Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-22 00:00:00

14.08.2024 до Корабельного районного суду м. Миколаєва надійшла позовна заява [PERSON] , у якій позивач просить позбавити відповідачку [PERSON] батьківських прав відносно малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] та стягнути на його користь з відповідачки аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку доходу але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку з 14.08.2024 і до повноліття дитини. У обґрунтування позову зазначав, що вони з відповідачкою є батьками малолітньої [PERSON] , [INFO] . Сторони перебували у шлюбі з 10.08.2017. У квітні [PERSON] звернувся до Корабельного районного суду м. Миколаєва з позовною заявою про розірвання шлюбу з відповідачкою Більше п`яти років відповідачка з сім`єю не проживає, позивач самостійно опікується дитиною, виховує та утримує її. До грудня 2022 року позивач з дитиною проживав у с. Новопавлівка Скадовського району Херсонської області. Через окупацію вони вимушені були переїхати у м. Миколаїв як внутрішньо переміщені особи. Водночас відповідачка самоусунулася від виховання дитини та свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками з виховання та утримання дитини. На підставі наведеного просив позов задовольнити. Ухвалою судді від 19.08.2024 відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження і призначено підготовче засідання. Орган опіки та піклування зобов`язано надати висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] , громадянку України, [INFO] , стосовно малолітньої [PERSON] , [INFO] . Ухвалою суду від 12.11.2024 закрито підготовче провадження у справі та справа призначена до розгляду по суті. 14.01.2025 орган опіки та піклування надав висновок щодо вирішення питання про позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно [PERSON] від 18.12.2024. За клопотанням представника позивача ухвалою від 28.01.2025 суд повернувся до розгляду цивільної справи у підготовчому провадженні. Ухвалою суду від 01.05.2025 закрито підготовче провадження у справі та справа призначена до розгляду по суті. У судових засіданнях 22.05.2025 та 23.07.2025 позивач та його представник позовні вимоги підтримали та просили задовольнити позов у повному обсязі. Представник органу опіки та піклування підтримав висновок. Відповідачка в судові засідання у підготовчому провадженні та під час розгляду справи по суті не з`являлася. Про дату, час та місце судового розгляду повідомлена своєчасно і належним чином. Так, відповідно до ст. 12-1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», якщо остання відома адреса місця проживання (перебування), місцезнаходження чи місця роботи учасників справи знаходиться на тимчасово окупованій території, суд викликає або повідомляє учасників справи, які не мають офіційної електронної адреси, про дату, час і місце першого судового засідання у справі, інших судових засідань чи про вчинення відповідної процесуальної дії через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. З опублікуванням такого оголошення відповідач вважається повідомленим про дату, час і місце розгляду справи. Згідно з відповіддю з Єдиного демографічного реєстру № 744462 від. 16.08.2024, [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , тобто на тимчасово окупованій території. Відомості про будь-яке інше місце реєстрації, проживання або перебування відповідачки відсутні. Відповідні оголошення опубліковані на офіційному веб-сайті суду на порталі судової влади. Відповідно до частин 1, 3 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки у судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки, повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причин неявки. Правом на подання відзиву відповідачка не скористалася, причини неявки суду не повідомила. За відсутності заперечень з боку позивачки, з урахуванням положень статті 280 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідачки та ухвалити заочне рішення. Дослідивши матеріали справи та надані докази, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що [INFO] народилася [PERSON] , про що Виконавчим комітетом Раденської сільської ради Цюрупинського району Херсонської області складено актовий запис № 10 від 24.03.2016 та видано свідоцтво про народження серії [NUMBER] . Батьками дитини є громадяни України [PERSON] та [PERSON] . Олешківським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Херсонській області 10.08.2017, актовий запис № 131, зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] . Повторно Корабельним відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) видано свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] . Після реєстрації шлюбу дружина змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] ». Ухвалою Корабельного районного суду м. Миколаєва від 29.04.2024 відкрито провадження у справі № 488/1583/24 за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. З огляду на повний витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб від 24.04.2025, Хаджибейським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса) 23.01.2025 зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] (актовий запис № 59). Після реєстрації шлюбу дружина змінила прізвище на « [PERSON] ». Згідно з довідками про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 21.12.2022 [PERSON] та [PERSON] , зареєстровані за адресою [ADDRESS] , зареєстровані як внутрішньо переміщені особи за адресою: [ADDRESS] . Наразі, позивач з дитиною проживає за адресою [ADDRESS] . Згідно з актом обстеження умов проживання сім`ї [PERSON] від 23.01.2024, складеним спеціалістами сектору служби у справах дітей адміністрації Корабельного району Миколаївської міської ради, дитина [PERSON] проживає за адресою [ADDRESS] , з батьком [PERSON] , співмешканкою батька [PERSON] та її сином [PERSON] , [INFO] . Сім`я евакуйована з Херсонської області, будинок орендований, з усіма зручностями, у дитини є окрема кімната з ліжком, письмовим столом, гаджети, особисті речі, предмети гігієни. Батько створив належні умови для проживання, виховання та всебічного розвитку дитини. Згідно з характеристикою учениці Миколаївської гімназії № 43 імені К.Ф. Ольшанського [PERSON] виховує батько [PERSON] . Мати, [PERSON] , з дитиною не спілкується, з сім`єю не проживає, у вихованні участі не бере, з класним керівником на зв`язок не виходила. Рішенням виконавчого комітету Миколаївської міської ради № 2089 від 27.12.2023 [PERSON] надано статус дитини, яка постраждала внаслідок воєнних дій та збройних конфліктів. Відповідно до інформації КНП ММР «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 7» [PERSON] проживає за адресою [ADDRESS] . Декларація була укладена з сімейним лікарем з 02.08.2023. На прийом до лікаря дитину приводила мачуха, з її слів медичні документи згоріли в лікарні у м. Херсон. Батько приводив дитину один раз для переукладання декларації з лікарем-педіатром 16.10.2024. З огляду на листування сторін у месенджері,яке відбулося після відкриття провадження у цій справі, відповідачка умисно ухиляється від спілкування з дитиною. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] повідомили, що їм відомо про наявність у дочки позивача біологічної матері, але вони її ніколи не бачили. Їм відомо, що протягом останніх п`яти років дитина проживає тільки з батьком, а мати дитини умисно ухиляється від її виховання та утримання. Опитана в судовому засіданні у присутності батька, психолога та спеціаліста служби у справах дітей та представника органу опіки та піклування дитина - [PERSON] , повідомила, що вона проживає у м. Миколаєві з батьком та матір`ю, яку звуть [PERSON] . Мати [PERSON] купує їй речі та турбується про неї. Хто така [PERSON] дитині невідомо. У висновку органу опіки та піклування, яким є виконавчий комітет Миколаївської міської ради, від 18.12.2024 зазначено, що дитина, [PERSON] , [INFO] , проживає разом з батьком, [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] та знаходиться на повному його утримані Близько п`яти років тому, коли дитині виповнилося 3 роки, мати дитини залишила родину та стала проживати окремо зі спільним молодшим сином. У зв`язку з повномасштабним вторгненням РФ на територію України та тимчасовою окупацією території, на якій проживала родина [PERSON] , батько разом з донькою вимушені були залишити місце свого постійного проживання та переїхати до міста Миколаєва. У місті Миколаєві [PERSON] орендував будинок по [ADDRESS] , та став з дитиною на облік внутрішньо переміщених осіб. За весь час проживання дитини з батьком з 2019 року по теперішній час, зі слів батька, мати не цікавиться долею дитини, не телефонує, не бере участі у вихованні та утриманні дитини. Рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва від 14.11.2024 у справі № 488/1583/24 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Наразі батько дитини, [PERSON] проживає однією сім`єю з громадянкою [PERSON] . Вони разом придбали будинок по [ADDRESS] , та ведуть спільне господарство. Службою у справах дітей адміністрації Корабельного району Миколаївської міської ради обстежені умови проживання малолітньої [PERSON] та її родини. Батьком та його співмешканкою створені належні умови для проживання, виховання, утримання та всебічного розвитку дитини. Під час відвідування родини за місцем проживання, з малолітньою [PERSON] проведена бесіда, в ході якої вона розповідала, що їй купує мама [PERSON] , куди вони сім`єю ходять відпочивати. За свою біологічну матір дитина розповідала неохоче. Свою думку дитина виклала письмово у присутності батька та спеціаліста служби. Відповідно до характеристики, наданої Миколаївською гімназією № 43 імені К.Ф. Ольшанського, де навчається [PERSON] , батько відповідально ставиться до виховання та навчання дитини. Вдома створені всі необхідні житлово-побутові умови для нормального розвитку [PERSON] . Батько підтримує постійний зв`язок зі школою та класним керівником, постійно відвідує батьківські збори, цікавиться навчанням дитини, організовує правильне дозвілля доньки. Мати, [PERSON] , із дитиною не спілкується, з сім`єю не проживає, у вихованні дитини участі не приймає, з класним керівником на зв`язок не виходить. Однак документів про місце перебування матері, її спосіб життя, або які б негативно характеризували матір службі не надано. Згідно з інформацією КНП ММР «Центр первинної медико-санітарної допомоги №7», на профілактичні огляди чи з приводу захворювань дитину супроводжує батько, [PERSON] , або його цивільна дружина [PERSON] . Також батьком укладена декларація з лікарем-педіатром. Відповідно до соціально-психологічного висновку Миколаївського міського центру соціальних служб Злата, як свою сім`ю, сприймає себе, батька та дружину батька. Стосунки з матір`ю емоційно дискомфортні, недружелюбні. По відношенню до матері відчуває злість та образу, біль через те, що мати її не любить. З боку матері не відчуває захисту, підтримки, любові, зацікавленості її життям. Дівчинка має прив`язаність до бабусі. З боку батька дитина відчуває піклування, підтримку, любов та захист. Орган опіки та піклування дійшов висновку, що зазначені факти, як кожен окремо, так і в сукупності, не можна розцінювати як ухилення [PERSON] від виховання своєї дитини. Питання щодо доцільності позбавлення батьківських прав громадянки [PERSON] відносно дитини розглянуте на засіданні комісії з питань захисту прав дітей 16.12.2024. Службі рекомендовано підготувати проект висновку органу опіки та піклування про недоцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно [PERSON] , [INFO] . Виходячи з вищевикладеного, орган опіки та піклування виконавчого комітету Миколаївської міської ради вважає не доцільним позбавляти громадянку [PERSON] батьківських прав відносно [PERSON] , [INFO] , в інтересах малолітньої. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частинами першою, другою статті 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, ратифікованої Верховною Радою України 27.02.1991, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Стаття 9 Конвенції покладає на держави-учасниці обов`язок забезпечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Таким чином, наведені норми права дають підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків. У рішенні Європейського суду з прав людини від 07.12.2006 № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Olsson v. Sweden» (№ 2) від 27.11.1992, Серія A, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54). Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення у справі «Johansen v. Norway» від 07.08.1996 року, § 78). У справі «Мамчур проти України» від 16.07.2015 (заява № 10383/09) ЄСПЛ зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним. У статті 7 СК України визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно із частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язанні виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, свої Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Відповідно до частини першої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Згідно із частинами другою та четвертою статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Статтею 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Тобто, перелік підстав позбавлення батьківських прав є вичерпним. Інші випадки, коли дитина може бути відібрана від батьків, про які йдеться у частині першій статті 170 СК України, охоплюють ситуації, коли залишення дитини у батьків є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. Така небезпека може випливати не лише з поведінки батьків, а й з їх особистих негативних звичок (демонстрація та заохочення у дитини до розпусної поведінки). Для відібрання дитини від батьків достатня наявність ризику лише для життя, здоров`я або лише для морального виховання. Варто враховувати й ступінь небезпеки для кожної окремо взятої дитини, враховуючи її фізичний та психічний розвиток. Наведене узгоджується з правовим висновком щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, викладеним Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17.10.2018 у справі № 402/428/16-ц (провадження № 14-327 цс 18). Тлумачення п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 16 Постанови від 30.03.2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори як кожен окремо, так і в сукупності можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Жорстоке поводження з дитиною полягає у фізичному або психічному насильстві, застосуванні недопустимих методів виховання, приниженні людської гідності дитини тощо. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Крім того, зазначені чинники повинні мати систематичний та постійних характер. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише при наявності вини у діях батьків. Відповідно до частин четвертої-шостої статті 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. У постанові Верховного Суду від 06.05.2020 у справі № 753/2025/19 (провадження № 61-1344св20) було висловлено правову позицію про те, що висновок органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення відповідача батьківських прав стосовно малолітньої дочки не є обов`язковим для суду (частини п`ята, шоста статті 19 СК України), від його висновку суд має право мотивовано відступити, такий висновок є доказом у справі, який підлягає дослідженню та оцінці судом. Орган опіки та піклування - виконавчий комітет Миколаївської міської ради у висновку про не доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав стосовно [PERSON] , зазначав, що такий захід стосовно відповідачки є передчасним, оскільки не доведено, що мати ухиляється від виконання батьківських обов`язків. Суд не погоджується з вказаним висновком органу опіки та піклування, оскільки докази, наявні в матеріалах цивільної справи, зокрема листування сторін, пояснення позивача і свідків, пояснення дитини, спростовують висновки органу опіки та піклування. Таким чином, наявні у матеріалах справи докази, підтверджують той факт, що відповідачка нехтує потребами своєї дочки, порушує права дитини на належне батьківське виховання та не виконує батьківських обов`язків. Відповідачка не довела зміну своєї поведінки щодо дитини, прагнення здійснювати належне піклування за нею, не спростувала, що свідомо нехтує обов`язками матері щодо дочки. До того ж, з огляду на положення ст. 169 Сімейного кодексу України, позбавлення батьківських прав не є остаточним. Вказана норма надає матері, батькові, позбавленим батьківських прав можливість звернутися до суду з позовом про поновлення батьківських прав, якщо дитина не була усиновлена. Судом встановлено, що відповідачка не бере участі у вихованні та утриманні дитини. Тому, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що вона дійсно ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, і це є підставою для задоволення позову про позбавлення відповідачку батьківських прав відносно дочки. Аналіз процесуальної поведінки [PERSON] також свідчить про те, що вона не бажає зберегти зв`язок із дитиною, а справа не має для неї важливого значення. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позов про позбавлення [PERSON] батьківських прав підлягає задоволенню. Під час судових дебатів позивач просив залишити без розгляду позовні вимоги в частині стягнення аліментів. На підставі викладеного,

Outcome: partial