Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з цим позовом, мотивуючи його тим, що згідно нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу об`єкта приватизації комунальної власності нежитлової будівлі, проданого шляхом електронного аукціону, укладеного 25 жовтня 2021 року між Носівською міською радою Ніжинського району Чернігівської області та [PERSON] , останній є власником нежитлової будівлі за [ADDRESS] , а саме: адмінбудівлі, прибудови, загальною площею 91,5 кв. м, та будівлі складу, загальною площею 299,4 кв. м. Зазначене нерухоме майно розташоване на земельній ділянці площею 0,4007 га з кадастровим номером 7423810100:01:018:0267\~ та цільовим призначенням для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд технічної інфраструктури (виробництва та розподілення газу, постачання пари та гарячої води, збирання, очищення та розподілення води). На момент укладення договору купівлі-продажу земельна ділянка перебувала у постійному користуванні комунального підприємства «Носівські теплові мережі» Носівської міської ради відповідно до державного акта на право постійного користування землею серії ЧН № 00009 від 31 січня 2002 року. Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав 25 жовтня 2021 року за відповідачем зареєстровано право власності на будівлю - Адмінбудівля -А, прибудова - а, загальною площею 91,5 кв. м, будівля складу Б, загальною площею 299,4 кв. м. Рішенням двадцятої сесії восьмого скликання від 18 лютого 2022 року № 238/20/VIII комунальному підприємству «Носівські теплові мережі» Носівської міської ради було припинено право постійного користування земельною ділянкою площею 0,4007 га з кадастровим номером 7423810100:01:018:0267. 31 серпня 2022 року державним реєстратором речових прав на нерухоме майно було внесено запис про припинення права постійного користування комунальному підприємству «Носівські теплові мережі», тобто фактичне використання земельної ділянки відповідачем починається з 1 вересня 2022 року. На даний час земельна ділянка перебуває у комунальній власності Носівської міської ради. У зв`язку з тим, що відповідач не звертався до Носівської міської ради із клопотанням про укладення договору оренди земельної ділянки та не сплачував орендну плату, 23 грудня 2022 року та 30 червня 2023 року позивачем було надіслано листи відповідачу із пропозицією прийняти участь у засіданнях комісії з питань визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам. Відповідач залишив поза увагою вказані пропозиції, а тому засідання комісії не відбулися. Оскільки відповідач ухилявся від укладення договору оренди та сплати орендної плати 31 січня 2024 року на його адресу було направлено розрахунок безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати за користування земельною ділянкою комунальної власності та запропоновано у добровільному порядку сплатити 89502,28 грн. безпідставно збережених коштів за період фактичного користування земельною ділянкою з 1 вересня 2022 року до 31 грудня 2023 року. Даний лист вручено відповідачу особисто 8 лютого 2024 року. Відповідно до повідомлення фінансового управління Носівської міської ради від 18 квітня 2024 року надходження до бюджету Носівської територіальні громади від фізичної особи [PERSON] за земельні ділянки у вигляді земельного податку та/або орендної плати за землю у 2022-2023 роках відсутні. Отже, [PERSON] у період часу з 1 вересня 2022 року до 31 грудня 2023 року не набув належних прав власності або користування на вищезазначену земельну ділянку у м. Носівка, а тому у зазначений період часу використовував земельну ділянку без достатніх правових підстав і не сплачував оренди плату. Згідно витягів із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки нормативна грошова оцінка земельної ділянки з кадастровим номером 7423810100:01:018:0267 у 2022 році становила 603014,89 грн., а у 2023 році - 693467,12 грн. Відповідно рішення 15 сесії сьомого скликання Носівської міської ради від 6 грудня 2016 року № 1/15/VII «Про встановлення розмірів орендної плати за земельні ділянки, які перебувають у комунальній власності Носівської міської ради», зі змінами, внесеними рішенням 54 сесії сьомого скликання від 21 червня 2019 року № 4/54/VII, до Порядку встановлення розмірів орендної плати за використання земельних ділянок, які перебувають у комунальній власності територіальної громади м. Носівка Чернігівської області встановлено розмір орендної плати за землю для земель промисловості на рівні 10 відсотків нормативної грошової оцінки. Таким чином, розмір збережених [PERSON] коштів від безпідставно набутого майна за період з 1 вересня 2022 року до 31 грудня 2023 року складає 89502,28 грн. Позивач просив суд сягнути з [PERSON] на користь Носівської міської ради Чернігівської області безпідставно збережені кошти несплаченої орендної плати у розмірі 89502,28 грн. та судові витрати по сплаті судового збору у розі 2422,40 грн. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала з підстав, які зазначені у позовній заяві, та просила їх задовольнити у повному обсязі. У судове засідання відповідач не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, подав до суду заяву, в якій просив відкласти розгляд справи у зв`язку із хворобою, при цьому підтверджуючих документів до заяви не додав. Суд вважає за можливе розгляд справи провести у відсутності відповідача за наявними у ній доказами, оскільки в даному випадку відсутні підстави, передбачені ст. 223 ЦПК України, для відкладення розгляду справи. Вислухавши пояснення представника позивача, вивчивши і дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. У судовому засіданні встановлено, що на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу об`єкта приватизації комунальної власності нежитлової будівлі, проданого шляхом електронного аукціону, укладеного 25 жовтня 2021 року між Носівською міською радою Ніжинського району Чернігівської області та [PERSON] , останній є власником нежитлової будівлі за [ADDRESS] , а саме: адмінбудівлі - А, прибудови - а, загальною площею 91,5 кв. м, та будівлі складу Б, загальною площею 299,4 кв. м. Зазначене нерухоме майно розташоване на земельній ділянці площею 0,4007 га з кадастровим номером 7423810100:01:018:0267\~ та цільовим призначенням для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд технічної інфраструктури (виробництва та розподілення газу, постачання пари та гарячої води, збирання, очищення та розподілення води). З матеріалів справи вбачається, що на момент укладення 25 жовтня 2021 року договору купівлі-продажу об`єкта приватизації комунальної власності нежитлової будівлі, проданого шляхом електронного аукціону, зазначена земельна ділянка перебувала у постійному користуванні комунального підприємства «Носівські теплові мережі» Носівської міської ради відповідно до державного акта на право постійного користування землею серії ЧН № 00009 від 31 січня 2002 року. Рішенням двадцятої сесії восьмого скликання від 18 лютого 2022 року № 238/20/VIII комунальному підприємству «Носівські теплові мережі» Носівської міської ради було припинено право постійного користування земельною ділянкою площею 0,4007 га з кадастровим номером 7423810100:01:018:0267. 31 серпня 2022 року державним реєстратором речових прав на нерухоме майно було внесено запис про припинення права постійного користування комунальному підприємству «Носівські теплові мережі», а тому фактичне використання відповідачем зазначеної земельної ділянки розпочалося з 1 вересня 2022 року. Відповідно до ст. 206 Земельного кодексу України (далі ЗК України) використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону. Частиною 1 ст. 79 ЗК України встановлено, що земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами. Відповідно до частин 1, 3, 4, 9 ст. 79-1 ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру; сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі; земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера; земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї. У судовому засіданні встановлено, що земельна ділянка площею 0,4007 га з кадастровим номером 7423810100:01:018:0267 є сформованою та може бути об`єктом цивільних прав. Відповідно до ст. 287.1 Податкового кодексу України (далі ПК України) власники землі та землекористувачі сплачують плату за землю з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою. Правові підстави користування земельною ділянкою комунальної власності за змістом глави 15 Земельного кодексу України реалізуються через право постійного користування або право оренди. Частиною 1 ст. 93 ЗК України встановлено, що право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Право оренди земельної ділянки виникає з моменту державної реєстрації цього права (ст. 125 Земельного кодексу України). Землекористувачі зобов`язані своєчасно сплачувати орендну плату (пункт «в» ч. 1 ст. 96 Земельного кодексу України). Відповідно до ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події (ч. 2 ст. 1212 ЦК України). Відносини щодо повернення безпідставно збережених грошових коштів є кондикційними, в яких вина не має значення, важливим є лише факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої. Зобов`язання з повернення безпідставно набутого або збереженого майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна. Такий висновок про застосування норм права наведений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2021 року у справі № 643/21744/19. Відсутність правової підстави це такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідносин і їх юридичному змісту. Відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Аналогічні правові висновки Великої Палати Верховного Суду наведені у постановах від 13 лютого 2019 року у справі №320/5877/17, від 23 травня2018 року у справі №629/4628/16-ц та від 20 листопада 2018 року у справі №922/3412/17. Тлумачення ст. 1212 ЦК України свідчить, що для її застосування необхідно встановити наступні обставини, які у сукупності є підставою для виникнення такого зобов`язання: факт набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; відсутність для цього підстав. Стаття 1212 ЦК України застосовується лише в тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунуто за допомогою інших, спеціальних способів захисту. Такий висновок наведено у постанові Верховного Суду від 29 липня 2019 року у справі № 756/3966/17. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч. 2 ст. 152 Земельного кодексу України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. У судовому засіданні встановлено, що відповідач з моменту набуття права власності на нерухоме майно користується земельною ділянкою площею 0,4007 га з кадастровим номером 7423810100:01:018:0267, яка призначена для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд технічної інфраструктури (виробництва та розподілення газу, постачання пари та гарячої води, збирання, очищення та розподілення води) та перебуває у комунальній власності Носівської міської ради, без укладення договору оренди з власником земельної ділянки, незважаючи на те, що у зв`язку із набуттям права власності на нерухоме майно у нього виник обов`язок сплачувати за користування цією земельною ділянкою. Відповідач не звертався до Носівської міської ради із клопотанням про укладення договору оренди земельної ділянки та не сплачував орендну плату. 23 грудня 2022 року та 30 червня 2023 року позивачем було надіслано листи відповідачу із пропозицією прийняти участь у засіданнях комісії з питань визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам. Відповідач залишив поза увагою вказані пропозиції, а тому засідання комісії не відбулися. Оскільки відповідач ухилявся від укладення договору оренди та сплати орендної плати 31 січня 2024 року на його адресу було направлено розрахунок безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати за користування земельною ділянкою комунальної власності та запропоновано у добровільному порядку сплатити 89502,28 грн. безпідставно збережених коштів за період фактичного користування земельною ділянкою з 1 вересня 2022 року до 31 грудня 2023 року. Даний лист було вручено відповідачу особисто 8 лютого 2024 року. Відповідач у добровільному порядку договір оренди з власником земельної ділянки не уклав та не сплатив за користування земельною ділянкою до міського бюджету. У разі не оформлення власником об`єкта нерухомого майна права оренди земельної ділянки, на якій розташований об`єкт нерухомого майна, відносини з фактичного користування земельною ділянкою без укладення договору оренди, внаслідок чого її власник не доотримує дохід у вигляді орендної плати, за своїм змістом є кондикційними. Аналогічний правовий висновок викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі № 922/3412/17 та від 23 травня 2018 року у справі № 629/4628/16-ц. Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. Для кондикційних зобов`язань важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої, оскільки набувач зобов`язується повернути тільки майно, яке безпідставно набув (зберіг), або вартість цього майна. У судовому засіданні встановлено, що відповідач є власником нерухомого майна та користуються земельною ділянкою, на якій знаходиться це майно. Відповідач, без достатньої правової підстави, за рахунок позивача - власника земельної ділянки зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування земельною ділянкою. Ухилення відповідача від обов`язкової сплати орендної плати за користування землею є підставою для застосування до спірних правовідносин норм статті 1212 Цивільного кодексу України. Аналогічний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 12 квітня 2017 року у справах № 922/207/15, № 922/5468/14, від 20 листопада 2018 року у справі № 922/3412/17. Відповідач, усвідомлюючи свій обов`язок сплачувати за користування земельною ділянкою, договору оренди земельної ділянки у розмірі, яким фактично користується, не уклав. Збереження відповідачем коштів, які він повинен сплатити за користування земельною ділянкою, є результатом недобросовісної поведінки відповідача та відбулося без достатньої правової підстави. Збереження коштів відповідачем без достатньої правової підстави є формою порушення права позивача. Безпідставне збагачення відповідача за рахунок позивача не може бути усунуто за допомогою інших, спеціальних способів захисту. Застосування норм статті 1212 Цивільного кодексу України у цьому разі є належним та ефективним способом захисту. Статтею 21 Закону України «Про оренду землі» визначено, що орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України). Відповідно до ст. 12 Закону України «Про оцінку земель» нормативно-методичне регулювання оцінки земель здійснюється у відповідних нормативно-правових актах, що встановлюють порядок проведення оцінки земель, організації і виконання землеоціночних робіт, склад і зміст технічної документації та звітів з експертної грошової оцінки земельних ділянок, вимоги до них, порядок їх виконання. Абзацом 3 ч. 1 ст. 13 Закону України «Про оцінку земель» встановлено, що нормативна грошова оцінка земельних ділянок проводиться у разі визначення розміру орендної плати за земельні ділянки, зокрема, комунальної власності. Відповідно до абзацу 1 п. 289.1 ПК України для визначення розміру орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок. Пунктом 289.3 ст. 289 ПК України встановлено, що податковий період, порядок обчислення орендної плати, строк сплати та порядок її зарахування до бюджетів застосовується відповідно до вимог статей 285-287 цього розділу. Відповідно до п. 285.1. ст. 285 ПК України базовим податковим (звітним) періодом для плати за землю є календарний рік. Базовий податковий (звітний) рік починається 1 січня і закінчується 31 грудня того ж року (для новостворених підприємств та організацій, а також у зв`язку із набуттям права власності та/або користування на нові земельні ділянки може бути меншим 12 місяців) (п. 285.2. ст. 285 ПК України). З матеріалів справи вбачається, що рішенням 15 сесії сьомого скликання Носівської міської ради від 6 грудня 2016 року № 1/15/VII «Про встановлення розмірів орендної плати за земельні ділянки, які перебувають у комунальній власності Носівської міської ради», зі змінами, внесеними рішенням 54 сесії сьомого скликання від 21 червня 2019 року № 4/54/VII, до Порядку встановлення розмірів орендної плати за використання земельних ділянок, які перебувають у комунальній власності територіальної громади м. Носівка Чернігівської області встановлено розмір орендної плати за землю для земель промисловості на рівні 10 відсотків нормативної грошової оцінки. Згідно витягів із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки нормативна грошова оцінка земельної ділянки з кадастровим номером 7423810100:01:018:0267 у 2022 році становила 603014,89 грн., а у 2023 році - 693467,12 грн. Відповідно до розрахунків позивача загальний розмір збережених відповідачем коштів від безпідставно набутого майна за період з 1 вересня 2022 року до 31 грудня 2023 року складає 89502,28 грн., з яких 20155,57 грн. за період з 1 вересня по 31 грудня 2022 року та 69346,71 грн. за період з 1 січня по 31 грудня 2023 року. Інші відомості щодо розміру безпідставно збережених коштів несплаченої орендної плати в матеріалах справи відсутні. Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідачем не надано суду доказів на спростування вказаного розрахунку розміру безпідставно збережених коштів несплаченої орендної плати. Проаналізувавши докази по справі в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов є обґрунтованим, обраний позивачем спосіб захисту є належним та ефективним, а тому приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При зверненні до суду позивач сплатив судовий збір у розмірі 2422,40 грн., що підтверджується матеріалами справи. Зазначені витрати позивача підлягають стягненню з відповідача. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Outcome: approved