Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-29 00:00:00

У січні 2025 року ТОВ «Діджи Фінанс» звернулося до суду з вказаним позовом, який обґрунтовує тим, що 22 липня 2021 року ТОВ «Мілоан» уклало з [PERSON] договір про споживчий кредит № 3264088, за яким ТОВ «Мілоан» зобов`язалося надати відповідачу кредит у розмірі 10 000 гривень строком на 30 днів до 21 серпня 2021 року, а [PERSON] зобов`язалася повернути кредит та сплатити за користування ним проценти в розмірі 5,00% на день, а також одноразово комісію за надання кредиту в розмірі 1 000 гривень. ТОВ «Мілоан» виконало своє зобов`язання за договором та надало відповідачу грошові кошти у розмірі 10 000 гривень. Однак [PERSON] неналежним чином виконувала грошові зобов`язання, тому у неї виник борг за договором про споживчий кредит № 3264088 від 22 липня 2021 року в загальному розмірі 45 500 гривень 00 копійок, що складається з боргу за основною сумою кредиту в розмірі 10 000 гривень 00 копійок, боргу за процентами в розмірі 34 500 гривень 00 копійок та боргу за комісією в розмірі 1 000 гривень 00 копійок. 11 листопада 2021 року ТОВ «Мілоан» уклало з ТОВ «ДіджиФінанс» договір факторингу №12Т, за умовами якого до ТОВ «ДіджиФінанс» перейшло право грошової вимоги до відповідача за договором про споживчий кредит № 3264088 від 22 липня 2021 року в розмірі 45 500 гривень 00 копійок. Відповідач відмовляється добровільно сплатити заборгованість за означеним кредитним договором. Тому ТОВ «Діджи Фінанс» просить судстягнути з [PERSON] борг за договором про споживчий кредит № 3264088 від 22 липня 2021 року в розмірі 45 500 гривень 00 копійок. Ухвалою судді Баришівського районного суду Київської області від 25 лютого 2025 року (а.с.131) було відкрито провадження у цивільній справі та призначено справу до судового розгляду. Учасники справи у судове засідання не з`явилися, про день час та місце розгляду справи повідомлялені належним чином. Від представника позивача надійшло клопотання, в якому просить проводити розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, про причини неявки суду не повідомила. Заяв, клопотань чи відзиву на позов до суду не подала. Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. На підставі ст.ст. 280-282 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд даної справи, про що не заперечував позивач. Дослідивши наявні в справі матеріали, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних. 22 липня 2021 року ТОВ «Мілоан» уклало з [PERSON] договір про споживчий кредит № 3264088 (а.с.38-46), за яким ТОВ «Мілоан» зобов`язалося надати відповідачу кредит у розмірі 10 000 гривень строком на 30 днів до 21 серпня 2021 року, а [PERSON] зобов`язалася повернути кредит та сплатити за користування ним проценти в розмірі 5,00% на день, а також одноразово комісію за надання кредиту в розмірі 1 000 гривень. ТОВ «Мілоан» виконало своє зобов`язання за договором та надало відповідачу грошові кошти у розмірі 10 000 гривень, що підтверджується платіжним дорученням № 54861166 від 22 липня 2021 року (а.с.51). Однак [PERSON] неналежним чином виконувала грошові зобов`язання, тому у неї виник борг за договором про споживчий кредит № 3264088 від 22 липня 2021 року в загальному розмірі 45 500 гривень 00 копійок, що складається з боргу за основною сумою кредиту в розмірі 10 000 гривень 00 копійок, боргу за процентами в розмірі 34 500 гривень 00 копійок та боргу за комісією в розмірі 1 000 гривень 00 копійок. Ця обставина підтверджується розрахунком заборгованості (а.с.82-83). Між сторонами по справі виникли правовідносини, які регулюються Законом України «Про електронну комерцію», главою 48 «Виконання зобов`язання» та главою 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України. Відповідно до п.5 ч.1 ст.3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Згідно з ч.2 ст.6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Відповідно до ч.4, ч.6 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Згідно з ч.8 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Відповідно до ст.12 Закону України «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до цього Закону, за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Згідно з ч.1 ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.2 ст.1050, ч.2 ст.1054 ЦК України позичальник зобов`язується повертати кредит та сплачувати проценти за користування ним у розмірах та на умовах, встановлених договором. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути кредит частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини кредитодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Згідно з ст.512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов`язку боржника третьою особою. Відповідно до ст.514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ч.1 ст.516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди\~ боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч.2 ст.89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Всупереч ч.1 ст.81ЦПК України [PERSON] не подала жодного доказу на підтвердження того, що вона належним чином виконала грошові зобов`язання за договором про споживчий кредит №3264088 від 22 липня 2021 року, укладеним з ТОВ «Мілоан». 11 листопада 2021 року ТОВ «Мілоан» уклало з ТОВ «ДіджиФінанс» договір факторингу №12Т (а.с.20-24), за умовами якого до ТОВ «ДіджиФінанс» перейшло право грошової вимоги до відповідача за договором про споживчий кредит №3264088 від 22 липня 2021 року в розмірі 45 500 гривень 00 копійок. Аналіз цих письмових доказів свідчить про те, що ТОВ «Діджи Фінанс» у встановленому порядку набуло прав та обов`язків кредитодавця за договором про споживчий кредит №3264088 від 22 липня 2021 року, укладеного з ТОВ «Мілоан». У матеріалах цивільної справи відсутні докази на підтвердження того, що [PERSON] добровільно погасила борг за вказаним договором. Тому у відповідача існує борг в загальному розмірі 45 500 гривень 00 копійок. З огляду на це суд висновує про те, що з [PERSON] на користь ТОВ «ДіджиФінанс» належить стягнути борг за договором про споживчий кредит №3264088 від 22 липня 2021 року в розмірі 45 500 гривень 00 копійок. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. ТОВ «ДіджиФінанс» сплатило судовий збір в розмірі 2422 гривень 40 копійок. Ця обставина підтверджується квитанцією (а.с.1). Пред`явлений позов задоволений повністю. З огляду на це суд висновує про те, що з [PERSON] на користь позивача належить стягнути витрати на оплату судового збору в розмірі 2422 гривень 40 копійок. Відповідно до п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно зі ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. На підтвердження понесених витрат на отримання професійної правничої допомоги ТОВ «Діджи Фінанс» надало суду: договір про надання правової допомоги № 42649746 від 1 листопада 2024 року, укладеного між позивачем та адвокатом Стародуб І.В. (а.с.17-19), детальний опис робіт за договором від 01 листопада 2024 року (а.с.84), акт про підтвердження факту надання правничої допомоги від 30 листопада 2024 року (а.с.76), в яких зазначено, що адвокат бере на себе зобов`язання надати клієнту правову допомогу загальною вартістю 6 000 гривень, надавши такі послуги: правовий аналіз обставин справи, складання позову, формування додатків до позовної заяви. З огляду на це суд висновує про те, що з [PERSON] на користь позивача слід стягнути витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 6 000 гривень 00 копійок.

Outcome: approved