Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-21 00:00:00

18 квітня 2025 року до Піщанського районного суду Вінницької області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про розірванння шлюбу та стягнення аліментів, в якій позивач просить суд розірвати шлюб між нею та відповідачем [PERSON] , зареєстрований 08 квітня 2010 року відділом РАЦС Піщанського районного управління юстиції Вінницькій області, за актовим записом №10, після розірвання шлюбу залишити їй прізвище " [PERSON] ", стягнути з [PERSON] [INFO] , уродженця смт. Піщанка Піщанського району Вінницької області, аліменти на її користь на утримання дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/3 частини від всіх видів заробітку щомісячно до повноліття дітей, судові витрати та витрати на юридичну допомогу стягнути з відповідача. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 08 квітня 2010 року, вона зареєструвала шлюб з відповідачем [PERSON] , та проживала разом з ним до березня 2025 року. Від цього шлюбу, у них з відповідачем є діти - [PERSON] , [INFO] , [PERSON] [INFO] . Позивач вказує, що спільне життя з відповідачем не склалося через те, що у них різні характери, різні погляди на життя, з цих причин в сім`ї постійно виникали непорозуміння. Сумісне проживання однією сім`єю з відповідачем, в таких умовах фактично стало неможливе, подальше збереження сімейних відносин та взаємного шлюбу між нею та відповідачем стало неможливе. На даний час вони однією сім`єю з відповідачем не проживають, а тому шлюб між ними слід розірвати. Також позивач вказує, що відповідач ухиляється від утримання дитини, добровільно матеріальної допомоги не надає, хоча він особа працездатна, його стан здоров`я позволяє йому працювати та заробляти кошти на утримання дитини. Посилаючи на положення, ст. 180 СК України, відповідно до яких батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття, а відповідач не бере участі у вихованні та утриманні наших спільних дітей, позивач враховуючи, що відповідач не бере участі у вихованні та утриманні дітей. Позивач зазначає, шо дітям в усякому разі повинен бути забезпечений належний рівень життя, необхідний для фізичного,розумового, духового, морального і соціального розвитку дитини, і такий належний рівень у будь - якому разі не повинен бути меншим, ніж прожитковий мінімум. Позивач вказує, що такий рівень вона одна не зможе забезпечити, тому батько, який здоровий та працездатний, в змозі сплачувати аліменти в частці від заробітку щомісячно на її користь на утримання їхніх спільних дітей. Позивач вважає, що при сплаті відповідачем аліментів у такому розмірі буде забезпечуватися їхня рівність при несенні обов`язку утримання дітей. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22 квітня 2025 року, зазначену справу було передано на розгляд судді Нестеруку В.В. Відповідно до вимог ч. 6 ст. 187 ЦПК України, враховуючи, що відповідачем у позовній заяві вказана фізична особа, яка не є суб`єктом підприємницької діяльності, судом 22 квітня 2025 року було направлено запит до Піщанської селищної ради Вінницької області щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) відповідача [PERSON] 01 травня 2025 року на адресу суду від Піщанської селищної ради Вінницької області надійшла відповідь на запит суду за вих. № 774 від 25 квітня 2025 року, відповідно до якої [PERSON] , [INFO] , зареєстрований в [ADDRESS] . Ухвалою суду від 01 травня 2025 року в даній справі було відкрито провадження та вирішено розглядати справу у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, призначено по цивільній справі судове засідання на 11 годину 00 хвилин 30 травня 2025 року. Позивач \~ [PERSON] \~ та\~ її\~представник адвокат\~Кабанов М.О.\~в судове\~засідання 22\~липня \~2025\~року не\~з`явились,\~проте на\~адресу суду\~надійшла заява\~представника позивача,\~в якій\~він просить\~суд розгляд\~справи за\~позовом про\~розірвання шлюбу\~та стягнення\~аліментів проводити\~у його\~відсутності,позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач [PERSON] в жодне судове засідання по даній справі не з`явився, та на адресу суду повернулися конверти поштових відправлень №0610257491997 та №0610262737139, в яких відповідачу за встановленою судом адресою реєстрації його місця проживання було направлено повістки про виклик в судове засідання, призначені на 16 червня 2025 року та на 22 липня 2025 року з відміткою відділення поштового зв`язку про невручення по причині відсутності адресата за вказаною адресою. Відповідно до ч. 2 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Враховуючи, що відповідач, будучи повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, не з`явився в судове засідання без повідомлення причин неявки два рази, відзив на позовну заяву не подав, суд, за згодою\~позивача,\~вважає за\~можливе проводити\~заочний розгляд\~справи та\~ухвалити заочне\~рішення, на підставі наявних у справі доказів, відповідно до положень ч. 1 ст. 280, ч. 4 ст. 223 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали даної цивільної справи, оцінивши докази в їх сукупності приходить до переконання, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони по справі зареєстрували шлюб 08 квітня 2010 року, про що відділом реєстрації актів цивільного стану Піщанського районного управління юстиції Вінницької області складено актовий запис за № 10 та видано свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] , а прізвище позивача було змінено з " [PERSON] " на " [PERSON] " (а.с.10). Сторони по\~справі являються\~батьками неповнолітньої\~ [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~ що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] та неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с.11-12). Судом встановлено, не заперечувалось під час судового розгляду та не спростовано учасниками справи, що сторони по справі проживають окремо. Судом встановлено,\~що причиною\~ розпаду сім`ї та припинення шлюбних відносин стали непорозуміння та часті сварки між подружжям, різні погляди на сімейне життя та обов`язки подружжя, втрата між ними почуттів взаємної любові та поваги. Позивач та відповідач не бажають миритися, мають стійке волевиявлення, спрямоване на припинення сімейних відносин і розірвання шлюбу, що вбачається зі змісту позовної заяви та заяви представника позивача, в якій він підтримує позовні вимоги. Згідно із ст.51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Статтею 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та щодо його розірвання. Згідно із ч.1 ст.24 СК України, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч.3 ст.105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного із подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ч.1 ст.110 СК України). Згідно зі ст.112 СК України, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. З`ясувавши фактичні взаємини подружжя, обставини справи та підстави пред`явлення позову до суду, суд приходить до висновку, що збереження шлюбу буде суперечити інтересам сторін, а тому шлюб між сторонами слід розірвати. Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище, а тому враховуючи волевиявлення позивача їй після розірвання шлюбу слід залишити прізвище " [PERSON] ". Вирішуючи вимогу про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей суд, виходить з наступного. Згідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В частині 1 ст. 180 СК України встановлено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до положень ч. 1 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. Згідно ч. 2 ст. 181 СК України за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. В частині 3 ст. 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Під час судового розгляду на підставі наданих суду письмових доказів, а саме долученої до позовної заяви довідки Піщанської селищної ради Вінницької області № 580 від 15 квітня 2025 року, судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , але фактично проживає за адресою: [ADDRESS] та спільно з нею за даною адресою проживають донька [PERSON] , [INFO] та син [PERSON] , [INFO] (а.с. 13) Відповідно до довідки Управління соціального захисту населення Тульчинської РВА від 14 квітня 2025 року № 06-10/184, [PERSON] , на обліку в УСЗН не знаходиться та не отримує державних соціальних допомог. (а.с.15) Відповідно до\~ст.51\~Конституції України,\~батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Статтею 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Статтями 18, 27 Конвенції про права дитини встановлено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Враховуючи вищевикладене, беручи до уваги, що суду не надано жодних доказів та під час судового розгляду не встановлено обставин про досягнення між сторонами батьками дитини домовленості щодо виконання обов`язку утримувати дітей, в тому числі, того з них, хто проживає окремо, суд знаходить підстави для присудження коштів на утримання дітей за рішенням суду. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу батька або у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує, в тому числі, стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Частиною першою ст. 183 СК України передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно з ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ч.2 ст.182 СК України). Згідно положень абз. 3 ч. 2 ст. 182 СК України, мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до ст.7 Закону України «Про Державний бюджет на 2025 рік», з 1 січня 2025 року прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років становить 2563 гривні. Згідно положень абз. 3 ч. 2 ст. 182 СК України, мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до ч.1 ст.179 СК України, аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини (ч.2 ст. 179 СК України). Виходячи з системного аналізу наведених вище норм чинного законодавства, суд приходить до висновку, що відповідач зобов`язаний надавати матеріальну допомогу на утримання своїх неповнолітніх дітей. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Разом з тим, відповідач в судове засідання не з`явився, свої заперечення проти позовних вимог з відповідним їх обгрунтуванням суду не надав. Спільні діти сторін проживають разом із матір`ю, відтак саме на неї лягає основний тягар по їх утриманню, забезпеченні та вихованню. Суд наголошує, що виховання дитини одним із батьків, коли інший проживає окремо, створює додаткове навантаження по догляду та вихованню дитини, у зв`язку з чим, певним чином, з`являється дисбаланс між зусиллями, які мають прикладати обоє батьків для розвитку дітей таким чином, що тягар здебільшого лягає лише на одного. А тому, враховуючи, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів,\~який за\~віком та\~ станом\~здоров`я може\~працювати \~та отримувати\~дохід,\~ оскільки\~ зворотнього\~під час\~судового розгляду\~не встановлено,\~беручи до\~уваги,\~що доказів\~здійснення утримання\~відповідачемінших дітей, непрацездатних дружини, батьків тощо суду не надано, за відсутності інших обставин, які мають істотне значення, суд погоджується\~із визначеним\~позивачем способом\~стягнення аліментів\~в частці\~від доходу\~відповідача,\~та приходить\~до висновку\~про задоволення\~позову про\~стягнення аліментів\~на утримання\~дітей у\~повному обсязі,\~та вважає\~за необхідне\~стягнути з\~відповідача [PERSON] \~на користь\~позивача [PERSON] \~аліментів на\~утримання дітей\~ [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~ та\~ [PERSON] ,\~ [INFO] ,в розмірі однієї третини заробітку (доходу) відповідача, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину щомісячно, починаючи з дня звернення до суду з позовом і до досягнення старшою дитиною повноліття, оскільки аліменти в даному розмірі суд вважає необхідними та достатніми для забезпечення потреби неповнолітніх дітей з боку батька, він є співмірним з майновим станом відповідача, а їхня сплата не поставить його у скрутне матеріальне становище. При вирішенні питання про судові витрати суд бере до уваги норми ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України, яка визначає, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З матеріалів справи вбачається, що позивачем понесено судові витрати зі сплати судового збору за позовну вимогу про розірвання шлюбу в розмірі 1211,20 гривень, а тому, враховуючи повне задоволення такої позовної вимоги з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір в розмірі 1211,20 гривень, який був сплачений позивачем при зверненні до суду з позовною вимогою про розірвання шлюбу відповідно до банківської квитанції № 10001/096 від 16 квітня 2025 року (а.с.16). Також, суд виходить із положень ст.ст. 4, 5 Закону України «Про судовий збір», згідно яких позивач звільнена від сплати судового збору при зверненні до суду із вимогою про стягнення аліментів, а тому у порядку ст.141 ЦПК України, враховуючи, ціну позову, яка у позовах про стягнення аліментів визначається сукупністю всіх виплат, але не більше ніж за шість місяців, та розмір задоволених вимог про стягнення аліментів, вбачає підстави для стягнення із відповідача у дохід держави судового збору у сумі 1211,20 грн., яка підлягала сплаті на день звернення до суду із вказаним позовом. Окрім того, позивач просить суд стягнути з відповідача на її користь витрати понесенні нею за надання юридичної допомоги, на підтвердження чого до надає квитанцію № б/н від 15 квітня 2025 року про отримання адвокатом Кабановим М.О. від [PERSON] гонорару за надання юридичної допомоги в розмірі 5000 гривень. Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно ч.4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Пунктом 4 частини 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено, що договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Відповідно до ст. 26 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Згідно ст. 30 ЗУ «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару, підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначається в договорі про надання правової допомоги. \~ \~ \~ \~Згідно правового висновку, який було зроблено Верховним Судом в постанові від 06.03.2019 року у справі № 922/1163/18, відсутність в договорі про надання правової допомоги розміру та\\або порядку обчислення адвокатського гонорару не дає, як суду, так і іншій стороні спору, можливості пересвідчитись у дійсній домовленості сторін щодо розміру адвокатського гонорару. Визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у самому договорі розміру та\\або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність». Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Зазначена правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16, постанові Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі №199/3939/18-ц та у постанові від 09.06.2020 року у справі № 466/9758/16-ц, у постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18. Згідно ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Разом з тим, позивачем не надано жодних належних та допустимих доказів, які б свідчили про дійсну домовленість сторін про адвокатський гонорар та його розмір, містили розрахунок витрат за виконаний адвокатом обсяг робіт, детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, не долучено ні договір ні акт про надання правничої допомоги, що є підставою для відмови у стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

Outcome: approved