Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-28 00:00:00

В квітні 2025 року ТзОВ «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» звернулося до суду із позовом до \~ [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором від 16.02.2017 року у розмірі 38090,02 грн. В обґрунтування вимог зазначено, що 16.02.2017 року між [PERSON] та АТ «Альфа-Банк» було укладено угоду про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії із встановленим лімітом у сумі 200000,00 грн. Позичальник своїх зобов`язань за кредитним договором належним чином не виконав, внаслідок чого станом на 20.09.2021 заборгованість відповідачки склала 38090,02 грн. 20.09.2021 року у правовідносинах за вказаною заборгованістю була здійснена заміна кредитора у зобов`язанні з АТ «Альфа-Банк» на ТзОВ «ФК «Еліт Фінанс» на підставі договору факторингу. У зв`язку з викладеним позивач просить задоволити позов та стягнути з відповідачки вищевказану суму заборгованості разом із судовими витратами. Ухвалою суду від 01.05.2025 року відкрито провадження та справу призначено у спрощеному провадженні до судового розгляду. 19.05.2025 року до суду надійшли письмові заперечення від відповідачки щодо заявлених позовних вимог. Представник позивача в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі. Відповідачка в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася у встановленому законом порядку, причини неявки до суду не повідомила. За таких обставин суд вважає за можливе справу розглядати по суті за відсутності сторін, на підставі наявних в справі доказів з ухваленням рішення у справі. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 16.02.2017 року між АТ «АЛЬФА-БАНК» та [PERSON] було укладено кредитний договір шляхом прийняття відповідачем пропозиції на укладення угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії із встановленим лімітом у сумі 200000,00 грн. Відповідно до умов вказаного договору позичальнику було надано кредит шляхом встановлення відновлювальної кредитної лінії в межах 200000,00 грн. на особисті потреби строком на один рік з можливістю пролонгації дії відновлювальної кредитної лінії на новий строк за умови дотримання Клієнтом умов Договору з відсотковою ставкою 35,99 % річних. Обов`язковий мінімальний платіж запропоновано встановити у розмірі 7% від суми загальної заборгованості за кредитною лінією, але не менше 50 грн. Відповідачкою також було підписано довідку про умови кредитування з використанням картки «Максимум» від 16.02.2017 року, оферту на укладання Угоди про обслуговування Кредитної картки та відкриття Відновлювальної кредитної лінії від 16.02.2017 року, що підтверджується копіями зазначених документів, наявних в матеріалах справи. ПАТ «АЛЬФА-БАНК» виконав умови кредитного договору та надав відповідачці кредитні кошти, які остання зобов`язувалась повертати в порядку та на умовах, визначених кредитним договором зі сплатою процентів за користування кредитом. 20.09.2021 року між АТ «Альфа-Банк» та ТОВ ФК «Еліт Фінанс» укладено договір факторингу №3, відповідно до якого, АТ «Альфа-Банк» відступає ТОВ «ФК «Еліт Фінанс», а останнє приймає права вимоги за плату та на умовах, визначених цим договором. У зв`язку з невиконанням відповідачкою своїх зобов`язань за кредитним договором стосовно його сплати позивач вимагає від відповідача повернути заборгованість за кредитним договором, яка утворилася станом на 20.09.2021 року у розмірі 38090,02 грн., що підтверджується даними розрахунком заборгованості та випискою по рахунку відповідачки за період з 16.02.2017 по 20.09.2021 року. Відповідно до частин 1 та 2\~статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою\~статті 638 ЦК України\~встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відтак, після підписання кредитного договору від 16.02.2017 року у сторін виникли взаємні права та обов`язки, зокрема, у позичальника виникло зобов`язання надати кредитні кошти відповідачу, а у відповідача виникло зобов`язання повернення кредитних коштів. Згідно\~ст.1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною другою\~статті 1054 ЦК України\~встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). Відповідно до ч. 1\~ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із\~ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ч. 1\~ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Частиною 1\~ ст.\~625\~ЦК України \~встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до\~ ст. 1082 Цивільного кодексу України, передбачено, що боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом. Відповідно до ч.3\~ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1\~статті 76 ЦПК України, встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч.1\~ст.81 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідач [PERSON] ухиляється від виконання взятих на себе зобов`язань, заборгованість за договором не погашає, що є порушенням законних прав ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС». На підставі вищевикладених обставин, судом встановлено, що позивач є новим кредитором за договором від 16.02.2017 року, відповідачка порушила умови Договору, не повернула отримані кошти у строки передбачені кредитним договором. Дані обставини справи підтверджуються даними оферти на укладання угоди про обслуговування Кредитної картки та відкриття Відновлювальної кредитної лінії від 16.02.2017 року, копією акцепту пропозиції на укладання угоди про обслуговування Кредитної картки та відкриття Відновлювальної кредитної лінії від 16.02.2017 року, даними довідки про умови кредитування від 16.02.2017 року, даними договору факторингу №3 від 20.09.2021 року, випискою по рахунку з кредитною карткою World Debit Mastercard за період з 16.02.2017 року по 20.09.2021 року, розрахунком заборгованості станом на 20.09.2021 року. Враховуючи вищевикладене, оскільки позичальником не виконані зобов`язання щодо повернення коштів за кредитним договором, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню та з відповідача [PERSON] на користь позивача\~ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» слід стягнути заборгованість за кредитним договором від 16.02.2017 року у розмірі 38090,02 грн. З приводу зазначених [PERSON] обставин щодо наявності у останньої дітей-військовослужбовців з інвалідністю, то суд звертає увагу на те, що Закон України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" передбачає звільнення від сплати відсотків за користування кредитом, а також штрафів та пені за невиконання зобов`язань за договором лише для військовослужбовців, тоді як на їхніх матерів зазначена норма не поширюється. Щодо розподілу судових витрат суд зазначає наступне. Відповідно до положень ч. 1\~ст. 133 ЦПК України\~судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Згідно з положеннями\~статті 137 ЦПК України\~витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Відповідно до ч. 2\~статті 137 ЦПК України\~за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд, відповідно до частини третьої\~статті 141 ЦПК України, враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність) або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного до договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. В обґрунтування розміру понесених позивачем витрат на правничу допомогу у розмірі 9200 грн. до матеріалів справи надано копію договору про надання правничої допомоги від 03.07.2024 року, укладеного між ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» та адвокатом Литвиненко О.І., акта №1 приймання-передачі наданих послуг від 15.07.2024 року та платіжної інструкції №4931 від 01.10.2024 року на суму 9200,00 грн. Водночас, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Зазначені критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення ЄСПЛ від 23 січня 2014 р. у справі «East/West Alliance Limited» проти України» заява № 19336/04). Верховний Суд неодноразово звертав увагу на необхідності дотримання принципу співмірності при розрахунку судових витрат. Так, Велика Палата Верховного Суду у справі № 755/9215/15-ц наголосила, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. У постановах Верховного Суду у справі № 905/1795/18 та у справі № 922/2685/19, визначено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: approved