Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-29 00:00:00

Представник ТОВ «ФК «ЕЙС» звернувся до Вишгородського районного суду Київської області із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 06.05.2024 року між ТОВ «Фінансова компанія «КРЕДІПЛЮС» та [PERSON] укладено договір про споживчий кредит (індивідуальна частина) № 139420 у формі електронного документа з використанням електронного підпису, створеного за допомогою одноразового персонального ідентифікатора 23fc52fb направленого на номер телефону [NUMBER] та введений ним 06.05.2024 року. Відповідно до п. 2.2.1. договору сума (загальний розмір) кредиту становить 11 765,00 грн. та надається не пізніше наступного дня після укладення договору в наступному порядку: у розмірі 9 997,10 грн. для погашення заборгованості позичальника за договором про споживчий кредит № 134259 від 14.03.2024 року укладеним з кредитодавцем; у розмірі 3,15 грн. на № рахунку/картки позичальника № [NUMBER] у національній валюті; у розмірі 1 764, 75 грн. шляхом погашення заборгованості позичальника за комісією, нарахованою згідно п. 2.5 індивідуальної частини. Згідно п. 2.5 комісія за надання кредиту складає 1 764,75 грн., що нараховується та підлягає сплаті одноразово в день укладення цього договору за ставкою 15,00% від загальної суми кредиту за рахунок власних коштів позичальника або за рахунок кредиту, якщо це передбачено п. 2.2.1 індивідуальної частини. Розмір комісії за надання кредиту не може бути змінено. Отже, відразу після вчинених дій відповідача, 06.05.2024 року ТОВ «ФК «КРЕДІПЛЮС» ініціювало переказ коштів згідно договору на платіжну картку № [NUMBER] , що в свою чергу, свідчить доказом того, що відповідач прийняв пропозицію кредитодавця. Первісний кредитор свої зобов`язання надати грошові кошти виконав в повному обсязі, що підтверджується довідкою № 2 від 29.01.2025 року, яка підписана ТОВ «ФК «КРЕДІПЛЮС», в особі директора [PERSON] за допомогою сервісу «Вчасно». Відповідач виконував умови кредитного договору, здійснюючи часткові платежі, що свідчить про те, що він усвідомлював існування вказаного договору та визнавав його зобов`язання за ним. Враховуючи, те що відповідач взяті на себе зобов`язання належним чином не виконував, у зв`язку з чим виникла заборгованість у розмірі - 8 570,46 грн., яка складається з наступного: 7 768,80 грн. - заборгованість по кредиту; 1,66 грн. - заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом; 800 грн. - комісія за кредитним договором. 10.10.2024 року між ТОВ «ФК «КРЕДІПЛЮС» та ТОВ «ФК «ЕЙС» був укладений договір факторингу № 10102024. Відповідно до витягу з реєстру прав вимоги № 3 від 09.12.2024 року до договору факторингу № 10102024 від 10.10.2024 року, ТОВ «ФК «ЕЙС» отримало право вимоги до відповідача за кредитним договором № 139420 від 06.05.2024 року на загальну суму 8 570,46 грн. Представник позивача зазначив, що позивачем жодних нарахувань за кредитним договором не здійснювалось. Відтак, оскільки відповідач заборгованість не погашає позивач змушений звернутися до суду за захистом своїх прав з даним позовом та просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором № 139420 від 06.05.2024 року у розмірі 8570,46 грн., понесені судові витрати зі сплати судового збору в сумі 2 422,40 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 7000,00 грн. Згідно правил ч. 6 ст. 19 ЦПК України зазначений спір є малозначним, а тому відповідно до вимог ст. 274 ЦПК України справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження. Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 30.04.2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження, з повідомленням учасників справи. Представник позивача в судове засідання не з`явився, в прохальній частині позовної заяви просив розглянути справу за відсутності представника позивача, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити, проти заочного рішення не заперечує. Відповідач до суду не з`явилася, про день та час слухання справи була належним чином повідомлена, про що свідчать поштові повідомлення, які знаходяться у матеріалах справи, заяви про розгляд справи за її відсутності до суду не надходило, не скористалася своїм правом та не подала до суду відзив на позовну заяву, тому суд, відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, вважає можливим вирішити справу на підставі наявних доказів без участі відповідача. Враховуючи наявність умов, визначених у частині першій статті 280 ЦПК України, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. У ст. 12 ЦПК України, говориться, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Зі справи встановлено, що 06 травня 2024 року між ТОВ «ФК «КРЕДІПЛЮС» та [PERSON] укладено договір про споживчий кредит (індивідуальна частина) № 139420, який підписано відповідачем одноразовим ідентифікатором 23fc52fb, направленим на номер телефону [NUMBER] , який зазначено останньою в своїй заяві анкеті. Згідно п.п. 2.2.1., 2.3., 2.5., 2.6., 2.6.1., 2.7.1. договору про споживчий кредит позичальнику надано кредит у розмірі 11 765,00 грн. в наступному порядку: у розмірі 9 997,10 грн. для погашення заборгованості позичальника за договором про споживчий кредит № 134259 від 14.03.2024 року укладеним з кредитодавцем; у розмірі 3,15 грн. на картку позичальника № [NUMBER] у національній валюті; у розмірі 1 764,75 грн. шляхом погашення заборгованості позичальника за комісією, нарахованою згідно п. 2.5 індивідуальної частини. Тип кредиту - кредит. Тип процентної ставки - фіксована. Проценти за користування кредитом нараховуються за ставкою 0,10% річних. Комісія за надання кредиту складає 1764,75 грн., що нараховується та підлягає сплаті одноразово в день укладення цього договору за ставкою 15,00% від загальної суми кредиту за рахунок власних коштів позичальника або за рахунок кредиту. Строк кредитування складає 184 дні з 06.05.2024 року по 06.11.2024 року. Строк на який надається кредит встановлюється графіком платежів. Періодичність виплат кредиту, процентів та комісії за кредитом становить 1 раз на місяць. Денна процентна ставка складає 0,0820% на день. Матеріали справи також містять договір про споживчий кредит (публічна частина) в редакції від 01.04.2024 року, який разом із індивідуальною частиною договору складають договір про споживчий кредит. Укладаючи кредитний договір відповідач та ТОВ «ФК «КРЕДІПЛЮС» вчинили дії визначені ст. 11, ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію». Відповідач підписав кредитний договір шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Окрім того, до матеріалів справи додано Паспорт споживчого кредиту, який підписаний [PERSON] за допомогою одноразового персонального ідентифікатора 23fc52fb, в якому містяться дані позичальника, основні умови кредитування, інформація щодо реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача та інші умови. До матеріалів справи позивачем додано Правила надання коштів у кредит ТОВ «ФК «КРЕДІПЛЮС» в редакції від 29.03.2024 року, у якому визначено перелік та опис видів фінансових послуг, порядок надання кредитодавцем фінансових послуг, строки та порядок зберігання інформації про надання фінансових послуг, а також регулюють інші питання, вказані в цих Правилах. Факт отримання, користування та часткового повернення кредитних коштів відповідачем, підтверджується карткою обліку виконання договору № 139420, відповідно до якого [PERSON] 06.05.2024 року було надано кредит в розмірі 11 765,00 грн. та останньою було здійснено часткову оплату кредиту 06.06.2024 року в розмірі 1 998,02 грн. та 11.07.2024 року в розмірі 1 998,18 грн. Відповідно до наданого розрахунку заборгованості за кредитом, у відповідача наявна заборгованість за договором про споживчий кредит № 139420, яка становить 8 570,46 грн., яка складається з наступного: 7 768,80 грн. - заборгованість по кредиту; 1,66 грн. - заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом; 800 грн. - комісія за кредитним договором. З довідки № 2 ТОВ «ФК «КРЕДІПЛЮС» встановлено, що «ФК «Контрактовий дім» на виконання договору № 1412/22-1 від 14.12.2022 року укладеного з ТОВ «ФК «КРЕДІПЛЮС» перерахував [PERSON] на картковий рахунок № [NUMBER] кошти у розмірі 3,15 грн. Крім того, факт отримання [PERSON] грошових коштів в сумі 3,15 грн. підтверджується листом АТ КБ «ПРИВАТБАНК», з якого вбачається, що на ім`я відповідача емітовано карту № [NUMBER] (IBAN [NUMBER] ), фінансовий номер телефону [NUMBER] та випискою по рахунку за період з 06.05.2024 року по 11.05.2024 року. 10.10.2024 року між ТОВ «ФК «КРЕДІПЛЮС» та ТОВ «ФК «ЕЙС» було укладено договір факторингу № 10102024. Пунктом 2.1. Розділу 2 договору факторингу № 10102024 від 10.10.2024 року, передбачено, що згідно умов договору Клієнт зобов`язується відступити Фактору Права вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги, а Фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату на умовах, визначених цим договором. Пунктом 1.2. договору визначено, що перелік кредитних договорів наводиться у відповідних додатках до договору, а саме Реєстрах прав вимоги. Тобто, предметом договору факторингу № 10102024 від 10.10.2024 року, є відступлення прав вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги. Відповідно до п. 1.3. договору факторингу № 10102024 від 10.10.2024 року визначено, що під правом вимоги розуміється всі права Клієнта за кредитними договорами, в тому числі права грошових вимог до Боржників по сплаті суми боргу за кредитними договорами, строк платежу за якими настав, а також права вимоги, які виникнуть в майбутньому. В той же час, відповідно до п. 1.5. договору факторингу, Реєстр прав вимоги означає перелік Прав вимоги до Боржників, що відступається за договором. Форма вказаного Реєстру наведена в додатку №1 до договору. Реєстр не є разовим документом, оскільки договір факторингу передбачає (не забороняє) можливість їх укладення множинну кількість разів, у випадку бажання та необхідності сторін. Згідно п. 4.1. договору факторингу, право вимоги переходить від Клієнта до Фактора в день підписання сторонами Реєстру прав вимог, по формі встановленій у відповідному додатку. Відповідно до витягу з реєстру прав вимоги № 3 від 09.12.2024 року до договору факторингу № 10102024 від 10.10.2024 року, ТОВ «ФК «ЕЙС» отримало право вимоги до відповідача за договором про споживчий кредит № 139420 від 06.05.2024 року на загальну суму 8 570,46 грн. Відповідно до платіжної інструкції № 5179 від 12.12.2024 року ТОВ «ФК «ЕЙС» на користь ТОВ «ФК «КРЕДІПЛЮС» здійснила плату за відступлення права вимоги згідно договору факторингу № 10102024 від 10.10.2024 в сумі 656 643,63 грн. Відповідно до картки обліку у відповідача наявна заборгованість за договором про споживчий кредит № 139420 від 06.05.2024 року, яка становить 8 570,46 грн. та складається з: 7 768,80 грн. - заборгованість по кредиту; 1,66 грн. - заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом; 800 грн. - комісія за кредитним договором. На час розгляду справи відповідачем не надано доказів погашення вказаної заборгованості. Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якою: договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Отже, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст. 205, 207 ЦК України). Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09.09.2020 у справі № 732/670/19, від 23.03.2020 у справі № 404/502/18, від 07.10.2020 № 127/33824/19. Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Статтями 7 та 8 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що продавець (виконавець, постачальник) товарів, робіт, послуг в електронній комерції під час своєї діяльності та у разі поширення комерційного електронного повідомлення зобов`язаний забезпечити прямий, простий, стабільний доступ інших учасників відносин у сфері електронної комерції до інформації про себе, визначену законодавством, а покупець, який приймає (акцептує) пропозицію іншої сторони щодо укладення електронного договору, зобов`язаний повідомити про себе інформацію, необхідну для його укладення. Статтею 11 Закону України «Про електронну комерцію» визначений порядок укладення електронного договору. Зокрема, відповідно до ч. 3 цієї статті електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідно до ч. 4 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Частиною 6 цієї статті передбачено шляхи надання відповіді особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт), до яких відноситься: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Статтею 12 даного Закону регламентуються вимоги до підпису сторін договору. Так, згідно ч. 1 цієї статті, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, зокрема: електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Згідно статей 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинно виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Крім того, судом враховано і висновок Верховного Суду, зроблений в постанові від 06.02.2019 у справі № 175/4753/15-ц, провадження № 61-8449св18, за яким згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. За нормою ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно ч. 2 ст. 615 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Тож, як було установлено судом сторонами при укладенні кредитного договору було погоджено всі істотні умови договору в тому числі порядок нарахування та розмір відсотків за кредитним договором. Підстав для визнання нікчемними відповідних положень договору судом не встановлено. Проте, відповідач зі свого боку не виконала умов договору про споживчий кредит, заборгованість за тілом кредиту, відсотками та комісією у встановлений строк не погасила. Відповідно до розрахунку заборгованості ТОВ «ФК «ЕЙС» за договором про споживчий кредит № 139420 від 06.05.2024 року, у відповідача існує заборгованість у розмірі 8 570,46 грн., яка складається з: 7 768,80 грн. - заборгованість по кредиту; 1,66 грн. - заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом; 800 грн. - комісія за кредитним договором. Враховуючи, що відповідач взяті на себе зобов`язання за договором про споживчий кредит належним чином не виконала, кредитні кошти не повернула, внаслідок чого виникла заборгованість, яка не спростована, суд дійшов висновку, що вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, а тому з відповідача на користь позивача необхідно стягнути заборгованість за договором про споживчий кредит № 139420 від 06.05.2024 року у загальному розмірі 8 570,46 грн. Щодо витрат на професійну правничу допомогу, судом встановлено наступне. Відповідно до положень статті 265 ЦПК України, суд під час ухвалення судового рішення вирішує питання про судові витрати склад та розмір яких входить до предмета доказування в справі. Відповідно до положень частини першої, пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно із частинами першою та другою статті 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Згідно з частиною восьмою статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Представник позивача заявив вимогу про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу у розмірі 7 000,00 грн. На підтвердження розміру понесених судових витрат на правничу допомогу суду надав: договір про надання правничої допомоги № 04/02/25-01 від 04.02.2025 року, додаткову угоду № 25 до договору про надання правничої допомоги № 04/02/25-01 від 04.02.2025 року, акт прийому-передачі наданих послуг до договору про надання правничої допомоги згідно договору № 04/02/25-01 від 04.02.2025 року з описом та вартістю наданих послуг, згідно яких загальна вартість послуг з надання правової допомоги за виконані роботи складає 7 000,00 грн. Вирішуючи питання про стягнення з відповідача витрат на професійну правову допомогу, суд виходить з диспозиції частини першої статті 137 ЦПК України, у відповідності до якої, витрати пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Так, згідно із частиною другою статті 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, визначаються згідно з умовами договору про надання правової допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. За змістом частини четвертої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (наданих послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова ухвала Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 3 грудня 2021 у справі № 927/237/20). Вирішуючи питання про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу, суд згідно статті 137 ЦПК України, зважаючи на предмет позову, його ціну, зміст позовної заяви, докази долучені до неї, виходячи з обсягу реальних та фактично наданих послуг у малозначній, нескладній справі, враховуючи кількість судових засідань та їх проведення без участі представника позивача (за його заявою), вважає, що заявлені витрати на правничу допомогу в розмірі 7 000, 00 грн. є завищеними, які не відповідають критерію розумності, неспівмірні із виконаною роботою, а їх відшкодування, за відсутності достатнього обґрунтування з огляду на обставини справи матиме надмірний характер. За таких обставин, суд визнає доведеним понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу частково від заявленої суми, зокрема на суму 3000, 00 грн., як таку, що є співмірною із складністю справи та виконаними адвокатом роботами (наданими послугами, часом, витраченим на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, ціною позову та значенням справи для позивача та яка є найбільш справедливою, виходячи з конкретних обставин справи. Крім того, відповідно до положення ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню судовий збір у розмірі 2 422,40 грн., який сплачений позивачем при подачі позовної заяви до суду.

Outcome: approved