Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-16 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача та відповідача. 13 вересня 2018 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, який зареєстровано Ужгородським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області, актовий запис про шлюб № 743. Після укладення шлюбу відповідачка змінила дошлюбне прізвище [PERSON] на [PERSON] . За час перебування в шлюбі сторони мають сина [PERSON] 2019 р.н. Позивач та відповідач прожили у спільному шлюбі понад 3 роки, вели спільне господарство та намагалися будували міцні сімейні відносини. З 2022 року позивач та відповідач разом не проживають та не ведуть спільне господарство. Термін на примирення просять не встановлювати оскільки це суперечитиме інтересам позивача та відповідача. Шлюб позивач та відповідачка розривають вперше. На даний момент син [PERSON] проживає з матір`ю. У сторін спорів щодо місця проживання дитини не має. В судове засідання учасники не з`явилися. Представник позивача подав до суду заяву, відповідно до якої просить розглянути справу без його участі та без участі позивача, позовні вимоги підтримують в повному обсязі, просять їх задовольнити, та вирішити питання повернення 50% від сплаченої суми судового збору з Державного бюджету. Відповідачка в судове засідання не з`явилася, повідомлена належним чином, подала до суду заяву, відповідно до якої просить розглянути справу без її участі, позовні вимоги визнає, просить шлюб розірвати. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши надані докази, вважає що позов підлягає задоволенню з таких підставах. Фактичні обставини встановлені судом та зміст спірних правовідносин. 13 вересня 2018 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, який зареєстровано Ужгородським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області, актовий запис про шлюб № 743. Після укладення шлюбу відповідачка змінила дошлюбне прізвище [PERSON] на [PERSON] . За час перебування в шлюбі сторони мають сина [PERSON] 2019 р.н. Судом встановлено, що позивач та відповідач прожили у спільному шлюбі понад 3 роки, вели спільне господарство та намагалися будували міцні сімейні відносини. З 2022 року позивач та відповідач разом не проживають та не ведуть спільне господарство. Термін на примирення просять не встановлювати оскільки це суперечитиме інтересам позивача та відповідача. Шлюб позивач та відповідачка розривають вперше. На даний момент син [PERSON] проживає з матір`ю. У сторін спорів щодо місця проживання дитини не має. Мотивувальна частина та застосовані судом правові норми. Статтею 24 Сімейного кодексу України встановлено , що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Згідно до ст. 105 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється в наслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Статтею 110 Сімейного Кодексу України передбачено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Приписами ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України встановлено , що документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Відповідно до ст.16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позивач скористався даним правом та звернувся до суду з цим позовом, наполягає на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має намір зберігати шлюб з відповідачем. Приймаючи до уваги, що причини, що спонукають наполягати на розірванні шлюбу - є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя, та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, що має істотне значення, внаслідок чого суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Таким чином суд вважає, що сім`я сторін розпалась, та поновити її на теперішній час не має можливості. Судом встановлено, що позивачем [PERSON] при поданні позову до суду сплачено судовий збір у сумі 1211, 20 грн., що підтверджується квитанцією №1137-0311-6117-2970 від 15.07.2025 року. У відповідності до вимог ст.ст.141, 142 ЦПК України, оскільки відповідачка [PERSON] визнала позов до початку розгляду справи по суті, тому позивачу [PERSON] слід повернути з державного бюджету 50 відсотків судового збору, що були сплачені ним при подачі позову до суду, тобто 605, 60 грн., а іншу частину сплаченого позивачем та документально підтвердженого судового збору в розмірі 605, 60 грн. слід стягнути з відповідача.

Outcome: approved