Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-28 00:00:00

21.07.2025 року до Вишгородського районного суду Київської області надійшла заява [PERSON] , заінтересовані особи: Вишгородський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Вишгородському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), про встановлення факту смерті. Зі змісту заяви вбачається, що 25.11.2021 року, під час перебування на тимчасово окупованій території України, в м. Луганську, внаслідок дисциркуляторної енцефалопатії атеросклерозу судин головного мозку померла бабуся заявниці [PERSON] - [PERSON] , [INFO] , яка була громадянкою України та яка була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , про що ДУ «Луганська міська поліклініка №10» Луганської Народної Республіки було видано медичну довідку про причину смерті № 747 від 25.11.2021 року, та Жовтневим відділом записів актів цивільного стану Луганського міського управління юстиції Міністерства юстиції ЛНР було видано Свідоцтво про смерть [NUMBER] від 22.06.2022 року. Встановлення факту смерті [PERSON] на тимчасово окупованій території заявниці потрібно для реєстрації факту смерті в органах реєстрації актів цивільного стану, оформлення свідоцтва про смерть національного та встановленого зразка, а також реалізації та оформлення спадкових справ. Зважаючи на вищевикладене, [PERSON] просила суд встановити факт, що має юридичне значення, а саме факт смерті [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] у м. Луганську. Ухвалою суду від 24.07.2025 року провадження у справі за заявою [PERSON] було відкрито у порядку окремого провадження, призначено судове засідання, встановлено строк для подання заінтересованою особою пояснень щодо суті заявлених вимог про встановлення факту, що має юридичне значення. У судове засідання [PERSON] та її представник [PERSON] не з`явилися, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце його проведення. До судового розгляду від представника [PERSON] адвоката Калінченко О.В. надійшло клопотання, в якому вона просила судовий розгляд поданої заяви проводити за відсутності заявника та її представника. Представник заінтересованої особи у судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце його проведення. Про причини неявки представник заінтересованої особи не повідомив, будь-яких заяв, клопотань чи інших процесуальних документів до суду не надходило. Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Відповідно до ч. 2 ст. 317 ЦПК України справи про встановлення факту народження або смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, розглядаються невідкладно з дня надходження відповідної заяви до суду. Враховуючи вищевикладене, зважаючи на те, що заявник та заінтересована особа були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, враховуючи подане заявником та його представником клопотання про проведення судового розгляду за їх відсутності, зважаючи на відсутність клопотань про відкладення судового розгляду, а також враховуючи встановлену законодавством терміновість розгляду даної категорії справ, суд приходить до висновку про можливість здійснення судового розгляду за відсутності учасників справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Оскільки учасники справи у судове засідання не з`явилися, то фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Розглянувши матеріали поданої заяви, оцінивши докази, які містяться у справі, суд дійшов наступного висновку. Згідно п. 8 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦПК\~Заява про встановлення факту смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, може бути подана членами сім`ї померлого, їхніми представниками або іншими заінтересованими особами (якщо встановлення факту смерті особи впливає на їхні права, обов`язки чи законні інтереси) до будь-якого місцевого суду України, що здійснює правосуддя, незалежно від місця проживання (перебування) заявника. З Свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 23.01.2001 року (а.с. 9) судом встановлено, що [INFO] народилася [PERSON] , про що міським відділом реєстрації актів громадянського стану Луганського обласного управління юстиції складено відповідний актовий запис № 88. З вказаного свідоцтва вбачається, що батьком [PERSON] , [INFO] , значиться [PERSON] . З Свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с. 13) судом встановлено, що [INFO] народився [PERSON] , про що Бараниківською сільською радою Біловодського району Луганської області складено відповідний актовий запис № 59. З вказаного свідоцтва вбачається, що матір`ю [PERSON] , [INFO] , значиться [PERSON] На підставі вищевикладеного, суд доходить до висновку, що [PERSON] , [INFO] , є онукою [PERSON] , у зв`язку з чим відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦПК України [PERSON] має право на звернення до суду з заявою про встановлення факту смерті на тимчасово окупованій території. У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації,\~Указом Президента України «Про введення воєнного стану в України», який затверджено\~Законом України № 2102-IX від 24.02.2022 року, в Україні введено воєнний стан. Відповідно до\~ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території», тимчасово окупована Російською Федерацією територія України (далі - тимчасово окупована територія) є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія\~Конституції\~та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Пунктами 2, 3\~статті 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України»\~встановлено, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом України. Будь-який акт (рішення, документ), виданий такими органами та/або особами, є недійсним і не створює правових наслідків, крім документів, що підтверджують факт народження, смерті, реєстрації (розірвання) шлюбу особи на тимчасово окупованій території, які додаються до заяви про державну реєстрацію відповідного акта цивільного стану. Згідно із ст. 18 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, у тому числі соціальних, трудових, виборчих прав та права на освіту, після залишення ними тимчасово окупованої території. 18.06.2025 року Вишгородським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) заявнику відмовлено у проведенні державної реєстрації смерті бабусі [PERSON] , у зв`язку з тим, що нею на підтвердження факту смерті пред`явлено свідоцтво про смерть, форма якого не відповідає формі, визначеній наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.08.2006 року № 545 «Про впорядкування ведення медичної документації, яка засвідчує випадки народження та смерті», зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 року за № 1150/13024. З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що [PERSON] в позасудовому порядку позбавлена можливості зареєструвати смерть бабусі, оскільки документи, що посвідчують цей факт видані органами влади, створеними на тимчасово окупованій території, і не можуть бути прийняті державним органом реєстрації актів цивільного стану. З копії паспорта [PERSON] , [INFO] , серія [NUMBER] (а.с.10-11) судом встановлено, що [PERSON] була громадянкою України, за життя була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] З копії Медичної довідки про причину смерті №747 від 25.11.2021 року (а.с. 15), виданої ДУ «Луганська міська поліклініка №10» Луганської Народної Республіки, судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] у [ADDRESS] , внаслідок дисциркуляторної енцефалопатії атеросклерозу судин головного мозку. З копії Свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 22.06.2022 року, виданого Жовтневим відділом записів актів цивільного стану Луганського міського управління юстиції Міністерства юстиції ї ЛНР (а.с.14), судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] у м. Луганську, ЛНР, про що відповідним органом реєстрації актів цивільного стану, створеним на окупованій території, 22.06.2022 року зроблено відповідний актовий запис №1330. Вирішуючи питання щодо оцінки доказів у справі, суд застосовує практику Європейського суду з прав людини, яка відповідно до українського законодавства є джерелом права, зокрема рішення у справах "Loizidou v. Turkey", "Cyprus v. Turkey", "Mozer v. the Republic of Moldova and Russia", "Ilascu and Others v. Moldova and Russia", де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), Європейський суд з прав людини наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної сторони. Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ, зокрема, зазначив, що, виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать. Таким чином, на підставі викладеного суд вважає за можливе застосувати названі загальні принципи («Намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, в контексті оцінки документів про смерть особи, виданих закладами, що знаходяться на окупованій території, як доказ, оскільки суд розуміє, що можливості збору доказів смерті особи на окупованій території можуть бути істотно обмеженими, у той час як встановлення цього факту має істотне значення для реалізації цілої низки прав людини, включаючи право власності (спадкування), право на повагу до приватного та сімейного життя тощо. Переліком територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженим наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22.12.2022 року №309 встановлено, що до тимчасово окупованої російською федерацією території України з 07.04.2014 року відноситься весь Луганський район Луганської області. На підставі викладеного, суд вважає надані заявником документи, як доказ смерті особи належними та допустимими, не дивлячись на те, що установа, яка видала ці документи, знаходиться на території, яка тимчасово не контролюється органами державної влади України. Пунктом 1 глави 5 розділу III Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні передбачено, що підставою для проведення державної реєстрації смерті є лікарське свідоцтво про смерть (форма №106/о), фельдшерська довідка про смерть (форма №106-1/о), лікарське свідоцтво про перинатальну смерть, рішення суду про оголошення особи померлою, рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час, повідомлення державного архіву або органів Служби безпеки України у разі реєстрації смерті осіб, репресованих за рішенням несудових та судових органів, повідомлення установи виконання покарань або слідчого ізолятора, надіслане разом з лікарським свідоцтвом про смерть. Ці документи додаються до другого примірника актового запису про смерть. Згідно ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», підставою для проведення державної реєстрації смерті є визначені центральним органом виконавчої влади у сфері охорони здоров`я або судово-медичною установою документ встановленої форми, що підтверджує факт смерті. За відсутності такого документа, що підтверджує факт смерті, підставою для проведення державної реєстрації актів цивільного стану є рішення суду про встановлення факту смерті. Відповідно до роз`яснень, даних в п. 13 Постанови Пленуму ВСУ № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд встановлює факт смерті особи за умови підтвердження доказами, що ця подія мала місце у певний час та за певних обставин. Пунктом 18 Постанови Пленуму ВСУ № 5 від 31 березня 1995 року встановлено, що рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не замінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання. Відповідно до п. 2 Глави 1 Розділу ІІ Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні в актових записах цивільного стану у графах: "Дата народження", "Дата смерті" число і рік вказуються арабськими цифрами, місяць - словом; "Місце народження" та "Місце смерті" зазначаються повна офіційна назва держави та інші дані згідно з існуючим адміністративно-територіальним устроєм. З копій Свідоцтва про смерть та довідки про причину смерті вбачається, що місцем смерті [PERSON] , [INFO] , є м. Луганськ. На підставі вищевикладеного, суд доходить висновку про необхідність задоволення заяви про встановлення факту смерті [PERSON] , [INFO] , на тимчасово окупованій території України, місце смерті: Україна, Луганська область, м. Луганськ, дата смерті [INFO] . Згідно ч. 4 ст. 317 ЦПК України, ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved