Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-29 00:00:00

13 червня 2025 року [PERSON] звернулася до суду з вказаним вище позовом, в якому просить визнати за нею право власності на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 0,6115 га, з кадастровим номером 0523786400:04:000:0548, розташованої на території Соболівської сільської ради Гайсинського району Вінницької області. Свої позовні вимоги мотивує тим, що [INFO] в с. Соболівка Гайсинського району Вінницької області помер її син [PERSON] , після смерті якого залишилось спадкове майно. Вона та [PERSON] є спадкоємцями за законом на вказане майно, спір за спадщину відсутній, спадщину прийняли вчасно. На підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 12.08.2014 року їй виділена 1/3 частки у спадковому майні на земельну ділянку з кадастровим номером 0523786400:04:000:0180 та 2/3 частки виділено спадкоємцю - [PERSON] . В подальшому кожному було виділено частку з земельної ділянки кадастровий номер 0523786400:04:000:0180 площею 1,8344 га та виготовлено технічну документацію в результаті чого утворено земельну ділянку з кадастровим номером 0523786400:04:000:0548 площею 0,6115 га і земельну ділянку з кадастровим номером 0523786400:04:000:0549 площею 1,2229 га. [PERSON] зареєстрував право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 0523786400:04:000:0549 площею 1,2229 га. У зв`язку з необхідністю проведення реєстраційних дій права власності щодо земельної ділянки з кадастровим номером 0523786400:04:000:0548 площею 0,6115 га, позивач звернулася до державного реєстратора, однак останнім було відмовлено, так як подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Тому вона змушена звернутись до суду. Позивач у судове засідання не з`явилася, подала до суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності, заявлені позовні вимоги підтримує повністю та просить суд їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явився, однак подав до суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнає та не заперечує щодо їх задоволення. Ухвалою судді Теплицького районного суду Вінницької області від 17 червня 2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання. Згідно з вимогами ч.ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі, зокрема, визнання позову проводиться в порядку, встановленому ст. 206 цього Кодексу. Відповідно до ст. 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] помер син позивачки - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] (а.с. 10). Згідно свідоцтв про право на спадщину за законом [PERSON] виділено 1/3 частки на земельну ділянку кадастровий номер 0523786400:04:000:0180 площею 1,8344 га (а.с. 8) та [PERSON] виділено 2/3 частки на земельну ділянку кадастровий номер0523786400:04:000:0180 площею 1,8344 га (а.с.9). Відповідно листа ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області № 1533/25-24 від 01.11.2024 року земельну ділянку з кадастровим номером 0523786400:04:000:0180 площею 1,8344 га, яка розташована на території Соболівської сільської ради Гайсинського району Вінницької області було поділено та зареєстровано в Державному земельному кадастрі і присвоєно кадастрові номера: 0523786400:04:000:0548 площею 0,6115 га, 0523786400:04:000:0549 площею 1,2229 га (а.с. 15). Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно земельна ділянка з кадастровим номером 0523786400:04:000:0549 площею 1,2229 га належить на праві приватної власності [PERSON] (а.с. 14). Рішенням про відмову в проведенні реєстраційних дій № 76084058 від 14.11.2024 року [PERSON] відмовлено в проведенні реєстраційних дій на земельну ділянку, оскільки не подано документи, передбачені п. 1,2 ст. 54 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого 25.12.2015 року Постановою КМУ за №1127 (а.с. 12). Відповідно до положень статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини, відповідно до статті 1218 ЦК України, входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно пункту "г" частини першої статті 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Згідно витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку номер НВ-0002565842024 від 17.10.2024 року, в розділі «Інформація про документацію із землеустрою, на підставі якої здійснена державна реєстрація земельної ділянки» вказано, що технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), 24.05.2016 розроблено ДП «Вінницький науково-дослідний та проектний інститут землеустрою», [PERSON] (а.с. 18). Однак у розділі «відомості про право власності» вказаного витягу інформація відсутня. Вказане дає підстави суду прийти до висновку, що спадкоємцем [PERSON] не було зареєстроване право власності на спірну земельну ділянку. Згідно з п.10 Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» відповідно дост. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Відповідно до роз`яснень, які містяться в абзаці 3 пункту 23 вказаної постанови у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно п. «г» ч. 1 ст. 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Відповідно до ст. 125 ЗК право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають із моменту державної реєстрації цих прав. Набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності: ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю, укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; виготовлення технічної документації на земельні ділянки; визначення меж земельної ділянки в натурі; погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами; одержання у встановленому порядку Державного акта на землю; реєстрація права власності на земельну ділянку. Відповідно до п.п. 4.15 п. 4 глави 10 розділу ІІ «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженого Наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання всіх документів, які посвідчують право власності щодо належності цього майна спадкоємцеві. Статтею 1267 ЦК України передбачено, що частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Спадкоємці за письмовою угодою між собою, посвідченою нотаріусом, якщо це стосується нерухомого майна або транспортних засобів, можуть змінити розмір частки у спадщині когось із них. Таким чином з моменту прийняття спадщини двома або більше спадкоємців спадкове майно, як правило, є об`єктом їх спільної часткової власності. Частка у спадщині - є те ж саме, що і частка у праві спільної власності. Проте враховуючи схожість у правовому регулюванні при здійсненні поділу спадщини або виділу частки у натурі використовуються норми, які регулюють поділ майна, що є у спільній частковій власності або виділ частки цього майна. Поділ спадщини і виділ частки спадкоємця здійснюються на підставі положень ст.ст. 364-367 ЦК, що регулюють процедуру поділу (виділу частки) майна, що є об`єктом права спільної часткової власності з урахуванням особливостей поділу спадкового майна, визначеного нормами спадкового права. Правочин про поділ спадщини здійснюється за згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, і оформляється договором між ними, у якій зазначаються належні їм реальні частки у спадщині. Даний договір може стосуватися як поділу усього спадкового майна, так і виділу частки одного чи кількох спадкоємців. При цьому допускається грошова компенсація, якщо вартість майна є різною. При недосягненні згоди здійснюється у судовому порядку відповідно до часток, належних кожному із спадкоємців. У останньому випадку поділ спадкового майна оформляється судовим рішенням (п. 230 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України). Відповідно дост. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Таким чином, враховуючи ті обставини, що позивач надала суду достатньо доказів, які підтверджують позов, а визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає, що позов [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва підлягає задоволенню. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Окрім того, у відповідності до вимог ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Відповідно до положень ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. У зв`язку із визнанням відповідачем позову до початку розгляду справи по суті позивачу належить повернути з державного бюджету 50 % судового збору, сплаченого ним при поданні позову, а іншу частину судового збору в розмірі 50 % слід стягнути з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного та

Outcome: approved