Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-27 00:00:00

У березні 2025 року позивач звернулась до суду з позовом до відповідача, в якому просила припинити обтяження в єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, належного [PERSON] , а саме: арешт нерухомого майна, який зареєстровано 04.12.2006 другою сімферопольською державною нотаріальною конторою на підставі повідомлення Ощадбанку №8350 від 24.06.1992 №б/н. В обґрунтування позовних вимог вказувала на те, що є єдиним спадкоємцем померлого у 2023 році батька, після смерті якого відкрилась спадщина на житловий будинок по [ADDRESS] . При зверненні до нотаріуса для оформлення спадщини дізналася, що на все майно батька накладено арешт, у зв`язку з чим він не може реалізувати своє право на спадкове майно. Сторони до суду не прибули. Позивач в заяві до суду підтримала позов, просила задовольнити його та розглянути справу без її участі. Представник відповідача у відзиві від 12.05.2025 /а.с.36-44/ заперечила проти задоволення позову. В обґрунтування вказувала, що банк є неналежним відповідачем у справі, оскільки жодним чином не порушив прав позивача. Дослідивши матеріали справи, суд приходить наступного висновку. З матеріалів справи слідує, що [INFO] в с. Косенів Новоград-Волинського району Житомирської області помер [PERSON] , що підтверджується відповідною копією свідоцтва про смерть. Родинні стосунки між померлим та позивачем, як батька й доньки, підтверджуються свідоцтвами про народження останньої, про шлюб та витягом з державного реєстру актів цивільного стану громадян.. щодо підтвердження дошлюбного прізвища. Позивач є єдиним спадкоємцем свого батька, інші спадкоємці з заявами про прийняття спадщини не звертались. 08.10.2024 позивач звернулася до приватного нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батька, якій у зв`язку з обтяженням у вигляді арешту нерухомого майна, належного спадкодавцю, було відмовлено у видачі такого. З Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно...Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, отриманої 16.09.2024 на запит приватного нотаріуса, слідує, що на підставі повідомлення №8350 від 24.06.1992 Ощадбанку, на все майно [PERSON] накладено арешт, про що внесено запис про обтяження (арешт нерухомого майна) за №4156429. У зв`язку з відсутністю підстав для зняття накладеної заборони (арешту), здійснити будь-які дії щодо запису про накладення обтяження у вигляді арешту нотаріус не в змозі, про що було повідомлено позивача державним нотаріусом у роз`ясненні від 08.03.2025. Згідно повідомлення акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» від 16.10.2024 заборгованість перед банком за [PERSON] не обліковується. Станом на 31.12.2012 за померлим зареєстровано право власності на житловий будинок по [ADDRESS] , що підтверджується довідкою бюро технічної інвентаризації від 04.04.2025. Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначала, що на сьогоднішній день її право власності на спадкове майно порушені, так як накладений арешт чинить перешкоди в отриманні їй свідоцтва про право на спадщину. Надаючи правову оцінку даним правовідносинам, суд виходить з наступного. Відповідно до ст.4 ЦПК, ст.ст.15,16 ЦК кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК, ЦК, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Захист цивільних прав це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Відповідно до ст.1 Протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.10 Загальної декларації прав людини, кожна фізична та юридична особа має право володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст.ст.316, 317, 319\~ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ст.321 ЦК України). Нормами ст.391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. До складу спадщини входять всі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини (ст.1218 ЦК України). Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом (ст.328 ЦК України). Однією з таких підстав, відповідно до ст.1217 ЦК України, є спадкування майна, в тому числі за законом. Згідно зі ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника. Загальний перелік способів захисту цивільного права та інтересів визначений у ст.16 ЦК. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів позивача у цивільному процесі можливий за умови, що такі права, свободи чи інтереси справді порушені, а позивач використовує цивільне судочинство саме для такого захисту, а не з іншою метою. Застосування судом того чи іншого способу захисту має приводити до відновлення порушеного права позивача. Враховуючи те, що матеріали справи не містять жодних відомостей про те, що померлий [PERSON] є боржником у будь-якому провадженню, питання про зняття арешту не вирішене його ініціатором Ощадбанком за життя померлого, внаслідок чого позивач, як спадкоємець, позбавлена змоги в повному обсязі володіти, користуватися та розпоряджатися своїм спадковим майном, суд приходить переконання, що права [PERSON] підлягають судовому захисту, а тому позовні вимоги є обґрунтованими. Надані письмові докази та їх належна оцінка, вказують на наявність підстав для задоволення даного позову. Суд відхиляє\~твердження представника\~банку щодо\~неналежного відповідача,\~обраного позивачем,\~позаяк у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.11.2019 у справі №905/386/18 зазначено, що відповідачем у справах за позовами про звільнення з-під арешту майна є боржник або особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, оскільки задоволення такого позову може безпосередньо вплинути на права та законні інтереси сторін спірних відносин щодо такого майна. Аналогічний висновок щодо застосування норм права викладено у постановах Верховного Суду від 06.12.2021 у справі №554/5912/19-ц, від 08.12.2022 у справі №331/1383/20, а також у п.2 постанови №5 пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03.06.2016 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна».

Outcome: approved