Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-23 00:00:00

І. Короткий зміст позовних вимог: Позивач звернулась до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача аліменти на своє утримання аліментів, оскільки вона продовжує навчання, в розмірі частини всіх видів його заробітку щомісячно до закінчення навчання або досягнення нею 23-річного віку. Обгрунтовуючи вимоги позивач вказала, що відповідач є її батьком, який проживає окремо, оскільки шлюб між батьками був розірваний. З вересня 2022 року вона вступила на навчання до Житомирського державного університету імені І. Франка на денну форму навчання, у зв`язку з чим не має можливості влаштуватись на роботу, щоб самостійно отримувати заробіток. Крім того, посилається на те, що навчання потребує значних витрат, а тому просить стягнути з відповідача аліменти на період свого навчання. Позивач вказує, що батько має дохід, який дозволяє йому надавати доньці матеріальну допомогу, яку він добровільно не надає, у зв`язку з чим вона вимушена звертатись до суду. ІІ. Процедура та позиції сторін Відповідно до ухвали суду від 24.03.2025 відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін; задоволено клопотання позивача та витребувано з Головного управління Державної податкової служби у Житомирській області відомості: про реєстраційний номер картки платника податків [PERSON] , [INFO] , а також про розмір його доходів за період з 01.01.2023 по 31.12.2024 (а.с. 15-16). 14.04.2025 на виконання вимог ухвали суду від 24.03.2025 Головне управління Державної податкової служби у Житомирській області направило документи, які витребовував суд (а.с. 25). Копія позовної заяви та долучені до неї матеріали неодноразово направлялись за зареєстрованим місцем проживання відповідача і були отримані ним 17.06.2025 (а.с. 36). Згідно з ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Сторони не скористались своїм правом та не подали до суду клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін. 02.07.2025 відповідач направив відзив на позовну заяву (а.с. 37-38), в якому просив відмовити в задоволенні позовних вимог. Обгрунтовуючи заперечення вказав, що позивач не долучила до позовної заяви докази, які підтверджують що вона дійсно несе витрати, пов`язані з навчанням, яка сума таких витрат необхідна їй щомісячно. На думку позивача враховуючи, що донька навчається за державним замовленням, матеріальної допомоги, пов`язаної з навчанням, вона не потребує. Дочка жодного разу з проханням надати їй матеріальну допомогу не зверталась. У відзиві [PERSON] також вказав, що з 2015 року він хворіє, вимушений постійно купувати медичні препарати та проходити лікування, з 20.12.2022 є особою з інвалідністю 3-ої групи, йому протипоказана важка фізична праця. Відповідач зауважує, що окрім пенсійних виплат він немає інших доходів, немає на праві власності рухомого та нерухомого майна. Відповідач вважає позовній вимоги [PERSON] безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню. Інших заяв по суті справи до суду не надійшло. ІІІ. Національне законодавство, що підлягає застосуванню Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Згідно зі статею 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. ІV. Обставини, встановлені судом, докази на їх підтвердження та мотиви суду Судом встановлено, що відповідач [PERSON] є батьком [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с. 6). Згідно з Договором про навчання №439 від 05.09.2022 та довідки №205 від 11.02.2025, виданої Житомирським державним університетом ім. Івана Франка, [PERSON] є студенткою 3 курсу денної форми навчання за кошти державного бюджету факультету історії, права та публічного управління, період навчання з 19.09.2022 по 30.06.2026 (а.с. 8, 9). Зі змісту відомостей з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про джерела доходу, нарахованого податку та військового збору вбачається, що у [PERSON] за період з 01.01.2023 по 31.12.2024 відомості про доходи відсутні (а.с. 25). [PERSON] є особою з інвалідністю 3-ої групи, що підтверджується змістом копії пенсійного посвідчення серії [NUMBER] , з терміном дії по 31.12.2024 (а.с. 42), яка була продовжена (а.с. 44), отримує пенсійні виплати по інвалідності, розмір пенсії в грудні 2024 становив 1977,06 грн, який в подальшому дещо збільшувався, в травні-червні 2025 розмір пенсії склав 3323,00 грн (а.с. 40, 45). Статтею 48 Конституції України гарантовано, що кожен має право на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім`ї, що включає достатнє харчування, одяг, житло. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у СК України. Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання, є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років. Сімейний кодекс України виходить із принципів рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону надавати матеріальну допомогу повнолітньому сину чи доньці, які продовжують навчання, зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає їх син (дочка). У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 серпня 2018 року у справі № 748/2340/17 зроблено висновок щодо застосування статті 199 СК України, який полягає в тому, що «обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: походження дитини від батьків або наявність між ними іншого юридично значущого зв`язку (усиновлення); досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину)». Судом при визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу та проживання за місцем його знаходження. Аналогічна правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду від 17 червня 2020 року у справі № 761/10510/17. Відповідно до ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Згідно з ч.1 ст. 77 ЦПК України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Отже, при розгляді справ такої категорії позивач повинен довести факт навчання, потреби в матеріальній допомозі та її розмір, а відповідач, у разі заперечень проти позову - неможливість надання такої допомоги або можливість надання у меншому розмірі, ніж вимагає позивач. Звертаючись з позовом [PERSON] зазначила, що потребує матеріальної допомоги батька саме в розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу) щомісяця, посилаючись на те, що на цей час вона немає можливості самостійно працювати та забезпечувати усі свої матеріальні потреби, оскільки денна форма навчання зумовлює необхідність приділення навчальному процесу значного часу. В постанові Верховного Суду від 23.01.2019 у справі №346/103/17 зазначено, що суд касаційної інстанції, зокрема, погодився з висновками судів попередніх інстанцій про те, що дитина сторін навчається на денній формі, у зв`язку з чим не в змозі офіційно працювати та отримувати доходи, а отже потребує матеріальної допомоги на своє утримання на час навчання. Судом встановлено, що донька відповідача навчається у навчальному закладі на денній, бюджетній формі, у зв`язку з чим не може працювати та отримувати доходи, цілком очевидно, що потребує коштів на харчування, одяг, проїзд по місту, канцелярське приладдя, засоби особистої гігієни, а отже суд дійшов висновку, що вона дійсно потребує матеріальної допомоги на період навчання, що є підставою для стягнення з відповідача аліментів. Суд вважає, що відповідач, як батько, зобов`язаний брати участь в матеріальному забезпеченні потреб доньки, яка навчається. На підставі наданих відповідачем доказів, судом не встановлено наявність обставин, які б вказували на те, що у відповідача повністю відсутня можливість брати участь в матеріальному утриманні доньки. Так, на підставі належних доказів судом встановлено, що відповідач є особою молодого віку, а відтак обґрунтованих обставин, які б свідчили про відсутність можливості надавати матеріальну допомогу повнолітній доньці на час її навчання відповідачем суду не доведено. Доводи відповідача про те, що він немає у власності рухомого та нерухомого майна доказами не підтверджені. Матеріалами справи не підтверджується, що відповідач має на утриманні неповнолітніх дітей або інших осіб, що дає суду зробити висновок, що позивач є єдиною донькою відповідача. Заперечуючи проти позову відповідач посилався на те, що він хворіє і потребує лікування. Дійсно на підставі матеріалів справи судом встановлено, що за станом здоров`я відповідач визнаний непридатним для проходження військової служби, йому присвоєна третя група інвалідності, він отримує пенсійні виплати, на час розгляду справи розмір яких становить 3323,00 грн в місяць. На підтвердження незадовільного стану здоров`я відповідач до відзиву на позовну заяву долучив Виписку з історії хвороби стаціонарного хворого, зі змісту якої вбачається, що він проходив стаціонарне лікування у період з 01.02.2024 по 06.02.2024, а також довідку № 158 від 26.06.2025, видану після отримання ним матеріалів позовної заяви, в якій зазначено, що він продовжує хворіти (а.с. 41, 44) Дослідивши надані відповідачем докази, суд визнає неспроможними доводи відповідача про те, що він за станом здоров`я не може працювати, оскільки відповідно до довідки до акту огляду медико-соціальної експертної комісії серії 12ААГ №086293 від 23.12.2022 (а.с. 43) [PERSON] протипоказана лише важка фізична праця, робота з навантаженням на верхні кінцівки, інші обмеження для працевлаштування відсутні. Законодавство України не забороняє особам, які мають 3-ю групу інвалідності працювати, вони мають право на працевлаштування на загальних підставах, з урахуванням наявних у них індивідуальних можливостей та рекомендацій МСЕК. Щодо посилання відповідача на необхідність його лікування, тона переконання суду, ним не доведено, що характер такого лікування є постійним, а не періодичним, як і не доведений розмір витрат, які відповідач поніс та планує понести у зв`язку з цим. До відзиву долучено копію виписки з історії хвороби стаціонарного хворого №01221(24) від 06.02.2024, зі змісту якої вбачається, що відповідач має діагноз післятравматичний артоз лівого ліктьового суглобу ІІІ-ІV ст, неправильно зрощений перелом кісток формуючих лівий ліктьовий суглоб, виражена контрактура лівого ліктьового суглобу, больовий синдром, йому було призначене лікування - парацетамол, ібупрофен, діклосейф, ЛФК, масаж (а.с. 41); він був визнаний непридатним до військової служби при проходженні ВЛК, взятий на військовий облік 09.12.2022 і в цей же день знятий з військового обліку, що вказує на те, що за час введення в Україні воєнного стану військовослужбовцем Сил Оборони з відбиття збройної агресії проти України не був (а.с. 39), зі змісту яких судом не встановлено, що [PERSON] має такі захворювання, які потребують систематичного дороговартісного лікування, що відповідач реально несе витрати на лікування, у зв`язку з чим відповідач немає можливості брати участь в матеріальному забезпеченні доньки. Суд звертає увагу, що відповідач, маючи статус особи з інвалідністю, має право лікуватись в державних або комунальних закладах охорони здоров`я за рахунок держави. До позовної заяви не долучені докази, які підтверджують, що він проходив будь-яке лікування після лютого 2024 року і після продовження йому інвалідності в січні 2025 року, як і не доведено, які ліки він купував за власний рахунок. При визначенні розміру аліментів, які підлягають стягненню з відповідача, суд бере до уваги, що донька відповідача навчається на денній формі навчання, суд враховує необхідність в забезпеченні її звичайних побутових потреб - харчування, одяг, ліки тощо; потреб навчального процесу - проїзд, придбання відповідно канцелярського приладдя. З урахуванням встановлених під час розгляду справи обставин, особи відповідача, його сімейного і майнового становища, стану здоров`я, суд визначає аліменти, які підлягають стягненню з відповідача на утримання єдиної повнолітньої доньки в розмірі 1/5 частини всіх видів його доходів. Виходячи із розміру пенсії, яку отримує відповідач на момент розгляду справи - 3323,00 грн, розмір аліментів становитиме 664,60 грн, що принаймні частково зможе компенсувати потреби 20-річної дівчини на утримання від батька, а також не буде надмірним тягарем для відповідача, який, як батько, зобов`язаний брати участь в матеріальному забезпеченні доньки. Суд відхиляє доводи відповідача про те, що донька не зверталась до нього за матеріальною допомогою, оскільки він, як батько, не був позбавлений можливості проявити розумний інтерес до життя доньки, яка навчається, і самостійно взяти участь в її утриманні на період здобуття нею освіти. З огляду на приписи ст.ст. 191, 201 СК України суд стягує з відповідача аліменти на утримання повнолітньої доньки з моменту звернення до суду з позовом - 07.03.2025. V. Розподіл судових витрат На підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір в сумі 1211,40 грн, оскільки при зверненні до суду з позовною вимогою про стягнення аліментів позивач звільнена від сплати судового збору.

Outcome: approved