Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-22 00:00:00

15.07.2024 р. [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Служба у справах дітей та сім`ї Шевченківської районної в м.Києві державної адміністрації, про визначення місця проживання дитини, у якому просить визначити місце проживання його малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , разом з ним, а також здійснити реєстрацію місця проживання [PERSON] , [INFO] , за місцем своєї реєстрації. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що з 23.06.2015 р. він з відповідачкою перебував у зареєстрованому шлюбі, який 27.01.2021 р. було розірвано на підставі рішення суду. Від шлюбу з відповідачкою мають малолітню дитину [PERSON] , [INFO] . Позивач зазначає, що їх спільна з відповідачкою дитина проживає разом з ним та перебуває на його утриманні, а отже для розвитку та проживання дитини ним створено належні умови. Разом з тим, оскільки між ним та відповідачкою в досудовому порядку виник спір щодо визначення місця проживання їх спільної дитини, позивач звернувся до суду з даним позовом. Ухвалою від 19.09.2024 р. відкрито провадження у справі, розгляд якої вирішено проводити в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою від 03.03.2025 р. закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили суд задовольнити їх у повному обсязі з підстав викладених в позові, проти проведення заочного розгляду справи не заперечили. Представник третьої особи в судовому засіданні проти позовних вимог не заперечив. Відповідачка в судове засідання не з`явилась, свого представника до суду не направила, про дату, час і місце судового розгляду повідомлялась належним чином у встановленому законом порядку, причин неявки не повідомила та відзиву не подала. Враховуючи, що позивач не заперечив проти проведення заочного розгляду справи, при цьому відповідачка, що належним чином повідомлялась про розгляд справи, в судове засідання не з`явилась, відзиву не подала, а тому відповідно до вимог ст.ст. 280, 281 ЦПК України, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Вислухавши пояснення сторони позивача та представника третьої особи, дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Перевіряючи обставини справи судом встановлено, що з 23.06.2015 р. сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який 27.01.2021 р. було розірвано на підставі рішення суду, при цьому від шлюбу мають малолітню дитину [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] та копією рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 27.01.2021 р. у справі № 761/31578/20. Відповідно до ч.1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно з ч.ч.1, 2 ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. За змістом ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно з ч.1 ст. 160, ч.1 ст. 161 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. У випадку, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. З письмових доказів, які містяться у матеріалах справи, вбачається, що сторони проживають окремо, а їх спільна дитина [PERSON] , [INFO] , перебуває на утриманні позивача та фактично проживає разом з ним. При цьому, позивач є фізичною особою-підприємцем та має стабільний дохід, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань та випискою по банківській картці. Згідно з актом № 238/22 оцінки потреб сім`ї/особи від 14.10.2022 р. та висновком оцінки потреб сім`ї (соціальна картка № 159/1/22) від 14.10.2022 р., складеними фахівцем Шевченківського районного в м.Києві центру соціальних служб, у квартирі [ADDRESS] створено належні умови для проживання та всебічного розвитку малолітньої [PERSON] , [INFO] , яка забезпечена усім необхідним. Відповідно до висновку Органу опіки та піклування Шевченківського районного в м.Києві державної адміністрації від 20.02.2025 р. № 109-1086, проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] , разом зі своїм батьком [PERSON] є доцільним і таким, що відповідає найкращим інтересам дитини. Отже, судом встановлено, що за місцем свого проживання позивачем створено належні умови для розвитку та проживання їх спільної з відповідачкою дитини. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 р., зокрема у принципі 6, проголошено, що малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Статтею 9 Конвенції про права дитини, яку ратифіковано постановою ВР за № 789-XII від 27.02.1991 р., визначено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Згідно з абзацом другим принципу 7 Декларації прав дитини найкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, на кому лежить відповідальність за її освіту і навчання; ця відповідальність лежить перш за все на батьках. В силу положень ст. 263 ЦПК України, зазначеного принципу та правових позицій Верховного Суду, які були висловлені в постановах по справам № 343/1500/15-ц від 30.05.2018 р., № 644/9094/16-ц від 06.09.2018 р., № 402/428/16-ц від 17.10.2018 р., а також рішення Європейського суду з прав людини від 11.07.2017 р. (заява № 2091/13) у справі «М. С. проти України», ЄСПЛ наголосив, що в таких справах основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. При цьому Верховний Суд, зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку в безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. Найкращі інтереси дитини можуть, залежно від їх характеру та серйозності, перевищувати інтереси батьків. За таких обставин, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, приймаючи до уваги інтереси дитини та створені позивачем умови для її розвитку і проживання, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню, а тому вважає за необхідне визначити місце проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] , разом зі своїм батьком [PERSON] , [INFO] , та здійснити реєстрацію місця проживання дитини без згоди її матері [PERSON] , [INFO] . Крім того, відповідно до ст.ст. 133, 141 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідачки на користь позивача витрати по сплаті судового збору у сумі 1211,20 грн.

Outcome: approved