Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-17 00:00:00

09 вересня 2024 року [PERSON] звернулася до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська із позовною заявою до [PERSON] , третя особа: Орган опіки та піклування Лівобережної адміністрації Дніпровської міської ради, про визначення місця проживання дітей разом з матір`ю. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилалася на те, що з 19.11.2010 р. по 24.07.2023 р. вона - [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] . В шлюбі народилося двоє синів [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . У вересні 2019 року сім`я переїхала проживати у трикімнатну квартиру [ADDRESS] , яка належить позивачу на праві приватної власності. У квартирі є усе необхідне для виховання та розвитку дітей. Вихованням дітей завжди займалася позивачка, а [PERSON] не вважав за потрібне приділяти свою увагу та надавати допомогу, посилаючись на те, що вона жінка і тому зобов`язана піклуватися за дітьми самотужки. Шлюб розірвано на підставі рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 24 липня 2023 року у справі № 202/12614/23. Після фактичного розірвання між сторонами шлюбних відносин, діти залишилися проживати з нею, знаходилися на її утриманні та під її піклуванням у квартині [ADDRESS] , а [PERSON] з початку липня 2023 року переїхав проживати за адресою своєї реєстрації по [ADDRESS] разом зі своєю матір`ю [PERSON] . 07.07.2023 року позивач подала до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська позовну заяву про стягнення з [PERSON] на свою користь аліментів на утримання дітей [PERSON] 2011 р.н. та [PERSON] 2014 р.н., бо матеріальну допомогу на утримання дітей батько не надавав, домовитися про добровільну сплату аліментів було неможливо. Після отримання позову про стягнення аліментів, [PERSON] , хитрістю та підкупом вмовив сина [PERSON] піти до нього жити, а сам тим часом продав до суду зустрічну позовну заяву про стягнення аліментів на дитину, посилаючись на те, що дитина проживає разом з ним. [PERSON] вже тоді почав налаштовувати старшого сина [PERSON] 2011 р.н. проти позивачки та умовляти його перейти жити до нього, щоб не сплачувати аліменти та з метою уникнення мобілізації, посилаючись на те, що начебто він утримує самотужки дитину, не дивлячись на те, що за сумісне життя він влаштовував постійні сварки у присутності дітей та здійснював домашнє насильство, що підтверджується наданими доказами. Поки розглядалась справа про стягнення аліментів, син [PERSON] 2011 р.н. продовжував проживати з батьком, але за цей час батько навчив його брехати, почав виховувати в ньому негатив по відношенню до неї, в його присутності вживав алкогольні напої, так вночі 14.10.2023 року не дивлячись на необхідність відпочинку дитини, влаштував при ньому лайку, посипав її, як матір брудом, ховався за його спину до приїзду поліції. Позивач дуже засмучена, що її дитина, підпала під негативний вплив батька та у віці 12 років (на той час) стала маріонеткою у руках батька, який переслідує тільки свої амбіції та переслідує мету - нашкодити позивачу, бо вона не хочу більше жити з аб`юзером. Молодший син [PERSON] 2014 р.н. на той час проживав разом з нею. Після зазначених подій, 20.10.2023 року позивач подала заяву про визначення місця проживання неповнолітніх дітей, разом з матір`ю до Лівобережної адміністрації Дніпровської міської ради. Далі, у жовтні 2023 року, спочатку пішов до брата [PERSON] та бабусі у гості, а потім залишився з батьком і син [PERSON] 2014 р.н. З урахуванням якнайкращих інтересів дітей, вона вирішила надати [PERSON] можливість проявити себе у ролі батька та надала можливість дітям проживати з ним, та на ім`я голови Лівобережної адміністрації Дніпровської міської ради 15.11.2023 року подала заяву про залишення без розгляду заяви про визначення місця проживання дітей. Але, як показав час, [PERSON] переслідує тільки свої інтереси, а діти це тільки прикриття, які за час проживання з батьком змінилися на гірше. У судовому засіданні при розгляді цивільної справи про стягнення аліментів, за її заявою первісний позов був залишений без розгляду, а зустрічна позовна заява задоволена і 06.12.2023 року Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська було ухвалено рішення, яким з неї на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання сина [PERSON] 2011 р.н. у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для відповідного віку, починаючи стягнення з 14.08.2023 року і до досягнення дитиною повноліття. 21.03.2024 року Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська було ухвалено рішення, яким з неї на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання сина [PERSON] 2014 р.н. у розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку та не менше 50 % прожиткового мінімуму для відповідного віку, починаючи з 09.02.2024 року і до досягнення повноліття дитиною. Зменшено розмір аліментів, які стягуються з [PERSON] на підставі рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 06.12.2023 року на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] 2011 р.н., з 1/4 частини до 1/6 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили та до досягнення дитиною повноліття. Відкликано виконавчий лист по справі № 202/13250/23, провадження № 2/202/2576/2023 від 06.12.2023 року. Звернула увагу суду на те, що до теперішнього часу будь-яких Постанов про відкриття виконавчого провадження на її адресу не надходило. За час проживання дітей з батьком, [PERSON] не дає їй спілкуватися з дітьми, він заблокував її номер телефону на їх гаджетах, він забороняє дітям зустрічатися та спілкуватися з нею, він вбиває у голову дітей, що вона образила батька, винна перед ним, покинула дітей, що вони їй не потрібні, хоча за їх спинами робить їй перепони приймати участь у їх вихованні. Останньою крапкою стало те, що 29.08.2024 року, прийшовши до школи, з метою дізнатися дату батьківських зборів, їй сповістили, що за заявою батька, діти були переведені до інших учбових закладів і що він змінив місце їх проживання. Просила суд: визначити місце проживання дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю [PERSON] , [INFO] . Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями 09 вересня 2024 року, головуючим суддею у розгляді вказаної справи визначено суддю Слюсар Л.П. В порядку ч.ч. 6, 8 ст. 187 ЦПК України, 10 вересня 2024 року суддею сформовано запити до Єдиного державного демографічного реєстру щодо надання інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) відповідача [PERSON] , на який надано відповідь № 777668 від 10.09.2024. Ухвалою судді від 11 вересня 2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі з призначенням до розгляду в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 15 листопада 2024 року витребувано докази по справі та витребувано від Органу опіки та піклування Лівобережної адміністрації Дніпровської міської ради висновок щодо розв`язання спору про доцільність визначення місця проживання малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю [PERSON] , [INFO] . 31.12.2024 року від представника відповідача надійшли письмові пояснення по справі, документ сформований в системі «Електронний суд». Вказала, що станом по сьогоднішній день діти проживають разом із батьком, який самостійно їх виховує та забезпечує усім необхідним. Мати цікавиться дітьми не систематично, матеріально участь у житті дітей почала приймати лише після того, як дізналася про заборгованість за виконавчими провадженнями. У зв`язку із чим у останньої накопився борг у розмірі 34 303,24 грн., який було погашено лише у листопаді 2024 року. Батько в свою чергу ніколи не створював перешкоди у спілкуванні дітей з матір`ю, а навпаки намагався налагодити їх відносини шляхом бесід із синами. [PERSON] завжди вчить дітей поважати та любити своїх батьків, піклується про фізичний і духовний розвиток, виховує їх у дусі поваги, займається їх навчанням, підготовкою до самостійного життя, забезпечує синам необхідне харчування, медичний догляд, лікування, ставиться до дітей, як до самостійних особистостей та поважає їх думку та вибір. Так, після розлучення сторін, старший син [PERSON] виявив бажання проживати з батьком, через часті побиття матір`ю, знаходження поряд із нею для нього стало неможливим. Спілкуватися із матір`ю хлопець не має бажання, адже як він вважає, мати самостійно розірвала цей зв`язок між ними. Наприкінці 2023 року і молодший син - [PERSON] звернувся до батька із проханням забрати його до себе. Хлопчик скаржився батьку на те, що матір повсякчас приходить додому роздратована чимось, виливаючи весь стрес на нього, не раз піднімала на сина руку, зачиняла в ванній кімнаті та обливала з душу холодною водою, мовляв через те, що хлопець грав в ігри на комп`ютері. Після останнього випадку [PERSON] скаржився на погане самопочуття, запаморочення та болі в області голові. У зв`язку із чим [PERSON] звернувся за медичною допомогою, копії документів що підтверджують це додані до пояснень. У жовтні 2023 року позивач звернулася до Лівобережної адміністрації ДМР в особі управління-служби у справах дітей із заявою про визначення місця проживання дітей із матір`ю, та вже 15 листопада 2023 року просила подану нею заяву залишити без розгляду у зв`язку із мирним вирішенням спору із батьком дітей. Так, починаючи із листопада 2023 року та по жовтень 2024 року ніяких питань між сторонами не виникало. Матір дітей жила своїм життям, аж тепер в останньої виникло бажання врегулювати питання щодо визначення місця проживання дітей із нею. Більше того, із позовної заяви [PERSON] можна зробити висновок, що діти проживають з батьком-тираном, а вона в свою чергу повідомляє суду обставини, шлюбно-сімейного життя з чоловіком-аб'юзером, від якого вона потерпала довгі роки свого життя. Тоді постає питання, чому ж любляча мати залишила двох малолітніх дітей із батьком алкоголіком та тираном, який на її думку негативно впливає на розвиток дітей, у зв`язку із чим діти постійно знаходяться під психологічним тиском з боку батька? Так, батько був змушений звернутися за кваліфікаційною допомогою до психолога, задля надання об`єктивної оцінки ситуації. Комунальним закладом «Дніпропетровський центр соціально-психологічної допомоги» Дніпропетровської обласної ради надано Довідку про надання соціально психологічної допомоги в умовах денного стаціонару, відповідно до якої на даний час діти [PERSON] та [PERSON] бажають проживати з батьком, разом з ним відчувають себе комфортно, спокійно та вільно, батько є авторитетом та домінуючою особою для дітей, символізує безпеку та захист. Ймовірно матір має неконструктивний стиль спілкування з хлопчиками. Виходячи із результатів діагностування, діти прагнуть відсторонення від матері через образу. Відповідно до даної Довідки за № 135 від 03.12.2024 року задля більш об`єктивної оцінки ситуації матері [PERSON] рекомендовано пройти психологічне дослідження її батьківського потенціалу, стилю поведінки та психоемоційного стану. З народження дітей батько завжди займався питаннями вихованням, харчуванням, розвитку синів. Станом насьогодні від батька діти отримують необхідний захист, підтримку та необхідне їм емоційне спілкування, оскільки Відповідач здатний забезпечити розвиток дітям у безпечному, спокійному та стійкому середовищі. Відповідач постійно піклується про дітей, а саме, про їх здоров`я, харчування, займається вихованням, розвитком, розвагами, забезпечує усім необхідним, одежею, іграшками, тощо. Окрім цього, у вихованні синів допомагає йому мати. [PERSON] навчається у в.с.п. «Науковий ліцей відносин ІІ-ІІІ ступенів» УМСФ з 8 класу. Загальна вартість навчання складає 49 500 грн., що щомісячно дорівнює 5500 грн., та які сплачуються [PERSON] . [PERSON] навчається в Дніпровському ліцеї №139 ДМР з п`ятого класу. Школу відвідує регулярно, пропускає навчання тільки по поважній причині. Вартість навчання [PERSON] у ліцеї сплачується [PERSON] . Відповідач є Фізичною-особою підприємцем, може будувати свій робочий день в залежності від потреб дітей, тому має достатньо часу, може займатися їх розвитком, гуляти та іншим чином піклуватися про них. Відповідач проживає у комфортабельній квартирі з сучасним ремонтом та обладнанням, де створені всі умови для проживання, виховання та утримання дітей. Діти мають облаштоване місце для зайнять та розвитку, є місце де діти можуть гратися, навчатися та мати здоровий сон. Відповідач також має стабільний самостійний дохід, може у повному обсязі створити та на сьогодні створює всі необхідні умови для проживання та нормального розвитку дітей, задовольнити гармонійний розвиток їх особистості в комфортній атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідач шкідливих звичок не має, до кримінальної відповідальності не притягувався, на обліку в психоневрологічному та інших диспансерах не перебував і не перебуває, за місцем проживання характеризується позитивно. Проживання дітей разом з батьком відповідає інтересам дітей, оскільки між ними існує тісний психологічний контакт та велика прив`язаність один до одного. Відповідач має можливість забезпечити синів належними умовами проживання, повною мірою займатися їх вихованням, надати батьківську турботу та піклування. Окрім цього, позивач емоційно не врівноважена, схильна до фізичних образ, а тому її аморальна поведінка може негативно вплинути на виховання дітей, що підтверджується поясненнями дітей та висновком (довідкою) психолога. Вважають, що позовна заява [PERSON] не підлягає задоволенню. 29.01.2025 року від позивача [PERSON] до суду надійшли заперечення на письмові пояснення відповідача, в яких проаналізовано та заперечуються обставини викладені в запереченні. Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 14 лютого 2025 року частково задоволено заяву [PERSON] про забезпечення позову та визначено час і дні зустрічі позивачки з дітьми. Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 11 березня 2025 року [PERSON] в задоволенні клопотанні про призначення судової психологічної експертизи з використанням комп`ютерного поліграфа відмовлено. Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 02 квітня 2025 року закрито підготовче провадження у справі. Позивач та представник позивача у судове засідання не з`явилися. Відповідно до заяви позивачки, яка надійшла до суду 29 травня 2025 року, вона просила суд розглянути справу без її участі та без участі її адвоката Шаповал Наталії Леонідівні. Надала пояснення у письмовому вигляді та просила суд позов задовольнити. Відповідач та представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнали та просили суд в задоволенні позовних вимог відмовити. Вказали, що [PERSON] досяг 14 років, а тому місце проживання визначається ним самим. Щодо молодшого сина [PERSON] вказали, що в найкращих інтересах дитини є проживання з батьком. Представник третьої особи в судовому засіданні підтримала Висновок органу опіки та піклування та вказала, що старший син [PERSON] вже досяг 14 років, а тому місце проживання визначається ним самим. Допитаний в якості свідка відповідач [PERSON] , вказав, що коли його дружина подала позовну заяву до суду про розірвання шлюбу, то його старший син [PERSON] відразу пішов з ним. Дружина навіть не віддала речей дитини, тому він вимушений був купувати йому нові речі. Молодший син [PERSON] приходив до них в гості. 12 листопада 2023 року він прийшов до нього побитим, сказав що мати обливала його холодною водою та вдарила телефоном у скроню. З того часу він проживає з ним. З лютого 2025 року позивачка на виконання ухвали суду про визначення часу зустрічі з дітьми приходила лише двічі. Діти не бажають спілкуватися з матір`ю, тому що вона їх била. Позивачка дітям не телефонує. Коли діти телефонують вона не бере слухавку. Так він дійсно перевів дітей у інші школи, які є більш престижними та за їх навчання в цих школах ним сплачуються значні кошти. Позивачка сплачує аліменти за виконавчим листом та заборгованість погашена. Суд, заслухавши відповідача, представника відповідача, представника третьою особи, допитавши в якості свідка відповідача [PERSON] , заслухавши неповнолітнього [PERSON] , малолітнього [PERSON] , дослідивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 19 листопада 2010 року між [PERSON] та [PERSON] був зареєстрований шлюб (т.1, а.с.15). Від шлюбу сторони мають двох синів: [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження Серія [NUMBER] (а.с. 16) та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження Серія [NUMBER] (а.с. 17). Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 24 липня 2023 року шлюб між сторонами розірвано (справа №202/12614/23). Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 06 грудня 2023 року у справі № 202/13250/23, провадження № 2/202/2576/2023 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини, позовні вимоги [PERSON] задоволено, стягнуто з [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ) на користь [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ) аліменти на утримання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 14.08.2023 р. і до досягнення дитиною повноліття. Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 21 березня 2024 року у справі № 202/2293/24, провадження №2/202/2935/2024 за позовом [PERSON] до [PERSON] , про стягнення аліментів на одну дитину та зміну розміру стягнення аліментів на другу дитину, позовні вимоги [PERSON] задоволені. Стягнуто з [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , на користь [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , аліменти на утримання дитини - [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/6 частки з усіх видів його заробітку (доходів), але не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку та не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 09 лютого 2024 року і до досягнення повноліття дитиною. Зменшено розмір аліментів, які стягуються з [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ), на підставі рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 06.12.2023 (справа № 202/13250/23, провадження № 2/202/2576/2023) на користь [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) на утримання сина [PERSON] , [INFO] , з 1/4 частки до 1/6 частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили та до досягнення дитиною повноліття. Відкликано виконавчий лист справа № 202/13250/23, провадження № 2/202/2576/2023 від 06.12.2023 року, виданий на підставі рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 06.12.2023 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] , на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини заробітку, щомісячно. Відповідно до Витягу з Реєстру територіальної громади від 20.07.2023 року [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] ( т.1, а.с.148). Згідно з Актом обстеження домогосподарства за адресою: [ADDRESS] від 24 вересня 2024 року, підписи мешканців затверджені директором КП «ЖИЛСЕРВІС-5» ДМР, в квартирі проживають: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (т.1, а.с.143). Згідно з Висновком органу опіки та піклування Лівобережної адміністрації Дніпровської міської ради про визначення місця проживання дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , від 06.02.2025 року №6/11/23, доцільним визначення місця проживання дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , разом з батьком, [PERSON] , [INFO] за місцем його проживання, за адресою: [ADDRESS] , як таке, що відповідає інтересам дітей. Судом встановлено, що на час звернення до суду із вказаним позовом старшому сину сторін [PERSON] виповнилось 14 років і на час розгляду справи він є неповнолітньою дитиною. Вирішуючи даний позов, суд, згідно зі ст. 3 Конвенції про права дитини, ухваленої Резолюцією Генеральної Асамблеї ООН від 20.11.1989 р., ратифікованої Постановою ВРУ від 27.02.1991 р., приділяє першочергову увагу якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. При цьому, вимоги ст. 6 СК України передбачають, що правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття. Малолітньою вважається дитина до досягнення нею чотирнадцяти років. Неповнолітньою вважається дитина у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років. Право батьків на визначення місця проживання дитини визначено положеннями ст. 160 СК України: 1. Місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків; 2. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини; 3. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. А відповідно до ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. В свою чергу, зі змісту ч. 2 ст. 29 ЦК України вбачається що Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Відповідно до частини 3 статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачем, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Відповідно до статті 6 Європейської конвенції про здійснення прав дітей від 25 січня 1996 року під час розгляду справи, що стосується дитини, перед прийняттям рішення судовий орган надає можливість дитині висловлювати її думки і приділяє їм належну увагу. З цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що торкається дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. Закріплення цього права підкреслює, що дитина є особистістю, з думкою якої потрібно рахуватись, особливо при вирішенні питань, які безпосередньо її стосуються. Відповідно до положень ч.1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Як вбачається з матеріалів справи та безпосередньо зі змісту позову: «позивач просила визначити місце проживання дитини - [PERSON] , [INFO] , разом із матір`ю [PERSON] , [INFO] ». Вказане твердження позивача прямо суперечить вимогам ст. 15 ЦК України та приписам ст. 161 СК України, оскільки дитина не є малолітньою, адже сину вже виповнилося 14 років і він сам виявив згоду на проживання разом з батьком, вказавши в судовому засіданні, що він проживає з батьком з часу розлучення батьків з 2023 року, з батьком у них добрі, довірительні відносини. З матір`ю бачився випадково декілька разів. Він змінив навчальний заклад на кращий. Матеріали справи містять висновок органу опіки і піклування, щодо доцільності проживання дітей за адресою батька. Як вже зазначалось, відповідно до частини третьої статті 160 СК України якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Вказана норма узгоджується з положеннями статті 29 ЦК України, зокрема, її частиною другою, відповідно до якої фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання. З урахуванням зазначеного, встановивши обставини справи, а також те, що на момент розгляду справи у суді першої інстанції до винесення рішення по суті спору син сторін старше 14 років, суд дійшов висновку про відсутність передбачених законом підстав для визначення судом місця проживання неповнолітнього [PERSON] з матір`ю. Щодо визначення місця проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] з матір`ю [PERSON] , [INFO] суд виходить з наступного. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. У рішенні від 11 липня 2017 року, заява № 2091/13, у справі «М. С. проти України» Європейського суду з прав людини зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагодійним (параграф 76). Аналіз наведених норм права, зокрема й практики Європейського суду з прав людини, дає підстави для висновку, що в даній категорії справ у першу чергу, повинні бути визначені інтереси дитини у спорі, а вже тільки потім права батьків. Статтею 12 Конвенції про права дитини зазначено, що держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. Відповідно до ст.171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси. Судом з`ясовано думку малолітньої дитини [PERSON] , який опитаний у присутності представника Органу опіки та піклування Лівобережної адміністрації Дніпровської міської ради. [PERSON] , вказав, що він проживає разом з батьком і братом та хоче жити з батьком. Після розлучення батьків він залишився проживати з мамою та зустрічався з батьком. Мама приходила з роботи додому неврівноважена, вона штовхнула його в ванну кімнату та обливала з душу холодною водою, за те, що він грав в ноутбуці, била його. Тому він пішов жити до батька та брата. З батьком цікаво, він приділяє йому багато уваги, допомагає робити домашні завдання. Батько добре готує. Але тільки треба рано лягати спати. Він завжди звертається до батька та він йому допомагає. Вказав, що він не жалкує, що прийшов жити до батька. Засмучений, що мати не привітала його з днем народження. Вказав, що мати приходила до нього лише 2 рази після встановлення часу зустрічі з ним. Суд приймає до уваги, що питання чому він пішов від матері проживати до батька викликали сльози у дитини і відповідь, що його мати ображала. Відповідно до Довідки наданої [PERSON] , [INFO] про надання соціально-психологічної допомоги в умовах денного стаціонару наданої КЗ «Дніпропетровський центр соціально-психологічної допомоги» Дніпропетровської обласної ради 03.12.2024 року №135, виходячи із результатів психологічного діагностування актуального психоемоційного стану [PERSON] та його дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , діагностування батьківського потенціалу батька та з`ясування ставлення дітей до матері та батька у зв`язку з визначенням місця проживання дітей, проведеного психологом [PERSON] , соціальним педагогом [PERSON] , результати дослідження показали, що [PERSON] має достатній рівень батьківського потенціалу та батьківської компетенції . Стиль батьківської поведінки у [PERSON] - авторитетний. Він має мотивацію для спілкування з дітьми, впевнену життєву позицію, чіткі плани на майбутнє своїх дітей. Має оптимальний емоційний зв`язок з дітьми. [PERSON] встановлює правила поведінки, допускає зміни своїх вимог у розумних межах. Визначає та заохочує автономію своїх дітей. Психологічне діагностування [PERSON] та [PERSON] відбувалося наодинці зі спеціалістами Центру, задля об`єктивної оцінки психоемоційного стану дитини. Згідно результатів психологічного діагностування виявлено, що актуальний психоемоційний стан [PERSON] спокійний, але є прояви ситуативної тривожності, пов`язані з запитаннями щодо матері. Когнітивний розвиток дитини відповідає віковим нормам, вільно висловлює власні думки. Хлопчик врівноважений, дружелюбний, не проявляє агресію, має стабільний психоемоційний стан. Виконуючи проективну методику «Малюнок родини» [PERSON] зобразив велику родину, яка складається з батька, брата [PERSON] , дядьків та тіток. Всі члени родини промальовані в однаковому розмірі та кольорі, всі усміхнені, мають відкриту позицію, всі розташовані поруч в одній площині, це свідчить про те, що хлопчик ідентифікує себе з членами родини, яких вважає рівноцінними та рівноправними. Матір на малюнку відсутня, що свідчить про деформовані відносини хлопчика з матір`ю. [PERSON] промалював батька першим, що свідчить про авторитетність та значущість батька в житті дитини Виходячи з результатів діагностування, можна зробити висновок, що на даний час діти [PERSON] та [PERSON] бажають проживати з батьком, разом з ним відчувають себе комфортно, спокійно та вільно, батько є авторитетом та домінуючою особою для дітей, символізує безпеку та захист. Ймовірно матір має неконструктивний стиль спілкування з хлопчиками. Виходячи із результатів діагностування, діти прагнуть відсторонення від матері через образу. Відповідно до даної Довідки за № 135 від 03.12.2024 року задля більш об`єктивної оцінки ситуації матері [PERSON] рекомендовано пройти психологічне дослідження її батьківського потенціалу, стилю поведінки та психоемоційного стану . Згідно характеристики на учня 5-І класу Дніпровського ліцею №139 ДМР [PERSON] , наданої директором та класним керівником, [PERSON] навчається в ліцеї з п`ятого класу. Школу відвідує регулярно, пропускає уроки тільки по поважній причині. [PERSON] проживає з татом та старшим братом. Тато приділяє належну увагу навчанню та вихованню дитини, бере участь у шкільному та особистому житті дитини, спілкується з вчителями і класним керівником. Приймає участь у загальноосвітніх та класних батьківських зборах. Батько, [PERSON] є фізичною особою-підприємцем та отримує дохід на обліку у лікарів-психіатрів не перебуває. В судовому засіданні встановлено, що між колишнім подружжям до розлучення склалися конфліктні відносини, що підтверджується наданими позивачем доказами, а саме постановою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 17 січня 2022 року справа №202/8083/21, провадження №3/202/122/2022 про визнання винним [PERSON] у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, за вчинення домашнього насильства психологічного та фізичного характеру відносно своє дружини [PERSON] ; терміновим заборонним приписом від 04.12.2021 року Серія №198080 стосовно кривдника - [PERSON] , [INFO] ( т.1 а.с.29,28). Як встановлено в судовому засіданні в листопаді 2023 року малолітній [PERSON] , який після розлучення сторін залишився проживати з матір`ю, пішов проживати до батька. Відповідно з рішенням Індустріального районного суду від 21 березня 2024 року у справі №202/2293/2024 на користь відповідача з позивачки стягнено аліменти на утримання дитини, починаючи з лютого 2024 року. Відповідачка не заперечувала проти задоволення позовних вимог. Суд приймає до уваги Висновок Органу опіки та піклування Лівобережної адміністрації Дніпровської міської ради про визначення місця проживання дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , від 06.02.2025 року №6/11/23, та не приймає до уваги твердження позивача про те, що Висновок Органу опіки та піклування Лівобережної адміністрації Дніпровської міської ради складений без врахування якнайкращих інтересів дітей, формально, без вивчення фактичних обставин справи та на підставі застарілих документів, та те, що він є недостатньо обґрунтованим та суперечить інтересам дітей, оскільки це спростовується матеріалами справи. Суд звертає увагу на те, що із листопада 2023 року та по жовтень 2024 року ніяких питань між сторонами не виникало, та на те, що позивачкою надані застарілі документи та докази до позовної заяви, якими вона обґрунтовує свої позовні вимоги, а не виконання Ухвали суду від 14 лютого 2025 року про суботні особисті побачення з дітьми розцінює як небажання налагодження спілкування з дітьми. Виходячи із вищевикладеного суд вважає, що визначення місця проживання [PERSON] , [INFO] , з матір`ю не відповідає бажанням та інтересам дитини, оскільки у нього склався сталий порядок проживання з батьком та зміна такої обстановки може призвести до психоемоційного порушення стану хлопчика. Судом достеменно встановлено, що малолітній [PERSON] на даний час проживає у належних умовах, отримує належне піклування та догляд, тому не вбачає підстав для задоволення позовних вимог в цій частині позову. Відповідно до ч. 1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За змістом ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Виходячи зі змісту ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Виходячи із вищевикладеного та за таких обставин, розглянувши справу в межах визначених позивачем предмету спору та підстав позову, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову, не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи по суті, суд доходить висновку про відмову у задоволенні позову. Відповідно до ст.141 ЦПК України, оскільки позивачу відмовлено в задоволенні позову то судові витрати не відшкодовуються.

Outcome: dismissed