Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-21 00:00:00

03.03.2025р. до суду надійшла позовна заява ТОВ «Факторинг Партнерс» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 23.11.2021р. між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] було укладено договір № 4970800, в якому сторони погодили всі істотні умови, зокрема, розмір кредиту, строки користування кредитом, строк дії договору, відсоткові ставки за користування кредитом, загальну вартість кредиту та інші платежі, пов`язані з виконанням договору. Відповідачка здійснила усі дії, спрямовані на укладення договору шляхом заповнення заяви про надання кредиту на сайті, з введенням коду підтвердження, який є одноразовим ідентифікатором на підтвердження електронного договору, та зазначенням інформації щодо реквізитів банківської картки, на рахунок якої було перераховано кошти у розмірі, визначеному договором. Підписанням договору відповідач підтвердила, що ознайомлена з усіма його умовами та прийняла їх. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному\~Законом України «Про електронну комерцію», вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Відповідно до умов кредитного договору сума кредиту становить 8000 грн., проценти за користування кредитом\~3000 грн., які нараховуються за ставкою 2,5% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Кредитні кошти надаються позичальнику шляхом переказу на картковий рахунок. Позикодавець зі своєї сторони належним чином виконав зобов`язання за договором, надавши позичальнику кредитні кошти, проте відповідачка не виконує своїх зобов`язань, грошові кошти не повертає, проценти за користування коштами не сплачує. 26.07.2024р. було укладеного договір факторингу № 26-07/2024, відповідно до якого ТОВ «Мілоан» відступило на користь ТОВ «Факторинг Партнерс» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 4970800. Тому, ТОВ «Факторинг Партнерс» наділено правом вимоги до відповідача за договором № 4970800. Оскільки відповідач заборгованість за договором не сплачує, загальна заборгованість по кредиту станом на дату подачі позову становить 30\~006, 35 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту 6794 грн., заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги становить\~21\~692, 35 грн., заборгованість по комісії\~1520 грн. На підставі викладеного, просить суд \~стягнути з [PERSON] користь ТОВ «Факторинг Партнерс» заборгованість за договором № 4970800 від 23.11.2021р. у сумі 30\~006, 35 грн., судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2422, 40 грн., та понесені витрати на правову допомогу у розмірі 9000 грн. Представником відповідача адвокатом Яременко Є.І. в порядку ст. 178 ЦПК України поданий відзив на позовну заяву (а.с. 70-96), який обґрунтований тим, що з доказів наданих позивачем неможливо достовірно встановити, що ТОВ «Факторинг Партнерс» правомірно набуло права вимоги за вказаними у позові договорами позики, боржником за якими є відповідач. Станом на 23.11.2021р., договір № 4970000, укладений між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] , відповідач не отримував, не використовував будь - якого електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», а також не використовував підпису за письмовою згодою сторін, у якій має міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів, що вказує на спростування факту підписання договору № 4970000 між ТОВ «Мілоан» та відповідачем. З огляду на вказане, вважає, що позивачем не надано доказів укладення будь яких договорів позики в електронній формі у відповідності до вимог закону. На підставі викладеного, просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Представником позивача ТОВ «Факторинг Партнерс» Сердійчук Я.Я. в порядку ст. 179 ЦПК України подана відповідь на відзив (а.с. 97-107) в якій вказано, що 23.11.2021р. між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] було укладено договір № 4970800. Відповідач здійснив дії, спрямовані на укладання договору позики шляхом заповнення заявки на сайті, з введенням коду підтвердження, який є одноразовим ідентифікатором на підписання електронного договору, та зазначенням інформації щодо реквізитів банківської картки, на рахунок якої, в подальшому було перераховано грошові кошти. Факт ідентифікація відповідача підтверджується довідкою про ідентифікацію, згідно з якої на номер телефону відповідача було направлено одноразовий ідентифікатор, яким і було підписано договір. Крім того, відповідач не заперечує, що всі відомості, вказані в заявці-анкеті є коректними, зокрема: ПІБ, РНОКПП, паспортні дані, телефон, реквізити банківської картки, тощо. Ідентифікація здійснювалася в ІТС, яке належить первісному кредитору і він гарантував дійсність вимоги при відступленні прав вимоги по даному кредиту. Будь-яких доказів того, що персональні дані відповідача (паспортні дані, реєстраційний номер облікової картки фізичної особи-платника податків, номер телефону, банківська картка) були використані для укладення Договору від його імені, Відповідачем не надані. Правове регулювання та наявні в матеріалах справи докази вбачається, що між первісними кредиторами та відповідачем укладено електронний кредитний договір, адже без отримання відповідачем листа на адресу електронної пошти та смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт Товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений. Кредитний договір укладений сторонами в електронному вигляді з використанням електронного підпису, відповідає вимогам статті 12 Закону України «Про електронну комерцію», при укладенні цього договору сторони досягли згоди щодо всіх істотних умов та у сторін, відповідно до приписів статті 11 ЦК України, виникли права та обов`язки, які витікають із кредитного договору. Звертає увагу, що відповідач тривалий час частково погашав заборгованість, що свідчить про визнання факту укладення договору, отримання кредитних коштів та погодження з умовами кредитування. Також вказує, що ТОВ «Мілоан» не є банком або відповідною фінансовою установою, яка має право здійснювати грошові перекази, відповідна операція була здійснена ТОВ ФК «Елаєнс» на підставі укладеного між сторонами договору. Даний договір є частиною господарської діяльності товариства. Дана обставина підтверджується листом ТОВ ФК «Елаєнс» (торгова марка Fondy), відповідно до якого 23.11.2021р. було перераховано грошові кошти у розмірі 8000 грн на картку № [NUMBER] . Призначення: кошти згідно договору № 4970800. Згідно до ч.2\~ст.247 ЦПК України, враховуючи неявку в судове засідання всіх учасників справи, розгляд справи здійснювався без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши докази у справі за принципами встановленими\~ст.89 ЦПК України\~та у сукупності з нормами чинного законодавства, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1.\~ст.4 ЦПК України). Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього\~Кодексу\~в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1.\~ст.13 ЦПК України). Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Встановлено, що 23.11.2021р. між ТОВ «Мілоан» та\~ [PERSON] укладено договір про споживчий кредит № 4970800 (а.с. 25-29). У правому верхньому кутку договору міститься час: 23.11.2021 18:55. Договір підписаний відповідачем за допомогою електронного підпису з використанням одноразового ідентифікатора, отриманого на номер мобільного телефону позичальника, який вказаний у заявці на отримання грошових коштів, що підтверджується довідкою ТОВ «Мілоан» про ідентифікацію (а.с. 50). Загальний розмір кредиту становить 8000 грн.; кредит надається строком на 15 днів з 23.11.2021р. з терміном повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту і процентів за користування до 08.12.2021р. (пункти 1.2., 1.3., 1.4.). Відповідно до пунктів 1.5.1., 1.5.2. комісія за надання кредиту становить 1520 грн., яка нараховується за ставкою 19.00 відсотків від суми кредиту одночасно; проценти за користування кредитом\~3000 грн, які нараховуються за ставкою 2,50 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Тип процентної ставки - фіксована. Відповідно до п.1.6 договору стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5,00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Додатком № 1 до договору, визначений графік платежів за договором про споживчий кредит № 4970800 від 23.11.2021р. (а.с. 42). Згідно із довідкою ТОВ «Фінансова компанія «Елаєнс» від 10.01.2025р. товариство підтвердило надання ТОВ «Мілоан» послуг з переказу грошових коштів (переказ на картку) та про інформаційно\~технологічну взаємодію та приймання платежів, також підтвердило успішно проведений платіж 23.11.2021р. та зарахування коштів у розмірі 8000 грн за договором № 4970800 на карту Monobank Visa № [NUMBER] (а.с. 51). Як вбачається з виписки по картковому рахунку відповідача [PERSON] , на його картковий рахунок № [NUMBER] , 23.11.2021р. о 18:56:07 (тобто через хвилину від позначки часу, вказаної у правому верхньому кутку договору від 23.11.2021р.) зараховано CASH2CARD P2PCREDIT грошові кошти у розмірі 8000 грн. Згідно з розрахунком заборгованості за кредитним договором № 4970800, наданим ТОВ «Мілоан», заборгованість по кредитному договору [PERSON] становить 30\~006, 35 грн., а саме: заборгованість за тілом кредиту - 6794 грн.; заборгованість за відсотками 21\~692, 35 грн., заборгованість за комісією - \~1520 грн. (а.с. 6-7). 26.07.2024р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» (далі - клієнт) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» (далі - новий фактор) було укладено договір факторингу №26-07/2024, відповідно до умов якого Клієнт (первісний кредитор) передає (відступає) Фактору (новому кредиторові) за плату, а новий кредитор приймає належні кредиторові права грошової вимоги, що належать Клієнту, до боржників за кредитними договорами (а.с. 9-13). Згідно п. 6.1.3. вказаного договору факторингу перехід від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами акту прийому-передачі реєстру боржників, після чого фактор стає новим кредитором по відношенню до боржників стосовно їх заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками акт прийому-передачі реєстру боржників підтверджує факт переходу від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості та є невід`ємною частиною цього договору. Відповідно до наявних в матеріалах справи реєстру боржників, витягу з реєстру боржників до договору відступлення прав вимоги №26-07/2024 від 26.07.2024р., платіжної інструкції від 26.07.2024р., акта приймання-передачі Реєстру боржників від 26.07.2024р. Товариство з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» набуло право вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 4970800 на загальну суму 30\~006, 35 грн. (а.с. 8, 19, 21, 22-24). За змістом частини першої\~статті 16 ЦК України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (стаття 5 ЦПК України). Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори (пункт 1 частини другої\~статті 11 ЦК України). Цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї (частини перша та друга\~статті 14 ЦК України). Згідно з частиною першою\~статті 626 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частиною першою\~статті 628 ЦК України\~визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Статтею 634 ЦК України\~передбачена можливість укладення договору приєднання, тобто договору, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до\~статті 638 ЦК України\~договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Загальні правила щодо форми договору визначено\~статтею 639 ЦК України, згідно з якою договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Згідно із частиною першою\~статті 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Із прийняттям\~Закону України «Про електронну комерцію»\~на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів у мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних. Згідно з пунктом 6 частини першої\~статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»\~електронний підпис одноразовим ідентифікатором\~дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Відповідно до частини третьої\~статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»\~електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частина четверта\~статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»). За правилом частини восьмої\~статті 11\~Закону України\~«Про електронну комерцію»\~у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Згідно зі\~статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію»\~якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог\~законів України «Про електронні документи та електронний документообіг»\~та «;Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Зібраними у справі доказами підтверджено, що договір про споживче кредитування № 4970800 від 23.11.2021р., за яким позивач заявив вимоги у цій справі, укладений між ТОВ «Мілоан» і [PERSON] в електронному вигляді з використанням електронного підпису, що відповідає вимогам\~статті 12 Закону України «Про електронну комерцію». Матеріалами справи підтверджено факт підписання відповідачем договору про споживче кредитування № 4970800 від 23.11.2021р., за умовами якого позичальнику передано грошові кошти у погодженому розмірі та на погоджений сторонами цього правочину строк, шляхом перерахування коштів на банківський рахунок відповідача. Зазначений договір укладений у вигляді електронного документа: шляхом обміну електронними повідомленнями, з використанням інформаційно-телекомунікаційної системи, із застосуванням електронного підпису та електронного підпису одноразовим ідентифікатором згідно з\~Законом України «Про електронну комерцію». Використання для підписання відповідачем договору кредитної лінії одноразовим ідентифікатором, який містить комбінацію букв та цифр, узгоджується із вимогами законодавства. Підписання електронного договору за допомогою одноразового ідентифікатора, тобто укладення договору без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету не є можливим. Вказані обставини свідчать про дотримання письмової форми правочину та укладення кредитного договору, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 8000 грн. на банківський рахунок (банківську картку). За змістом частини третьої\~статті 12 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша\~статті 13 ЦПК України). Таким чином, зібраними у справі доказами підтверджено, що договір про надання фінансового кредиту укладено з дотриманням вимог закону. Натомість, відповідач свої договірні зобов`язання у визначені договором строк і обсяг не виконав, і станом на час розгляду справи відомостей про погашення заборгованості у повному обсязі суду не надано, а тому суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором в сумі 6794 грн. (тіло кредиту). Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача процентів за користування кредитом, сума яких становить 21\~692, 35 грн., суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1\~ст. 1048 ЦК України\~позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до усталеної судової практики після спливу строку кредитування внаслідок закінчення цього строку, визначеного у відповідному кредитному договорі, або внаслідок реалізації кредитодавцем свого права на дострокове стягнення всієї суми заборгованості за кредитом в порядку ч. 2\~ст. 1050 ЦК України\~(шляхом направлення позичальнику відповідної вимоги або шляхом подання відповідного позову до суду) припиняється право кредитодавця нараховувати передбачені кредитним договором проценти за користування кредитом. В таких правовідносинах права та інтереси кредитодавця забезпечуються ч. 2\~ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання, та підлягає застосуванню до всього періоду прострочення виконання грошового зобов`язання від дати спливу строку кредитування. Така правова позиція підтверджена правовими висновками Великої Палати Верховного Суду у постановах від 28 березня 2018 року у справі 444/9519/12, від 04 липня 2018 року у справі №310/11534/13-ц, від 04 червня 2019 року у справі №916/190/18, від 08 листопада 2019 року у справі №127/15672/16-ц, від 23 червня 2020 року у справі №536/1841/15-ц, від 26 січня 2021 року у справі №522/1528/15-ц. Як вбачається з договору № 4970800 від 23.11.2021р. та додатків до нього, а також з Анкети-заяви на кредит № 4970800, сторони обумовили і дійшли згоди щодо обов`язку сплати позичальником процентів за користування кредитом у розмірі 3000 грн, які нараховуються за ставкою 2,5 відсотків від фактичного залишку за кожен день кредитування, тобто до 08.12.2021р., і такі проценти підлягають стягненню з відповідача на користь позивача у зазначеній сумі. У постанові від 04 лютого 2020 року у справі № 912/1120/16 Велика Палата Верховного Суду вказала, що тлумачення умов укладеного сторонами справи договору щодо наслідків порушення відповідачем строків повернення позичених коштів має здійснюватися у системному взаємозв`язку з положеннями чинного законодавства, які регулюють загальні засади та умови настання цивільно-правової відповідальності, в тому числі за порушення грошового зобов`язання, враховуючи, що за пунктом 22 частини першої\~статті 92 Конституції України\~засади цивільно-правової відповідальності визначаються виключно законами України. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року при розгляді справи № 444/9519/12, провадження № 14-10 цс 18, висловила правову позицію, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою\~статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою\~статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Нарахування процентів за користування кредитом (кредитними коштами) у період з 10.02.2022 по 04.03.2022, про стягнення яких просить позивач, є відмінним від порядку та періоду нарахування платежів, що здійснюються за порушення зобов`язання за кредитним договором, зокрема відповідно до\~статті 625 ЦК України, як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання. В охоронних/спірних правовідносинах права та інтереси кредитора мали б бути забезпечені частиною другою\~статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Відповідно до Кредитного договору його умови відрізняють пролонгацію дії договору та строку кредитування у випадках користування позичальником кредитними коштами та у випадку прострочення ним виконання зобов`язань (пункти 2.3, 4.1 договору). Так, у пункті 2.3.2 договору викладена домовленість сторін про зміну умов кредитного договору, у тому числі у разі продовження користування кредитними коштами позичальником після спливу строку кредитування, визначеного згідно п. 1.3, 2.3.1.1, 2.3.1.2 договору, а саме у разі продовження користування кредитними коштами термін (дата) повернення кредиту і сплата винагород (плати) змінюються пропорційно строку пролонгації зі сплатою відсотків за ставкою наведеною у пункті 1.6 договору - 5 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. При цьому, нова дата платежу разом із актуальною сумою заборгованості відображаються Кредитодавцем в оновленому графіку платежів, що за формою та змістом може відрізнятися від додатку № 1, і розміщується кредитодавцем в особистому кабінеті позичальника, який уповноважує кредитодавця на таке оновлення та не потребують будь-якого іншого оформлення. Крім того, відповідно до пункту 2.4.2 Договору передбачено, якщо станом на дату закінчення строку кредитування (настання дати повернення кредиту) будуть існувати будь-які боргові зобов`язання позичальника за цим Договором, і така заборгованість не буде погашена після завершення строку кредитування визначеного п. 1.3 та 2.3 Договору, виконання зобов`язання зі сплати платежів вважається простроченим позичальником та передбачає настання наслідків обумовлених розділом 4, п. 3.2.5 Договору. Пунктом 4.2 Договору передбачено, що у разі прострочення позичальником зобов`язань зі сплати заборгованості кредитодавцеь з дня наступного за датою спливу строку кредитування з урахуванням пролонгацій та оновлених графіків платежів, що складаються у зв`язку із продовженням строку кредитування (пролонгацією), має право (не обов`язок) нарахувати проценти за стандартною ставкою передбаченою п. 1.6 Договору в якості процентів за порушення грошового зобов`язання, передбачених\~ст. 625 ЦК України\~і обов`язок позичальника по сплаті таких процентів настає після відповідної вимоги кредитодавця. Позивачем не надано суду доказів на підтвердження пролонгації строку кредитування, зокрема оновлених графіків платежів, складання яких передбачено умовами договору, а отже і нарахування поза межами строку кредитування, тобто після 08.12.2021р. не може вважатися процентами за користування кредитом і відповідно є мірою відповідальності позичальника за прострочення виконання зобов`язань. Водночас, суду не надано підтвердження того, що кредитодавцем на виконання умов Договору (пункт 4.2) пред`явлено позичальнику вимогу про сплату таких процентів, а отже не доведено, що у [PERSON] виник обов`язок по їх сплаті. З урахуванням наведених умов Договору у сукупності із умовами, передбаченими у п. 2.2.3, згідно з яким після спливу строку кредитування (з урахуванням пролонгацій) нарахування процентів за користування кредитом припиняється, вимога позивача про стягнення процентів за користування кредитом у розмірі 18\~692,35 грн (21\~692, 35 - 3 000), нарахованих поза межами строку кредитування, а саме за період з 09.12.2021 по 04.03.2022р., є необґрунтованою. Отже, враховуючи невиконання відповідачем своїх договірних зобов`язань щодо сплати тіла кредиту та процентів за його користування у визначених договором строк і обсяг, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором в сумі 6794 грн. (тіло кредиту), 3000 грн. - проценти за користування кредитом в межах визначеного сторонами строку кредитування 15 днів, та 1520 грн. - заборгованість за комісією, що в загальному розмірі становить 11\~314 грн. Відтак, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову. Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне. Обговорюючи питання розподілу судових витрат відповідно до положень ст.141 ЦПК України, з урахуванням задоволення позовних вимог, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати по оплаті судового збору пропорційно задоволеної суми позову, в розмірі 913,55\~грн. (2422,40 х 11 314/30 006,35) (п.36\~Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах»). Що стосується вимоги про стягнення 9000 грн. витрат на правничу допомогу, то суд дійшов наступного висновку. Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3\~ст. 2 ЦПК України). Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору. Відповідно до ч, 1, 4\~ст. 137 ЦПК України\~витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правової допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Частиною 8\~ст. 141 ЦПК України\~визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).\~\~\~Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних з наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.\~\~\~Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі\~ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12.10.2006 у справі «Двойних проти України» (§80), від 10.12.2009 у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (§§34-36), від 23.01.2014 у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26.02.2015 у справі «Баришевський проти України» (§95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28.11.2002 у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Зазначена правова позиція викладена зокрема в постанові Верховного Суду від 15.04.2020 у справі №199/3939/18-ц. З огляду на викладене, визначаючи розмір витрат на правничу допомогу, суд бере до уваги норми ч. 4\~ст. 137 ЦПК України, характер спірних правовідносин, складність справи, обсяг виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), час, витрачений адвокатом на виконання робіт, значення справи для сторін, з урахуванням вимог розумності та справедливості, вважає, що з відповідача на користь позивача слід стягнути 3000\~грн. понесених ним витрат на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції. На підставі викладеного,

Outcome: partial