Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-27 00:00:00

У квітні 2025 року [PERSON] звернувся з позовом до Старокостянтинівської міської ради Хмельницької області про визнання права власності за набувальною давністю на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] , оскільки з 2014 року він відкрито, добросовісно та безперервно користується вищевказаним домоволодінням, право власності на яке ні за ким не зареєстровано. Позивач в позовній заяві просив здійснювати розгляд справи без його участі, не заперечив проти ухвалення заочного рішення. Представник відповідача направила до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, при вирішенні справи поклалась на розсуд суду. Ухвалою Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 17 квітня 2025 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі за правила загального позовного провадження. Ухвалою Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 19 травня 2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку про наступне. Судом встановлено, що згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна за №422765554 від 15 квітня 2025 року відсутні відомості стосовно житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] . За даними виготовленого 18 лютого 2022 року на замовлення позивача технічного паспорта на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] житловий будинок побудований в 1935 році. Як вбачається з довідки комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації Старокостянтинівської міської ради» за №1753 від 25 квітня 2024 року право власності на заявлене домоволодіння не зареєстроване. Відповідно до довідки Стецьківського старостинського округу виконавчого комітету Старокостянтинівської міської ради Хмельницької області від 11 квітня 2025 року за №34-10/10 вбачається, що згідно запису погосподарської книги №5 за №6268-3 [PERSON] більше десяти років (з 2014 року) добровільно, відкрито, безперервно користувався та проживав в житловому будинку по [ADDRESS] . Відповідно до частини першої статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Згідно положень статті 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК України, а також частини четвертої статті 344 ЦК України, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Виходячи зі змісту частини першої статті 344 ЦК України, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв`язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю. Як роз`яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у пункті 9 постанови № 5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 травня 2019 року у справі №910/17274/17 зроблено висновок, що добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього. Давність володіння є добросовісною, якщо особа при заволодінні майном не знала і не повинна була знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено. Відкритість володіння майном означає, що володілець володіє річчю відкрито, без таємниць, не вчиняє дій, спрямованих на приховування від третіх осіб самого факту давнісного володіння. При цьому володілець не зобов`язаний спеціально повідомляти інших осіб про своє володіння. Володілець має поводитися з відповідним майном так само, як поводився б з ним власник. Давнісне володіння є безперервним, якщо воно не втрачалося володільцем протягом усього строку, визначеного законом для набуття права власності на майно за набувальною давністю. Аналіз наведених правових норм, практики Верховного Суду дає підстави для висновку, що умовами набуття права власності за набувальною давністю на підставі статті 344 ЦК України є: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна (нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери) право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду. Згідно з положеннями статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Дослідивши зібрані у справі докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд дійшов висновку про те, що відкритість та безперервність володіння позивачем заявленим нерухомим майном підтверджується наявними у матеріалах справи письмовими доказами, з яких встановлено, що він без реєстрації з 2014 року безперервно проживає у житловому будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , право власності на який у комунальному підприємстві «Бюро технічної інвентаризації Старокостянтинівської міської ради» ні за ким не зареєстроване. Крім того, матеріали справи не містять доказів належності спірного майна до державної, комунальної чи приватної власності, і його власник невідомий, також відсутні докази заволодіння позивачем спірним майном злочинним шляхом чи способом, який завідомо суперечить основам правопорядку та моралі чи того, що в останнього наявний умисел причинити шкоду іншій особі. Таким чином, наведене дає підстави вважати позивача добросовісним володільцем спірного нерухомого майна. Суд вважає за необхідне зазначити, що представник відповідача, на території якої знаходиться об`єкт нерухомого майна, що є предметом спору, при вирішенні справи поклалась на розсуд суду, тобто по суті не заперечувала щодо задоволення позову. Таким чином, враховуючи зазначені вище встановлені обставини справи, суд дійшов висновку про наявність підстав для визнання за позивачем права власності на заявлене домоволодіння за набувальною давністю у порядку передбаченому частиною першою статті 344 ЦК України. Оскільки позивач не наполягав на стягненні судових витрат, тому їх слід залишити за ним.

Outcome: approved