Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-30 00:00:00

23.06.2025\~до Рівненського\~районного суду\~Рівненської області\~надійшла позовна\~заява [PERSON] ,\~подана її\~представником -\~адвокатом Маркович\~Вікторією Олександрівною\~до [PERSON] \~про розірвання\~шлюбу,\~в якій\~позивач просить\~суд:\~розірвати шлюб\~укладений 27.10.2023\~між [PERSON] \~та [PERSON] ,\~який зареєстровано\~Рівненським відділом\~державної реєстрації\~актів цивільного\~стану у\~Рівненському районі\~Рівненської області\~ЗМУ МЮ,\~актовий запис\~№1824\~та визначити місце проживання дитини [PERSON] , [INFO] з її мвтір`ю [PERSON] , після розірвання шлюбу відновити дошлюбне прізвище [PERSON] . Короткий зміст заяв по суті справи. Аргументи учасників справи. Обґрунтовуючи позовну заяву, позивач зазначає про те, що 27.10.2023 між нею та відповідачем [PERSON] укладено шлюб, актовий запис №1824 (свідоцтво про шлюб [NUMBER] ). У шлюбі в них народилася донька [PERSON] , [INFO] . Зазначає про те, що вони протягом тривалого часу не підтримують подружніх стосунків, не ведуть спільного господарства, не турбуються один про одного, фактично стали чужими людьми, проживають окремо, шлюб існує формально. Всі спроби примиритися та відновити взаємоповагу і зберегти сім`ю виявилися марними. Відтак, вважає, що подальше спільне життя та збереження сім`ї є неможливим, підстав для вжиття додаткових заходів для примирення подружжя не вбачається. Вказує, на те, що суперечки щодо визначення місця проживання дитини не має. Відзив на позовну заяву до суду не надходив. 10.07.2025 на адресу суду від відповідача [PERSON] надійшла заява, в якій останній пояснив, що вони дійсно припинили подружні стосунки, проживають окремо, всі спроби примиритися були марними, а тому збереження шлюбу є неможливим. Позовні вимоги про розірвання шлюбу визнає в повному обсязі, справу просив розглянути без його участі. Не заперечує, щоб донька проживала з матір`ю. 31.07.2025 року від позивачки [PERSON] надійшла заява, в якій вона просить розглядати справу про розірванню шлюбу без її участі, позовні вимоги підтримує. Процесуальні дії у справі. Ухвалою Рівненського районного суду Рівненської області від 25.06.2025 прийнято до розгляду заяву про розірвання шлюбу, відкрито спрощене позовне провадження у справі з участю (викликом) сторін. У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч.4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Фактичні обставини справи, встановлені судом. Судом встановлено, що 27.10.2023 між позивачем та відповідачем, укладено шлюб, актовий запис №1824, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданим Рівненським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у рівненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління. У шлюбі між сторонами народилася донька [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] . Відповідно до витягу з реєстру територіальної громади позивач та донька [PERSON] , [INFO] зареєстровані за адресою [ADDRESS] . Позивач у позовній заяві стверджує про факт припинення шлюбних відносин між сторонами, а також вказує про те, що подальше сімейне життя та збереження шлюбу є неможливим. Відповідач у заяві підтвердив, що вони з позивачем дійсно припинили подружні стосунки, проживають окремо, всі спроби примиритися були марними, а тому збереження шлюбу є неможливим. Підтвердив відсутність спору щодо проживання доньки з матір. Норми права, які підлягають застосуванню при вирішенні спору. Відповідно до ст.51 Конституції України та ч.1 ст. 24 Сімейного Кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частиною 3, 4 ст. 56 Сімейного Кодексу України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно ст.16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Відповідно до ч.3 ст. 105 Сімейного Кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно з ч.1 ст.110 Сімейного Кодексу України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Стаття 112 Сімейного Кодексу України, регламентує, що вирішуючи спір про розірвання шлюбу, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. При вирішенні даного спору, суд виходить із того, що добровільність шлюбу це одна з основних його засад. Шлюб це сімейний союз, при цьому слово "сімейний" засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово "союз" підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Підстав для надання сторонам строку на примирення суд не вбачає. За загальним правилом за відсутності спору щодо того з ким із батьків будуть проживати неповнолітні діти суд може вирішити питання про залишення проживання дитини з матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу. Лише за наявності такого спору між батьками суд повинен роз`яснити сторонам порядок вирішення питання про визначення місця проживання дитини. До такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 15 січня 2020 року по справі №200/952/18 (провадження № 61-14859св19). Судом встановлено, що між сторонами не має спору про місця проживання їх спільної дитини - [PERSON] , [INFO] . Мотиви, з яких виходить суд при ухваленні рішення. За таких обставин, суд прийшов до переконання, що сім`я сторін розпалася остаточно і зберегти її неможливо. Подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечать інтересам сторін, а тому згідно ст.112 СК України є всі підстави для розірвання даного шлюбу. Оскільки між сторонами відсутній спір щодо того з ким із батьків буде проживати дитина, суд вважає за можливе залишити малолітню дочку [PERSON] , [INFO] проживати разом з матір`ю [PERSON] , [INFO] . Розподіл судових витрат між сторонами. Відповідно до ч. 1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч. 1 ст.142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Понесенні позивачем судові витрати підтверджується квитанцією про сплату №9926-1923-3228-3247 від 20.06.2025 про сплату судового збору у сумі 968,96 грн. Приймаючи до уваги вимоги ст.ст.141, 142 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, у сумі 484 (чотириста вісімдесят чотири) грн. 48 коп., а 50 відсотків судового збору у сумі 484 (чотириста вісімдесят чотири) грн. 48 коп. повернути позивачу з державного бюджету. На підставі\~наведеного,\~

Outcome: approved