Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-30 00:00:00

09.02.2023 позивач звернулась до суду з вказаним позовом до відповідача, в якому просить стягувати з відповідача на її користь щомісячно аліменти на утримання повнолітньої недієздатної доньки та неповнолітнього сина. Свої вимоги обґрунтовує тим, що від шлюбу з відповідачем мають трьох дітей: повнолітню недієздатну доньку [PERSON] , [INFO] , повнолітнього сина [PERSON] , [INFO] та неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . На день подачі позову до суду, повнолітня недієздатна [PERSON] , яка згідно акту огляду медико соціальної експертної комісії має першу групу інвалідності з дитинства, та неповнолітній [PERSON] проживали разом з позивачкою. Оскільки сторонами не досягнуто згоди щодо розміру аліментів, які відповідач має сплачувати на дітей, оскільки відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків та в добровільному порядку не надає кошти на утримання дітей, позивачка змушена звернутися до суду. Ухвалою суду від 10.04.2023 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.04.2025, головуючим суддею у справі №294/317/23 визначено суддю Білеру І.В. Ухвалою суду від 16.05.2025 справу прийнято до свого провадження та вирішено перейти від розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін до її розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомлення сторін. Ухвалою суду від 19.06.2025 позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення недоліків. 04.07.2025 року від позивачки надійшла заява, якою усунуто недоліки, крім того в даній заяві [PERSON] просить позовну заяву в частині стягнення аліментів із [PERSON] на її користь на утримання неповнолітнього сина [PERSON] задовольнити, а в частині стягнення аліментів на [PERSON] , яка має інвалідність І групи, залишити без розгляду. Ухвалою суду від 07.07.2025 вирішено продовжити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. У судове засідання 29.07.2025 позивачка [PERSON] з`явилася та свої позовні вимоги підтримала. Додатково надала пояснення, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить стягнути з [PERSON] аліменти на утримання двох дітей, а саме по заробітку (доходу) відповідача на кожну дитину: неповнолітнього станом на дату подання позову [PERSON] , , [INFO] , та недієздатну повнолітню [PERSON] , [INFO] . Відповідач [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог позивача заперечив, зазначивши, що позовна заява є несправедливою. З січня 2023 року він не проживає разом з сім`єю, а син [PERSON] з березня 2023 року працює разом з ним помічником комбайнера. Сам він працює комбайнером, середньомісячний дохід виходить близько 14-15 тис. грн. Представник відповідача адвокат Лущик К.О. в судовому засіданні підтримала позицію відповідача, додатково зазначивши, що відповідач є інвалідом ІІ групи і йому самому потрібне лікування. Крім того, в позовній заяві позивачем некоректно сформульовано позовні вимоги щодо стягнення аліментів на повнолітню недієздатну [PERSON] та в самій позовній заяві позивач посилається на норму ч. 5 ст. 183 СК України, яка передбачає право батьків, з ким проживає дитина, на звернення до суду для видачі судового наказу про стягнення аліментів, у той час як позивач звернулась до суду із позовною заявою про стягнення аліментів, тому просить суд відмовити в задоволенні позову повністю. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні надав пояснення, відповідно до яких дійсно до березня 2023 року проживав з матір`ю, однак після цього переїхав жити до своєї дівчини Дарини в с Великі Коровинці Житомирського району та з того часу неофіційно працює помічником комбайнера разом з батьком. До матері навідується майже щотижня, остання помагає йому фінансово. Батько теж забезпечує як коштами, так і іншими необхідними речами, зокрема одягом, при цьому за період з січня по березень 2023 року не може пригадати, чи надавав батько будь яку фінансову чи іншу підтримку. Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, приходить до такого висновку. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, який було зареєстровано 25.01.1997, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим повторно Чуднівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Житомирському районі Житомирської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 01.02.2023, про що зроблено відповідний актовий запис № 1 (а.с. 10). Відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Виконавчим комітетом Великокоровинецької селищної ради Чуднівського району Житомирської області, батьками [PERSON] , [INFO] є [PERSON] та [PERSON] сторони у справі (а.с. 11). Відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого Виконкомом Тютюнниківської сільської ради Чуднівського району Житомирської області батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] сторони у справі (а.с. 14). Відповідно до довідки до акта огляду МСЕК серії 12ААА №088901 [PERSON] має інвалідність І групи «А» з дитинства (а.с.13). Відповідно до довідки №307, виданої 25.06.2025 Тютюнниківським старостинським округом №09 громадянці [PERSON] , [INFO] , жительці [ADDRESS] про те, що її діти [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , дійсно з 2003 року по даний час проживають разом із матір`ю за вищевказаною адресою і знаходяться на її повному утриманні (а.с.61). Згідно з пенсійним посвідченням № [NUMBER] , виданого 21.03.2025, [PERSON] отримує пенсію по інвалідності ІІ групи загального захворювання. Також, за результатами обстеження Бердичівським міжрайонним МСЕК 13.11.2023, [PERSON] було присвоєну третю групу інвалідності. \~ \~ \~ \~ Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована\~постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27.02.1991\~та набула чинності для України 27.09.1991, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 51 Конституції України та ст.\~180\~СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. При цьому закон не визначає необхідних умов чи підстав для виконання зазначеного обов`язку, а тому отримання відповідачем у 2023 році третьої групи інвалідності, а у 2025 році - другої групи інвалідності не може слугувати підставою для його невиконання чи звільнення від виконання. Із частини третьої статті 182 СК України вбачається, що при вирішенні питання стягнення аліментів суд виходить з того, з ким проживає дитина. Аналогічна норма передбачена пунктом 17 постанови № 3 Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», відповідно до якого право на звернення до суду із заявою про стягнення аліментів і, відповідно, право на отримання аліментів має той з батьків, з ким проживає дитина. Отже, зважаючи на те, що аліменти за своєю суттю - це кошти, покликані забезпечити дитину усім необхідним для повноцінного розвитку, вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків, хто проживає з дитиною та бере активну участь у її вихованні. Частиною 3 ст.\~181\~СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до\~ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2\~ст. 182 СК України\~розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Судом встановлено, що з лютого 2023 року (період звернення позивача до суду з позовом про стягнення аліментів) неповнолітній [PERSON] , [INFO] , проживав разом з позивачем за адресою [ADDRESS] , що підтверджується довідкою Тютюнниківського старостинського округу №9 від 25.06.2025 за № 307, а також не заперечується сторонами у справі. Також судом встановлено, що неповнолітній [PERSON] , [INFO] , починаючи з березня 2023 року, не проживає разом з матір`ю, оскільки переїхав до своєї дівчини та проживає з нею та її батьками в с Великі Коровинці Житомирського району Житомирської області. При цьому, дана обставина визнається сторонами та не підлягає доказуванню. Крім того, сторонами не заперечується і той факт, що [PERSON] з березня 2023 року неофіційно працює помічником комбайнера та має середньомісячний дохід в розмірі близько 8 тис. грн. Таким чином, зважаючи на те, що позивачка звернулася до суду з позовом про стягнення аліментів 09.02.2023, враховуючи проживання неповнолітнього [PERSON] разом з матір`ю до березня 2023 року, а також зважаючи на наявність постійної роботи у відповідача, яка приносить середньомісячний дохід близько 15 тис. грн, виходячи із засад розумності, справедливості та виваженості,суд приходить до висновку про підставність позову [PERSON] в частині стягнення аліментів на утримання неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , лише за період лютого березня 2023 року, тобто коли неповнолітній син проживав разом з позивачкою. Щодо позовної вимоги про стягнення аліментів на користь недієздатної повнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , суд виходить з такого. Згідно зі\~ст. 198 СК України\~батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати. Тобто, вказана стаття передбачає, що батьки продовжують бути зобов`язаними утримувати своїх дітей після досягнення ними повноліття за наявності сукупності таких обставин: дочка або син є непрацездатними; непрацездатні повнолітні діти потребують матеріальної допомоги; наявність у батьків можливості надати таку допомогу. Інвалідом визнається особа зі стійким розладом функцій організму, зумовленим захворюванням, травмою (її наслідками) або вродженими вадами розумового чи фізичного розвитку, що призводить до обмеження нормальної життєдіяльності, викликає в особи потребу в соціальній допомозі і посиленому соціальному захисті, а також виконання з боку держави відповідних заходів для забезпечення її законодавчо визначених прав (ст. 1 Закону України «Про реабілітацію інвалідів в Україні»). Подібне визначення інваліда міститься і у Законі України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні». При цьому не має значення, яку групу інвалідності має дитина. Батьки, за загальним правилом, мають добровільно утримувати свою непрацездатну дитину. В разі відмови батьків від надання утримання аліменти можуть бути стягнені з них рішенням суду за позовом як самої дитини, так і того з батьків, з яким проживає дитина. Як вбачається з довідки Тютюнниківського старостинського округу №9 від 25.06.2025 за № 307, повнолітня [PERSON] , [INFO] , проживає разом з матір`ю за адресою: [ADDRESS] . Довідкою до акта огляду МСЕК серії 12ААА за №088901 від 28.04.2015 підтверджується наявність в [PERSON] першої А групи інвалідностіз дитинства безтерміново. Таким чином, при ухваленні рішення в частині стягнення аліментів на повнолітню непрацездатну дочку суд враховує обов`язок обох батьків утримувати дітей, те, що відповідач офіційно працевлаштований та отримує стабільний заробіток у вигляді заробітної плати, а також пенсію по інвалідності, а, відтак, має реальну можливість надавати матеріальну допомогу та сплачувати аліменти на утримання повнолітньої непрацездатної дочки. При цьому, інших осіб відповідач на утриманні не має. Тож, позовні вимоги в цій частині суд визнає обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Визначаючи розмір аліментів, суд враховує положення статті 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2023 рік», відповідно до якої установлено, що з 1 січня 2023 року прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років становить 2 833 гривні, для осіб, які втратили працездатність, - 2093 гривні. Позивачка просить визначити частину заробітку відповідача на кожну дитину, тобто 25% - на [PERSON] , [INFO] , та 25% - на [PERSON] , [INFO] , що складе 50% його заробітку. Відповідно до\~статті 128 КЗпП України, при кожній виплаті заробітної плати загальний розмір усіх відрахувань не може перевищувати двадцяти процентів, а у випадках, окремо передбачених законодавством України, - п`ятдесяти процентів заробітної плати, яка належить до виплати працівникові. При відрахуванні з заробітної плати за кількома виконавчими документами за працівником у всякому разі повинно бути збережено п`ятдесят процентів заробітку. Обмеження, встановлені частинами першою і другою цієї статті, не поширюються на відрахування із заробітної плати при відбуванні виправних робіт і при стягненні аліментів на неповнолітніх дітей. У цих випадках\~розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати сімдесяти відсотків. Таким чином, доходу відповідача на кожну дитину не призведе до порушення норм ст. 128 КЗпП України\~в частині обмеження максимального розміру відрахувань із його заробітної плати, оскільки за відповідачем буде збережено 50% заробітку. У зв`язку з цим, суд вважає позовні вимоги в сумі стягнення аліментів обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. При цьому, суд відхиляє твердження представника відповідача про те, що в позовній заяві позивачем некоректно сформульовано позовні вимоги щодо стягнення аліментів на [PERSON] та здійснено посилається не на ту норму чинного законодавства, зважаючи на таке. Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від виду та змісту правовідносин, які виникли між сторонами, від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (подібні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду: від 05.06.2018 у справі № 338/180/17, провадження № 14-144цс18; від 11.09.2018 у справі № 905/1926/16, провадження № 12-187гс18; від 30.01.2019 у справі № 569/17272/15-ц, провадження № 14-338цс18; від 11.09.2019 у справі № 487/10132/14-ц, провадження № 14-364цс19 та інших). Крім того, у цивільному процесуальному законодавстві діє принцип «jura novit curia» (суд знає закони). Застосування судом цього принципу полягає в тому, що, по - перше, суд знає право; по друге, суд самостійно здійснює пошук правових норм щодо спору безвідносно до посилання сторін; по третє, суд самостійно застосовує право до фактичних обставин спору (da mihi factum, dabo tibi jus). Тобто, з`ясувавши під час розгляду справи, що сторона або інший учасник судового процесу на обґрунтування своїх вимог або заперечень послався не на ті норми права, що фактично регулюють спірні правовідносини, суд самостійно здійснює правильну їх правову кваліфікацію та застосовує для прийняття рішення ті норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини. Зазначене узгоджується з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеним, зокрема, у постановах від 04.12.2019 у справі № 917/1739/17, провадження №12-161гс19; від 08.06.2021 у справі № 662/397/15-ц, провадження № 14-20цс21 та інших. Судові витрати суд розподіляє відповідно до вимог статті 141 ЦПК України. На підставі наведеного та

Outcome: partial