. Костополі, постійно проживає з нею, а хлопці живуть разом з відповідачем. Позивач перераховувала їй на картку гроші на утримання дітей, це приблизно 1-3 тис. грн у місяць. Ці гроші вона давала дітям. Після початку стягнення аліментів, вона дітям речі не купувала. [PERSON] , яка є матір`ю відповідача показала, що діти знаходяться на утриманні відповідача. Позивач не бере участі в утриманні дітей. Позивач [PERSON] поїхала з м. Вараша у 2021 році і діти залишились проживати з відповідачем. Коли почалась війна, а відповідач [PERSON] пішов на службу у ЗСУ у лютому 2022 року [PERSON] і [PERSON] почали проживати з нею, а [PERSON] з бабусею по лінії матері. До цього часу діти так і проживають і це їх постійне місце проживання. У період коли відповідач [PERSON] був на службі у ЗСУ, він перераховував кошти їй і вона утримувала дітей. Все купувала дітям, збирала їх до школи. Коли хтось з дітей телефонував до матері, щоб та дала гроші, позивач казала, що у них є батько і щоб він купував усе необхідне. Інколи [PERSON] приходить до неї і залишається на ніч. Вона [PERSON] також дає гроші на дорогу до м. Костополя. Її син працює на будівництві та отримує дохід достатній для утримання дітей. У цьому році він самостійно зібрав сина [PERSON] та забезпечив його поїзду для участі у змаганнях з футболу у Республіці Польщі. Відповідно до показань свідка [PERSON] , сім`я [PERSON] та [PERSON] проживала у сусідній квартирі. Їхні діти часто були у її квартирі, грались з її дітьми та залишались на ніч. До війни [PERSON] знаходився на заробітках за кордоном і діти приходили до неї у квартиру, щоб спілкуватись з ним по вайберу. Одного разу вона зрозуміла зі змісту розмови [PERSON] , що той попросив батька повернутись додому. Коли [PERSON] повернувся із-за кордону у 2021 році, позивач [PERSON] виселилась з квартири з усіма речами, а діти залишились проживати з батьком. Коли почалась війна відповідач [PERSON] пішов служити у ЗСУ, діти [PERSON] і [PERSON] почали проживати з матір`ю відповідача [PERSON] , а [PERSON] із матір`ю позивача [PERSON] . Під час війни була неодноразово свідком, коли відповідач надсилав гроші дітям на їх картки, зокрема, коли вони гуляли разом і їм потрібні були гроші на якісь покупки, вони телефонували до відповідача і той надсилав гроші. Також у цей період чула розмову по телефону [PERSON] та позивача, коли [PERSON] просила надіслати їй гроші на засоби гігієни, але позивач [PERSON] відмовила, сказавши, щоб та телефонувала до свого батька, оскільки у неї немає грошей. Подібні розповіді чула від [PERSON] та [PERSON] . Заслухавши пояснення сторін, їх представників, показання свідків та дослідивши подані сторонами докази суд встановив наступні обставини. Відповідач [PERSON] та позивач [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Вказана обставина підтверджується копіями свідоцтв про їх народження серії [NUMBER] від 26.05.2008, серії [NUMBER] від 19.07.2011, серії [NUMBER] . 01.10.2024 Кузнецовським міським судом Рівненської області у справі № 565/2151/24 виданий судовий наказ про стягнення із позивача [PERSON] на користь відповідача [PERSON] аліментів на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/2 заробітку (доходу) позивача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно. Аліменти стягнуто з 23 вересня 2024 року і до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Ухвалою Кузнецовського міського суду Рівненської області від 24.10.2024 року у задоволенні заяви [PERSON] про скасування судового наказу відмовлено. Зазначені обставини підтверджуються відповідними копіями судових рішень, досліджених у судовому засіданні (а.с. 15, 19). Позивач [PERSON] звернулася до суду із заявою про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню на підставі статті 432 ЦПК України. Згідно з ч. 1, 3 ст. 431 ЦПК України, виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції. Виконавчий лист, судовий наказ, а у випадках, встановлених цим Кодексом, - ухвала суду є виконавчими документами. Відповідно до положень статті 160 ЦПК України, судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу. Судовий наказ підлягає виконанню за правилами, встановленими для виконання судових рішень у порядку, встановленому законом. Частиною другою статті 432 ЦПК України передбачено, що суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин. Таким чином підставою для визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню, є помилка при його видачі або припинення обов`язку боржника, який підлягає виконанню, зокрема, з підстав, визначених главою 50 розділу І книги п`ятої ЦК України, або інші причини, які впливають на виконання судового рішення. При цьому подання заяви про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, не може бути пов`язане із оспоренням такого судового рішення по суті заявлених вимог, адже визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, належить до процесуальних питань, пов`язаних із виконанням судових рішень, тобто, рішень, які набрали законної сили та підлягають виконанню у примусовому порядку. У справі, що розглядається, позивач посилається на існування між сторонами спору та відсутність у стягувача суб`єктивного права вимоги про видачу судового наказу про стягнення на його користь аліментів на утримання дітей. Водночас, вказана обставина не є підставою, передбаченою статтею 432 ЦПК України, для визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню, оскільки відповідно до статті 180 СК України обов`язок утримувати дитину до її повноліття покладається на обох батьків. Матеріали справи не містять належних доказів припинення зобов`язань [PERSON] за судовим наказом від 01.10.2024, який набрав законної сили, та в силу вимог статті 129-1 Конституції України, статті 18 ЦПК України є обов`язковим до виконання. Наявність нерозглянутого спору про право не належить до процесуальних підстав для визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню. Таким чином, за відсутності обставин, зазначених у статті 432 ЦПК України, підстави для визнання чинного судового наказу таким, що не підлягає виконанню, відсутні, а отже у задоволенні цієї вимоги позивач слід відмовити за безпідставністю. Вирішуючи вимогу щодо припинення стягнення аліментів суд бере до уваги наступні обставини. Відповідно до частини другої\~статті 51 Конституції України\~сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку (стаття 8 Закону\~України «Про охорону дитинства»). Згідно із\~статтею 141 СК України, \~мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. У\~статті 180 СК України\~встановлений обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини. Статтею 181 СК України\~встановлено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до частин першої та другої\~статті 179 СК України,\~аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Отже,\~статтею 179 СК України\~врегульовано питання права власності на аліменти, які отримуються на дитину одним із батьків та їх цільове призначення. Зокрема, передбачено, що аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини і мають використовуватися за цільовим призначенням в інтересах дитини. За змістом статті 197 СК України, за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Згідно з частиною четвертою\~статті 273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Зазначені норми не встановлюють вичерпного переліку обставин, які можуть бути підставою для звільнення (повного або часткового) від сплати аліментів. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд. Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 17.04.2024 у справі № 750/10188/20, з урахуванням предмета цього спору (припинення стягнення аліментів на утримання дитини), однією з обставин, яка підлягає доказуванню у справі, є те, з ким саме з батьків проживає дитина на час вирішення спору судом та ухвалення рішення у справі. Зі змісту показань свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] суд встановив, що дочка сторін [PERSON] постійно проживає у матері позивача [PERSON] , а сини [PERSON] та [PERSON] разом з відповідачем та його матір`ю. Отже, дочка [PERSON] постійно проживає окремо від відповідача та позивача, разом з бабусею по лінії позивача [PERSON] . Проте, зі змісту показань останньої вбачається, що витрати на утримання [PERSON] їй компенсує позивач. Викладене вказує, що дитина [PERSON] постійно проживає з матір`ю позивача, позивач [PERSON] надає належне утримання, та враховуючи, що дитина [PERSON] не проживає з відповідачем, суд доходить висновку про безпідставність стягнення аліментів з позивача [PERSON] на користь відповідача [PERSON] в частині необхідній для утримання дитини [PERSON] , а отже наявні підстави для припинення стягнення аліментів з позивача в частині утримання [PERSON] . В частині припинення стягнення аліментів на утримання дітей [PERSON] та [PERSON] , які постійно проживають з відповідачем, судом не встановлено підстав, а отже у задоволенні вимог у цій частині слід відмовити за безпідставністю. Позивачем до суду подані заяви від імені дітей [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] , у яких вони висловлюють думку про те, що не бажають стягнення аліментів з матері на їх утримання. Оцінюючи такі заяви, як докази у справі, суд бере до уваги наступні обставини. Відповідно до ч. 1-2 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані\~встановлюються такими\~засобами: 1)\~письмовими,\~речовими і\~електронними доказами; 2)\~висновками експертів; 3) показаннями свідків. За своїми ознаками заяви від імені дітей не належать до жодного із джерел доказів, визначених ч. 2 ст. 76 ЦПК України, а отже у суду відсутні підстави брати їх до уваги та встановлювати на їх підставі будь-які обставини. На підставі викладеного,

Outcome: partial