Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-04 00:00:00

Представник ТОВ «Фінансова\~компанія «ЕЙС»\~звернувся до\~суду з\~позовом в\~якому просить\~стягнути із\~відповідача [PERSON] \~накористь позивача заборгованість за Кредитним договором № 00-9741351 від 25.04.2024 у розмірі 32320,00 грн, судовий збір у розмірі 2422,40 грн та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7000,00 грн. Свої вимоги мотивує тим, що 25.04.2024 ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «МАКС КРЕДИТ» (Первісний кредитор, Кредитодавець) та Відповідач уклали Кредитний договір у формі електронного документа з використанням електронного підпису одноразового ідентифікатору. Сума кредиту разом з комісією 8800,00 грн. На виконання умов Кредитного договору, 25.04.2024 Первісний кредитор ініціював переказ коштів безготівковим зарахуванням через компанію ТОВ «ПЛАТЕЖІ ОНЛАЙН» на платіжну картку № [NUMBER] (Платіжна картка), що, в свою чергу, свідчить доказом того, що Відповідач прийняв пропозицію Кредитодавця. Первісний Кредитор виконав свої зобов`язання щодо надання грошових коштів у повному обсязі. 25.11.2024 між Первісним кредитором та Позивачем укладено Договір факторингу № 25112024-МК/Ейс (Договір Факторингу), відповідно до умов якого Позивачеві відступлено право грошової вимоги до Відповідача за Кредитним договором. В позовній заяві зазначено, що під час укладення Кредитного договору сторонами було узгоджено всі істотні умови, зокрема розмір кредиту, валюту надання, строк дії договору та порядок кредитування. Однак, оскільки Відповідач належним чином не виконав свого зобов`язання щодо повернення коштів, виникла заборгованість у розмірі 32320,00 грн., яка складається з наступного: 8800,00 грн. - заборгованість по кредиту; 23520,00 грн. - заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом. Оскільки погасити заборгованість в добровільному порядку відповідач відмовляється, позивач змушений звернутися до суду із вищевказаним позовом. Ухвалою Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 29.05.2025 відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, запропоновано відповідачу у п`ятнадцятиденний строк з дня отримання копії ухвали подати відзив на позов з доказами на підтвердження обставин, що підтверджують заперечення проти позову. У строк, встановлений в ухвалі про відкриття провадження у справі, відповідачем не надано відзиву на позов без поважних причин, тобто своїм правом подати відзив на позовну заяву останній не скористався, хоча ухвалу про відкриття провадження разом відповідачу направлено поштою, а тому суд вирішує спір за наявними матеріалами справи, відповідно до вимог ч. 8 ст. 178 ЦПК України. Суд ухвалює рішення у заочному порядку, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, всебічно, повно, об`єктивно та безсторонньо оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступних висновків. Частиною першою статті 15 ЦК України, визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч.2 ст.1 ЦК України, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ст.1 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Стаття 3 ЦК України, визначає загальні засади цивільного законодавства, однією з яких є судовий захист цивільного права та інтересу (п.5 ч.1 ст.3 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно з ч.ч. 1, 3 ст.\~12\~ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.204\~ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний недійсним судом. Згідно з частиною першою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Статтею 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-383/2010 (провадження № 14-308цс18) зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі не спростування презумпції правомірності договору усі права, набуті за ним сторонами правочину, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Відповідно до ст.639ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Закон України «Про електронну\~комерцію» визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. Статтею 3цього\~Закону визначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Згідно з ч. 7 ст.11\~Закону України\~«Про електронну\~комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у визначеному статтею 12\~цього Закону порядку, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12 ст. 11 вказаного закону). Відповідно до ч. 1 ст.1054\~ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з вимогами ст.ст. 525, 526ЦК\~України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. В свою чергу, порушенням зобов`язання, відповідно до ст. 610 ЦК України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Частина 1 статті 612 ЦК України визначає, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. За змістом ст.1049\~ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором і згідно до ст.1048\~цього Кодексу позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Відповідно до ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України. Згідно зі ст.81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях і суд не вправі збирати докази, що стосуються предмета спору, за своєю ініціативою, крім конкретних випадків, встановлених цим Кодексом (частини 5, 7 статті 81 ЦПК України). Відповідно до п. 1 ч. 1 ст.\~512\~ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно зі ст.\~514\~ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Отже, відступлення права вимоги за суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором. В судовому засіданні встановлено, що 25.04.2024 ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «МАКС КРЕДИТ» (Первісний кредитор, Кредитодавець) та Відповідач уклали Кредитний договір № № 00-9741351 у формі електронного документа. Кредитний договір підписано відповідачем шляхом введення одноразового ідентифікатора - 53978, що є належним і допустимим доказом укладення правочину між сторонами. Після здійснення акцепту Позичальником, Кредитодавець наклав на Кредитний договір кваліфікований електронний підпис уповноваженого працівника із кваліфікованою електронною позначкою часу. Вказані дії підтверджуються положеннями Кредитного договору, а також Довідкою про ідентифікацію. За умовами даного договору кредитодавець надає позичальнику кредит в сумі 8000,00 грн на споживчі потреби. Згідно умов договору: строк кредитної лінії: 360 календарних днів, дата остаточного повернення кредиту 20.04.2025. Позичальник зобов`язаний здійснювати періодичну оплату процентів кожні 15 днів. Стандартна процентна ставка складає 1,47% від суми кредиту за кожен день користування кредитом. Знижена процентна ставка становить 0,5% від суми кредиту за кожен день користування кредитом і діє протягом перших 15 днів користування кредитом. Кредитодавець одноразово нараховує комісію за надання кредиту 800,00 грн. На виконання умов Кредитного договору, 25.04.2024 Первісний кредитор ініціював переказ коштів безготівковим зарахуванням через компанію ТОВ «ПЛАТЕЖІ ОНЛАЙН» на платіжну картку № [NUMBER] (Платіжна картка), що, в свою чергу, свідчить доказом того, що Відповідач прийняв пропозицію Кредитодавця. Первісний Кредитор виконав свої зобов`язання щодо надання грошових коштів у повному обсязі, що підтверджується Повідомленням від ТОВ «ПЛАТЕЖІ ОНЛАЙН» з відміткою та додатком до нього. Відповідно до розрахунку заборгованості, виготовленого ТОВ «Макс Кредит», станом на 25.11.2024 борг відповідача за кредитним договором № 00-9741351 від 25.04.2024 становив: 32320,00 грн (8000,00 грн борг за основним зобов`язанням, 23520,00 грн борг за нарахованими процентами, 800,00 грн борг за комісією), а також штрафні санкції 3200,00 грн. Як вбачається з цього розрахунку, відсотки в сумі 23520,00 грн були нараховані за період з 25.04.2024 по 25.11.2024 (215 днів), зокрема за перші 15 днів відсотки були нараховані за процентною ставкою 0,5% в день, в наступні 200 днів (з 10.05.2024 по 25.11.2024) відсотки були нараховані за процентною ставкою 1,47% в день. Також, як вбачається з даного розрахунку, відповідачем було здійснено одну оплату: 09.05.2024 оплачено 600,00 грн. 25.11.2024 між Первісним кредитором та Позивачем укладено Договір факторингу № 25112024-МК/Ейс (Договір Факторингу), відповідно до умов якого Позивачеві відступлено право грошової вимоги до Відповідача за Кредитним договором. У порядку та на умовах, визначених у Договорі Факторингу, Позивач зобов`язався передати (сплатити) Первісному кредитору Суму Фінансування, а Первинний кредитор зобов`язався відступити Позивачу Права Вимоги за укладеними кредитними договорами згідно реєстру, в обсязі та на умовах, що існують на Дату відступлення Прав Вимоги. Відступлення права грошової вимоги і всіх інших прав, належних Первісному кредитору за укладеними Кредитними договорами, та їх перехід від Первісного кредитора до Позивача відбувається у Дату відступлення Прав Вимоги. Дата відступлення Прав Вимоги - означає Робочий День, в який Сторони склали і підписали Акт прийому-передачі. Акт прийому-передачі - означає письмовий документ, який складається спільно Первісним кредитором та Позивачем, за формою згідно Додатку №2 до Договору факторингу, у зв`язку з переходом Прав Вимоги від Первісного кредитора до Позивача на умовах Договору факторингу, підтверджує передачу Позивачу Реєстру боржників відповідно до умов Договору факторингу та складається в день підписання Договору факторингу. Таким чином, відповідно до: Реєстру Боржників за Договором Факторингу, Витягу з Реєстру Боржників додано до позовної заяви та Акту прийому-передачі до Позивача перейшло право вимоги до Відповідача за кредитним договором № 00-9741351 від 25.04.2024. Також, на підтвердження переходу права вимоги за Реєстром Боржників до Договору Факторингу, Позивач долучає платіжну інструкцію, що свідчить про сплату ціни продажу (виконання Позивачем своїх обов`язків за Договором Факторингу). Таким чином, судом встановлено, що між позивачем та відповідачем виник спір щодо належного виконання умов кредитного договору, непогашення в повному обсязі відповідачем заборгованості за цим договором, що є порушенням законних прав та інтересів позивача. Щодо стягнення з відповідача процентів за користування кредитом, то суд зазначає наступне. Позивачем заявлено до стягнення 32320,00 грн. процентів. Відповідно до розрахунку заборгованості, який долучено до позовної заяви, відсотки в сумі 32320,00 грн були нараховані за період з 25.04.2024 по 25.11.2024 (215 днів), зокрема за перші 15 днів відсотки були нараховані за процентною ставкою 0,5% в день, в наступні 200 днів (з 10.05.2024 по 25.11.2024) відсотки були нараховані за процентною ставкою 1,47% в день. Про стягнення процентів за будь-який інший період в позовній заяві не зазначено. Суд не погоджується із наведеним позивачем розрахунком заборгованості за процентами за вказаним кредитним договором. Відповідно до частини 5 статті 12 Закону України\~«Про споживче\~кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Договір про споживчий кредит, укладений з порушенням вимог частини першої цієї статті, є нікчемним. Стаття 8 Закону України «Про споживче кредитування», якою передбачено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %, була доповнена частиною п`ятою згідно із Законом № 3498-IX від 22.11.2023. Закон України\~від 22\~листопада 2023\~року №\~3498-ХІ\~«Про внесення\~змін до\~деяких законів\~України щодо\~удосконалення державного\~регулювання ринків\~фінансових послуг» набрав чинності 24 грудня 2023 року. Пунктом 17 Прикінцевих та\~Перехідних положень\~Закону України\~«Про споживче\~кредитування» передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %. Перехідні положення законопроекту застосовуються, у разі якщо потрібно врегулювати відносини, пов`язані з переходом від існуючого правового регулювання до бажаного, того, яке має запроваджуватися з прийняттям нового закону. При цьому перехідні положення повинні узгоджуватися з приписами прикінцевих положень, що стосуються особливостей набрання чинності законом чи окремими його нормами. Норми тимчасового та локального характеру, якщо вони присутні в законі, також включаються до перехідних положень законопроекту. Частиною 2 розділу 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» встановлено, що дія пункту 5 розділу І цього Закону (яким, зокрема, доповнено пунктом 17 розділ IV "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України «Про споживче кредитування») поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом. Кредитний договір № 00-9741351 був укладений 25.04.2024, тобто, після внесення змін до Закону України «Про споживче кредитування», а тому пункт 17 Прикінцевих та Перехідних положень\~Закону «Про\~споживче кредитування» не поширюється на вказаний кредитний договір. Тому суд розраховує заборгованість за укладеним між сторонами договором, виходячи з встановленої ч. 5 ст.8\~Закону України\~«Про споживче\~кредитування» максимальної денної процентної ставки 1 %. За період з 25.04.2024 по 09.05.2024 (перші 15 днів) відсотки були нараховані за процентною ставкою 0,5% в день 40,00 грн. в день (40,00 грн х 15 днів = 600,00 грн). Ці 600,00 грн. відповідачем оплачено 09.05.2025. За період з 10.05.2024 по 25.11.2024 відсотки повинні були нараховуватися за ставкою 1% в день 80,00 грн в день (80,00 грн х 200 днів = 16000,00 грн). Таким чином, заборгованість відповідача по сплаті відсотків за договором № 00-9741351 від 25.04.2024 становить: 16000,00 грн за період з 10.05.2024 по 25.11.2024. З врахуванням встановлених обставин справи та досліджених доказів, беручи до уваги, що відповідачем істотно порушено умови укладеного кредитного договору № 00-9741351 від 25.04.2024, зокрема, у встановленому порядку та строки не погашено кредит, комісію та проценти за користування ним, внаслідок чого позивач позбавлений можливості отримати відсотки за користування кредитом, на що він розраховував при укладенні договору, а тому суд дійшов висновку, що позов в частині стягнення боргу за тілом кредиту разом з комісією у розмірі 8800,00 грн, процентів за користування кредитом у розмірі 16000,00 грн, а всього у сумі 24800,00 грн необхідно задовольнити та стягнути з відповідача на користь позивача, а у задоволенні решти позовних вимог необхідно відмовити за безпідставністю. Відповідно до ч. 1 ст.141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційну розміру задоволених позовних вимог. А тому з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 1858,71 грн. (2422,40 грн. х 76,73%) сплаченого судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Частиною другою статті 141\~КПК України встановлено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною 1 статті 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до п. 1 ч. 3 ст.133\~ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Приписами ч. 2 ст.137\~ЦПК України передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу до матеріалів справи долучено договір про надання правової допомоги від 07.04.2025, протокол погодження вартості послуг, додаткову угоду до договору про надання правової допомоги від 07.04.2025, акт приймання передачі наданих послуг на суму 7000,00 грн. Дослідивши надані докази, враховуючи положення статті 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 5371,10 грн витрат за надання професійної правничої допомоги пропорційно до задоволених позовних вимог (7000,00 грн. х 76,73%), як компенсацію витрат на професійну правничу допомогу. На підставі наведеного,

Outcome: partial