Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-29 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог. 03 липня 2024 року КП «Теплоенерго» Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області (далі КП «Теплоенерго») звернулося до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , в якому просили стягнути солідарно з відповідачів на його користь заборгованість за спожиту теплову енергію та гарячу воду за період з 01 квітня 2007 року по 31 травня 2024 року за адресою: [ADDRESS] , по особовому рахунку № [NUMBER] , у сумі 36119,92 грн., на підставі ст.625 ЦК України за порушення виконання грошового зобов`язання за період з 01.04.2007 року по 23.02.2022 року нараховані на суму заборгованості 3% річних в сумі 41,80 грн., інфляційні втрати в сумі 60,23 грн., а також судові витрати на судовий збір в розмірі 3028,00 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що КП «Теплоенерго» відповідно до положень\~ст.6 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги»\~є виконавцем послуг з постачання теплової енергії та послуг з постачання гарячої води. КП «Теплоенерго» надає комунальні послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води споживачам [PERSON] , [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , особовий рахунок № [NUMBER] . В результаті невиконання відповідачами зобов`язань по оплаті наданих послуг станом на 25 червня 2024 року утворилась заборгованість за період з 01 квітня 2007 року по 31 травня 2024 року в сумі 36119,92 грн., яка складається із заборгованості з постачання теплової енергії, постачання гарячої води та плати за абонентське обслуговування. У зв`язку із простроченням виконання грошового зобов`язання, на підставі\~ст.625 ЦК України, позивач просить стягнути суму боргу з урахуванням 3% річних в розмірі 41,80 грн. та встановленого індексу інфляції в розмірі 60,23 грн. За таких обставин позивач звернувся до суду для захисту своїх законних прав та інтересів, у зв`язку з чим поніс судові витрати на судовий збір в розмірі 3028 грн., які просив теж стягнути з відповідачів на його користь. Рух справи. Ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука від 29.07.2024 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. (а.с.24). \~ Заочним рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука від 15.10.2024 року задоволено позов КП «Теплоенерго» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за спожиту теплову енергію та гарячу воду. Ухвалено: 1) стягнути солідарно з\~\~ [PERSON] , [PERSON] на користь КП «Теплоенерго» заборгованість за послуги з постачання теплової енергії та з постачання гарячої води, надані за адресою: [ADDRESS] , за період з 01 квітня 2007 року по 31 травня 2024 року в сумі 36119,92 грн., нараховані на суму заборгованості 3% річних в сумі 41,80 грн., інфляційні втрати в сумі 60,23 грн., 2) стягнути з\~ [PERSON] , [PERSON] на користь КП «Теплоенерго» судові витрати на судовий збір з кожного по 1514,00 грн. (а.с.77-79). 05.11.2024 року відповідач [PERSON] звернувся до суду із заявою про перегляд заочного рішення, в якій просив скасувати заочне рішення Крюківського районного суду м. Кременчука від 15.10.2024 року по справі №537/3563/24 та призначити справу до розгляду за правилами загального позовного провадження. В обґрунтування заяви зазначено, що заочним рішенням Крюківського районного суду м.\~Кременчука від 15.10.2024 року у справі №537/3563/24 стягнуто солідарно з [PERSON] , [PERSON] на користь КП «Теплоенерго» заборгованість за послуги з постачання теплової енергії та гарячої води, надані за адресою: [ADDRESS] , за період з 01 квітня 2007 року по 31 травня 2024 року в сумі 36119,92 грн., нараховані на суму заборгованості 3% річних в сумі 41,80 грн., інфляційні втрати в сумі 60,23 грн. Однак про розгляд справи та ухвалення даного рішення йому, [PERSON] , та співвідповідачу [PERSON] не було відомо. [PERSON] з 15.10.2019 року по теперішній час відбуває покарання в місцях позбавлення волі, а [PERSON] за межами України, що є поважними причинами їх неявки в судові засідання та неотримання судових повісток. У зв`язку з цим, вони були позбавлені можливості реалізувати свої процесуальні права, обґрунтувати власну позицію в суді. Крім того зазначив, що ні він, ні [PERSON] , не укладали з КП «Теплоенерго» договір на постачання теплової енергії та гарячої води, позивач не надав докази надання таких послуг за вказаний ним період та не обґрунтував розмір заборгованості. Також зазначив, що «виставлені вимоги до відповідачів в понад визначені загальні цивільно-процесуальні строки пред`явлення вимог не підлягають задоволенню». Ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука від 05.11.2024 року прийнято до розгляду заяву відповідача [PERSON] про перегляд заочного рішення Крюківського районного суду м.\~Кременчука від 15.10.2024 року за позовом КП «Теплоенерго»\~до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за спожиту теплову енергію та гарячу воду. Ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука від 02.12.2024 року задоволено заяву відповідача [PERSON] про перегляд заочного рішення.\~ Постановлено скасувати заочне рішення Крюківського районного суду м. Кременчука від 15.10.2024 року у справі №537/3563/24 за позовом КП «Теплоенерго» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за спожиту теплову енергію та гарячу воду. Призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Короткий зміст відзиву на позов відповідача [PERSON] . Відповідач [PERSON] подав відзив, в якому просив відмовити в задоволенні позову КП «Теплоенерго» про стягнення з нього та [PERSON] заборгованості за спожиту теплову енергію та гарячу воду з підстав, що на вказані послуги протиправно завищені тарифи. Відповідачі не укладали договір з позивачем про надання комунальних послуг. Й відповідачі не мають доходів, які б дозволили їм оплатити такі високі тарифи на теплову енергію та гарячу воду. Короткий зміст відповіді на відзив позивача КП «Теплоенерго». 02.02.2024 року позивач КП «Теплоенерго» надав відповідь на відзив відповідача [PERSON] , в якому зазначив, що КП «Теплоенерго» відповідно до положень\~ст.6 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги»\~є виконавцем послуг з постачання теплової енергії та послуг з постачання гарячої води. КП «Теплоенерго» надає комунальні послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води за встановленими органом місцевого самоврядування у м. Кременчуці тарифами, зокрема споживачам [PERSON] , [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Відповідачі не оплачують в повному обсязі отримані послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води. Відповідачі не вживали заходів щодо врегулювання питання по оплаті боргу за спожиті централізоване опалення та гарячу воду. Закон не передбачає безоплатне надання споживачам комунальних послуг. Тому просили задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Позиція учасників справи в судовому засіданні. Представник позивача КП «Теплоенерго» Борисенко Л.М. в судове засідання не з`явилася, просила розглянути справу у її відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином шляхом направлення судових повісток за зареєстрованим місцем проживання, що підтверджується рекомендованими повідомленнями. Від повідача [PERSON] надійшла заява про розгляд справи без його участі. Згідно ч.1\~ст.223 ЦПК України,\~неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. В установлений судом строк відповідачі відзив на позовну заяву не надали, тому відповідно до ч.8\~ст.178 ЦПК України, суд вирішує справу за наявними матеріалами. У зв`язку з неявкою сторін в судове засідання, на підставі ч.2\~ст.247 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Обставини, установлені судом. Судом встановлено, що КП «Теплоенерго» надає послуги з постачання теплової енергії та гарячої води за адресою: [ADDRESS] . Тарифи на послуги централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, що надаються КП «Теплоенерго» споживачам в м. Кременчук за період з 01.04.2007 року по теперішній час встановлені рішеннями органу місцевого самоврядування у м. Кременчуці (виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області, після зміни назви виконавчим комітетом Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області). Суду не подано докази, що в установленому законом порядку установлені тарифи оскаржувалися відповідачами чи були визнані неправомірними. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується відповіддю з Єдиного державного демографічного реєстру №678680 від 06.07.2024 року, повідомленням Крюківської районної адміністрації Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області від 12.07.2024 року №4984/01-27. Отже, відповідачі [PERSON] , [PERSON] є споживачами послуг з постачання теплової енергії та послуг з постачання гарячої води за адресою: [ADDRESS] , по особовому рахунку № [NUMBER] . За розрахунком позивача відповідачі мають заборгованість по оплаті наданих позивачем послуг з постачання теплової енергії та послуг з постачання гарячої води та плати за абонентське обслуговування за період з 01 квітня 2007 року по 31 травня 2024 року, що становить 36119,92 грн. Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права. Дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги у їх сукупності та взаємозв`язку, об`єктивно оцінивши усі наявні докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення заяви по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до\~статті 263ЦПК України,\~судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України,\~завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі\~статтею 5 ЦПК України,\~здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтереси особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Відповідно до частини першої\~статті 16 ЦК України,\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до\~статті 12 ЦПК України,\~кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У ст.\~81\~ЦПК України\~установлений \~обов`язок\~доказування і\~подання доказів.\~Так,\~кожна сторона\~повинна довести\~ті обставини,\~на які\~вона посилається\~як на\~підставу своїх\~вимог або\~заперечень,\~крім випадків,\~встановлених цим\~Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Щодо наявності боргу за спожиті теплову енергію та гарячу воду. Відносини, що виникають у процесі надання споживачам послуг з постачання теплової енергії та послуг з постачання гарячої води регулюються\~законодавством України, зокрема Законом України\~«Про житлово-комунальні\~послуги» ( в різних редакціях на момент виникнення правовідносин, зокрема за предметом позову з 01.04.2007 року по 31.05.2024 року), ЖК України, тощо. Відповідно до ст.5 Закону України\~«Про житлово-комунальні\~послуги» від 09.11.2017 року № 2189-VIII,\~ст.12,\~ст.13\~ЗУ «Про\~житлового комунальні\~послуги» від\~24.06.2004\~року №1875- ІV, до житлово-комунальних послуг належать, зокрема, комунальні послуги з постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання. Відповідно до п.1 ч.2 ст.7 Закону України\~«Про житлово-комунальні\~послуги» від 09.11.2017 року №2189-VIII, індивідуальний споживач зобов`язаний укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом. За п.1\~ч.3\~ст.20\~ЗУ «Про\~житлового комунальні\~послуги» від\~24.06.2004\~року №\~1875- ІV споживач\~зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. Згідно п.5 ч.2 ст.7 Закону України\~«Про житлово-комунальні\~послуги» від 09.11.2017 року №2189-VIII,\~п.5\~ч.3\~ст.20\~ЗУ «Про\~житлового комунальні\~послуги» від\~24.06.2004\~року №\~1875- ІV, індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Відповідно до ст.9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 року №2189-VIII, споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг. Згідно з п.18 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених\~постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, втратили чинність на підставі Постанови КМУ №85 від 02.02.2022 року, розрахунковим періодом для оплати послуг, якщо інше не визначено договором, є календарний місяць. Оплата послуг здійснюється не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом (місяцем), якщо договором не встановлено інший строк. Відповідно до\~ст.162 ЖК України\~плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги. У ст.11 Закону України\~«Про житлово-комунальні\~послуги» від 09.11.2017 року №2189-VIII, врегульовано \~ застосування соціальних нормативів. Так, при наданні житлово-комунальних послуг застосовуються державні соціальні нормативи у сфері житлово-комунального обслуговування, встановлені законодавством. Гранична норма витрат на управління житлом громадян, які відповідно до законодавства мають пільги або користуються субсидією на оплату житлово-комунальних послуг, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Гранична норма витрат на оплату комунальних послуг для громадян, які відповідно до законодавства мають пільги або користуються субсидією на оплату житлово-комунальних послуг, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Передбачені законодавством пільги та субсидії на оплату житлово-комунальних послуг виплачуються споживачу в грошовій формі у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Проте з матеріалів справи вбачається, що відповідачі не зверталися за отриманням субсидії з підстав відсутності доходу на оплату комунальних послуг, не зверталися із заявами про припинення постачання комунальних послуг в їх житло. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними/ були надані у їх приміщення. Відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Зазначене узгоджується з висновком, викладеним у постановах Верховного Суду України від 30 жовтня 2013 року у справі № 6-59цс13 та від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15. Відповідно до\~ст.526 ЦК України,\~зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1\~ст.530 ЦК України,\~якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 610 ЦК України\~передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). З огляду на зазначене вище, із врахуванням обов`язку відповідачів оплачувати спожиту теплову енергію та гарячу воду в їх житлі, суд приходить до висновку, що відповідачі не виконали своїх обов`зків з оплати спожитої теплової енергії та гарячої води в розмірі 36119,92 грн., надані за адресою: [ADDRESS] , за період з 01 квітня 2007 року по 31 травня 2024 року. Щодо застосування позовної давності. Статтями\~256,\~257 ЦК України\~передбачено, що позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. (ч.2 ст.267 ЦК України). Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. (ч.3 ст.267 ЦК України). Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.4\~ст. 267 ЦК України). Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. (ч.5 ст.267 ЦК України). Частинами 1, 5\~ст. 261 ЦК України\~встановлено, що перебіг починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Позовна давність відповідно до ч.1\~ст.260 ЦК України\~обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими\~ст.ст.253-255 цього Кодексу. Між тим, у постанові від 07 липня 2020 року при розгляді справи № 712/8916/17, провадження № 14-448цс19, Великою Палатою Верховного Суду наведено такий правовий висновок, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач (частини перша та друга\~статті 264 ЦК України). Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується (частина третя вказаної статті). Переривання перебігу позовної давності передбачає, що внаслідок вчинення певних дій (або підтвердження визнання боржником боргу чи іншого обов`язку, або подання кредитором позову до одного чи кількох боржників) перебіг відповідного строку, що розпочався, припиняється. Після такого переривання перебіг позовної давності розпочинається заново з наступного дня після підтвердження визнання боржником боргу чи іншого обов`язку або після подання кредитором позову до одного чи кількох боржників. Подання заяви про видачу судового наказу заявник (стягувач) не може використовувати згідно з частиною другою\~статті 264 ЦК України\~з метою переривання позовної давності за відповідною вимогою чи за її частиною. На підставі припису частини другої\~статті 264 ЦК України\~переривання позовної давності відбувається у разі подання до суду саме позову до належного відповідача з дотриманням вимог процесуального\~закону\~щодо форми та змісту позовної заяви, правил предметної та суб`єктної юрисдикції й інших вимог, порушення яких перешкоджає відкриттю провадження у справі. При цьому тлумачення\~статті 264 ЦК України\~свідчить, що переривання позовної давності\~можливе виключно в межах самої позовної давності. \~Такий висновок зробив КЦС ВС у постанові від 01.06.2022 року по справі № 686/23170/19, провадження № 61-13802св21, у постанові від 26.10.2022 у справі\~№ 752/10864/19.\~ Споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом (пункт 5 частини третьої\~статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року). Плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно (частина перша\~статті 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року). Споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору (частина перша\~статті 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 року). Розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк (пункт 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених\~постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, у редакції на момент їх чинності). Розрахунковим періодом для оплати послуг, якщо інше не визначено договором, є календарний місяць. Оплата послуг здійснюється не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом (місяцем), якщо договором не встановлено інший строк (пункт 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених\~постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, у редакції\~на момент їх чинності). Якщо договором не встановлений інший термін, то з 21 числа кожного місяця починається період прострочення оплати наданих у попередньому місяці послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, а отже, і перебіг позовної давності щодо відповідного щомісячного платежу, за яким споживач допустив прострочення. Разом з\~тим,\~у п.12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України встановлено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені\~статтями 257,\~258,\~362,\~559,\~681,\~728,\~786,\~1293\~цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. У п.19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України встановлено, що у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року\~№ 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року\~№ 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. Відповідно до статті 29 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» з метою запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19 та з урахуванням рішення Державної комісії з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій від 10 березня 2020 р. постановою КМУ від 11 березня 2020 р. № 211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19», з внесеними змінами, установлено з 12 березня 2020 р. до 22 травня 2020 р. на усій території України карантин. В подальшому дія карантину на території України неодноразово продовжувалася, в останнє Постановою Кабінету Міністрів України №383 від 25.04.2023 року продовжено строк дії карантину до 30.06.2023 року. Тобто карантин на території України діяв з 12.03.2020 року до 30.06.2023 року. Згідно\~Указу Президента\~України «Про\~введення воєнного\~стану в\~Україні» №64/2022\~від 24.02.2022 року у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини 1\~статті 106 Конституції України,\~ЗУ «Про правовий режим воєнного стану»\~в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб. В подальшому воєнний стан в Україні неодноразово продовжувався, в останнє Законом України від 15.07.2025\~№4524-IX «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» до 05.11.2025 року. Отже воєнний стан в Україні діє з 24.02.2022 року по теперішній час. Як вбачається з поданого позивачем розрахунку заборгованості за надані послуги централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, у період з 01.04.2007 року по 31.05.2024 року відповідачі частково вносили плату за отримані ними послуги, а саме: 20.11.2020 року за квітень 2007 року; 01.07.2009 року за червень 2009 року; 01.02.2010 року за січень 2010 року; 01.05.2011 року за квітень 2011 року; 24.12.2019 року за листопад 2019 року, 24.01.2020 року та 21.04.2020 року за грудень 2019 року; 19.02.2020 року, 21.04.2020 року, 21.05.2020 року, 23.06.2020 року, 20.07.2020 року, 20.08.2020 року, 22.09.2020 року, 20.10.2020 року, 20.11.2020 року за січень 2020 року; 20.03.2020 року та 20.11.2020 року за лютий 2020 року; 21.04.2020 року за березень 2020 року; 21.05.2020 року за квітень 2020 року; 22.12.2020 року, 29.06.2021 року, 30.07.201 року, 30.08.2021 року за листопад 2020 року; 21.01.2021 року, 30.08.2021 року, 30.09.2021 року, 27.01.2023 року за грудень 2020 року; 22.02.2021 року січень 2021 року; 23.03.2021 року за лютий 2021 року; 20.04.2021 року за березень 2021 року; 20.05.2021 року за квітень 2021 року; 22.12.2021 року за листопад 2021 року; 21.01.2022 року за грудень 2021 року; 28.02.2022 року за січень 2022 року; 24.03.2022 року за лютий 2022 року; 21.04.2022 року за березень 2022 року; 25.05.2022 року за квітень 2022 року; 31.07.2022 року за червень 2022 року; 25.08.2022 року за липень 2022 року; 26.09.2022 року за серпень 2022 року; 25.11.2022 року за жовтень 2022 року; 28.11.2022 року за жовтень 2022 року; 26.12.2022 року за листопад 2022 року; 27.01.2023 року за грудень 2022 року. Такі обставини,\~тобто періодичне\~погашення відповідачами\~боргу за\~отримані послуги\~з 24.12.2019\~року \~за листопад\~2019\~року й\~в подальшому,\~суд розцінює\~як доказ\~переривання строку\~позовної давності в межах самої позовної давності, тобто як фактичне визнання боргу за спожиті послуги. Такий висновок суду першої інстанції відповідає правовій позиції Полтавського апеляційного суду, викладеного в постанові від 31.08.2021 року у справі №\~554/2476/21, провадження\~№22-ц/814/2035/21. В заяві про скасування заочного рішення відповідач [PERSON] зазначив, що «виставлені вимоги до відповідачів в понад визначені загальні цивільно-процесуальні строки пред`явлення вимог не підлягають задоволенню». Верховний Суд сформував правовий висновок, відповідно до якого\~загальноприйнято вважати, що принцип тлумачення закону на користь особи є однією з основних засад судочинства, яка вказує, що суди повинні намагатися тлумачити закон та його норми в такий спосіб, щоб максимально захистити права та інтереси особи; цей принцип також часто відомий як "in dubio pro persona" або "in dubio pro homine" (латинською мовою) означає "у вагомих сумнівах - на користь людини"; принцип тлумачення закону на користь особи не передбачає ігнорування закону, але вказує на те, що в спірних ситуаціях суди повинні намагатися вибрати інтерпретацію закону, яка максимально захищає права та інтереси саме особи. Постанова Верховного Суду від 10 січня\~2024 року у справі\~№240/4894/23\~. Отже суд тлумачить таку заяву відповідача [PERSON] як заяву про застосування строку позовної давності до вимог КП «Теплоенерго» про стягнення заборгованості за спожиту теплову енергію та гарячу воду за період з 01.04.2007 року по 31.05.2024 року. А тому відповідно до ч.3, ч.4 ст.267 ЦК України суд вважає за необхідне за клопотанням відповідача [PERSON] застосувати строк позовної давності до позовних вимог КП «Теплоенерго» про стягнення заборгованості за спожиту теплову енергію та гарячу воду за період з 01.04.2007 року по 31.05.2024 року. Й в межах строку позовної давності, який переривався фактичним визнанням боргу в межах\~самої позовної\~давності ( 24.12.2019 оплачено за листопад 2019 року, й в подальшому проводилися періодично інші оплати боргу), стягнути солідарно з відповідачів [PERSON] та [PERSON] на користь позивача КП «Теплоенерго» заборгованість по оплаті спожитих послуг за централізоване опалення та постачання гарячої води з 01.11.2016 року по 31.05.2024 року (листопад 2019 року 3 роки = листопад 2016 року) в розмірі 27468,86 грн. Щодо відповідальності за невиконання грошового зобов`язання (ч.2 ст.625 ЦК України). Відповідно до ч.2\~ст.625ЦК\~України\~боржник який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом. Згідно з розрахунком, позивач КП «Теплоенерго» на підставі ч.2 ст.625 ЦК України нарахував за прострочення відповідачами виконання зобов`язання по оплаті спожитої теплової енергії та гарячої води за період з червня 2021 року по січень 2022 року та з січня 2024 року по травень 2024 року, тобто в межах позовної давності, з врахуванням вимог Постанови Кабінету Міністрів України № 206 від 05.03.2022 року « Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану», з внесеними змінами, а саме на суму заборгованості 3% річних 41,80 грн., інфляційні втрати 60,23 грн. Отже, на підставі ч.2 ст.625 ЦК України, на користь позивача з відповідачів підлягають стягненню 3% річних від простроченої суми в розмірі 41,80 грн. та інфляційні втрати в розмірі 60,23 грн. З огляду на викладене, з врахуванням принципів змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, суд вважає за необхідне частково задовольнити позовні вимоги КП «Теплоенерго» до [PERSON] та [PERSON] про стягнення забргованості за спожиту теплову енергію та гарячу воду. Щодо судових витрат. Оскільки позов задоволено частково, то відповідно до положень\~ст.141ЦПК України\~необхідно пропорційно до задоволених позовних вимог стягнути з відповідачів понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору, що підтверджено документально. Отже враховуючи, що позовні вимоги КП «Теплоенерго» задоволено на 76,12% (ціна позову 36221,95 грн. х 76,12%=27570,89 грн.), то пропорційно до задоволених позовних вимог необхідно стягнути на користь позивача КП «Теплоенерго» у відшкодування судових витрат на судовий збір з відповідача [PERSON] 1152,46 грн., з відповідача [PERSON] 1152,45 грн. (судовий збір 3028 грн. х 76,12% = 2304,91 грн. судовий збір, що підлягає відшкодуванню позивачу, 2304,91 грн./2 відповідача=1152,455 грн.). Крім цього, пункт перший\~статті 6\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року).

Outcome: partial