Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-29 00:00:00

ТОВ «Юніт Капітал» 02.06.2025 року через систему «Електронний суд» звернулося в Залізничний районний суд м.Львова із позовною заявою, в якій просить стягнути з [PERSON] 39000 грн. заборгованості за кредитним договором №00-9675765 від 16.03.2024 року. В обґрунтування\~позовних вимог\~позивач посилається\~на те,\~що 16.03.2024\~року між\~ТОВ «Макс\~Кредит» (первісний\~кредитор)\~та [PERSON] \~було укладено\~кредитний договір\~№00-9675765, відповідно до якого відповідач отримав кредит та зобов`язався його повернути в порядку та строки, визначені договором. В подальшому, 17.12.2024 року між ТОВ «Макс Кредит» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» укладено договір факторингу №17122024-МК, відповідно до якого до останнього перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №00-9675765 від 16.03.2024 року. 02.04.2025 року між ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ «Юніт Капітал» укладено договір факторингу №020425-У, відповідно до якого до останнього перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №00-9675765 від 16.03.2024 року. Відповідач свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконує, внаслідок чого утворилась заборгованість\~за кредитним\~договором,\~яка складає\~39000\~грн.,\~з яких\~5300\~грн.\~ заборгованість\~за тілом\~кредита,\~33700\~грн.\~ заборгованість\~за простроченими\~процентами. Посилаючись на викладене, ТОВ «Юніт Капітал» просить суд стягнути із [PERSON] вказану суму заборгованості за кредитним договором №00-9675765 від 16.03.2024 року та понесені судові витрати у справі. Ухвалою Залізничного районного суду м.Львова від 04.06.2025 року відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву. 10.06.2025 року відповідачем [PERSON] подано відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що позовні вимоги вважає обґрунтованими лише в межах 5300 грн., а в решті частини позов не відповідає нормам законодавства та не підлягає до задоволення. Також зазначив, що на станом на дату подання відзиву ним здійснено часткову оплату за кредитним договором, а саме 21.09.2024 року платіж у розмірі 4000 грн., 21.10.2024 року платіж у розмірі 5000 грн. Звернув увагу на те, що він не отримував жодного повідомлення про перехід права вимоги за кредитним договором №00-9675765 від 16.03.2024 року. Крім того, просив покласти на позивача судові витрати, оскільки його пропозиція про досудове врегулювання позивачем була безпідставно відхилена. 03.07.2025 року та 11.07.2025 року на адресу суду надійшли додаткові пояснення представника позивача ТОВ «Юніт Капітал» адвоката Тараненка А.І., в яких зазначив, що позивач не зобов`язаний направляти письмове повідомлення боржнику про зміну сторони кредитодавця.Таким чином, не є підставою для звільнення боржника від виконання креджитного договору, якщо він не був повідомлений про досудове врегулювання спору, а лише означає виконання боржника свого зобов`язання перед кредитодавцем, з яким уклав договір, що не виконано. Щодо витрат на правову правничу допомогу, то зазначив, що такі виконані належним чином і підтвердженні актом прийому-передачі виконаних робіт. 07.07.2025 року та 14.07.2025 року на адресу суду надійшли додаткові пояснення [PERSON] , в яких зазначив, що він не заперечує факту укладення з первісним кредитором ТОВ «Макс кредит» кредитного договору №00-9675765 від 16.03.2024 року, за яким було фактично отримано 13000 грн. В подальшому, до повідомлення про відступлення права вимоги, ним було здійснене часткове погашення боргу в загальному розмірі 9000 грн. на рахунок первісного кредитора. При цьому, він не визнає інші вимоги позивача, які включають проценти, пеню та інші платежі, що становлять 26000 грн. Вважає, що ці нарахування є неспівмірними із сумою отриманого кредиту, не підтверджені належними доказами та порушують принцип справедливості і добросовісності. Також зазначив, що відповідно до ч.1 ст.18 Закону України «Про споживче кредитування» новий кредитор зобов`язаний повідомити боржника про відступлення права вимоги, однак цього зроблено не було. Щодо витрат на правову правничу допомогу, то зазначив, що позивачем не надано належних доказів (квитанцій, платіжних доручень) фактичної оплати 7000 грн. за надані послуги. Вважає, що вказана сума є завищеною та неспівмірною характеру справи. Позовна заява, подана позивачем, є шаблонною та типовою, без жодних індивідуальних або складних обставин, що вимагали б спеціалізованої правової допомоги. Розглянувши справу в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін, вивчивши зібрані у справі докази, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд дійшов наступних висновків. Згідно з ч.1, 2 ст.13\~ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу,\~в межах\~заявлених нею\~вимог і\~на підставі\~доказів,\~поданих учасниками\~справи або\~витребуваних судом\~у передбачених\~цим Кодексом\~випадках. Збирання\~доказів у\~цивільних справах\~не є\~обов`язком суду,\~крім випадків,\~встановлених цим\~Кодексом. Статтями 12, 81\~ЦПК України визначено,\~що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Зі змісту ст.76-80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Докази повинні відповідати ознакам належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність достатності. Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Судом встановлено, що 16.03.2024 року між ТОВ «Макс Кредит» та відповідачем укладено договір кредитної лінії №00-9675765\~(далі\~ Договір), який був підписаний за допомогою одноразового ідентифікатора позичальника, відповідно до умов якого відповідачу було надано кредит у розмірі 13000 грн., строком на 360 днів 11.03.2025 року (п.1.2-1.3 Договору). Відповідно до п.1.5-1.5.1 Договору тип процентної ставки - фіксована. Стандартна процентна ставка складає 2,47 % від суми кредиту за кожний день користування кредитом, застосовується у межах строку кредитної лінії. Денна процентна ставка за цим договором при застосуванні Стандартної процентної ставки та Комісії (у разі наявності) дорівнює 2,5 % та розраховується в процентах з використанням такої формули: ДПС=(ЗВСК/ЗРК)/t х 100% = (116896,00/13000)/360х100%, де ДПС денна процентна ставка; ЗВСК загальні витрати за кредитом; ЗРК загальний розмір кредиту; t строк кредитування у днях (п.1.7.1 Договору). Денна процентна ставка за цим договором у разі використання Позичальником права на Знажену процентну ставку ставки та Комісії (у разі наявності) дорівнює 2,4 % та розраховується в процентах з використанням такої формули: ДПС=(ЗВСК/ЗРК)/t х 100% = (111273,50/13000)/360х100%, де ДПС денна процентна ставка; ЗВСК загальні витрати за кредитом; ЗРК загальний розмір кредиту; t строк кредитування у днях (п.1.7.2 Договору). Кредитодавець зобов`язаний надати кредит 16.03.2024 року. Сума кредиту перераховується кредитодавцем в сумі 13000 грн. на рахунок позичальника за реквізитами електронного платіжного засобу (платіжної картки) [NUMBER] (п.2.8 Договору). Згідно з п.1.6 Договору кредитодавець одноразово нараховує комісією за надання кредиту у розмірі 10% від суми кредиту, що складає 1300 грн., яку позичальник зобов`язання сплатити на умовах, визначених пунктом 3.4 цього Договору. За правилом частини статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. Відповідно до ст.6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч.1 ст.627 ЦК України). Особи мають право вибору: використати існуючі диспозитивні норми законодавства для регламентації своїх відносин або встановити для себе правила поведінки на власний розсуд. Цивільний договір як домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, виявляє автономію волі учасників щодо врегулювання їхніх відносин згідно з розсудом і у межах, встановлених законом, тобто є актом встановлення обов`язкових правил для сторін, індивідуальним регулятором їхньої поведінки. Аналогічний правовий висновок викладений у Постанові Верховного Суду від 11.01.2024 року у справі №916/1247/23. За змістом ст.626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (ч. 2 ст. 639 ЦК України). Абзац 2 частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Договір, як правило, існує в вигляді єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення договорів у спрощеній формі шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами та іншими засобами електронної комунікації, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлення, якщо законом не встановлено спеціальні норми до форми та порядку укладення даного виду договорів. Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.205, 207 ЦК України). Відповідні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09.09.2020 року у справі №732/670/19, від 23.03.2020 року у справі №404/502/18, від 07.10.2020 року №127/33824/19; від 16.12.2020 року у справі №561/77/19 та від 22.11.2021 року у справі №234/7719/20. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію» (далі Закон). Статтею 3 Закону визначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. За змістом ч.3, 4, 6 ст.11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Відповідно до ч.12 ст.11 Закону електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Статтею 12 Закону визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Як вбачається із матеріалів справи Кредитний договір був укладений в письмовій формі у вигляді електронних документів, створеного згідно із вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг», а також із урахуванням особливостей, передбачених Законом України «Про електронну комерцію». Вказаний договір підписаний відповідачем 16.03.2024 року о 20:42:56 шляхом введення електронного підпису з одноразовим ідентифікатором 57806 (а.с.15). Суд враховує, що матеріали справи не містять відомостей про те, що у даній справі договір у встановленому законом порядку відповідачем оспорювався чи визнавався недійсним. 16.03.2024\~року відповідачем\~також підписано\~паспорт споживчого\~кредиту,\~в якому\~зазначено основні\~умови кредитування,\~інформацію щодо\~процентної ставки,\~порядок повернення\~кредиту (а.с.13-14). При цьому, суд бере до уваги правову позицію, викладеної у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 року у справі №2-383/2010, відповідно до якої ст.204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Відповідно до інформаційної довідки №1401/12 від 23.12.2024 року на сайті торговця TREBA.CREDIT через платіжний сервіс «Platon» 16.03.2024 року була проведена успішна транзакція за №41061-45883-50814 на суму 13000 грн. на платіжну картку № [NUMBER] (а.с.16-17). 13.06.2025 року АТ «Універсал Банк» надано витребуванні ухвалою суду від 04.06.2025 року документи, з яких вбачається, що на банківську картку, яка відкрита на ім`я [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) 16.03.2024 року зараховані грошові кошти у сумі 13000 грн. (а.с.85-90). Згідно детального розрахунку заборгованості ТОВ «Макс Кредит» відповідач [PERSON] станом на 17.12.2024 року має заборгованість за кредитним договором №00-9675765 в розмірі 39000 грн., з яких: заборгованість по тілу кредиту 4000 грн.; заборгованість по відсотках 33700 грн., комісія 1300 грн. (а.с.23). Щодо покликань відповідача [PERSON] , викладених у відзиві на позовну заяву, про те, що ним 21.09.2024 року та 21.10.2024 року здійснено часткову оплату за кредитним договором у загальному розмірі 9000 грн., то суд зазначає, що у детальному розрахунку заборгованості ТОВ «Макс Кредит» відображені та враховані часткові оплати відповідача, а саме: 21.09.2024 року 4000 грн. та 22.10.2024 року 5000 грн. Також встановлено, що 17.12.2024 року між ТОВ «Макс Кредит» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» укладено Договір факторингу №17122024-МК/Онлайн, відповідно до якого ТОВ «Макс Кредит» передає (відступає) ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» приймає належні ТОВ «Макс Кредит» права вимоги за договорами кредиту (а.с.25-31). Відповідно до Витягу з реєстру боржників до Договору факторингу №17122024-МК/Онлайн від 17.12.2024 року, ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» набуло права грошової вимоги до відповідача [PERSON] за Договором №00-9675765 у розмірі 39000 грн. (а.с.34-35). 02.04.2025 року між ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ «Юніт Капітал» укладено Договір факторингу №020425-У, відповідно до якого ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» передає (відступає) ТОВ «Юніт Капітал» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «Юніт Капітал» приймає належні ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» права вимоги за договорами кредиту (а.с.36-41). Відповідно до Витягу з реєстру боржників до Договору факторингу №020425-У від 02.04.2025 року, ТОВ «Юніт Капітал» набуло права грошової вимоги до відповідача [PERSON] за Договором №00-9675765 у розмірі 39000 грн. (а.с.43-44). Суд критично оцінює покликання відповідача про те, що у нього відсутня заборгованість перед ТОВ «Юніт Капітал», оскільки його належним чином не було повідомлено про відступлення права вимоги, з огляду на наступне. Згідно з ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Статтею 514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. У частині другій статті 517 ЦК України передбачено, що боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. Отже, за змістом наведених положень закону, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним. З матеріалів справи вбачається, що у [PERSON] утворилася заборгованість за кредитним договором, а неповідомлення боржника про зміну кредиторів не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного суду від 06.02.2019 року у справі № 667/11010/14-ц. Доказів належного виконання кредитного зобов`язання [PERSON] на користь первісного кредитора ТОВ «Макс кредит» матеріали справи не містять. Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором №00-9675765 станом на 07.05.2025 року відповідач [PERSON] має заборгованість за кредитом в розмірі 39000 грн., з яких 5300 грн. заборгованість за простроченим тілом кредита та 33700 грн. заборгованість за простроченими процентами (а.с.22). При цьому, наведений позивачем розрахунок заборгованості відповідачем не спростовано та не надано таким свого розрахунку заборгованості, а доказів повернення отриманих і використаних позичальником сум, в порушення вимог ст.81 ЦПК України, суду не надано. Згідно з ст.527\~ЦК України боржник зобов?язаний виконати свій обов?язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Відповідно до статей 610, 611\~ЦК України порушенням зобов?язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, відшкодування збитків. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов?язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (стаття 612 ЦК України). Відповідно до частини 1 статті 625\~ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов?язання. Стаття 1049\~ЦК України зобов?язує позичальника повернути позику у строк та в порядку, що встановлені законом. Відповідно до частини 2 статті 1050\~ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частки позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Беручи до уваги, що [PERSON] в добровільному порядку взяті на себе зобов?язання за договором кредитної лінії №00-9675765 від 16.03.2024 року не виконує, право вимоги за яким згідно договору факторингу набув позивач, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову в повному обсязі. Щодо стягнення з відповідача та користь позивача понесених ним витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає наступне. Відповідно до ст.133\~ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з ч.2 ст.137\~ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до ч.3 ст.137\~ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (ст.6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (ст.12, 46, 56 ЦПК України). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Таким чином, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що між позивачем та Адвокатським бюро «Тараненко та партнери» укладено договір про надання правничої допомоги №07/04/25-02 від 07.04.2025 року та додаткова угода №8 від 07.04.2025 року. Факт надання правничої допомоги і розмір витрат на таку підтверджується актом прийом-передачі наданих послуг від 07.04.2025 року, згідно якого загальна вартість наданих послуг правничої допомоги становить 7000 грн. Суд не приймає до уваги покликання позивача на те, що адвокатом Тараненком А.І. не надано належних доказів (квитанцій, платіжних доручень) фактичної оплати 7000 грн. за надані послуги, оскільки відсутність доказів оплати вартості наданих адвокатом послуг не може виступати самостійною підставою для відмови у стягненні витрат на правничу допомогу. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 01.11.2022 року у справі №757/24445/21-ц. Згідно з п.2 ч.3 ст.141\~ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. Зважаючи на наведені норми процесуального закону, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції з захисту прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», «Данілов проти України»). Аналогічні висновки містяться у додатковій постанові Верховного Суду від 24.01.2019 року по справі № 910/15944/17. Верховний Суд у постанові від 06.03.2019 року у справі № 910/15357/17, додатковій постанові від 05.09.2019 року у справі №826/841/17 зазначив, що суд може зменшити суму судових витрат не тільки за клопотанням іншої сторони судового провадження, а і самостійно з посиланням на приписи процесуального законодавства та практику Європейського суду з прав людини. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини (постанова ВС від 16.02.2023 у справі № 824/9/22 (провадження № 61-11644ав22). Враховуючи складність справи, характер спірних правовідносин, предмет позову, те, що розгляд справи проведено у порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін, виходячи з конкретних обставин справи, віднесення справи до категорії малозначних, а також обсяг наданих адвокатом послуг та долучених до матеріалів справи доказів, суд вважає, що розмір заявлених витрат на правничу допомогу стороною позивача завищено та такий неспівмірний із заявленим позовом. Виходячи із наведеного, враховуючи очевидну неспівмірність заявленого розміру витрат на правничу допомогу, суд вважає за необхідне зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу до 5000 грн., що відповідатиме критерію реальності витрат та розумності їх розміру. За положеннями ст.141 ЦПК України, у разі задоволення позову судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача. Таким чином, із відповідача на користь позивача слід стягнути 2422,40 грн. понесених судових витрат зі сплати судового збору (а.с.58).

Outcome: approved