Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-30 00:00:00

Позивачка 04.03.2025 звернулась до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить позбавити [PERSON] батьківських прав стосовно неповнолітніх дітей: сина [PERSON] , [INFO] , доньки [PERSON] , [INFO] , доньки [PERSON] , [INFO] , стверджуючи, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню та утриманню дітей. Позов пред`явлено на підставі ст. ст. 165-166, 122, 180-181 СК України. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивачка зазначала, що [PERSON] та [PERSON] від шлюбу, який розірваний заочним рішенням суду 11.04.2019, мають трьох неповнолітніх дітей: сина [PERSON] , [INFO] , доньку [PERSON] , [INFO] , та доньку [PERSON] , [INFO] . Після розірвання шлюбу діти проживають разом з матір`ю та перебувають на повному забезпеченні, утриманні та вихованні позивачки. Батько дітей [PERSON] після розлучення повністю самоусунувся від виховання дітей: не забезпечує належних умов для їх виховання та утримання, не цікавиться їх життям та здоров`ям, з дітьми не спілкується, вихованням не займається, матеріальної допомоги не надає. Існує заборгованість зі сплати аліментів. Таким чином, відповідач умисно ухиляється від виконання батьківських обов`язків, всі питання щодо утримання і виховання дітей вирішує позивачка самостійно. У 2024 році позивачка уклала новий шлюб. З урахуванням зазначеного [PERSON] звернулась до суду з позовом про позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно сина [PERSON] , доньки [PERSON] та доньки [PERSON] . Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільна справа розподілена судді Київського районного суду м. Одеси Скриль Ю.А. З метою недопущення порушення правил територіальної підсудності, а також прав відповідача насправедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і з метою прискорення вирішення цивільної справи,усунення сумнівів щодо вірного зазначення адреси зареєстрованого місця проживання (перебування) відповідача, а також його ймовірної реєстрації як внутрішньо переміщеної особи, суддею ухвалою від 05.03.2025 витребувано з иМіністерства соціальної політики України відомості з ЄІБД ВПО щодо відповідача [PERSON] . 27.03.2025 від відповідача надійшла заява про те, що він не має статусу внутрішньо переміщеної особи, фактично проживає за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою суду від 24.03.2025 відкрито провадження у справі, розгляд якої постановлено здійснювати в порядку загального позовного провадження, призначене підготовче засідання на 14.04.2025. 31.03.2025 надійшла витребувана інформація з Міністерства соціальної політики України, відповідно до якої відомості стосовно відповідача в Єдиній інформаційній базі даних про внутрішньо переміщених осіб, станом на 25.03.2025, відсутня. У підготовче засідання сторони не з`явилась, від позивачки надійшло клопотання про проведення підготовчого засідання за її відсутності. Відповідач про причини неявки суду не повідомив. Підготовче засідання відкладене. Пізніше часу проведення підготовчого засідання надійшла заява від відповідача (14.04.2025) про розгляд справи за його відсутності, у якій також зазначив, що не заперечує проти позбавлення його батьківських прав. 10.07.2025 підготовче провадження закрито, справу призначено до розгляду по суті на 31.07.2025. У судове засідання відповідач не з`явився, нових заяв, клопотань, окрім раніше поданих щодо розгляду справи за його відсутності та підтримання позовних вимог, суду не надав, відзив на позовну заяву до суду не надходив. Позивачка у судовому засіданні 31.07.2025 підтримала позовні вимоги просила задовольнити. Також пояснила суду, що 11.04.2019 рішенням суду їх шлюб розірваний, за півроку до розірвання шлюбу вже проживавали окремо. Згідно з судовим наказом ще у 2018 році з відповідача мали стягуватися аліменти, однак він їх не сплачував та не сплачує. Дітям не допомагає, зв`язок не підтримує: не спілкується не відвідує, ніяким чином не бере участь у їх розвитку та вихованні, молодша дитина взагалі його не пам`ятає. Дітьми не цікавиться, зв`язок не підтримує. Також пояснила, що на початку повномасштабноговторгнення проживала разом з дітьми у м. Волноваха Донецької області, та самостійно з трьома дітьми виїжджала до підконтрольної Україні території, відповідач не цікавився яким чином виїхали, будь-яких дій з приводу допомоги виїхати з вказаної території не вживав. Наразі перебуває у шлюбі з іншим чоловіком, який має намір усиновити дітей, у зв`язку з цим і звернулась з вказаним позовом. Представник третьої особи: Орган опіки та піклування виконавчого комітету Біляївської міської ради Одеського району Одеської області до суду не з`явилася, надала заяву про розгляд справи у її відсутність та просила ухвалити рішення з урахуванням інтересів дітей. Дослідивши надані письмові докази і наведені у позові доводи, висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав, суд дійшов висновку, що позов є обґрунтованим і підлягає задоволенню з наступних підстав. [PERSON] та [PERSON] з 18.08.2007 перебували у шлюбі. Під час шлюбу народилось троє дітей: сина [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Вказане підтверджується свідоцтвами про народження дітей: свідоцтво серії [NUMBER] від 03.07.2009 та серії [NUMBER] від 06.05.2015, які містяться в матеріалах справи. Відповідно до вказаних свідоцтв про народження батьком дітей вказаний відповідач [PERSON] . У подальшому, Судовим наказом Волноваського районного суду Донецької області від 11.05.2018 присуджені виплати з доходів відповідача на користь позивачки аліменти у розмірі частини заробітку відповідача на утримання трьох дітей. Однак згідно з розрахунком заборгованості зі сплати аліментів, наданого Волноваським ВДВС у Волноваському районі Донецької області Східного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції, заборгованість по аліментам станом на 31 .05 2024 складає 416 455,75 грн (за період з травня 20198 року по травень 2024 року). Також на підтвердження наявності заборгованості у відповідача зі сплати аліментів підтверджується довідкою від 03.06.2024 № 2104 про наявність заборгованості зі сплати аліментів, відповідно до якої за період гружень-2023 року - травень 2024 рік заборгованість складає 40731,00 грн. Заочним рішенням Волноваського районного суду Донецької області від 11.04.2019 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірваний. Діти з початку 2019 року та до цього часу постійно проживають та перебувають на повному забезпеченні, утриманні та вихованні матері, що підтверджується зокрема довідкою Виконавчого комітету Біляївської міської ради Одеського району Одеської області від 03.07.2024 № 840 про склад сім`ї; Актом депутата Біляївської міської ради від 02.07.2024 року, відповідно до якого встановлено що позивачка разом з дітьми дійсно проживають разом з матір`ю заадресою: [ADDRESS] . Батько дитини [PERSON] повністю самоусунувся від виховання своїх трьох дітей упродовж останніх шести років. Не забезпечує належних умов для виховання та утримання неповнолітніх дітей, їх життям та здоров`ям не цікавиться, з дітьми не спілкується, вихованням не займається, матеріальної допомоги не надає. Останній раз бачив дітей до розлучення, молодшій дитині було 3 роки. Не брав участі у переїзді дітей з м. Волноваха Донецької області після розпочатої 24.02.2022 агресії проти України. Отже, тривалий час діти постійно проживають з матір`ю, перебувають на її утриманні і вихованні. Позивачка доводить, що з 2019 року батько дитини [PERSON] умисно ухиляється від виконання батьківських обов`язків, всі питання щодо утримання і виховання дівчинки вона - мати дитини вирішує самостійно. Відповідно до довідки від 28.07.2022 № 5116-7001377496 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, позивачка [PERSON] має статус внутрішньо переміщеної особи та фактично проживає за адресою: [ADDRESS] . За вказаної адресою разом з нею перебувають на обліку внутрішньо переміщених осіб її діти. Зокрема, [PERSON] , [INFO] , перебуває на обліку як внутрішньо переміщена особа та фактично проживає за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою від 28.07.2022 № 5116-7001377722 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи. [PERSON] , [INFO] , також перебуває на обліку як внутрішньо переміщена особа та фактично проживає за адресою: [ADDRESS] (довідка від 28.07.2022 № 5116-7001377800 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи). [PERSON] , [INFO] , перебуває на обліку як внутрішньо переміщена особа та фактично проживає за адресою: [ADDRESS] (довідка від 28.07.2022 № 5116-7001377773 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи). Окрім цього позивачка [PERSON] з серпня 2022 року перебуває на обліку багатодітних сімей у Біляївській міській раді, до складу сім`ї входять: син [PERSON] , доньки [PERSON] та [PERSON] . Позивачка 27.06.2024 уклала шлюб з [PERSON] , що підтверджується Свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим 27.06.2024 Біляївським відділом державної реєстрації актів цивільного стану в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), актовий запис реєстрації шлюбу - № 79. Довідкою виконавчого комітету Біляївської міської ради Одеського району Одеської області від 03.07.2024 № 840 підтверджено взяття позивачки на облік внутрішньо переміщеної особи, фактичне перебування за адресою: [ADDRESS] , а також підтверджено склад сім`ї [PERSON] : чоловік [PERSON] , син [PERSON] , доньки [PERSON] та [PERSON] . Вказане також підтверджено Актом від 02.07.2024, складеного депутатом Біляївської міської ради Одеського району Одеської області Сурженко І.І. Згідно з довідкою Біляївського ліцею № 1 Управління освіти Біляївської міської ради Одеського району Одеської області від 17.06.2025 № 106у, [PERSON] навчається у 10-В класі. Відповідно до довідки Біляївського ліцею № 1 Управління освіти Біляївської міської ради Одеського району Одеської області від 17.06.2025 № 108у, [PERSON] навчається у 4-Б класі. Окрім цього, судом встановлено, що органом опіки та піклування виконавчим комітетом Біляївської міської ради Одеського району Одеської області від 12.09.2024 № 176 під час вирішення питання щодо доцільності позбавлення відповідача батьківських прав від органів державної влади отримано відповідну інформацію. Зокрема, під час складання висновку працівниками встановлено, що після розірвання шлюбу з відповідачем, діти залишились проживати з позивачкою, для яких у повній мірі створені належні умови для повноцінного виховання та розвитку дітей, про що свідчить акт обстеження житлово-побутових умов проживання, стосунки у родині доброзичливі. Батько належним чином не піклується про дітей, не цікавиться успіхами, станом здоров`я, не піклується про фізичний та духовних розвиток дітей. Також відповідач не бере педагогічної, матеріальної, посильної трудової або будь-якої іншої участі у вихованні дітей, про що свідчить розрахунок заборгованості зі сплати аліментів від 03.06.2024 № 2104. Під час бесіди з дітьми, орган опіки та піклування отримав інформацію про те, що їх батько [PERSON] матеріально не допомагає, не бере участі у їх житті, вихованні, тому діти не заперечують проти позбавлення його батьківських прав. Також органом опіки отримані від відповідача письмові пояснення, відповідно до яких він дійсно матеріально не допомагає , не піклується про фізичний та духовний розвиток своїх дітей. Заяву щодо позбавлення його батьківських прав відносно його дітей просив розглядати без його участі. Під час розгляду справи суд встановив, що відповідач дійсно не заперечує проти позбавлення його батьківських прав відносно всіх дітей, про що зазначив у відповідній заяві. Таким чином, суд вважає, що позивачкою доведено, що з нею постійно проживає та знаходиться на повному її забезпеченні, утриманні та вихованні син [PERSON] , доньки [PERSON] та [PERSON] . Батько дітей повністю самоусунувся від виховання своїх дітей пілся розлучення у 2019 році. Не забезпечує належних умов для виховання та утримання дітей, їх життям та станом здоров`ям не цікавиться, з дітьми не спілкується, вихованням не займається, матеріальної допомоги не надає, що і стало підставою для звернення до суду позивачки з даною позовною заявою. Згідно з ч.1 ст. 5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» (далі-Закон) кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Статтею 11 Закону передбачено, що сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону (ч.ч. 1, 2, 6 ст. 12 Закону). Положеннями ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року (далі - Конвенція) передбачено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Відповідно до ст. 3 Конвенції в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно зі ст. 9 Конвенції визначено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосованого закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки не піклуються про дитину. Статтею 18 Конвенції передбачено, що батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття (ч.2 ст. 51 Конституції України). Згідно зі ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ст.ст. 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, матеріально утримувати дитину до повноліття. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Згідно з ч.2 ст. 150 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ст. 164 Сімейного Кодексу України батьки можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони, зокрема, ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Згідно зі статтею 165 СК України визначено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Згідно зі ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до положень СК України до батьків, які ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків передбачено застосування правових санкцій, які можуть вважатися юридичною відповідальністю, і, зокрема, це позбавлення батьківських прав. Право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років (ст. 165 СК України). Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава до позбавлення батьківських прав можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (далі - Постанова) позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Пунктом 16 Постанови передбачено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негайно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. В ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.11.2017 року по справі № 211/559/16-ц зазначено, що позбавлення батьківський прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. При вирішенні судом вимог позбавлення батьківських прав визначальним є ставлення батьків до дітей, бажання спілкуватися і брати участь у їх вихованні. 11.07.2017 року Європейським Судом з прав людини було винесено рішення у справі «М.С. проти України», у якому суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати, зокрема, два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є не благодійним. В ході судового розгляду встановлено, що [PERSON] не приймає участі у вихованні своїх дітей, проживає окремо, не цікавиться їх життям та здоров`ям, не піклується про їх фізичний і духовний розвиток, матеріально не забезпечує, не спілкується з дітьми, не проявляє належної любові та турботи до них, не створює умов для отримання ними освіти. Вказані факти як кожен окремо, так і в сукупності, свідчать про свідоме нехтування відповідачем виконанням батьківських обов`язків по догляду та вихованню дітей, що є підставою для позбавлення батьківських прав. Європейський суд з прав людини в рішенні у справі «Хант проти України» зазначив, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Сукупність досліджених доказів, які суд визнає належними та допустимими, свідчить про винну поведінку відповідача, навмисне ухилення від виконання батьківського обов`язку щодо виховання та розвитку дітей, піклування про їх здоров`я, фізичний, духовний розвиток, зайняття підготовкою до самостійного життя, підтримки їх матеріально. Будь-які об`єктивні причини ухилення [PERSON] від виконання обов`язків по вихованню, утриманню дітей відсутні. В свою чергу, відповідач не навів суду жодної обставини, яка б спростовувала надані позивачкою докази та позовні вимоги взагалі. Відзив та заперечення на позов не надав. Відповідно до ч.5, ч. 6 ст. 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. (ч.ч.1-4 ст. 12 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 ст. 19 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держава вживає усіх необхідних заходів з метою захисту дитини від відсутності піклування або недбалого ставлення до неї з боку батьків. За положеннями ч. 1, 2 ст. 27 цієї Конвенції кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно з ч.1, 2 ст. 3 Конвенції передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно зі ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України). Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Між інтересами дітей та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага, і при дотриманні такої рівноваги особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Батьківські права засновані на спорідненості батьків з дітьми, водночас ухилення від виконання батьківських обов`язків є в силу закону підставою для позбавлення батьківських прав.

Outcome: approved