Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-24 00:00:00

27 травня 2025 року до Ржищівського міського суду Київської області звернулось ТОВ "ГАЗОПОСТАЧАЛЬНА КОМПАНІЯ "НАФТОГАЗ УКРАЇНИ" з позовною заявою, у якій просило стягнути з [PERSON] заборгованість за спожитий природний газ по об`єкту, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , у розмірі 36204,41 грн та судовий збір у розмірі 3028,00 грн. В обґрунтування заявлених позовних вимог представник позивача зазначив, що відповідачем в період з травня 2022 по березень 2025 (включно) було спожито природний газ на загальну суму 36204,41 грн, вартість якого залишилась неоплаченою споживачем. Об`єкт газифікації належить відповідачу на праві власності на підставі договору купівлі-продажу № 1250 від 07.11.2020. Позивач, як суб`єкт ринку газу, з 01.11.2018 здійснює діяльність з постачання природного газу фізичним та юридичним особам які використовують його (природний газ) для власних потреб на підставі постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 880 від 04.07.2017 «Про видачу ліцензій з постачання природного газу ..» на території України. Відповідач приєднався до договору постачання природного газу постачальником «останньої надії» (ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України») шляхом акцептування договору із позивачем через факт споживання газу. На умовах договору позивач постачав природний газ, а відповідач отримував його та використовував для власних потреб. В порядку досудового врегулювання спору позивачем на адресу відповідача було надіслано вимогу про сплату заборгованості за спожитий природний газ. Оскільки відповідач не в повному обсязі сплачував нараховані суми за спожитий природний газ, позивач змушений звернутися до суду для стягнення заборгованості у судовому порядку. Ухвалою суду від 02 червня 2025 року відкрито провадження та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Представник позивача в судове засідання не з`явився, в прохальній частині позовної заяви просив розгляд справи здійснювати без участі представника ТОВ "ГАЗОПОСТАЧАЛЬНА КОМПАНІЯ "НАФТОГАЗ УКРАЇНИ". У судове засідання відповідач [PERSON] не з`явився, подавши заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнав у повному обсязі. За змістом ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно роз`яснень, викладених у п. 24 постанови Пленуму Верхового Суду України від 12 червня 2009 року № 2 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції", п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 грудня 2009 року "Про судове рішення у цивільній справі" у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову та прийняття його судом без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Враховуючи, що визнання відповідачем позову вимогам закону не суперечить, права, свободи чи інтереси інших осіб не порушує, суд приймає визнання [PERSON] позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи, та ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що позивач, як суб`єкт ринку газу, з 01.11.2018 року здійснює діяльність з постачання природного газу фізичним та юридичним особам, які використовують його для власних потреб на підставі постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 880 від 04.07.2017 року «Про видачу ліцензій з постачання природного газу..» на території України. Об`єкт газифікації знаходиться за адресою: [ADDRESS] , та належить [PERSON] на праві власності на підставі договору купівлі-продажу № 1250 від 07.11.2020 (а.с.15-16). Правилами постачання природного газу, що затверджені постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 2496 від 30.09.2015 року та ст. 6,7,9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» позивач зобов`язаний постачати природний газ споживачам, які використовують його для власних потреб, а споживачі зобов`язані здійснювати оплату за отриманий природний газ, згідно особового рахунку і встановлених тарифів. Постановою НКРЕКП № 2500 від 30.09.2015 року «Про затвердження типового договору постачання природного газу» визначено, що договір між постачальником природного газу та споживачем є публічним договором приєднання, відповідно до ст. 633,634,641,642 ЦПК і не потребує двостороннього підписання письмової форми договору. Натомість, споживачем постачальнику не була надана заява-приєднання до умов договору постачання природного газу побутовим споживачам. Разом з тим, відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 22.07.2020 року № 917 ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» визначено постачальником «останньої надії». Відповідно до положень п.1 розділу VI Правил постачальник «останньої надії» здійснює постачання природного газу споживачам на умовах договору постачання природного газу, який укладається з урахуванням вимог цього розділу та має відповідати Типовому договору постачання природного газу постачальником «останньої надії», затвердженому постановою НКРЕКП від 30.09.2015 № 2501, який є публічним, а його умови однаковими для всіх споживачів. Договір про постачання природного газу постачальником «останньої надії» не потребує двостороннього підписання. Таким чином, відповідач приєднався до договору постачання природного газу шляхом акцептування договору із позивачем через факт споживання газу. Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг. За п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до житлово-комунальних послуг належать, комунальні послуги, зокрема послуги з постачання природного газу. Згідно ч. 2 ст. 19 закону України «Про житлово-комунальні послуги» постачання та розподіл природного газу мають забезпечуватися безперервно, з гарантованим рівнем безпеки та якості. Відповідно до п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є, зокрема споживачі (індивідуальні та колективні); виконавці комунальних послуг. Згідно п. 1 ч. 2 цієї статті - виконавцями комунальних послуг, зокрема, послуг з постачання та розподілу природного газу є постачальник, який на підставі ліцензії провадить діяльність із постачання природного газу, та оператор газорозподільної системи, до якої приєднані об`єкти газоспоживання споживача. За змістом п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» - індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Частиною 1 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. В порядку досудового врегулювання спору позивачем на адресу відповідача було надіслано вимогу про сплату заборгованості за спожитий природний газ № 119/4.3.1-58093-2024/180104861 від 11.11.2024, яка залишилась незадоволеною відповідачем. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлової-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. За нормами ст. 526, 629 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, договір є обов`язковим для виконання сторонами. За таких обставин, суд дійшов висновку, що оскільки відповідач, користуючись послугами природного газу, не повністю сплачував кошти позивачу за спожитий природний газ за період з травня 2022 року по березень 2025 року, а відтак позов необхідно задовольнити та стягнути з відповідача заборгованість за цей період в розмірі 36204,41 грн. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати зі сплати судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 3028,00 грн. В порядку, передбаченому ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. На підставі викладеного,

Outcome: approved