Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-23 00:00:00

В провадженні Броварського міськрайонного суду Київської області знаходилась вищевказана цивільна справа. В обґрунтування позовних вимог, представником позивача зазначено, що 01.12.2018 року між сторонами було зареєстровано шлюб, про що Шевченківським районним у м.Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м.Києві складено актовий запис №2250, серії [NUMBER] . Рішенням Деснянського районного суду м.Києвавід 23.09.2024р. у справі №754/7703/24 шлюб між сторонами було розірвано. Поряд з цим, [INFO] у [PERSON] народилась донька [PERSON] , батьками якої зазначені сторони у справі, про що видано свідоцтво про її народження серії [NUMBER] , Броварським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області. Підставою для внесення запису про батька є спільна заява матері та батька про визнання батьківства. Також, представником позивача зазначено, що [PERSON] не є біологічним батьком дитини [PERSON] - та йому відомо, що її рідний батько повноцінно спілкується з нею та займається її вихованням та утриманням. 21.08.2024р. Деснянським районним судом м.Києва винесено судовий наказ про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] у розмірі частини з усіх видів заробітку, починаючи з 16.08.2024р. і до досягнення дитиною повноліття про існування якого позивачу стало відомо 25.10.2024р. При цьому, позивачу стало відомо, що відповідач [PERSON] з 16.09.2022 року зарахована до списків особового складу військової частини [NUMBER] та перебуває на військовій службі, що підтверджується листом від 17.01.2025р. №1780. А дитиною [PERSON] опікується [PERSON] , з якою вона на теперішній час мешкає за адресою: [ADDRESS] . Враховуючи наведені обставини, представником позивача зазначено, що оскільки одержувач аліментів [PERSON] не проживає разом із дитиною [PERSON] , у неї не виникає права на отримання аліментів, тому просить суд звільнити позивача [PERSON] від сплати аліментів на утримання доньки [PERSON] призначених на підставі наказу Деснянського районного суду м.Києва від 21.08.2024р. та відкликати вищевказаний наказ з Деснянського ВДВС у м.Києві. Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 29.01.2025р. у справі було відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням сторін. Присутня у судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримала позовні вимоги, наполягала на їх задоволенні. Присутня у судовому засіданні представник відповідача [PERSON] не визнала позовні вимоги, подала відзив, в обґрунтування якого зазначила про відсутність передбачених законом підстав для звільнення [PERSON] від сплати аліментів, оскільки він не навів істотних обставин, які б підтверджувались належними доказами, для такого звільнення. Також, нагадує, що аліменти є власністю дитини, а не її матері [PERSON] , тому її перебування на військовій службі не впливає на отримання дитиною аліментів від батька. Щодо здійснення догляду за дитиною її бабусею [PERSON] зазначає про існування нотаріально завіреної заяви як самого [PERSON] так і [PERSON] від 26.07.2022р. про надання згоди про здійснення [PERSON] нагляду та фактичного догляду на період тимчасового воєнного стану заяву зареєстровано в реєстрі за №№1661,1662. Також зазначає, що позивач [PERSON] все ще зазначений як батько у свідоцтві про народження дитини [PERSON] тому не позбавлений свого обов`язку по відношенню до доньки. Просила відмовити у задоволенні позовних вимог. Представником позивача подано відповідь на відзив, за змістом якої, остання наполягає на вимогах, на підставі вже поданих доказів, пов`язує отримання аліментів з тим з батьків, з яким проживає дитина, тому відсутність [PERSON] поряд з дитиною унеможливлює отримання нею аліментів. Представником відповідача подано заперечення на відповідь на відзив. Заслухавши пояснення представників сторін, вивчивши письмові докази, суд доходить наступного. У судовому засіданні встановлено, що 01.12.2018 року між сторонами було зареєстровано шлюб, про що Шевченківським районним у м.Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м.Києві складено актовий запис №2250, серії [NUMBER] . Рішенням Деснянського районного суду м.Києва від 23.09.2024р. у справі №754/7703/24 шлюб між сторонами було розірвано. [INFO] у [PERSON] народилась донька [PERSON] , батьками якої зазначені сторони у справі, про що видано свідоцтво про її народження серії [NUMBER] , Броварським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області. Підставою для внесення запису про батька є спільна заява матері та батька про визнання батьківства. Нотаріально завіреною [PERSON] і [PERSON] від 26.07.2022р. надано згоду на здійснення [PERSON] нагляду та фактичного догляду за дитиною [PERSON] , [INFO] період тимчасового воєнного стану заяву зареєстровано в реєстрі за №№1661,1662. 16.09.2022 року [PERSON] зарахована до списків особового складу військової частини [NUMBER] та перебуває на військовій службі.Дитина [PERSON] проживає разом із бабусею [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до свідоцтва про шлюб, серії [NUMBER] , зареєстрованого 15.05.2025 року між [PERSON] та [PERSON] прізвище відповідача змінено на « [PERSON] ». Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Способи захисту сімейних прав та інтересів встановлені ч. 2 ст. 18 СК України, згідно з нормами якої способами захисту сімейних прав та інтересів зокрема є припинення правовідношення, а також його анулювання. Згідно зі ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Стаття 179 СК України передбачає, що аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання. Відповідно до Закону, батьки зобов`язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Обов`язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним і не залежить від того, чи є батьки працездатними й чи є в них кошти, достатні для надання утримання, а лише враховується судом при визначенні розміру стягуваних аліментів. Положеннями частин другої та третьої статті 181 СК України визначено, що за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до ст. 273 СК України якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-кого з них змінити встановлений розмір аліментів або звільнити від їх сплати. Згідно з п.17 постанови № 3 Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», право на звернення до суду із заявою про стягнення аліментів і, відповідно, право на отримання аліментів має той з батьків, з ким проживає дитина. Статтею 273 СК України визначено, що якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-кого з них змінити встановлений розмір аліментів або звільнити від їх сплати. Суд може звільнити від сплати аліментів осіб, зазначених у статтях 267 - 271 цього Кодексу, за наявності інших обставин, що мають істотне значення. З аналізу статей 267 - 271 СК України вбачається, що припинення стягнення аліментів є можливим у тому випадку, коли одержувач аліментів, наприклад, мати дитини, не витрачає отримувані нею аліменти на дитину, або ж у випадку, коли дитина з певного часу перебуває на утриманні іншого з батьків, з якого вже стягуються аліменти. У такому випадку відбувається припинення стягнення аліментів на ім`я одержувача аліментів - матері дитини. При цьому обов`язок батька - платника аліментів утримувати дитину не припиняється. У даному випадку, судом не знайдено підстав для звільнення позивача батька дитини [PERSON] [PERSON] - від сплати аліментів на її утримання. Доводи позовної заяви по суті є незгодою з діями відповідача [PERSON] щодо її перебування на військовій службі, та не містять як доказів про її розпорядження аліментами не за цільовим призначенням та не в інтересах дитини, так і вимог щодо саме такого предмету доказування. Також доводи позивача про незгоду із проживанням малолітньої [PERSON] з бабусею [PERSON] - суд не вважає підставою для звільнення його від сплати аліментів, оскільки такі дії відносно дитини були передбачені обома батьками та викладені у письмовій згоді, завіреній нотаріусом. Суд всебічно, повно та об`єктивно дослідивши наявні у справі докази в цілому, доходить висновку, що позов про звільнення від сплати з позивача аліментів, єнеобґрунтованим та таким що не підлягає задоволенню.

Outcome: dismissed