Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-03 00:00:00

09.06.2025 року [PERSON] (через свого представника - адвоката Мартинюк М.Р.) звернулась до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа. Заяву мотивувала тим, що 10 липня 1959 року між [PERSON] (у свідоцтві про одруження - [PERSON] ) та [PERSON] було укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про одруження [NUMBER] , видане Глобинським райбюро ЗАГС Полтавської області 10 липня 1959 року. Після укладення даного шлюбу нею було взяте прізвище чоловіка - [PERSON] . 03 серпня 1972 року даний шлюб було розірвано, у зв`язку з чим заявницею було прийняте рішення повернути дівоче прізвище - [PERSON] . Проте, при повторній зміні прізвища на дівоче, уповноваженими органами була допущена помилка - замість « [PERSON] » було вказано « [PERSON] ». В 2024 році заявниця звернулась до Деснянського районного у місті Києві відділу державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про видачу повного витяту про народження, однак, отримала усну відмову, у зв`язку з розбіжностями у написанні її прізвища та імені у різних документах. У зв`язку з цим виникла необхідність звернутися до суду. Відповідно до діючого паспорта громадянина України, заявниця є - [PERSON] . Таке саме прізвище вказано й в наступному переліку документів: пенсійне посвідчення, довідка про приватизацію, індивідуальна програма реабілітації інваліда №0266 та довідка до акта огляду медико-соціальною експертною комісією. Відповідно ж до повторно виданого свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 07 червня 2013 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві, заявниця є - [PERSON] . Таке саме прізвище вказано й в наступному переліку належних їй документів: свідоцтво про одруження, трудова книжка та атестат зрілості. Більше того, факт помилки зі сторони уповноважених органів при повторній зміні прізвища на дівоче також може підтверджуватись записом на першій сторінці трудової книжки, а саме: « Фамилия изменена на [PERSON] на основании свидетельства о расторжении брака, выданного 3.08.72» У зв`язку з виникненням проблем встановлення належності заявниці, [PERSON] , документів, а саме: свідоцтво про одруження, трудова книжка та атестат зрілості, прізвище в яких не збігається з прізвищем, зазначеному у паспорті громадянина України, виникла необхідність подачі даної заяви про встановлення фактів, що мають юридичне значення. А отже, метою встановлення факту, що має юридичне значення, в даному випадку є усунення розбіжностей, які виникли при виготовленні вищезазначених документів та виготовлення паспорта громадянина України. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.06.2025 року справу передано головуючій-судді Панченко О.М. Ухвалою Деснянського районного суду м.Києва від 12.06.2025 року відкрито провадження у справі. Представник заявника - адвокат Маритинюк М.Р. у судове засідання не з`явилася, на електронну адресу суду направила заяву про розгляд справи у їх відсутність, заявлені вимоги підтримують та просять задовольнити. Представник заінтересованої особи в судове засідання не з`явився про дату, час та місце судового засідання був повідомлений належним чином. Суд вважає, що в матеріалах справи достатньо даних для розгляду справи у відсутність заявника та представника заінтересованої особи. Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов висновку про задоволення заяви з наступних підстав. Відповідно до ст. 16 ЦК Україна кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ст. 3 Конституції України права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Згідно ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. Відповідно до ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулась до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Тобто, закон покладає обов`язок доказування на сторони у справі. Судом встановлено, що 10 липня 1959 року між [PERSON] (у свідоцтві про одруження - [PERSON] ) та [PERSON] було укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про одруження [NUMBER] , видане Глобинським райбюро ЗАГС Полтавської області 10 липня 1959 року. Відповідно до діючого паспорта громадянина України серії [NUMBER] виданого Ватутінським РУ ГУ МВС України в місті Києві від 13.02.2001 року заявниця є - [PERSON] , [INFO] . Аналогічне прізвище заявниці зазначено і в наступному переліку документів: -Пенсійне посвідчення серії [NUMBER] від 09.04.2024 року; -Довідка про приватизацію на квартиру по [ADDRESS] №566 від 24.03.2005 року. -Індивідуальна програма реабілітації інваліда №0266 від 21.02.2024 року; -Довідка до акта огляду медико-соціальною експертною комісією №265765 від 21.01.2024 року. Відповідно до повторно виданого свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Подільського районного управління юстиції у м.Києві - заявниця зазначена як [PERSON] , що 22 січня 1940 року про що 16 березня 1940 року складено актовий запис №814. Таке ж прізвище зазначено в наступному переліку документів: -Свідоцтво про одруження [NUMBER] , видане Глобинським райбюро ЗАГС Полтавської області 10 липня 1959 року; -Трудова книжка від 28.03.1961 р. -Атестат зрілості [NUMBER] Відповідно п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. П. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорт. Згідно з вимогами Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» суд може встановлювати факти, що породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або виникнення особистих чи майнових прав громадян. Також згідно п. 12 вищевказаної Постанови, при розгляді справи про встановлення відповідно до п. 6 ст. 273 ЦПК факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали, суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Разом з тим, цей порядок не застосовується, якщо виправлення в таких документах належним чином не застережені або ж їх реквізити нечітко виражені внаслідок тривалого використання, неналежного зберігання, тощо. Це є підставою для вирішення питання про встановлення факту, про який йдеться в документі, відповідно до чинного законодавства. Відповідно до листа ВСУ 01.01.2012 р. «Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» коли установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, відповідно до п.6 ч. 1ст.256 ЦПК України громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа. Проте сам по собі факт належності документа не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджується документом. Таким чином, для заявника важливо не так саме одержання документа, як оформлення особистих чи майнових прав, що випливають із цього факту. Це означає, що в судовому порядку можна встановити належність громадянину такого документа, який є правовстановлюючим. Також як вбачається з матеріалів справи, доказом факту помилки зі сторони уповноважених органів при повторній зміні прізвища на дівоче, підтверджується записом на першій сторінці трудової книжки, а саме: Фамилия изменена на [PERSON] на основании свидетельства о расторжении брака, выданного 3.08.72». Окрім того, згідно експертного висновку №056/725 а/2 від 25.01.2013 року зробленим Українським бюро лінгвістичних експертиз на запит [PERSON] повідомлено, що з урахуванням зазначеного прізвища [PERSON] (паспорт; довідка про присвоєння ідентифікаційного номера, запис [PERSON] , запис російською мовою [PERSON] ) та [PERSON] (свідоцтво про одруження, запис [PERSON] ; трудова книжка, запис російською мовою [PERSON] ) попри відмінності в орфографічній фіксації у документах, наданих для експертизи, а також в інших документах зазначеної особи ідентифікуються з високим ступенем вірогідності. У зв`язку з виникненням проблем встановлення належності заявниці, [PERSON] , документів, а саме: свідоцтво про одруження, трудова книжка та атестат зрілості, прізвище в яких не збігається з прізвищем, зазначеним у паспорті громадянина України, виникла необхідність подачі даної заяви про встановлення фактів, що мають юридичне значення. На підставі вищевикладених обставин, суд дійшов висновку про необхідність задоволення заяви у повному обсязі. Частиною 7 статті 294 ЦПК України встановлено, що при ухваленні судом рішення в справах окремого провадження, судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ч. 4 ст. 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Частиною 5 передбачено, що датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Outcome: approved