Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-28 00:00:00

19 березня 2025 року представник позивача звернувся до Самарського районного суду м. Дніпропетровська із позовом до [PERSON] про стягнення страхового відшкодування. В обґрунтування позовних вимог представник позивача посилається на те, що 21 жовтня 2023 року о 10 годині 00 хвилин, у районі буд. 51 по вул. Запорозьке шосе в м. Дніпрі сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «BMW X5», номерний знак [NUMBER] , яким керував [PERSON] та автомобіля «Skoda», номерний знак [NUMBER] . Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Постановою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 13 грудня 2023 року у справі про адміністративне правопорушення № 201/14174/23 [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. На підставі ст.22 КУпАП [PERSON] звільнено від адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП за малозначністю вчиненого правопорушення, обмежившись усним зауваженням та провадження по справі закрито. Закриття провадження по справі не є реабілітуючою обставиною для винуватця ДТП. На момент дорожньо-транспортної пригоди, майнові інтереси власника автомобіля «Skoda» номерний знак [NUMBER] , були застраховані в АТ «СГ «ТАС» (приватне). Страхувальник пошкодженого транспортного засобу «Skoda» номерний знак [NUMBER] , звернувся до АТ «СГ «ТАС» (приватне) із заявою про настання події від 24.10.2023 року та заявою на виплату страхового відшкодування від 20.11.2023 року. Дана заява була розглянута, пошкодження застрахованого автомобіля визнано страховим випадком, у зв`язку з чим АТ «СГ «ТАС» (приватне) здійснило виплату страхового відшкодування в розмірі 41529,60 грн. [PERSON] у досудовому порядку було сплачено частину боргу в розмірі 2000,00 грн., тому за вирахуванням частини сплаченої суми, розмір страхового відшкодування становить 39529,60 грн. На момент дорожньо-транспортної пригоди, цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «BMW X5», номерний знак [NUMBER] , була застрахована в ПРАТ СК «ВУСО» полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 216427319, у зв`язку з чим ПРАТ СК «ВУСО» здійснило виплату страхового відшкодування на користь АТ «СГ «ТАС» (приватне) в розмірі: 30512,68 коп. Таким чином, відповідач повинен сплатити позивачу 9016,92 грн. Просить суд стягнути з [PERSON] на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» суму сплаченого страхового відшкодування у розмірі 9016,92 грн. та витрати зі сплати судового збору в розмірі 3028,00 грн. \~ \~ \~ \~24 березня 2025 року ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська відкрито провадження та призначено справу до розгляду по суті в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. 07 квітня 2025 року від відповідача надійшов відзив, в якому він просив відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. В обґрунтування відзиву зазначив, що страховик, з яким було укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, несе обов`язок по сплаті страхового відшкодування у розмірі 160000,00 грн. на одного потерпілого за шкоду заподіяну майну. Враховуючи, що сума виплаченого страхового відшкодування позивачем у розмірі 41529,00 грн. не перевищує ліміт відповідальності по полісу, то у відповідача не виникає обов`язку сплатити різницю між фактичним розміром шкоди і страховим відшкодуванням. Зазначає, що шкода, заподіяна майну під час дорожньо-транспортної пригоди розраховується на підставі Методики та визначається як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників КТЗ, на підставі чого ПрАТ СК «ВУСО» і сплатило страхове відшкодування у розмірі 30512,68 грн., а частина страхового відшкодування у розмірі 9016,92 грн., які просить стягнути позивач, це є коефіцієнт фізичного зносу виражений у грошовій формі, який по домовленості між сторонами договору КАСКО виплачується позивачем. Отже, до позивача переходить лише право вимоги, яке саме страхувальник має до відповідача, а саме розмір шкоди у сумі вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнту фізичного зносу складників КТЗ, як визначено законодавством, а не розмір шкоди визначений на підставі договору КАСКО, який був погоджений на розсуд сторін між страхувальником і страховиком. 24 квітня 2025 року від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в якій він просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Дослідивши матеріали справи, суддя вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.13\~ст.7 ЦПК України\~розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Згідно ч.5 ст.279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. У відповідності до ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Судом встановлено, що [PERSON] 21 жовтня 2023 року о 10 годині 00 хвилин, керуючи автомобілем «БМВ», д/н [NUMBER] , при зміні напрямку ліворуч в районі буд. № 51 по вул. Запорозьке шосе в м. Дніпрі не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, внаслідок чого відбулось зіткнення з попутним зліва автомобілем «Шкода», д/н [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] . Своїми діями [PERSON] порушив п. 10.1 Правил дорожнього руху України, спричинивши матеріальний збиток та механічні пошкодження зазначеним транспортним засобам. Постановою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 13 грудня 2023 року, [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та на підставі ст. 22 КУпАП звільнено [PERSON] від адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП за малозначністю вчиненого правопорушення, обмежившись усним зауваженням та провадження по справі закрито (а.с. 4). На момент дорожньо-транспортної пригоди майнові інтереси власника автомобіля «Skoda», номерний знак [NUMBER] , були застраховані в АТ «СГ «ТАС» відповідно до договору добровільного страхування наземного транспорту (крім залізничного) №FA-00279280 «ПРАВИЛЬНЕ КАСКО»; додатковий договір №2 від 12.07.2023 року до Договору № FA-00279280 від 19.06.2023 року та додаток №1 до Договору добровільного страхування наземного транспорту (крім залізничного) № FA-00279280 «ПРАВИЛЬНЕ КАСКО» в редакції додаткового договору №2 (а.с. 5-13). [PERSON] (страхувальник) пошкодженого транспортного засобу «Skoda» номерний знак [NUMBER] , звернулася до АТ «СГ «ТАС» (приватне) із заявою про настання події від 24.10.2023 року та заявою на виплату страхового відшкодування від 20.11.2023 року (а.с. 15-17). Дана заява була розглянута, пошкодження застрахованого автомобіля визнано страховим випадком, у зв`язку з чим, на підставі: акту огляду транспортного засобу від 24.10.2023 року (а.с. 18); рахунка-фактури № АДС-015392 від 16.11.2023 року (а.с. 19); страхового акту № 23760/01/923 від 27.11.2023 року та розрахунку суми страхового відшкодування (а.с. 20) АТ «СГ «ТАС» (приватне) здійснило виплату страхового відшкодування в розмірі 41529,60 грн., що підтверджується платіжною інструкцією № 9115 від 29.11.2023 року (а.с. 21). \~ \~ \~ \~ [PERSON] у досудовому порядку було сплачено частину боргу в розмірі 2000,00 грн. (а.с. 24). На момент дорожньо-транспортної пригоди, цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «BMW X5», номерний знак [NUMBER] , була застрахована в ПРАТ СК «ВУСО» полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 216427319, у зв`язку з чим ПРАТ СК «ВУСО» здійснило виплату страхового відшкодування на користь АТ «СГ «ТАС» (приватне) в розмірі: 30512,68 коп. (а.с. 23). На підставі вищевикладеного, позивач просить стягнути з відповідача 9016,92 грн. (41529,60 грн. 2000,00 грн. 30512,68 грн.). Відповідно до ч.1\~ст.1166\~ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. За змістом ст.1188 ЦК України\~шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме : шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою У відповідності до положень\~ст.993 ЦК України,\~до страховика, який здійснив страхову виплату (відшкодування) за договором страхування майна, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхову виплату (відшкодування), має до особи, відповідальної за завдані збитки. В силу\~ст.1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. У відповідності до ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (відшкодуванням). Частиною 4 ст. 263 ЦПК України встановлено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. В постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц зазначено, що відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно із цим договором або\~Законом\~№ 1961-IV\~у страховика не виникло обов`язку з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених статтею 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. У такому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування\~на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту\~страхування цивільно-правової відповідальності. Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. А тому страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, згідно зі статтями 3 і 5 вказаного Закону реалізує право вимоги, передбачене статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування», шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність. В постанові Верховного Суду від 04 грудня 2019 року у справі № 359/2309/17 зазначено, що майнова шкода повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду лише у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком (франшиза, втрата товарної вартості, страховий ліміт). Відповідно до ч.1\~ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.2\~ст.78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Втім, позивачем не надано належних та допустимих доказів, що різниця між страховою виплатою та загальною сумою завданої шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача, виникла саме внаслідок зазначених законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком. Сторонами в\~цивільному процесі\~є позивач\~і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (стаття 48 ЦПК України). Відповідно до частин першої та другої\~статті 51 ЦПК України\~суд першої\~інстанції має\~право за\~клопотанням позивача\~до закінчення\~підготовчого провадження,\~а у\~разі розгляду\~справи за\~правилами спрощеного\~позовного провадження\~-\~до початку\~першого судового\~засідання залучити\~до участі\~у ній\~співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Результат аналізу\~статті 51 ЦПК України\~свідчить, що належним відповідачем є особа, яка має відповідати за позовом. Неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі №523/9076/16-ц зроблено висновок, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному\~ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Водночас встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження. Отже, пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову. З матеріалів справи не вбачається, що позивач звертався до ПрАТ СК «ВУСО» для з`ясування обставин неповної сплати страхового відшкодування, внаслідок якого можливо було б встановити, що саме [PERSON] є належним відповідачем у справі. Підсумовуючи викладене, суд приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог, а також те, що [PERSON] є неналежним відповідачем, у зв`язку з чим у задоволенні позову, слід відмовити повністю. Відповідно до ст.141 ЦПК України\~судові витрати у вигляді судового збору залишити за позивачем.

Outcome: dismissed