Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-29 00:00:00

У липні 2025 року громадяни [PERSON] звернувся до суду із заявою, посилаючись на те, що при зверненні до Чорноморського відділу ДРАЦС із запитом про отримання витягу про народження свого батька - [PERSON] , 1914 р.н. та витягу про шлюб свого батька, який було укладено 5 листопада 1940 року в с. Василівка Кілійського району Одеської області на що отримав відповідь Чорноморського відділу ДРАЦС від 03.07.2025 року № 71/2416-113 із змісту якої вбачається, що книги державної реєстрації актів цивільного стану та метричні книги зберігаються у відділах ДРАЦС міжрегіональних управлінь Міністерства юстиції України , а також у відділах державної реєстрації актів цивільного стану протягом 75 років з часу складання актових записів цивільного стану, метричних записів включених до цих книг та рекомендовано звернутись до Державного архіву або до суду з метою поновлення актових записів. Заявник також, звертався до Державного Архіву Одеської області на предмет отримання Архівних довідок про народження батька та про шлюб батька та отримав відповіді у вигляді інформаційних довідок від 10 березня 2025 року №1788/06-20 із змісту якої вбачається, що в метричній книзі про народження свято - Архангело - Михайлівської церкви с. Василівка Ізмаїльського повіту (с. Василівка Ізмаїльського (Кілійського) району Одеської області) за 1914 - 1915 року не виявлений запис про народження особи на ім`я [PERSON] , у зв`язку з чим не є можливим надати витребувану інформацію. Стосовно шлюбу батька, Заявник також отримав інформаційну довідку Державного архіву Одеської області від 10 березня 2025 року № 1787/06-20 із змісту якої вбачається , що Книги реєстрації актів про одруження сільської ради с. Василівка Кілійського району Одеської області на зберігання до Державного архіву Одеської області не надходили і вважаються втраченими у період окупації та воєнних дій 1941-1944 років у зв`зку з чим не є можливим надати витребувану архівну інформацію про одруження осіб на імена [PERSON] та [PERSON] у с. Василівка Ізмаїльського (Кілійського) району Одеської області від 05 листопада 1940 року. Таким чином, у заявника не існує іншого способу поновити актові записи про народження та шлюб батька, окрім способу встановлення юридичного факту народження батька та встановлення юридичного факту реєстрації шлюбу батьків шляхом звернення до суду. Зазначив, що факт народження його батька - [PERSON] , 1914 р.н. в с. Василівка Ізмаїльського (Кілійського) району Одеської області підтверджується відповіддю на адвокатський запит Виконавчого комітету Кілійської міської ради № 594/14/25 від 31.01.2025 року із змісту якого вбачається, що в погосподарській книзі №8 Василівської сільської ради Кілійського району Одеської області за 1950-1952 роки, наявна інформація про проживання [PERSON] , 1914 р.н., про те що останній проживав в селі Василівка в господарстві за № [NUMBER] . Разом з ним проживали « [PERSON] 1920 р.н. - ж», та [PERSON] 1941 р.н.,- д а також [PERSON] 1944 р. н. -с.». Тобто дана довідка підтверджує факт того, що по - перше [PERSON] та [PERSON] були чоловіком та дружиною станом на 1950 рік, по - друге те, що [PERSON] - 1914 року народження. Додатковим фактом, який підтверджує факт народження батька Заявника в с. Василівка у 1914 році є Архівна довідка КУ «Ізмаїльський архів» №П-9/1 від 08.04.2025 року про те, що в документах села Апродул - Пуриче Кілійського повіту (зараз село Василівка Ізмаїльського району Одеської області) в списку мешканців села на встановлення румунського підданства за 1941-1944 року під №290 значаться [PERSON] голова родини - [INFO] , дружина [PERSON] - [INFO] та донька [PERSON] - [INFO] , що фактично підтверджує факт постійного проживання [PERSON] в с. Василівка (зараз Ізмаїльського району Одеської області) з моменту народження, тобто з 21.03.1914 року до 1941 року, що вбачається з архівної довідки КУ «Ізмаїльський архів». (копія додається). Тобто, дана довідка більщ детально доводить дату народження батька Заявника та факт того, що станом на 1941 рік [PERSON] є головою родини та має дружину [PERSON] . Також зазначив, що фактом, який підтверджує народження [PERSON] у с. Василівка 1914 році є те, що ним було укладено шлюб 5 листопада 1940 року на території Василівської сільської ради Кілійського раону Одеської області, відповідно до свідоцтва про шлюб у відомостях про чоловіка зазначено, що [PERSON] 1914 року народження, який народився в с. Василівка Кілійського району Одеської області, це саме свідоцтво й підтверджує факт укладання шлюбу батьком Заявника. Вказав, що цого батько - [PERSON] помер на території республіки Молдова [INFO] , в свідоцтві про смерть [NUMBER] зазначено дата народження [INFO] й місце народження с. Василівка, Кілійського району Одеської області. Родинні зв`язки між Заявником та його батьком - [PERSON] підтверджуються свідоцтвом про народження Заявника Стверджував, що встановлення юридичного факту, а саме факту народження батька [PERSON] [INFO] в с. Василівка (нині Ізмаїльського району) Одеської області та факту укладання шлюбу батька створює для Заявника право на звернення із Заявою до Консульства республіки Румунія для отримання громадянства республіка Румунія. Оскільки село Василівка Кілійського району (нині Ізмаїльського району) Одеської області в якому народився та проживав батько Заявника - було територією Бессарабії, землі якої до 1940 року перебували під румунською окупацією, відповідно встановлення юридичного факту проживання батька Заявника в с. Василівка Кілійського (нині Ізмаїльського району) Одеської області надасть право Заявнику подати Заяву на отримання громадянства республіки Румунія. Зазначив, що встановити факт народження [PERSON] - [INFO] в с. Василівка у інший спосіб ніж судовий, не є можливим, що підтверджується заходами, який здійснив Заявник до звернення до суду. Встановити факт реєстрації шлюбу 5 листопада 1940 року між [PERSON] та [PERSON] у с. Василівка Ізмаїльського (Кілійського) району Одеської області у інший спосіб ніж судовий теж не є можливим. Ухвалою суду від 04 липня 2025 року було відкрито провадження у справі, призначено судове . Заявник та його представник, діючий за ордером від 30 червня 2025 року в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про підтримання заяви про встановлення юридичного факту, просив суд її задовольнити та розглянути справу за його відсутності Представники заінтересованих осіб в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся судом відповідно до ст. 128 ЦПК України, надали клопотання про слухання справи за їх відсутністю Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п. 35 рішення від 07 липня 1989 року Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain). Європейський суд з прав людини неодноразово вказував, що на зацікавлену сторону покладається обов`язок проявляти належну увагу в захисті своїх інтересів та вживати необхідних заходів, щоб ознайомитись із подіями процесу (див. серед іншого «Гуржій проти України», заява № 326/3, 01 квітня 2008 року, «Олександр Шевченко проти України», № 8771/02, § 27, 26 квітня 2007 року). Поряд з цим, Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово наголошував, що національні суди мають організовувати судові провадження таким чином, щоб забезпечити їх ефективність та відсутність затримок (див. рішення ЄСПЛ від 02 грудня 2010 року у справі «Шульга проти України» № 16652/04). Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08 листопада 2005 року у справі «Смірнова проти України»). У справах «Рябих проти Росії» (заява № 52854/99, рішення від 24 липня 2003 року, пункт 52) та «Пономарьов проти України» (заява № 3236/03 від 03 квітня 2008 року, пункт 40) Європейський суд з прав людини зазначив, що сторона, яка приймає участь у судовому процесі, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Відомості про розгляд справ (залишення позову без руху, повернення позовної заяви, дані про відкриття провадження та дати призначення справи до розгляду) публікуються на офіційному веб-сайті Хаджибейського районного суду м. Одеси у відповідності до Рішення ради суддів загальних судів № 12 від 28 лютого 2013 року «Про організацію роботи з інформаційного наповнення і функціонування офіційних веб-сайтів загальних судів на офіційному веб-порталі судової влади України» та відправлено до ЄДРСР. Верховний Суд у постанові від 01 жовтня 2020 року у справі № 361/8331/18 зазначив про те, що якщо учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Відповідно до постанови Касаційного Цивільного Суду Верховного Суду від 10 травня 2023 року № 755/17944/18 (61-185св23) довідка поштового відділення з позначкою про неможливість вручення судової повістки у зв`язку «адресат відсутній за вказаною адресою» вважається належним повідомленням сторони про дату судового розгляду, зазначене свідчить про умисне неотримання судової повістки. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши і оцінивши надані докази в їх сукупності вважає, що заява громадянина республіки Молдова - [PERSON] підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що заявник [PERSON] народився [INFO] , що підтверджується сідоцтвом про народження [NUMBER] від 12.11.1955 р. Відповідно до свідоцтва про народження [PERSON] його батьками російською мовою зазначені « [PERSON] » та « [PERSON] ». Встановлено, що батьки Заявника, [PERSON] 1914 року народження та [PERSON] 1920 року народження перебували у шлюбі, який укоадено 5 листопада 1940 року на території Василівської сільської ради Кілійського району Одеської області, відповідно до свідоцтва про шлюб [NUMBER] , виданого 01.12.1967 р. В свідоцтві про шлюб батьків заявника, місце народження його батька [PERSON] , 1914 року народження зазначено російською мовою « с. Васильевка, Килийского района Одесской области». [INFO] , його батько [PERSON] [INFO] помер на території Республіки Молдова, про що було зроблено актовий запис про смерть №750 від 28.07.2022 року та видано свідоцтво про смерть [NUMBER] . Із змісту свідоцтва про смерть вбачається, що місце народження батька заявника - село Василівка Кілійського району Одеської області. Із змісту відповіді Виконавчого комітету Кілійської міської ради № 594/14/25 від 31.01.2025 року вбачається, що в погосподарській книзі №8 Василівської сільської ради Кілійського району Одеської області за 1950-1952 роки, наявна інформація про проживання [PERSON] , 1914 р.н., про те що останній проживав в селі Василівка в господарстві за № [NUMBER] . Разом з ним проживали « [PERSON] 1920 р.н. - ж», та [PERSON] 1941 р.н.,- д, а також [PERSON] 1944 р. н. -с.». Тобто дана довідка підтверджує факт того, що по - перше [PERSON] та [PERSON] були чоловіком та дружиною станом на 1950 рік, по - друге те, що [PERSON] - 1914 року народження. Встановлено, що листом Чорноморського відділу ДРАЦС від 03.07.2025 року № 71/2416-113 із змісту якої вбачається, що книги державної реєстрації актів цивільного стану та метричні книги зберігаються у відділах ДРАЦС міжрегіональних управлінь Міністерства юстиції України , а також у відділах державної реєстрації актів цивільного стану протягом 75 років з часу складання актових записів цивільного стану, метричних записів включених до цих книг та рекомендовано звернутись до Державного архіву або до суду з метою поновлення актових записів про народження та шлюб. Згідно інформаційних довідок Державного архіву Одеської області від 10 березня 2025 року №1788/06-20 із змісту якої вбачається, що в метричній книзі про народження свято - Архангело - Михайлівської церкви с. Василівка Ізмаїльського повіту (с. Василівка Ізмаїльського (Кілійського) району Одеської області) за 1914 - 1915 року не виявлений запис про народження особи на ім`я [PERSON] , у зв`язку з чим не є можливим надати витребувану інформацію, а також із змісту інформаційної довідки від 10 березня 2025 року № 1787/06-20 вбачається , що Книги реєстрації актів про одруження сільської ради с. Василівка Кілійського району Одеської області на зберігання до Державного архіву Одеської області не надходили і вважаються втраченими у період окупації та воєнних дій 1941-1944 років у зв`зку з чим не є можливим надати витребувану архівну інформацію про одруження осіб на імена [PERSON] та [PERSON] у с. Василівка Ізмаїльського (Кілійського) району Одеської області від 05 листопада 1940 року. Факт народження [PERSON] [INFO] у с. Василівка, Кілійського (нині Ізмаїльського) району Одеської області, а також факт укладання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] (дівоче - [PERSON] ) 5 листопада 1940 року на території Василівської сільської ради Кілійського району Одеської області, підтверджується вищезазначеними документами Встановлено, що заявнику у видачі витягу з реєстру про державну реєстрацію народження батька та шлюб батька було відмовлено у зв`язку з тим, що строк зберігання Книг, які містять інформацію про реєстрацію актів стану та метричні книги вже вичерпано, оскільки минуло 75 років з моменту внесення відповідних актових записів цивільного стану, метричних записів, включених до цих книг, тому рекомендовано звернутися до суду. За таких обставин, виникла необхідність встановлення факту народження батька Заявника, [PERSON] [INFO] в с. Василівка Кілійського (нині Ізмаїльського) району Одеської області з метою поновлення актового запису про народження батька Заявника. Також, виникла необхідність встановити юридичний факт реєстрації шлюбу 05.11.1940 року між [PERSON] та [PERSON] (після реєстрації шлюбу ( [PERSON] ) з метою поновлення актового запису про шлюб батьків Заявника. Встановлення факту народження [PERSON] та факту державної реєстрації шлюбу [PERSON] необхідно заявнику для звернення із заявою до Консульства Консульства республіки Румунія для отримання громадянства республіка Румунія. Суд вважає, що обставини викладені у заяві, відповідають і не суперечать зібраним у справі доказам. Відповідно до статті 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Положення ч 2 ст. 315 ЦПК України наголошує на те, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відносини, пов`язані з проведенням державної реєстрації актів цивільного стану, внесенням до актових записів цивільного стану змін, їх поновленням і анулюванням, визначає засади діяльності органів державної реєстрації актів цивільного стану регулює Закон України від 01.07.2010 № 2398-VI «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» (далі - Закон № 2398-VІ). Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Положеннями ст. 3 Закону № 2398-VI передбачено, що державна реєстрація актів цивільного стану у встановлених законом випадках є обов`язковою. Відомості про народження фізичної особи та її походження, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, шлюб, розірвання шлюбу, зміну імені, смерть підлягають обов`язковому внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та Єдиного державного демографічного реєстру в обсязі, визначеному Законом України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус». Державна реєстрація актів цивільного стану проводиться відповідно до цього Закону, Цивільного та Сімейного кодексів України та інших актів законодавства органами державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ч. 1,4 ст. 6 Закону № 2398-VI відділи державної реєстрації актів цивільного стану проводять державну реєстрацію народження фізичної особи та її походження, шлюбу, розірвання шлюбу, зміни імені, смерті, вносять зміни до актових записів цивільного стану, поновлюють та анулюють їх; формують Державний реєстр актів цивільного стану громадян, ведуть його, зберігають архівний фонд; здійснюють відповідно до законодавства інші повноваження. Органи державної реєстрації актів цивільного стану видають відповідні свідоцтва про державну реєстрацію актів цивільного стану. Приписами статті 9 Закону № 2398 визначено, що державна реєстрація актів цивільного стану проводиться з метою забезпечення реалізації прав фізичної особи та офіційного визнання і підтвердження державою фактів народження фізичної особи та її походження, шлюбу, розірвання шлюбу, зміни імені, смерті. Державна реєстрація актів цивільного стану проводиться шляхом складення актових записів цивільного стану. Актовий запис цивільного стану - це документ органу державної реєстрації актів цивільного стану, який містить персональні відомості про особу та підтверджує факт проведення державної реєстрації акта цивільного стану. Відповідно до ст. 23 Закону № 2398 поновлення актового запису цивільного стану проводиться відповідним органом державної реєстрації актів цивільного стану у разі його відсутності, що підтверджується документально. Право на подання заяви про поновлення актового запису цивільного стану мають особи, зазначені в частині другій статті 22 цього Закону (зокрема, особи, щодо якої складено актовий запис). Поновлення актового запису цивільного стану проводиться за місцем його первинного складення. У разі якщо витребувати документи про державну реєстрацію актів цивільного стану від компетентних органів іноземної держави неможливо, поновлення актового запису цивільного стану проводиться відповідним органом державної реєстрації актів цивільного стану за місцем проживання заявника. На підставі поновленого актового запису цивільного стану повторно видається свідоцтво про державну реєстрацію акта цивільного стану. Порядок поновлення актових записів цивільного стану регулюється Правилами внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 12 січня 2011 року №96/5, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 14.01.2011 року за № 55/18793 (далі - Правила). Відповідно до п. 1.2. Правил поновлення актових записів цивільного стану, складених органами державної реєстрації актів цивільного стану України, проводиться відділами державної реєстрації актів цивільного стану в разі втрати цих записів. Відповідно до п.1.8. Правил поновлення актового запису цивільного стану проводиться за місцем його первинного складення, за винятком випадків, встановлених в абзацах третьому - п`ятому пункту 3.13 розділу III цих Правил. Згідно з п. 3.9 Правил для правильного написання відомостей у поновлених актових записах цивільного стану здійснюється необхідна перевірка, під час якої з`ясовуються число, місяць і рік народження заявника, а також ті відомості про його батьків, які істотно впливають на цивільно-правові відносини. Відповідно до п.3.17 Правил внесення змін до актових записів, їх поновлення та анулювання, затверджених наказом Міністерства юстиції 12 січня 2011 року №96/5 рішення суду про встановлення факту державної реєстрації акту цивільного стану є підставою для поновлення актового запису цивільного стану у відділі державної реєстрації актів цивільного стану за місцем його первинного складання, крім випадку зберігання запису на тимчасово окупованій території України. Згідно з роз`ясненнями, викладеними у листі Верховного Суду України від 01 січня 2012 року «Судова практика розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення», справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: - факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; - встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право; - заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; - чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів. Виходячи зі встановлених обставин у справі, досліджених у сукупності на підставі їх аналізу, суд вважає, що заявник позбавлений можливості довести певний юридичний факт у досудовому порядку. З огляду на це, заявник є вільним у виборі способу та порядку захисту свого порушеного права та законного інтересу. Згідно з ч. 1 ст. 2, ч.1 ст.5 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ із метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Правовими нормами ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року визначено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. При цьому, під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Отже, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам. Конституційний Суд України у рішенні від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 зазначив про те, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. Європейським судом з прав людини зазначено, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», від 18 липня 2006 року № 63566/00, § 23). Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. За таких обставин, суд вважає, що заява [PERSON] про встановлення юридичного факту, що має юридичне значення, підлягає задоволенню.

Outcome: approved