Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-04 00:00:00

представник позивача звернулася до суду з позовом, у якому просить стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 101228,72 грн. за кредитним договором. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 02 лютого 2022 року між первісним кредитором АТ «Банк Кредит Дніпро», правонаступником якого являється позивач ТОВ «Цикл Фінанс» та [PERSON] , укладено кредитний договір № 22031000567832 у відповідності до якого відповідач отримав кредитні кошти із нарахуванням процентів за користування кредитними коштами. Після підписання кредитного договору відповідач власним підписом засвідчив факт взяття на себе відповідного зобов`язання, а саме повернути надані в тимчасове користування кредитні кошти, сплатити відсотки за користування кредитними коштами та комісію, що передбачена кредитним договором. АТ «Банк Кредит Дніпро» виконав всі передбачені умови договору, а саме ознайомив відповідача з умовами кредитного договору, надав в тимчасове користування кредитні кошти в зазначеному розмірі. 28.03.2024 року між АТ «Банк Кредит Дніпро» та ТОВ «Цикл Фінанс» укладено договір факторингу № 28/03/24, відповідно до якого ТОВ «Цикл Фінанс» набуло право нового кредитора до відповідача за кредитним договором. Відповідач зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконує, внаслідок чого в нього утворилась заборгованість за кредитним договором, яка складає 101228,72 грн., яку й просить стягнути з відповідача. Відповідача належним чином, згідно практики Європейського суду з прав людини, зокрема,\~у\~справі "Лазаренко та інші проти України", повідомлено про розгляд справи у порядку спрощеного провадження, направлено ухвалу про відкриття провадження у справі рекомендованою поштовою кореспонденцією, яку було повернуто до суду. Відзив до суду направлено не було. Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника. Дослідивши докази, наявні у матеріалах справи, суд приходить до наступного переконання. Судом встановлено, що 02 лютого 2022 року між АТ «Банк Кредит Дніпро» та [PERSON] , укладено кредитний договір № 22031000567832. За умовами вказаного договору, банк надає клієнту грошові кошти (кредит) у тимчасове платне користування, а клієнт зобов`язується повернути наданий кредит, сплатити плату за кредит, та належним чином виконати зобов`язання у порядку, встановленому договором. В пункті 1.2. договору сторони погодили умови кредитування, зокрема: суму кредиту 63 500 грн.; строк кредитування 36 місяців; кінцеву дату повернення кредиту 02 лютого 2025 року. Відповідно до п. 1.3. Договору кредит надається шляхом зарахування суми кредиту на поточний рахунок клієнта відкритий у АТ «Банк Кредит Дніпро». Датою видачі кредиту вважається день зарахування суми кредиту на рахунок. Якщо сума кредиту не зарахована на рахунок протягом 7 (семи) робочих днів з дати підписання цього кредитного договору, Договір вважається неукладеним. Відповідачк [PERSON] , власним підписом засвідчила факт взяття на себе відповідного зобов`язання, а саме повернути надані в тимчасове користування кредитні кошти, сплатити відсотки за користування кредитними коштами та комісію, що передбачена договором. На підтвердження факту укладення кредитного договору №22031000567832 позивачем, крім вищенаведеного кредитного договору, надано виписки по особовому рахунку відповідача за період з 02 лютого 2022 року по 27 березня 2024 року, якими підтверджено виконання АТ «Банк Кредит Дніпро» своїх зобов`язань. З доданого представником позивача до позовної заяви розрахунку заборгованості відповідача за кредитним договором № 22031000567832, вбачається, що станом на 27 березня 2024 року, така становить 101\~228,67 грн. та складається із заборгованості за залишком простроченого кредиту 63 500 грн., залишку прострочених комісій 37\~727,61 грн., залишку прострочених відсотків 1,06 грн. Враховуючи вищенаведене, судом встановлено, що між АТ «Банк Кредит Дніпро» та відповідачкою був укладений кредитний договір та між сторонами було досягнуто згоди щодо істотних умов кредитного договору. Такий правочин, згідно з вимогами статті 204 ЦК України, створює презумпцію правомірності правочину, у зв`язку з чим договір, згідно зі статтею 629 ЦК України є обов`язковим для виконання сторонами, а зобов`язання за ним, відповідно до приписів статті 526 ЦК України, мають виконуватися належним чином відповідно до закону та умов договору. 28 березня 2024 року між АТ «Банк Кредит Дніпро» та позивачем укладено договір факторингу № 28/03/24, у відповідності до умов якого АТ «Банк Кредит Дніпро» передає (відступає) позивачу за плату належні йому права вимоги до відповідача згідно з Реєстру боржників. Відповідно до витягу з Реєстру боржників вбачається, що ТОВ «Цикл Фінанс» набуло права грошової вимоги до відповідача [PERSON] , за кредитним договором № 22031000567832. Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. У відповідності до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Відтак, суд приходить до переконання про підставність та доведеність позовних вимог, а тому із відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір сплачений при поданні позову до суду у розмірі 2422,40 грн. Щодо витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 5 000 грн, суд зазначає наступне. Відповідно до ч. ч. 1,3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких зокрема належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно із ч.3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Велика Палата Верховного Суду вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування витрат суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц). Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод1950 року. Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). Враховуючи наведене, суд вважає, що заявлені представником позивача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5000 грн за участь у цивільній справі не можуть вважатись розумними та співмірними зі складністю справи, часом, витраченим адвокатом на виконання таких робіт, а також їх необхідністю для постановлення судового рішення. Таким чином, з урахуванням принципу співмірності, складності справи, обсягу виконаної адвокатом роботи та її необхідності для постановлення даного судового рішення, суд дійшов висновку, що із відповідача на користь позивача слід стягнути 2000 грн витрат на професійну правничу допомогу На підставі викладеного,

Outcome: approved