Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-31 00:00:00

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.02.2025 у провадження судді Котормус Т.І. надійшла позовна заява представника позивача [PERSON] , в якій вона просить про поділ майна подружжя та стягнення судових витрат на користь позивача. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що 13.03.2013 позивачка зареєстровала шлюб з відповідачем, який рішенням суду від 31.08.2022 було розірвано. Вказує, що за час перебування у зареєстрованому шлюбі, ними було спільно нажите майно, а саме: автомобіль Mitsubishi Pajero, 2000 р.в., Hyundai Santa Fe, 2006 р.в. та трактор ЮМЗ. Вказане майно не було розподілене між колишнім подружжям та продовжує носити статус спільної сумісної власності подружжя. У зв`язку з тим, що позивачка з відповідачем не може дійти згоди щодо розподілу спільного майна, а саме зазначених транспортних засобів, так як майно було придбане сторонами в період шлюбу, і належить їм, як подружжю на праві спільної сумісної власності, тому має намір здійснити поділ вищевказаного майна. У судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] позов підтримали, просили такий задоволити. Позивачка вказала, що перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбу, який згодом було розірвано. За час перебування у шлюбі, вона з відповідачем придбали два автомобілі і трактор. Оскільки вона з відповідачем не може дійти згоди щодо розподілу спільного майна, таке належить їм, як подружжю на праві спільної сумісної власності, тому необхідно здійснити поділ такого майна. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні щодо позову заперечила у повному обсязі та вказала, що вказане у позові майно не було придбане під час шлюбу. Більше того, вказане майно не зареєстроване за відповідачем, а тому поділу між сторонами не підлягає. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] , яка є мамою позивачки, суду пояснила, що донька з відповідачем перебували у шлюбі 8 років, за час якого, в Польщі придбали за спільні гроші автомобіль Mitsubishi Pajero, а згодом в Україні і трактор, однак в кого і де саме, їй не відомо. Щодо автомобіля Hyundai Santa Fe, то такий був придбаний подружжям у кредит. Зазначила, що відповідач завжди всі зароблені гроші забирав собі. На даний час, позивачка хворіє і потребує операції з пересадки нирки, а тому їй необхідні кошти. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] , який є братом позивачки, суду пояснив, що сестра з відповідачем перебували у шлюбі, за час якого, в Польщі придбали за спільні гроші Mitsubishi Pajero, яким користувались. Щодо автомобіля Hyundai Santa Fe, то такий був придбаний подружжям у кредит, який, як йому відомо на даний час сплачений. Трактор ЮМЗ, також був придбаний за спільні кошти, та використовувався відповідачем для господарської діяльності. Заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали цивільної справи у їх сукупності та взаємозв`язку, суд встановив наступні обставини справи та відповідні до них правовідносини. Так, судом встановлено, що 13.03.2013 Галицьким відділом ДРАЦС ЛМУЮ зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис №55, що стверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] від 13.03.2013. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу [PERSON] . У шлюбі в сторін по справі народилась донька [PERSON] , [INFO] , що стверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 24.10.2013 (а.с.6). Як зазначає позивачка у справі [PERSON] , що за час перебування у зареєстрованому шлюбі, ними було спільно нажите майно, а саме: автомобіль Mitsubishi Pajero, 2000 р.в., Hyundai Santa Fe, 2006 р.в. та трактор ЮМЗ. Згідно висновку про вартість майна від 28.12.2022, складеного на замовлення [PERSON] для врегулювання спору щодо майна подружжя, автомобіль Mitsubishi Pajero, 2000 р.в., реєстраційний номер [NUMBER] , станом на дату оцінки мав орієнтовну оціночну вартість, яка склала 127 000,00 грн. (а.с.32-52). Як доказ підтвердження вартості транспортного засобу, трактора ЮМЗ, стороною позивача долучено до матеріалів справи фото витягу із сайту продажу транспортних засобів (а.с.11). Також, судом із витребуваних згідно ухвали суду від 15.05.2025 у АТ КБ "Приватбанк" належним чином завірених копій кредитного договору, укладеного між АТ КБ "Приватбанк" та [PERSON] , який стосується надання кредиту на купівлю автомобіля Hyundai Santa Fe з номерними знаками [NUMBER] та інформацію щодо виконання вказаного договору встановлено, що спірний автомобіль було придбано у кредит на підставі договору фінансового лізингу від 10.07.2019, відповідно до умов якого, його вартість становила 234\~000,00 грн. Заборгованості по кредитному договору за номером LVKBA!00000439 від 10.07.2019 відсутня. Дата закриття кредиту 06.07.2021. Одночасно, згідно з листом Головного сервісного центру МВС Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС у Львівській області від 30.09.2022 про надання інформації, за відповідачем [PERSON] станом на 30.09.2022, відповідно до реєстру, транспортні засоби не зареєстровані та не реєструвались (а.с.15). Відтак, суд встановив, що між сторонами виникли спірні правовідносини щодо визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та поділу майна подружжя, які регулюються відповідними нормами СК України, які суд і застосовує при вирішенні цього спору між сторонами. Вирішуючи позовну вимогу в частині виділення автомобіля Hyundai Santa Fe у власність відповідача та стягнення компенсації замість частки позивача у праві спільної сумісної власності, суд зазначає наступне. Як зазначив Верховний Суд у Постанові від 21.07.2021 у справі № 591/692/19, тлумачення ст. 60 СК України свідчить, що законом встановлено презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте в період шлюбу. Разом з тим, така презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Відповідно до частини третьої статті 61 СК України якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частина четверта статті 65 СК України встановлює, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Отже, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя є як предмети матеріального світу, так і майнові права та обов`язки. Договір, укладений одним із подружжя, створює обов`язки для другого з подружжя в разі, якщо його укладено в інтересах сім`ї, а одержане за цим договором майно фактично використано на задоволення потреб сім`ї. Крім того, за правилами статті 60\~СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частиною першою статті 70\~СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. А як зазначено у ч. 2 ст. 71 СК України неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Частина 4 цієї статті передбачає, що присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. У Постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.02.2022 № 209/3085/20 зазначено, що частини четверта та п`ята статті 71 СК України не передбачають обов`язкову згоду відповідача на присудження позивачеві грошової компенсації замість частки останнього у праві спільної сумісної власності на майно, а також не передбачають обов`язкове внесення відповідачем на депозитний рахунок суду грошової компенсації у спорах, у яких про припинення своєї частки у праві спільної сумісної власності й отримання компенсації на свою користь просить позивач. Беручи до уваги вищенаведене та те, що автомобіль марки Hyundai Santa Fe, державний реєстраційний номер [NUMBER] ,\~був придбаний в період шлюбу, зокрема в інтересах сім`ї у кредит, який станом на сьогодні є виплаченим, тому він, відповідно до вимог статей 60, 61, 70, 71, є спільним майном подружжя та підлягає поділу між ними. А враховуючи те, що такий автомобіль перебуває у користуванні [PERSON] після розірвання шлюбу, а позивачка [PERSON] на нього не претендує, то суд вважає, що позивачка має право на грошову компенсацію 1/2 частини його вартості, яка визначена додатком до договору фінансового лізингу LVKBA!00000439 від 10.07.2019 на рівні 234 000,00грн. Відтак, вимога про компенсацію вартості такого транспортного засобу підлягає до задоволення та з відповідача на користь позивачки необхідно стягнути грошову компенсацію в розмірі 1/2 частини вартості спірного автомобіля, яка становить 117\~000,00 грн. Щодо інших позовних вимог, суд вирішив наступне. Позивачка також просить суд виділити автомобіль Mitsubishi Pajero, 2000 р.в. та трактор ЮМЗ у власність відповідача та стягнути компенсацію замість її частки у праві спільної сумісної власності. Однак, будь-яких доказів придбання такого майна, належним чином підтвердженої його вартості та часу набуття у власність суду не надано, і відповідач заперечує наявність цього майна на праві власності. Більше того, відсутність інших документів на транспортні засоби, як то технічний паспорт, що свідчило б про проходження державної реєстрації із присвоєнням державного номерного знаку, унеможливлює навіть ідентифікацію таких транспортних засобів. Тому суд вважає, що такі позовні вимоги не можуть бути задоволені. Вирішуючи питання судових витрат суд виходить з таких мотивів. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 141 ЦПК України у разі часткового задоволення позову судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Суд вважає за необхідне стягнути з відповідача судові витрати у виді судового збору пропорційно до задоволеної частини позовних вимог. А оскільки при подачі позову позивачка була звільнена від сплати судового збору, то такий належить стягнути на користь держави, а решту компенсувати за рахунок державного бюджету. Вирішуючи питання про стягнення з відповідача витрат на професійну правову допомогу, суд керується ст. 137 ЦПК України, у відповідності до якої, витрати пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Суд з урахуванням вимог ст. 137 ЦПК України, дійшов висновку, що такі підтверджені належними доказами, зокрема, довідкою про отримання оплати за професійну правничу допомогу від 11.01.2023 та договором про надання правової допомоги №27 від 14.09.2022 (а.с.25-26). А тому, суд вважає, що визначена адвокатом сума гонорару є обґрунтованою, такою, що відповідає складності справи та часу, який затрачено на фактичне надання правової допомоги, обсягом, наданих послуг, у зв`язку з чим вказана сума підлягає відшкодуванню в повному обсязі, а відтак з відповідача необхідно стягнути витрати на професійну правничу допомогу на користь позивача, що становить 8500,00 гривень.

Outcome: approved