Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-23 00:00:00

Позивач [PERSON] , у інтересах якого діє адвокат Ткачяенко Н.М., звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та позбавлення батьківських прав, у обґрунтування якого вказав, що з 27 серпня 2011 року, перебуває у зареєстрованому шлюбі із відповідачем, від шлюбу сторони мають двох малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] [INFO] . На даний час сім`я сторін фактично розпалась. Підставою для розпаду сім`ї стали розбіжність поглядів на життя та несумісність характерів, сторони проживають окремо. Позивач примиритися не бажає, просить шлюб розірвати. Крім того відповідач [PERSON] , у 2020 році поїхала на лікування за межі території України, з того часу ніяким чином не піклується про дітей, не цікавиться їх життям, успіхами, навчанням, станом здоров`я, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дітей, що негативно впливає на їх фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з ними. Відповідач, покладених законом на батьків обов`язків, не виконує, не бере педагогічної, матеріальної, грошової, посильної трудової, або будь-якої іншої участі у вихованні доньок. Всі питання щодо виховання вирішуються позивачем самостійно без участі та підтримки з боку відповідача. Діти знаходяться на повному утриманні батька. Відповідач свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, тобто самоусунулася від виконання батьківських обов`язків по відношенню до дітей, під час короткочасних відвідувань рідного міста інтересу до своїх дітей не проявляла. Враховуючи вищевикладене просить розірвати шлюб укладений між [PERSON] та [PERSON] та позбавити останню, батьківських прав відносно малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Ухвалою суду від 27 лютого 2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі. У судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав, пояснив, що із відповідачкою разом не проживають давно, шлюбі уклали шлюб 12 років тому, від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей. Позивач вживає алкогольні напої, дітьми не займається, після сварки збирає речі і їде здому. Останній раз, коли у школі був інцедент із старшою донькою, то вони з відповідачем ходили до директора разом. Відповідач останній раз булла в Україні після нового року у 2025 році. Коли буває у м. Пирятин, то вони поживають разом. За кордон їздить, тому що вона онкохвора, у неї пухлина. Після лікування почала замикатися у собі та вживати спиртні напої. Луківалас 1 рік, місяців 2 чи 3 не вживала алкогольні напої, їй стало легшее, і почала по новій пити. Через це у них виникали сварки. Поліцію не викликали, до адміністративної відповідальності ні він ні відповідач не притягувалися. Потім у відповідача стався рецедив хвороби, почали знову лікуватися. Пройшов місяць чи два, і відповідач знову почала пити. Позивач сказав їй, що якщо вона буде продовжувати вживати алкогольні напої, то не буде давати кошти на її лікування. Їй кожні 2-3 місяці потрібно було відвідувати лікаря у м. Полтава. Останній раз він їй коштів, щоб їхати до лікаря не дав, вона почекала місяці, зібралася і поїхала за кордон. Дізналася, що там можна стати на облік і пройти обстеження. Чизмогла вна це зробити йому невідомо. Через деякийсь час приїхала в Україну, сказала, о не буде більше пити, але згодом він почав помічати, що вона знову вживає алкогольні напої. Позивач забороняв їй питии, почалися суперечки. За кордоном вона не працювала, коли приїжджала в Україну, то коштів у неї не було, дорогу їй оплачував позивач. Після повномаштабного вторгнення відповідач із дітьми виїхала за кордон, були так деякий час, але там не склалося і вони, потрібно було влаштувати дітей у школу та у дитячий садок, але вона цьогг не зробила, тому повернулися додому. З ними також булла сестра позивача, яка і в Україні допомагала йому із дітьми, коли відповідач булла відсутня. Коли дружина приїхала останній раз, їй потрібні були кошти, вона віднесла у ломбард усе їхнє золото, забрала кошти і поїхала. Окрім позивача на території України у дітей нікого немає. З боку дружини є мати, яка також знаходиться за кордрном. Він єдиний хто може піклуватися про них. Боргів по кредитах у нього немає, у дружини є. Коли він не дає їй гроші, вона бере кредити. До служби у справах дітей він не звертався, звертався до психолога, для дружини, коли та захворіла. Увесь час він утримує дітей. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги свого довірителя підтримала у повному обсязі, просила їх задовольнити з підстав викладених у позові. Представник третьої особи служби у справах дітей виконавчого комітету Пирятинської міської ради Полтавської області у судовому засіданні пояснила, що до отримання позовної заяви з цією сім`єю вони не працювали. Ні позивач ні відповідач до служби не зверталися, спірних питань щодо виховання дітей не було. Відповідних заяв до міської ради не надходило, звернень не розглядали, овідомлень від органів поліції щодо насильства у сім`ї, жорстокого поводження або інших питань щодо виховання дітей і невиконання батьківських обов`язків до служби у справах дітей не надходило. Було обстежено умови проживання сім`ї, звичайні умови, звичайної сім`ї. Діти забезпечені усим необхідним, сезонним одягом, продуктами харчування, місцем дня навчання та відпочинку. Служба робила відповідні запити щодо вихрвання дітей і потім спілкувалися із класним керівником та вихователем меншої дитини, точнювали по характеристикам чи мати цікаваться життям дітей. Інформація така, що з [PERSON] ліцею відомо, що мати цікавиться життям і здоров`ям дитини, її виховання у телефонному режимі, досить часто спілкується із класним керівником, вона є у шкільній (класній) групі. Просто у цьому році не відвідувала батьківські збори. У садочку наддали інформацію, що дитину у садочок приводить і забирає батько, матері у 2025 році не було. Негативних характеристик не було, щодо матері, то її у нетверезому стані у садочку не бачили. Відповідач у судове засідання не з`явилася, на електронну адресу суду надіслала заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги визнає та проти їх задоволення не заперечує. Допитана у судовому засіданні неповнолітня [PERSON] у присутності законного представника, у судовому засіданні пояснила, що мама з ними не спілкується, вона постійно надсилає їй фото з гімнастики, зі святкування Нового року молодшою сестрою, скидає скріпи речей які їй подобаються та які вона хотіла б мати, проте [PERSON] не відповідає на повідомлення. Матеріальної допомоги дітям не надає. Вони не бажають з нею сплкуватися, ображені на маму, не хочуть разом з нею проживати. Допитані у судового засідання класовод молодшої школи [PERSON] та класний керівник [PERSON] пояснили, що відповідач [PERSON] незважаючи на те, що перебуває за межами України постійно у телефонному режимі за допомогою смс повідомлень цікавилася шкільним життям [PERSON] та повідомляла про поважність причини відсутності у школі. Крім того, неодноразово бачили батька, як забирає [PERSON] зі школи та секції. Вчителям відомо про те, що відповідач хворіє. Свідки [PERSON] , сестра сусідки та [PERSON] сусідка у сдовому засіданні пояснили, що коли сусідка [PERSON] перебуває вдома то постійно чути крики у дворі як на дітей так і на позивача. Неодноразово бачили як [PERSON] йшла додому з слабоалкогольними напоями. [PERSON] відомо про те, що [PERSON] хворіє, але не є контактною, з сусідами не дуже спілкується. Свідок [PERSON] , товариш з дитинства позивача та хрещений батько [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що коли [PERSON] захворіла (онко хвороба) та вона стала дуже знервована, агресивна і почала вживати алкогольні напої. Йому відомо, що позивач докладав всих зусиль для лікування [PERSON] . Вона неодноразово від`їжджала за межі України на обстеження. Також відомо зі слів позивача що [PERSON] не спілкується з дітьми, навіть останній рік не спілкується і з свідком. Коли приїздив у гості то бачив, що у хаті було брудно, розкидані речі, діти ходили у брудних речах, в той час позивач був на роботі. Відповідно до ст. 128 Цивільного процесуального кодексу України, у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Відповідно відповіді № 1127021 від 18.02.2025 з Єдиного державного демографічного реєстру, останнім відомим місце реєстрації [PERSON] є [ADDRESS] . Відповідно до ст.ст. 223,\~280\~ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Згідно ч. 1 ст.\~2\~Цивільного процесуального\~кодексу України (далі ЦПК України) завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною 1 статті 15\~Цивільного кодексу\~України (далі ЦК України) визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ст.ст. 12, 81\~Цивільного процесуального\~кодексу України (далі ЦПК України) кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб виникає спір. Відповідно до ст.\~263\~ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Згідно зі ст.\~264\~ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. Суд, вислухавши учасників, свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши всі зібрані по справі докази у їх сукупності, приходить до висновку, що позов слід задовольнити з огляду на наступне. Судом установлено, що факт перебування сторін у шлюбі підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Пирятитнського районного управління юстиції Полтавської області. Від шлюбу сторони мають двох малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] [INFO] (а.с. 7-8). При розгляді справи про розірвання шлюбу судом було всебічно з`ясовано взаємостосунки сторін, дійсні мотиви розірвання шлюбу. Сторони подружніх відносин не підтримують, загального господарства не ведуть. В даний час шлюб у сторін носить формальний характер. Суд не вбачає за можливе надати сторонам строк на примирення. Згідно ст.\~105\~Сімейного кодексу\~України (далі СК України) шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Відповідно до ч. 2 ст.\~112\~СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ч. 1 ст.\~24\~СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається, а тому, збереження шлюбу між сторонами на паритетних засадах неможливе, вжиття судом заходів щодо примирення буде суперечити інтересам подружжя та моральним засадам суспільства. Тож, встановивши, що сімейні стосунки сторони не підтримують, шлюб існує формально, суд прийшов до висновку про наявність підстав для розірвання шлюбу, оскільки подальше збереження шлюбу суперечило інтересам сторін. Згідно зі ст. 111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Натомість закон не визначає, які саме заходи можуть застосовуватися. Надання строку для примирення є правом суду, а не його обов`язком. Згідно ч. 2 ст.\~114\~СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Згідно з ч. 3 ст.\~115\~Сімейного кодексу\~України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. У зв`язку з встановленими обставинами вимоги сторін про розірвання шлюбу підлягають задоволенню. Мотиви суду щодо заявленої вимоги про позбавлення батьківських прав. Згідно зі статтею 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. У відповідності до ст.\~150\~Сімейного Кодексу\~України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно ст.\~12\~Закону України\~«Про охорону\~дитинства» на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Статтею 164 Сімейного Кодексу\~України передбачено, що підставою для позбавлення батьків або одного з них батьківських прав, може бути ухилення останніх від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей, засудження за вчинення умисного злочину щодо дитини. Відповідно до ч.ч. 5, 6 ст. 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за за виконанням ним батьківських обов`язків. Відповідно до акту обстеження житлово-побутових умов від 06 березня 2025 року, встановлено, що позивач [PERSON] та неповнолітні діти проживають за адресою [ADDRESS] . Діти у будинку мають окрему спальні місця, які належним чином облаштовані, забезпечені одягом, взуттям та іншими необхідними речами. Повністю перебуває на утриманні батька. Відповідно довідок поліклінічного відділення Комунального підприємства «Пирятинська лікарня Пирятинської міської ради» від 28.01.2025 звернень за наркологічною та психіатричної допомогою від [PERSON] до закладу не було. Відомостей про надання наркологічної та психіатричної допомоги у інших закладах немає (а.с. 10). Відповідно витягу з інформаційно-аналітичної системи «Облік відомостей про притягнення особи до кримінальної відповідальності та наявності судимості» ВР-001340638 [PERSON] , [INFO] , до кримінальної відповідальності не притягувався, незнятої чи непогашеної судимості немає, у розшуку не перебуває (а.с. 9). Позивач [PERSON] разом із доньками [PERSON] та [PERSON] , відповідно довідки Центру надання адміністративних послуг виконавчого комітету Пирятинської міської ради Полтавської області № П 3522 від 31.01.2025 про зареєстрованих у житловому приміщення/будинку осіб станом на 31.01.2025, зареєстровані за адресою: адресою [ADDRESS] (а.с. 10). [PERSON] , відповідно відповіді № 1127021 від 18.02.2025 з Єдиного державного демографічного реєстру, 31.01.2025 знята з місця реєстрації за адресою [ADDRESS] (а.с. 17). 08.04.2025 на виконкомі Пирятинської міської ради було прийнято рішення про затвердження висновку про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . У висновку вказано, що [PERSON] та [PERSON] проживають з батьком, мати їх життям не цікавиться, матеріально не допомагає. Відповідач за зареєстрованою адресою не проживає довгий період часу. Відповідно до відомостей наданих Державною прикордонною службою України відповідач [PERSON] у січні 2025 року виїхала за межі України і до цього часу не поверталася. Відповідно до ст.\~77\~ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами (письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків). Крім того, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. За приписами ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Зокрема, норми статті 12\~Закону України\~«Про охорону\~дитинства» передбачають, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини; батьки мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці; позбавлення батьківських прав не звільняє батьків від обов`язку утримувати дітей. З наданих суду матеріалів, судом було зроблено висновок про те, що [PERSON] не має бажання спілкуватися з дітьми. Згідно з частиною першою статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ передбачено, що, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Суд, дослідивши обставини справи, надавши оцінку наявним у ній доказам, приходить до висновку, що відповідач [PERSON] виявляє ознаки небажання підтримувати особисті відносини з неповнолітніми доньками, не займається їх вихованням, не піклується про них, не цікавиться їхнім життям, не надає будь-якої, у тому числі матеріальної допомоги на їх утримання, суд приходить до висновку, що такою бездіяльністю відповідач ухиляється від виконання обов`язків по вихованню доньок, а тому має бути позбавлена батьківських прав. Крім того, відповідач у письмовій формі висловила згоду про позбавлення її батьківських прав. Зазначені обставини знайшли своє повне підтвердження під час розгляду справи в судовому засіданні. Вказане свідчить про свідоме ухилення відповідача [PERSON] від виховання дочки та нехтування своїми обов`язками, та, як наслідок, винність поведінки відповідача в цих діях. Судом не встановлено, що відповідачу будь-хто та/або яким-небудь чином чинив перешкоди у належному виконанні її батьківських обов`язків по відношенню дітей. З огляду на це, суд приходить до висновку, що позбавлення відповідача [PERSON] батьківських прав відносно її дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] [INFO] , не буде суперечити інтересам дітей. Позбавлення батьківських прав не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дітей. Враховуючи вищевикладене суд приходить до висновку, що позивачем доведено факт беззаперечного умисного нехтування відповідачем [PERSON] обов`язками матері. Підстав вважати можливим зміну поведінки останньої, судом не встановлено. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст.\~264\~ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати, позивачем вимога про стягнення з відповідача на його користь понесених ним судових витрат не заявлялася, тому їх слід залишити за позивачем. Враховуючи викладене,

Outcome: approved