Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-23 00:00:00

ТОВ "ФК "Кредит-Капітал" звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Короткий виклад позовних вимог Позов мотивований тим, що між ТОВ "Лінеура" та відповідачем укладено кредитний договір за умовами яких відповідач отримала грошові кошти, які зобов`язалася повернути та сплатити проценти. В порушення умов договору відповідач взяті на себе зобов`язання не виконала та допустила заборгованість в загальному розмірі 72960 грн, які позивач, як особа, яка набула право вимоги, просить стягнути. Рух справи Ухвалою суду від 30.10.2024 (головуючий суддя Войнаревич М. Г.) у даній справі відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням (викликом) сторін, відповідачу визначено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі для подання відзиву на позовну заяву. Ухвалою суду від 27.05.2025 (головуючий суддя Олійник І. В.) дану справу прийнято до провадження, ухвалено судовий розгляд розпочати спочатку та призначено розгляд даної справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Позиція сторін 02.12.2024 представник відповідача подала відзив на позовну заяву узагальнені доводи зводяться до того, що позивачем не підтверджено укладення договору, отримання відповідачем його примірника, перерахування коштів відповідачу, перехід права вимоги за договором до позивача, а розмір нарахованих процентів не відповідає кількості днів прострочення зобов`язання. За таких обставин представник відповідача просить відмовити в задоволенні позову. 04.12.2024 представник позивача подав відповідь на відзив узагальненні доводи якої зводяться до того, що копію примірника договору перед його укладенням надіслано на електронну адресу вказану відповідачем в особистому кабінеті, грошові кошти перераховані в безготівковій формі на банківську картку відповідача, яку вона вказана при укладені договору, нарахування процентів відповідає умовам договору, а перехід прав вимоги до позивача відбувся на підставі відповідного договору. Враховуючи це, представник просить задовольнити позов. Представник позивача у судове засідання не з`явилася, подала клопотання про розгляд справи за відсутності представника позивача. Відповідач, представник відповідача у судове засідання не з`явилися, представник подала клопотання про розгляд справи за відсутності відповідача. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дійшов наступного висновку. Фактичні обставини За умовами договору про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 3723933 від 05.06.2023 (далі - Договір) (а.с. 15-18), паспорта споживчого кредиту (а.с. 19-20), анкети (а.с. 21), довідки про ідентифікацію (а.с. 29), а також листа ТОВ "Універсальні платіжні рішення" від 22.02.2024 (а.с. 22) відповідач отримала від ТОВ "Лінеура Україна", шляхом перерахування на платіжну картку [NUMBER] , кредит у розмірі 12000 грн строком 360 днів, із зниженою процентною ставкою - 1,30% в день, яка застосовується у випадку коли клієнт до 05.07.2023 (включно) або протягом трьох календарних днів, що слідують за вказаною датою, сплатить кошти в сумі, не менше суми першого платежу, визначеного графіком платежів, або здійснить часткове дострокове повернення кредиту, стандартною процентною ставкою - 2% в день та застосовується в межах всього строку кредиту (п.п. 1.1 - 1.4 Договору). За умовами договору факторингу № 21/02/2024 від 21.02.2024 (а.с. 31-35) ТОВ "ФК "Кредит-Капітал" набуло право вимоги до відповідача за Договором в розмірі 72960 грн. Згідно наданого позивачем розрахунку (а.с. 23-28) заборгованість відповідача за Договором, за період з 06.06.2023 до 21.02.2024, становить 72960 грн, з яких: 12000 грн - тіло кредиту; 60960 грн - проценти за користування кредитом. Позивач звертався до відповідача з письмовим повідомленням про відступлення права грошової вимоги за Договором та вимогою щодо погашення заборгованості (а.с. 16-17). Позиція суду Щодо укладення Договору Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (ст. 204 ЦК України). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 року у справі № 2-383/2010 (провадження №14-308цс18) зроблений висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору усі права, набуті за ним сторонами правочину, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі (ст. 639 ЦК України). Закон України «Про електронну комерцію» визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. Статтею 3 цього Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Згідно з ч. 7, 12 ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію" електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Статтею 12 зазначеного Закону встановлено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Норми статті 11 Закону України "Про електронну комерцію" відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис" передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису, так і електронного підпису визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа і не може визнаватися недійсним лише через його електронну форму. Верховний Суд у постанові від 12.01.2021 у справі № 524/5556/19 зазначив, що будь-який вид договору, який укладається на підставі ЦК України або ГК України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді. Приймаючи до уваги те, що Договір укладено за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи, підписаний одноразовим ідентифікатором, тобто підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Закону України "Про електронну комерцію", а також містить персональні дані відповідача, зокрема реквізити платіжної картки на яку перераховано грошові кошти, суд відхиляє доводи представника відповідача про неукладення та неотримання примірника Договору, а також про неотримання грошових коштів, та доходить висновку, що між ТОВ "Лінеура Україна" та відповідачем укладено Кредитний договір, який за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Щодо договору факторингу Згідно із ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога) (ч. 1 ст. 1078 ЦК України). Згідно ч. 1 ст. 1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Приймаючи до уваги те, що між ТОВ "Лінеура Україна" та позивачем укладено договір факторингу, а також те, що позивач звертався до відповідача з письмовим повідомленням про відступлення права грошової вимоги, суд доходить висновку, що до позивача перейшло право вимоги за Договором. Щодо розміру заборгованості Відповідно до ст.ст. 526, 530 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, в строк, що встановлений у договорі. Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання (ч. 1 ст. 549 ЦК України). Обгрунтовуючи розмір заборгованості за Договором позивач виходить з того, що відповідач не повернула кредит у розмірі 12000 грн, та не сплатила проценти за користування ним у період з 06.06.2025 до 21.02.2024 в розмірі 60960 грн, які нараховані за стандартною процентною ставкою - 2% в день, а представник відповідача заперечує проти розміру заборгованості по процентам, вважає, що розмір нарахованих процентів не відповідає кількості днів прострочення (231 день), які зазначені у витязі з реєстру боржників до договору факторингу (а.с. 33). Надаючи оцінку наведеним доводам суд враховує, що з моменту укладення Договору до укладення договору факторингу минуло 254 дні, що відповідає строку кредитування та узгоджується з розрахунком заборгованості (а.с. 23-27), а зазначені у витязі з реєстру боржників до договору факторингу (а.с. 33) кількість днів прострочення - 231 день не відповідає фактичній кількості днів прострочення зобов`язання. Враховуючи вищевикладене, приймаючи до уваги встановлені обставини, зокрема те, що що відповідач не повернула кредит у розмірі 12000 грн, не виконала умову Договору для нарахування процентів за зниженою процентною ставкою, та не сплатила проценти за користування кредитом за період з 06.06.2025 до 21.02.2024 за стандартною процентною ставкою 2% в день в розмірі 60960 грн, суд доходить висновку про задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за Договором в розмірі 72960 грн, з яких: 12000 грн - сума кредиту; 60960 грн - проценти за користування кредитом. Розподіл судових витрат Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно із ч. 1, ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Приймаючи до уваги задоволення позову, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2422,40 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved