Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-16 00:00:00

У жовтні 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредит Капітал» (далі ТОВ «Фінансова компанія «Кредит Капітал») звернулося до суду з позовом, у якому просило стягнути з [PERSON] (далі відповідач, [PERSON] ) на його користь 39759,19\~грн заборгованості за кредитним договором № 3702617 від 27 травня 2023 року, а також 2422,40 грн сплаченого судового збору. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 27 травня 2023 року між ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] укладено договір № 3702617, відповідно до якого товариство надало відповідачу грошові кошти у сумі 7000,00 грн, а останній зобов`язався повернути таку ж суму грошових коштів, сплатити проценти та всі інші платежі, пов`язані з виконанням договору. 21 лютого 2024 року за договором №\~21/02/2024 ТОВ «Лінеура Україна» на користь ТОВ «Фінансова компанія «Кредит Капітал» передало право вимоги, зокрема, за договором № 3702617 від 27 травня 2023 року. Загальний розмір заборгованості за договором № 3702617 від 27 травня 2023 року становить 39759,19 грн, з яких: 6999,99 грн заборгованість за тілом кредиту та 32759,20\~грн за нарахованими процентами. Заочним рішенням від 02 квітня 2025 року Автозаводський районний суд міста Кременчука задовольнив позов ТОВ «Кредит Капітал: стягнув з [PERSON] на його користь заборгованість за кредитним договором №\~3702617 від 27 травня 2023 року в сумі 39759,19 грн, а також витрати щодо сплати судового збору в сумі 2422,40 грн. У травні 2025 року [PERSON] , в інтересах якого діє представник адвокат Зачепіло З.\~Я, звернувся до Автозаводського районного суду міста Кременчука з заявою про перегляд заочного рішення від 02 квітня 2025 року, яку ухвалою від 19 травня 2025\~року суд задовольнив, скасував це заочне рішення та призначив судове засідання для розгляду справи по суті. Так, основними доводами відповідача, який не погоджується з вимогами позивача про стягнення з нього заборгованості за кредитним договором, є недоведеність факту перерахування коштів. Відповідач зазначає, що довідка, на яку посилався суд у своєму рішення, є неналежним доказом перерахування коштів, оскільки з її змісту вбачається, що ТОВ «Лінеруа Україна» перерахувало на невстановлений банківський рахунок кошти у сумі 7000,00 грн, при цьому ПІБ, РНОКПП особи, номер рахунку отримувача в ній не відображені, тому ідентифікувати особу, як власника картки, неможливо. Також, за доводами відповідача, цей документ не є первинним документом у розумінні статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Документів, які б підтверджували отримання відповідачем грошових коштів, так само як і розрахунку заборгованості, графіку погашення платежів, виписки по кредитному договору, позивачем не надано. Окрім того, відповідач зазначає, що є військовослужбовцем, тому на нього поширюються пільги, передбачені пунктом 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», а отже нараховані відсотки є незаконними та підлягають списанню. Також відповідач зазначає, що встановлення у договорі процентної ставки у розмірі 2% є незаконним, оскільки згідно з частиною п`ятою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» розмір денної процентної ставки не може перевищувати 1%. У відповіді на відзив позивач не погоджується з доводами відповідача, зазначає, що до матеріалів позовної заяви ним надано копію листа ТОВ «Універсальні платіжні рішення» за №\~1-2202 від 22 лютого 2022 року, який містить усі необхідні реквізити електронного розрахункового документа. Щодо незаконності встановлення 2% денної процентної ставки за користування кредитними коштами, позивач зазначив, що вказаний закон, на який посилається позивач, набрав чинності 24 грудня 2023 року, у той час як кредитний договір був укладений 27 травня 2023 року, тобто до внесення змін в Закону країни «Про споживче кредитування», а отже відсоткова ставка, встановлена договором, відповідає умовам законодавства. Позивач у судове засідання не з`явився, просив проводити розгляд справи без його та представника участі, позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з`явився, його представник адвокат Зачепіло З.\~Я. звернулася до суду з заявою про розгляд справи без її та відповідача участі. Згідно з частиною першою статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, дійшов таких висновків. Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. У частині першій статті 627 ЦК України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За правилами частини другої статті 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України від 03 вересня 2015 року №\~675-VIII «Про електронну комерцію» (далі Закон №\~675-VIII) електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. За правилом частини восьмої статті 11 Закону №\~675-VIII у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. За правилами частини дванадцятої статті 11 цього Закону електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Закону №\~675-VIII, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Положеннями статті 12 цього Закону визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. З урахуванням викладеного, будь-який вид договору, який укладається на підставі ЦК України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі з використанням КЕП, є таким, що укладений у письмовому вигляді. Частиною першою статті 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Суд установив, що 27 травня 2023 Товариство з обмеженою відповідальністю «Лінеура Україна» та [PERSON] уклали Договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 3702617, відповідно до умов якого товариство надало відповідачу грошові кошти у сумі 7000 грн, а відповідач зобов`язався повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом в порядку та строки, визначені договором. Відповідно до пункту 1.1 Договору про надання коштів на умовах споживчого кредиту №\~3702617, укладення цього Договору здійснюється Сторонами за допомогою ІТС Товариства, доступ до якої забезпечується Клієнту через Вебсайт або Мобільний додаток «Credit7». Електронна ідентифікація Клієнта здійснюється при вході Клієнта в Особистий кабінет, в порядку передбаченому Законом України «Про електронну комерцію», у тому числі шляхом перевірки Товариством правильності введення коду, направленого Товариством на номер мобільного телефону Клієнта, вказаний при вході, та/або шляхом перевірки правильності введення Пароля входу до Особистого кабінету. При цьому Клієнт самостійно і за свій рахунок забезпечує і оплачує технічні, програмні і комунікаційні ресурси, необхідні для організації каналів доступу і підключення до Вебсайту/ІТС Товариства. Згідно з пунктом 1.3 строк кредиту 360 днів, що може бути змінений (продовжений) в порядку та на умовах визначених в пункті 1.3.1 Договору. Періодичність платежів зі сплати процентів кожні 30 днів. Детальні терміни повернення кредиту та сплати процентів визначені в Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, що є Додатком №\~1 до цього Договору. Графік платежів розраховується за зниженою процентною ставкою, виходячи з припущення, що Клієнт виконає свої обов`язки на умовах та у строки, визначені в Договорі. 21 лютого 2024 року за договором №\~21/02/2024 ТОВ «Лінеура Україна» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит Капітал» передало право вимоги, зокрема, за договором № 3702617 від 27 травня 2023 року. Таким чином, право вимоги до боржника [PERSON] за договором позики № 3702617 від 27 травня 2023 року перейшло до позивача. Відповідно до розрахунку заборгованості станом на 21 лютого 2024 року заборгованість відповідача становить 39759,19 грн, з яких 6999,99 грн заборгованість за тілом кредиту, 32759,20 грн заборгованість за відсотками. Щодо доводів відповідача про відсутність доказів перерахування коштів за кредитом суд зазначає наступне. Згідно з довідкою ТОВ «Універсальні платіжні рішення» № 1-2202 від 22 лютого 2024\~року відповідно до договору ФК-П-19/03-01 від 12 березня 2019 року останнє здійснило за дорученням ТОВ «Лінеура Україна» переказ коштів 27 травня 2023 року на платіжну картку [NUMBER] , номер транзакції 243522277, на суму 7000,00\~гривень. У розділі Реквізити та підписи сторін договору № 3702617 зазначено, зокрема, реквізити належного Клієнту платіжного засобу/поточного рахунку для перерахування коштів за цим договором, а саме [NUMBER] . Пунктом 2.1 договору передбачено, що товариство надає кредит у безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту з використанням реквізитів платіжної картки №\~ [NUMBER] або іншої платіжної картки, реквізити якої надані клієнтом. Ураховуючи наведене, позивач надав докази перерахування коштів на номер картки, який відповідач зазначав у кредитному договорі. Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 10 січня 2019 року у справі № 526/405/13 вказано, що факт не вчинення жодних дій, щодо розірвання кредитних договорів, або визнання їх не дійсними тривалий час, а також користуванням кредитними коштами та сплати відповідачем в рахунок часткового погашення заборгованості за кредитними договорами є нічим іншим як визнання вище наведених кредитних договорів такими, що укладені з досягненням всіх істотних умов, а також підтвердженням отриманням всіх благ передбачених кредитними договорами. Доводи відповідача про те, що позивач має надати суду виписку з особового рахунку клієнта також є помилковим, оскільки Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затверджене постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75,\~встановлює основні вимоги щодо організації бухгалтерського обліку в банках України, а позивач не є банком України, отже на нього дія Положення не розповсюджується, виписки по особовим рахункам клієнтів не формуються. Щодо незаконності нарахування відсотків за кредитом суд зазначає наступне. Так, за правилами пункту 15 статті 14 Закону України від 20 грудня 1991 року №\~2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (у редакції, чинній на час укладення кредитного договору) військовослужбовцям, призваним на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, на весь час їх призову, а військовослужбовцям під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, які перебували або перебувають безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (житлового будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля. Як убачається з матеріалів справи, договір №\~3702617 укладений 27 травня 2023 року. З розрахунку заборгованості вбачається, що нарахування процентів за договором припинилося 21 лютого 2024 року. Відповідно до довідок військових частин [NUMBER] №\~ [NUMBER] від 09 листопада 2024 року та А4030 №\~97П від 11 січня 2025 року солдат [PERSON] перебуває на військовій службі по мобілізації з 18 жовтня 2024 року та 23 грудня 2024 року по теперішній час відповідно (а.\~с. 130). Отже, наведені положення Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» на момент укладення договору та під час нарахування відсотків за договором на відповідача не поширювалися. Щодо незгоди відповідача зі встановленою у договорі процентною ставкою у розмірі 2%, яка, на його думку, суперечить положенням частини п`ятої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування», суд вважає необхідним зазначити наступне. Так, пунктом 5 розділу I Закону України від 22 листопада 2023 року № 3498-IX внесено зміни до Закону України від 15 листопада 2016 року № 1734-VIII «Про споживче кредитування», зокрема статтю 8 доповнено частиною п`ятою, за правилами якої максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %; Прикінцеві та перехідні положення доповнено пунктом 17 такого змісту: «17. Тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів 2,5 %; протягом наступних 120 днів 1,5 %». Згідно з пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 3498-IX дія пункту 5 розділу I цього Закону поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом. Системний аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що Закон № 3498-IX установив певний порядок його застосування і поступове зменшення максимальної денної процентної ставки за користування кредитом. Така дія закону у часі передбачає його безумовне застосування (з моменту набрання ним чинності) незалежно від умов, встановлених у договорах, строк дії яких не закінчився на момент набрання чинності змін до законодавства, у тому числі й тих договорів, строк дії яких продовжено після набрання чинності цими змінами. Це обґрунтовується тим, що умови договору в будь-якому разі не можуть суперечити вимогам закону. Відповідно, для усіх діючих договорів про споживче кредитування максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: у період з 24 грудня 2023 року по 22 квітня 2024 року (включно) 2,5%; у період з 23 квітня 2024 року по 20 серпня 2024 року (включно) 1,5%; у період після 21 серпня 2024 року 1%. Як убачається з розрахунку заборгованості, відповідачу нараховано відсотки за період із 27 травня по 26 червня 2023 року у розмірі 1,4, а з 27 червня 2023 року по 21 лютого 2024 року у розмірі 2, тобто з дотриманням вимог наведених вище норм. Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до частини першої статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з частиною першою статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідач, як позичальник, взяті на себе зобов`язання не виконав, у передбачений у договорі строк кошти не повернув, внаслідок чого виникла заборгованість у сумі 39759,19 грн, права вимоги щодо стягнення якої наявні у позивача за укладеним договором факторингу. З огляду на викладене, суд вбачає наявність підстав для задоволення позову. Окрім того, відповідно до частини другої статті 141 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути понесені позивачем судові витрати щодо сплати 2422,40 грн судового збору. При цьому суд виходить із дотримання у даному випадку балансу між необхідністю зупинення провадження у цій справі з метою гарантування права відповідача на доступ до правосуддя та захисту права позивача, зокрема, дотримання права відповідача на участь у розгляді справи, у тому числі надання відзиву на позовну заяву та подання доказів через свого представника у передбаченому законом порядку.

Outcome: approved