Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-16 00:00:00

У листопаді 2024 року [PERSON] звернувся до Голосіївського районного суду міста Києва з позовом до [PERSON] , третя особа: Орган опіки та піклування Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації, про зміну способу участі батька у вихованні та праві доступу до дитини, визначення порядку участі батька у спілкуванні та вихованні сина. Позовна заява обґрунтована тим, що він з [PERSON] проживали певний час як чоловік і жінка без реєстрації шлюбу. У період фактичних сімейних відносин у сторін народився син - [PERSON] , [INFO] . Однак, фактичне сімейне життя не склалося через несумісність характерів та різні погляди на життя. 10 жовтня 2020 року, з метою добровільного врегулювання між батьками питання місця проживання сина [PERSON] та участі батька у його вихованні, між сторонами було укладено договір про участь у вихованні, розвитку та утриманню дитини, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Катчик Ю.А., зареєстровано в реєстрі за №2364 від 10 жовтня 2020 року. Крім того, 16 грудня 2020 року, з метою добровільного врегулювання питання сплати батьком аліментів на утримання малолітнього [PERSON] , між [PERSON] та [PERSON] укладено договір про припинення права на аліменти для дитини у зв`язку з передачею права власності на 9/10 частини квартири, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Лісіпіною Я.Б.. зареєстровано в реєстрі за №992 від 16 грудня 2020 року. Зазначає, що він змушений звернутися за захистом своїх прав та інтересів у судовому порядку через суттєву зміну обставин життя батьків та дитини, зокрема через виїзд та фактичне проживання матері із сином за межами України, неможливість батьку реалізовувати свої права щодо участі у вихованні сина [PERSON] у той спосіб, яким було врегульовано таку участь до повномасштабного вторгнення російської федерації в Україну, а також з огляду на чинення перешкод матері [PERSON] у систематичному доступі батька до дитини, як дистанційно, так і безпосередньо, відсутності дієвих механізмів примусового виконання договірних відносин в частині контакту батька з дитиною. Позивач [PERSON] звертає увагу суду, що відповідачка [PERSON] виїхала з сином [PERSON] до Швейцарії у квітні 2022 року. Точне місце проживання, так само як і місце навчання сина, відповідачка не повідомляє. За її словами вона з сином проживає у м. Женева. Позивачем [PERSON] до даного позову додаються аудіофайли - запис відповідей відповідачки [PERSON] у телефонному режимі, які були записані [PERSON] у червні -жовтні 2024 року: Аудізапис № 1: [PERSON] повідомляє [PERSON] «не турбуй нас будь-ласка» (тривалість запису 3 сек.]; Аудізапис №2: [PERSON] повідомляє [PERSON] що передзвонювати йому не буде, «не приймаєш участі у розвитку і освіті дитини -до побачення» (тривалість запису 10 сек.); Аудізапис №3: [PERSON] повідомляє [PERSON] що «ніякої угоди між ними немає, що він як батько дитини не має ніякого впливу ніна неї, ні на сина [PERSON] » (тривалість запису 41 сек.); Аудізапис № 4: [PERSON] повідомляє [PERSON] «щоб він не дзвонив її батькам, та повідомляє «що ти будеш «виловлювати [PERSON] » коли я буду з ним» (тривалість запису 18 сек.); Аудіозапис №5: [PERSON] повідомляє [PERSON] як вона начебто купує все дороговартісне сину, потурає на «ущемльонность» батька, закінчує розмову «всьо. пока» (аудіозапис 42 сек). Аудізапис №6: [PERSON] повідомляє [PERSON] що він «своїми скучними підказками [PERSON] не зміг привернути. Висловлює небажання будь-якого контакта батька із сином», (тривалість запису 23 сек). Аудізапис №7; « [PERSON] повідомляє [PERSON] «що вона його блокує» (тривалість запису 2 сек.). Крім того, позивачем додаються до позову скриншоти повідомлень (переписок) між ним та відповідачкою у мобільному застосунку WhatsApp, з яких вбачається, що [PERSON] запитує та просить надати йому можливість поспілкуватися з сином [PERSON] . Натомість у відповідь відповідачка уникає прямих відповідей, вживає образливі та некоректні словосполучення, на зразок «відвали», «навіщо тобі син, економити на ньому?»,«ти раз в рік не можеш зробити подарунок сину».На чергове прохання батька поспілкуватися з сином - відповідь відповідачки: «оплати французький». Також відповідає: «мені не потрібні ці подачки», «не позорся, я це сприймаю як знецінення дитини, пока». Така поведінка відповідачки, яка зумовлена в силу її суб`єктивних мотивів чи образ, не відповідає інтересам дитини, порушує право батька та малолітнього [PERSON] на повноцінне спілкування між собою. Неприйнятним є також шантажування відповідачкою питанням грошового забезпечення дитини в обмін на спілкування, оскільки питання утримання дитини було вирішено у договірному порядку шляхом передачі батьком сину [PERSON] частки у нерухомості, а якщо у матері дитини виникають додаткові прохання щодо участі батька дитини у витратах на дитину, то ці питання повинні вирішуватись в договірному порядку або в судовому порядку, а не шляхом виставлення умов «гроші в обмін на спілкування з сином». Зазначає, що він як відповідальний батько з особливою увагою постійно ставився до потреб та виховання свого сина, приділяв йому максимум уваги та турботи, забезпечував матеріально, проводив час з [PERSON] , забирав із садочка, дитина проводила час за місцем проживання батька, дуже любить свого сина, і психологічно [PERSON] дуже прив`язаний до батька і любить його, однак на сьогодні внаслідок протиправних дій відповідача зв`язок між батьком та дитиною штучно обмежений. Наразі позивач виховує з дружиною доньку [PERSON] , [INFO] . Позивач є турботливим і люблячим батьком, і дуже хоче щоб його син [PERSON] подружилися з сестричкою. Проживає позивач у просторому будинку, де створені усі необхідні умови для розвитку та проживання дітей. Відповідно до характеристики на [PERSON] за місцем роботи, він є активним учасником бізнес спільноти Board понад 5,5 років. За цей час зарекомендував себе як висококваліфікований фахівець і досвідчений наставник, завжди готовий щедро ділитися своїми знаннями та багаторічним досвідом з колегами. [PERSON] має понад 30 років досвіду в продажах і більше 15 років в управлінні персоналом, що підтверджує його компетентність і високий професійний рівень. Відзначено його відданість справі та готовність підтримувати інших. Посилаючись на вказані обставини, просить суд: - зобов`язати [PERSON] усунути перешкод у доступі до дитини та забезпечувати [PERSON] право на контакт, виховання та спілкування з сином [PERSON] ; - змінити спосіб участі батька [PERSON] у вихованні дитини [PERSON] , що передбачений договором про участь у вихованні, розвитку та утриманню дитини, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Катчик Ю.А., зареєстрованого в реєстрі за №2364 від 10 жовтня 2020 року, а саме: 1) щороку, під час літніх канікул, дитина [PERSON] проводить з батьком 20 днів за місцем проживання батька в Україні; 2) під час різдвяно-новорічних свят (починаючи з 25 грудня по 08 січня), з 25 грудня у парні роки по 08 січня дитина перебуває з матір`ю, з 25 грудня по 08 січня у непарні роки дитина перебуває з батьком за місцем його проживання в Україні; 3) зобов`язати [PERSON] забезпечувати дистанційний відеозв`язок між [PERSON] та сином [PERSON] тричі на тиждень: у вівторок, четвер та суботу з 19:00 до 19:30 години за київським часом за допомогою застосунків або програм Viber, Telegram, Skype, Zoom. 4) визначити місце передачі батькові дитини та її повернення матері за місцем реєстрації [PERSON] : [ADDRESS] та покласти обов`язок на обох батьків у рівних частинах забезпечувати витрати на переміщення дитини з країни проживання в Україну та у зворотному напрямку, після закінчення побачень батька з дитиною. Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 07 січня 2025 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання (а.с. 52-53). 18 березня 2025 року відповідачка подала до суду відзив на позовну заяву, в якому просить у задоволенні позову [PERSON] відмовити. Посилається на те, що жодних дій, які б порушували умови договору про участь батька у вихованні дитини вона не вчиняла. Позивач був повідомлений про той факт, що вона разом з сином виїхала за межі України з метою збереження життя дитини. Зазначає, що вона жодним чином не перешкоджає батькові зустрічатись із сином, батько в будь-який зручний час може приїжджати, бачитись з дитиною. Поряд з цим, в позивача наявний контакт з дитиною, вони постійно спілкуються з сином шляхом використання відеозв`язку в різних месенджерах за вибором батька. Крім того, мама завжди йде на зустріч спілкуванню батька з дитиною, що підтверджується, серед іншого, перепискою в месенджері WhatsApp. Таким чином, твердження [PERSON] про неможливість реалізувати свої права щодо участі у вихованні сина [PERSON] та невиконання [PERSON] умов договору про участь у вихованні дитини, є безпідставними та необґрунтованими. Щодо відповідальності та порядності позивача зазначає, що [PERSON] неодноразово застосовував фізичну силу відносно [PERSON] в присутності дитини. Так, 13 січня 2021 року під час перебування [PERSON] разом з сином на території України, позивач забрав дитину з дитячого садочка та не повернув. Дитина плакала і просила забрати її. Приїхавши за дитиною, [PERSON] , отримала від позивача удари в голову на очах у дитини, після чого змушена була звертатися до нейропсихологічного центру за медичною допомогою. Вказані обставини досліджувались судом підчас розгляду справи №752/5064/21 та відображені в рішенні суду від 04 липня 2023 року. Отже, позивач, стверджуючи, що він є люблячим батьком, а син є психологічно прив`язаним до нього, є нічим іншим як введення суду в оману. Позивач заявляє вимогу про проведення Аріелем літніх канікул з батьком 20 днів, різдвяно-новорічних свят з 25 грудня по 08 січня за місцем проживання батька в Україні, а також покладення на [PERSON] обов`язку забезпечувати витрати на переміщення сина з країни проживання в Україну та у зворотному напрямку. Однак, [PERSON] повністю утримує сина: платить за проживання, забезпечує дитину харчуванням, одягом, оплачує школу, гуртки (заняття з поло). Зазначені витрати не дають можливості оплачувати переїзди дитини до позивача та додому. У свою чергу, батько фінансує лише деякі заняття сина з репетиторами. В усіх інших витратах на дитину, позивач участі не бере. Наголошує, що положення договору про участь у вихованні дитини, на який посилається [PERSON] , у частині утримання ним дитини не виконується, що підтверджується рішенням Печерського районного суду міста Києва від 30 січня 2025 року в справі №757/56519/21. Таким чином, позивач вводить суд в оману, зазначаючи про свою відповідальність як батька. Крім того, в Україні триває війна. Відповідно до даних веб-сайту «Київ цифровий, з 24 лютого 2022 року в Києві пролунало 1565 тривог. Небезпека тривала 1850 годин 42 хвилини. При цьому, на момент розгляду справи в м.Києві тривоги оголошуються майже щодня. З огляду на викладене, вважає, позовну вимогу про переміщення сина в м.Київ під час військової агресії рф, наражанням дитини на небезпеку. У судовому засіданні позивач надав пояснення, які є аналогічними, викладеним у позові. Додатково пояснив, що останній раз бачив сина 3 роки тому. Зараз батько періодично спілкується із сином по телефону - або у вівторок, або у суботу по вечорам. Іноді син відповідає на дзвоник, іноді - ні. Мати контролює спілкування із сином, втручається, може щось наговорювати на батька. Відповідачка висуває вимоги до позивача в обмін на спілкування із сином: каже, що позивач мало витрачає на дитину, не задоволена тими сумами, які позивач може дати на дитину. Повідомив, що сплачує додаткове навчання сина з англійської та французької мов, математики, плавання. Представник позивача у судовому засіданні пояснював, що наявність війни у країні не може бути підставою для відмови у побаченнях батька із сином. Позивач живе із сім`єю у будинку, де є облаштований підвал, в якому можна переховуватись під час повітряних тривог. Звертав увагу, що відповідач не надала доказів, що витрати із переміщення дитини до України буде занадто обтяжливим для неї, зі свого боку, позивач згоден нести половину таких витрат. Щодо неналежного утримання сина, то вважає це питання закритим, адже є договір між сторонами щодо припинення права відповідача на стягнення аліментів на утримання дитини. Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, з підстав, викладених у відзиві. Вважав, що у справі відсутній спір, оскільки мати дитини виконує умови договору про участь батьків у вихованні сина. Відповідач не чинить перешкод позивачу у побаченні із дитиною - батько може у будь-який момент приїхати у Швейцарію. Позивачка працює на трьох роботах щоб забезпечити сина, і не завжди буває поруч із дитиною, з якою позивач, у свою чергу, завжди може спілкуватись. Повідомив, що коли відповідачка повернеться до України, батько може бачити дитину, проте зараз у матері нема ані фінансової можливості возити дитину до батька, ані часу для цього, оскільки багато працює. Щодо аудіозаписів, наданих позивачем, вважає, що вони вирвані із контексту спілкування сторін та не відображають характеру розмов. Суд, вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, оцінивши всі наявні у справі докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно встановивши обставини справи, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що позивач та відповідачка є батьками малолітнього [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Печерським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у місті Києві (а.с.14). 10 жовтня 2020 року між батьками малолітнього [PERSON] було укладено нотаріально посвідчений договір про участь батьків у вихованні, розвитку та утриманні дитини. Відповідно до п.2.2. вказаного договору мати та батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Мати та батько мають рівні права на спілкування з дитиною. Батько має право зустрічатися та без першкод спілкуватися з дитиною, в тому числі у будь-який день тижня та у будь-який час за взаємно погодженою батьками датою, часом та місцем, та з урахуванням стану здоров`я та вимог виховного (в дитячому дошкільному закладі) чи навчального (в школі) процесу, а також має право, за попередньою домовленістю з матір`ю (не пізніше ніж як за один день), запрошувати дитину до себе за місцем свого проживання у день та час за взаємною згодою обох з батьків (а.с.16-18). 16 грудня 2020 року між позивачем та відповідачем укладено нотаріально посвідчений договір про припинення права на аліменти для дитини у зв`язку з передачею права власності на 9/10 частини квартири (а.с.19-20). Судом також встановлено, що відповідачка разом з малолітнім сином, у зв`язку із збройною агресією рф проти України, проживає в Швейцарії, що також не заперечував у судовому засіданні представник відповідача. Відповідно до довідки про проходження навчання у закладі народної освіти Женеви, [PERSON] , [INFO] , з вересня 2022 року навчається в школі Алльєр, у навчальному 2024 -2025 роках навчається у 5Р-6Р/03 класі (а.с.130-131). Згідно з ч.4 та 5 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. 25 квітня 2025 року Голосіївська районна в місті Києві державна адміністрація, як орган опіки та піклування, надала висновок за вих.№100-5335 від 21 квітня 2025 року, згідно з яким орган опіки та піклування - Голосіївська районна в місті Києві державна адміністрація, враховуючи рекомендації Комісії з питань захисту прав дитини (протокол № 6 від 02 квітня 2025 року), вважає за доцільне визначити [PERSON] наступні способи участі у вихованні та спілкуванні з малолітнім [PERSON] : - щороку під час літніх канікул дитина проводить з батьком 20 днів за місцем проживання чи відпочинку батька; - у непарні роки під час різдвяно-новорічних свят дитина перебуває з батьком за місцем його проживання чи відпочинку протягом 14 днів, починаючи з першого дня офіційних канікул, встановлених у закладі, де навчається дитина; - спілкування дитини з батьком засобами дистанційного зв`язку (Viber, WhatsApp, Telegram та/або Skype, [PERSON] ) тричі на тиждень: у вівторок, четвер та суботу з 19:00 до 19:30 за київським часом. - питання щодо перевезення, передачі дитини та оплати витрат на переміщення дитини, вирішується за домовленістю між батьками (а.с.141-143). Надаючи оцінку висновку органу опіки та піклування, суд зазначає наступне. Згідно ч. 6 ст. 19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Суд вважає даний висновок таким, що не суперечить інтересам дитини, є обґрунтованим, тому суд повністю погоджується з висновком органу опіки та піклування щодо визначення участі батька у вихованні та спілкуванні з малолітнім сином [PERSON] . Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Статтею 18 Конвенції про права дитини визначено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, а також встановлено, що найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до частини першої статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно зі статтею 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. У статті 7 Конвенції про права дитини передбачено, що кожна дитина має право знати своїх батьків і право на їх піклування. Відповідно до статті 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до статті 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Згідно зі статтею 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Відповідно до статті 159 СК України, якщо той з батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та її вихованні, зокрема він ухиляється від виконання рішення органу опіки і піклування, другий з батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування з урахуванням віку, стану здоров`я дитини, поведінки батьків, а також інших обставин, що мають істотне значення. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Тлумачення змісту статті 159 СК України свідчить, що позов про усунення перешкод у вихованні дитини і спілкуванні з нею є позовом про заборону поведінки особи, яка чинить перешкоди іншій особі у здійсненні нею свого права. Системний аналіз наведених норм матеріального права дає підстави вважати, що батько, який проживає окремо від дитини, також має право на особисте спілкування з нею, а мати не має права перешкоджати батьку спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини. І таке спілкування відбувається саме в інтересах дитини. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Батько, який проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має беззаперечне право на особисте спілкування з дитиною, враховуючи його ставлення до виконання своїх батьківських обов`язків, прихильність дитини до батька, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Мати, яка проживає разом з дитиною, не має права перешкоджати батьку спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини. Визначальним принципом регулювання сімейних відносин за участю дитини є максимально можливе урахування інтересів дитини (частина восьма статті 7 СК України, стаття 11 Закону України «Про охорону дитинства»). Відповідно до частини другої статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Крім прав батьків щодо дітей, діти теж мають рівні права та обов`язки щодо батьків (стаття 142 СК України), у тому числі й на рівне виховання батьками. У рішенні від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76). У параграфі 54 рішення ЄСПЛ «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року, заява № 31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини. Отже, визначаючи спосіб участі батька у вихованні дитини, спілкуванні з нею, суди мають враховувати принцип рівності прав батьків у вихованні дитини та принцип забезпечення найважливіших інтересів дитини. Суд при встановленні способу спілкування має дотримуватися розумного балансу на участь обох батьків у вихованні дитини. У справах зі спорів щодо участі батьків у вихованні та спілкуванні з дитиною узагальнений та формальний підхід є неприпустимим, оскільки сама наявність спору з цього приводу є суттєвим інструментом впливу, особливо у відносинах між колишнім (фактичним) подружжям, який може використовуватися не в інтересах дитини. Кожна справа потребує детального вивчення ситуації, врахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, у тому числі її думки, якщо вона відповідно до віку здатна сформулювати власні погляди. Зазначений висновок щодо застосування норм права у подібних правовідносинах наведено у постановах Верховного Суду від від 27 лютого 2024 року у справі № 295/12894/20 (провадження № 61-1143св24), від 14 травня 2024 року у справі № 756/3852/22 (провадження № 61-3152св24). Верховний Суд у постанові від 07 грудня 2023 року у справі № 569/14585/21 (провадження № 61-11045св23) за подібних фактичних обставин зробив висновок, що суди правильно врахували те, що діти наразі перебувають за кордоном, відстрочивши порядок виконання визначеного судом способу участі батька у спілкуванні та вихованні дітей на час воєнного стану в Україні та перебування дітей у цей період за кордоном, натомість зобов`язавши відповідача на цей період організувати спілкування дітей із батьком у режимі відеозв`язку через мобільні телефони, що сприятиме підтриманню зв`язку дітей із батьком до того часу, як вони повернуться до України. У більшості випадків потреба втручання держави шляхом вирішення судами спорів між батьками щодо їх участі у вихованні дітей обумовлена поведінкою самих батьків та їх небажанням винайти порозуміння між собою в позасудовому порядку в найкращих інтересах своїх дітей. Правосуддя у справах про піклування про дитину завжди супроводжується гостро-емоційними і мінливими стосунки між батьками, отже, остаточність судового рішення у цій категорії справ є завжди тимчасовою і часто нетривалою. Правосуддя не в змозі регулювати та встановлювати сталі людські стосунки. Зурахуванням вікових змін дітей, їхнього розвитку та потреб батьки не позбавлені права в майбутньому змінити як добровільно, так і в судовому порядку встановлений судовим рішенням у цій справі спосіб участі у вихованні дітей, що відповідатиме інтересам дітей. За змістом частини тртьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). У частині другій статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до частини першої статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Згідно з частинами першою, другою статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19) сформулювала висновки про те, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину потрібно доказувати так, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тож певна обставина може вважатися доведеною, якщо інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс. Як вбачається з матеріалів справи, між сторонами, як батьками малолітнього [PERSON] , було укладено нотаріально посвідчений договір про участь батьків у вихованні, розвитку та утриманні дитини. Відповідно до п.2.2. вказаного договору мати та батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Мати та батько мають рівні права на спілкування з дитиною. Батько має право зустрічатися та без першкод спілкуватися з дитиною, в тому числі у будь-який день тижня та у будь-який час за взаємно погодженою батьками датою, часом та місцем, та з урахуванням стану здоров`я та вимог виховного (в дитячому дошкільному закладі) чи навчального (в школі) процесу, а також має право, за попередньою домовленістю з матір`ю (не пізніше ніж як за один день), запрошувати дитину до себе за місцем свого проживання у день та час за взаємною згодою обох з батьків. Поряд з цим, судом встановлено, що з моменту виїзду відповідачки з дитиною за межі України, умови вказаного договору щодо спілкування дитини з батьком стороною відповідача належним чином не виконуються. Під час судового засідання судом також було досліджено аудіозаписи розмов сторін, відповідно до яких відповідачка повідомляє, що позивач буде «виловлювати» дитину, просить прислати «нормальних» грошей, що вона блокує позивача у телефоні (а.с. 9). Водночас, заперечуючи проти змісту спілкування між сторонами та посилаючись на те, що розмови вирвані із контексту, сторона відповідача на спростування цього не надає відповідних доказів. Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що судом встановлено, що з боку відповідачки після узгодження між сторонами умов щодо участі батька у вихованні та спілкуванні з дитиною, останньою, дійсно періодично чиняться перешкоди щодо надання можливості позивачу спілкуватись з дитиною, суд вважає, що позовні вимоги в частині усунення перешкод відповідачкою у спілкуванні позивача з малолітнім сином є обґрунтованими та законними, в зв`язку з чим підлягають задоволенню. Крім того, судом встановлено, що узгоджені між сторонами домовленості про порядок участі у вихованні та спілкуванні з дитиною його батька, виконуються не в повному обсязі, з огляду також на зміну життєвих обставин сторін, внаслідок чого позивач змушений звернутися до суду з даним позовом, в якому просить змінити також спосіб участі у вихованні та спілкуванні з дитиною, що передбачений договором від 10 жовтня 2020 року. У ході розгляду справи судом не виявлено обставин, які б беззаперечно свідчили про те, що спілкування позивача з малолітнім сином буде перешкоджати нормальному розвитку дитини чи діяли на шкоду малолітній дитині. Суд вважає, що безпосередня участь батька у вихованні дитини, регулярне спілкування між ними не лише забезпечить виконання батьківських прав позивача, а насамперед, буде повністю відповідати інтересам дитини. Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги вік дитини та те, що дитина відвідує школу, а тому з метою підтримання нормального фізіологічної рівноваги дитини між навчальним процесом та відпочинком, суд, прийнявши до уваги висновок органу опіки та піклування, вважає за доцільне задовольнити позовні вимоги щодо зміни способу участі батька у вихованні дитини, передбачений договором від 10 жовтня 2020 року, визначивши наступний спосіб: щороку під час літніх канікул перебування дитини [PERSON] , [INFO] , із батьком [PERSON] 20 днів за місцем проживання батька; у непарні роки під час різдвяно-новорічних свят перебування дитини [PERSON] , [INFO] , із батьком [PERSON] за місцем його проживання чи відпочинку протягом 14 днів, починаючи з першого дня офіційних канікул, встановлених у закладі, де навчається дитина; спілкування батька [PERSON] з дитиною [PERSON] , [INFO] , засобами дистанційного зв`язку (Viber, WhatsApp, Telegram та/або Skype, Zoom) щовівторка, щочетверга та щосуботи з 19:00 до 19:30 за київським часом. Поряд з цим судом встановлено, про що наголошувалось і самим позивачем, що син сторін наразі проживає з матір`ю за кордоном, а тому на час воєнного стану в Україні та перебування дитини у цей період за кордоном існує необхідність щодо зобов`язання відповідача організувати спілкування дитини з батьком у режимі дистанційного зв`язку, що сприятиме підтриманню зв`язку сина з батьком до того часу, як він повернеться до України. Суд звертає увагу на те, що право батька на спілкування з дитиною є його незаперечним правом, а спілкування дитини з батьком відповідає її інтересам. Батько, який проживає окремо від своєї дитини, також має право на особисте спілкування з нею, а мати не має права перешкоджати батькові спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини і таке спілкування відбувається саме в інтересах дитини. Встановлення стосунків та емоційного контакту малолітньої дитини з її батьком повинно переважати над бажанням інших осіб обмежити дитину від спілкування з батьком. Тимчасовий виїзд дитини за кордон не може обмежувати право батька на спілкування з дитиною, яке повинно реалізовуватися задля підтримання родинних відносин та емоційного контакту малолітньої дитини з її батьком (постанова Верховного Суду від 10 квітня 2024 року у справі № 381/1881/21 (провадження № 61-545св24). Саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін враховуючи факти, установлені під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору, а також застосувати спосіб захисту порушеного права, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Згідно з частиною першою статті 267 ЦПК України суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочення виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні. З метою забезпечення реалізації прав позивача на участь у вихованні та розвитку дитини, а також спілкуванні з сином, який у зв`язку з обставинами, пов`язаними з введенням в Україні воєнного стану, тимчасово перебуває за межами України, беручи до уваги необхідність збереження родинних відносин та емоційного зв`язку між батьком та дитиною,

Outcome: partial