Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-27 00:00:00

Позивач, [PERSON] , звернулась до суду із позовом до Державної установи «Центр пробації», в якому просить: визнати протиправним та скасувати Наказ Директора Державної установи «Центр пробації» «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності» №433/од-24 від 20.12.2024; судові витрати, в тому числі витрати на правничу допомогу, покласти на відповідача. В обґрунтування позову вказує, що наказом Директора Державної установи «Центр пробації» від 20.12.2024 №433/од-24 застосовано до позивача дисциплінарне стягнення у виді догани, частково зменшено премію за грудень 2024 року та встановлено її у розмірі 150%. Вказує, що правовою підставою для застосування дисциплінарного стягнення слугував встановлений за наслідком проведеної перевірки висновок про порушення позивачем вимог ст. 129-1 Конституції України, ч. 1 ст. 533 Кримінального процесуального кодексу України та пункту 2 глави 1 розділу ІV Порядку здійснення нагляду та проведення соціально- виховної роботи із засудженими до покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 29.01.2019 № 272/5 (зі змінами), яке потягло за собою не прийняття до виконання вироку Вищого антикорупційного суду відносно засудженої [PERSON] . Позивач не погоджується із вказаним наказом, вважає його таким, що не відповідає принципам правової визначеності та верховенства права. Вказує, що оскільки місце проживання засудженої ( [ADDRESS] ) територіально не відноситься до Холодногірського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації», а чинне законодавство не визначає, порядок дій керівника (працівника) органу з питань пробації, якщо судове рішення надійшло до органу з питань пробації не за місцем проживання звільненого з випробуванням, то внаслідок правової невизначеності, повертаючи вирок на адресу Вищого антикорупційного суду, позивач чітко дотримувалася приписів ч.1 ст.163 Кримінально-виконавчого кодексу України, які не підлягають розширеному тлумаченню, не мають виключень і мала легітимні очікування, що до неї не будуть застосовані заходи дисциплінарної відповідальності. При цьому зазначила, що саме внаслідок правової невизначеності позивач опинилася в ситуації, при якій будь-які дії можуть тлумачитись, як порушення законодавства, а саме, у випадку поставлення на облік звільненого з випробуванням, не за місцем проживання засудженого позивач прямо порушує вимоги ч.1 ст.163 Кримінально-виконавчого кодексу України та пункту 1 глави 1 розділу ІХ Порядку здійснення нагляду, згідно з якими нагляд за поведінкою осіб, звільнених від відбування покарання з випробуванням, протягом іспитового строку здійснюється уповноваженим органом з питань пробації за місцем проживання засудженого, а у випадку не здійснює поставлення на облік звільненого з випробуванням, не за місцем проживання засудженого позивача можна звинуватити у порушенні вимог ст.129-1 Конституції України, ч.1 ст.533 Кримінального процесуального кодексу України, що і зробив відповідач. З таких обставин вважає, що притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності є не просто надмірним, а таким, що порушує принцип легітимних очікувань, принцип правової визначеності, і, як результат, принцип верховенства права. На підставі викладеного позивач звернулась до суду із позовом, в якому просить визнати протиправним та скасувати оскаржуваний наказ. Також просить стягнути з відповідача судові витрати, в тому числі витрати на правничу допомогу, які згідно попереднім розрахунком становлять 24968 грн. 96 коп. Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 06.02.2025 (суддя Костіна І.Г.) відмовлено у відкритті провадження у справі та роз`яснено позивачу, що розгляд даної справи відноситься до юрисдикції адміністративного суду в порядку адміністративного судочинства. Постановою Харківського апеляційного суду від 04.06.2025 задоволено апеляційну скаргу [PERSON] , в особі представника [PERSON] . Ухвалу Фрунзенського районного суду м. Харкова від 06.02.2025 скасовано і справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.06.2026, вказана позовна заява надійшла в провадження судді Спесивцева О.В. Ухвалою Немишлянського районного суду м.Харкова від 26.06.2025 року прийнято позов до\~розгляду\~та відкрито провадження у справі. У відповідності до ч. 5\~ст. 279 ЦПК України\~вирішено розглядати справу в порядку спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Призначено судове засідання. Надано відповідачу строк для надання письмового відзиву на позовну заяву. 07.07.2025 року до суду від Державної установи «Центр пробації» надійшов письмовий відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Обґрунтовуючи відзив відповідач посилається на те, що дисциплінарне стягнення застосоване до позивача правомірно та в межах строку, передбаченого статтею 148 КЗпП України. Вказує, що Вироком Вищого антикорупційного суду від 23.07.2024 [PERSON] засуджено за ч.\~1 ст. 255, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 209, ч. 1 ст. 70 Кримінального кодексу України до 5 років позбавлення волі з конфіскацією майна без позбавлення права обіймати певні посади та займатися певною діяльністю та без конфіскації майна. На підставі ст. 75, 77 КК України звільнено від відбування покарання у виді позбавлення волі та конфіскації майна з іспитовим строком на 3 роки. Ухвалою Вищого антикорупційного суду від 24.09.2024 виправлено описку у пункті 3 резолютивної частини та [PERSON] призначено покарання за ч. 1 ст. 255, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст.\~209, ст. 69, ч. 1 ст. 70 КК України у виді 5 років позбавлення волі з конфіскацією майна без позбавлення права обіймати певні посади та займатися певною діяльністю. Вирок Вищого антикорупційного суду у справі №991/1801/24 від 23.0.2024 набрав законної сили 23.08.2024. Вирок та ухвала Вищого антикорупційного суду відносно засудженої [PERSON] 04.10.2024 на підставі розпорядження про виконання вироку, що набрав законної сили, надіслано до Холодногірського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Харківській області та отримано установою 17.10.2024. Однак, цього ж дня, листом за підписом начальника відділу Кіряковою А. Є., судове рішення повернуто до Вищого антикорупційного суду (лист від 17.10.2024 № 24/33/2934-24). Підставою для повернення судового рішення без виконання було зазначено те, що засуджена [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] , тобто, її місце проживання територіально не відноситься до Холодногірського РВ та в силу ч. 1 ст. 163 Кримінально-виконавчого кодексу України унеможливлює виконання вироку. Вищим антикорупційним судом, після повернення Холодногірським РВ судового рішення, 21.11.2024 було підготовлено лист директору Центру пробації, Управлінню нагляду за додержанням законів у місця їх несвободи та органах пробації Офісу Генерального прокурора, до відома - прокурору у кримінальному провадженні прокурору Спецалізованої антикорупційної прокуратури в якому зауважено на порушення низки нормативно правових-актів органу пробації щодо виконання вироку суду, який набрав законної сили. У листі також зазначено, що Холодногірський РВ фактично самоусунувся від виконання вироку суду, формально пославшись на приписи ч. 1 ст. 163 КВК України, натомість залишивши поза увагою мотиви суду та нормативно-правове обґрунтування, що були викладені у судовому рішенні, а також принципи невідворотності покарання, диференційованого та індивідуального підходу до виконання покарання в умовах діючого в Україні воєнного стану. На думку суду, за наведених обставин неприпустимою є означена категорична позиція органу пробації, позаяк може призвести до фактичної неможливості виконання згаданого та подібних судових рішень та, відповідно, до неможливості реалізації (виконання) інституту звільнення від відбування покарання з випробуванням. Враховуючи зазначене вище, керівництвом Центру пробації було ініційовану перевірку щодо з`ясування причин та обставин не прийняття до виконання судового рішення працівниками Холодногірського РВ та видано відповідний наказ на її проведення За результатами перевірки робочою групою складено Довідку про проведення перевірки щодо з`ясування причин та обставин не прийняття Холодногірським РВ до виконання вироку Вищого антикорупційного суду у справі № 991/1801/24 та ініційовано за порушення ст. 129-1 Конституції, ч. 1 ст. 533 Кримінального процесуального кодексу України, пункту 2 глави 1 розділу ІV Порядку здійснення нагляду та проведення соціально-виховної роботи із засудженими до покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 29.01.2019 № 272/5, яке потягло за собою не прийняття до виконання вироку Вищого антикорупційного суду від 23.07.2024 відносно засудженої [PERSON] , застосувати дисциплінарні стягнення, зокрема, до начальника Холодногірського РВ [PERSON] , що було реалізовано оскаржуваним наказом. Відповідач також вказав, що у зв`язку з тим, що під час реалізації завдань, покладених на уповноважені органи з питань пробації, виникають питання стосовно виконання судових рішень, якими засуджено громадян інших держав та які виїхали на постійне місце проживання до держави свого громадянства, а також громадян України, які виїхали та проживають в іншій країні, Центр пробації звернувся з запитом до Міністерства юстиції, у тому числі і щодо виконання вироку Вищого антикорупційного суду від 23.07.2024 відносно [PERSON] , на який отримано відповідь. З аналогічним питанням до Центру пробації також звернулась філія Державної установи «Центр пробації» в Харківській області. Позивач правом надання письмової відповіді на відзив відповідача не скористалася. Сторони про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені у визначеному законом порядку. Представник позивача у судовому засіданні підтримав заявлені позивачем вимоги та просив їх задовольнити. Представник відповідача у судове засідання не прибув, надав заяву, в якій просив проводити розгляд справи без його участі. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 82 ЦПК України визначено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Судом встановлено та не заперечувалось сторонами, що позивач перебуває на посаді начальника Холодногірського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації». Вироком Вищого антикорупційного суду від 23.07.2024 у справі №991/1801/24 засуджено [PERSON] за ч. 1 ст. 255, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 209, ч. 1 ст. 70 КК України до 5 років позбавлення волі з конфіскацією майна без позбавлення права обіймати певні посади та займатися певною діяльністю та без конфіскації майна. На підставі ст. 75, 77 ККУ звільнено від відбування покарання у виді позбавлення волі та конфіскації майна з іспитовим строком на 3 роки. Ухвалою Вищого антикорупційного суду від 24.09.2024 виправлено описку у пункті 3 резолютивної частини та [PERSON] призначено покарання за ч. 1 ст. 255, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 209, ст. 69, ч. 1 ст. 70 КК України у виді 5 років позбавлення волі з конфіскацією майна без позбавлення права обіймати певні посади та займатися певною діяльністю. Вирок Вищого антикорупційного суду у справі №991/1801/24 від 23.0.2024 набрав законної сили 23.08.2024. Розпорядження про виконання вироку від 04.10.2024, вирок та ухвала Вищого антикорупційного суду відносно засудженої [PERSON] надіслано до Холодногірського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Харківській області (а.с. 120). Листом від 17.10.2024 року № 24/33/2934-24 за підписом начальника Холодногірського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Харківській області Кіряково\~А.Є., судове рішення повернуто до Вищого антикорупційного суду (лист від 17.10.2024 №24/33/2934-24). В якості підстави для повернення судового рішення без виконання було зазначено, що згідно ч. 1 ст. 163 КВК України нагляд за поведінкою осіб звільнених з випробуванням, протягом іспитового строку здійснюється уповноваженим органом з питань пробації за місцем проживання засудженого, адреса місця проживання: [ADDRESS] , не відноситься до Холодногірського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Харківській області (а.с. 15) Вищим антикорупційним судом 21.11.2024 направлено лист директору Центру пробації, Управлінню нагляду за додержанням законів у місця їх несвободи та органах пробації Офісу Генерального прокурора, до відома - прокурору у кримінальному провадженні прокурору Спецалізованої антикорупційної прокуратури в якому зауважено на порушення низки нормативно правових-актів органу пробації щодо виконання вироку суду, який набрав законної сили. У листі також зазначено, що Холодногірський РВ фактично самоусунувся від виконання вироку суду, формально пославшись на приписи ч. 1 ст. 163 КВК України, натомість залишивши поза увагою мотиви суду та нормативно-правове обґрунтування, що були викладені у судовому рішенні, а також принципи невідворотності покарання, диференційованого та індивідуального підходу до виконання покарання в умовах діючого в Україні воєнного стану. На думку суду, за наведених обставин неприпустимою є означена категорична позиція органу пробації, позаяк може призвести до фактичної неможливості виконання згаданого та подібних судових рішень та, відповідно, до неможливості реалізації (виконання) інституту звільнення від відбування покарання з випробуванням (а.с. 118-119). Відповідач вказував, що керівництвом Центру пробації було ініційовану перевірку щодо з`ясування причин та обставин не прийняття до виконання судового рішення працівниками Холодногірського РВ та видано відповідний наказ на її проведення (наказ від 04.12.2024 року №420/ОД-24). Згідно наданих під час проведеної перевірки письмових пояснень позивача, остання вказала, що вирок Вищого антикорупційного суду 23.07.2024 року був повернутий без виконання, оскільки у вироку чітко зазначено, що засуджена [PERSON] мешкає та працює у м.Рига, Латвійської Республіки, що в свою чергу перешкоджає постановці на облік, ознайомленню з умовами відбування покарання та контролю за її поведінкою (а.с.14). За результатами перевірки робочою групою Державної установи «Центр пробації» у складі заступника директора Васюка В.А. (голова робочої групи), заступника начальника відділу наглядової пробації Семенової О.В. та провідного фахівця цього відділу Поліщук А.М. складено Довідку про проведення перевірки щодо з`ясування причин та обставин не прийняття Холодногірським РВ до виконання вироку Вищого антикорупційного суду від 23.07.2024 року у справі № 991/1801/24, якою було вирішено, серед іншого: - Холодногірському районному відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Харківській області забезпечити виконання вироку Вищого антикорупційного суду від 23.07.2024 року у справі № 991/1801/24 відносно [PERSON] ; - за порушення ст. 129-1 Конституції, ч. 1 ст. 533 Кримінального процесуального кодексу України, пункту 2 глави 1 розділу ІV Порядку здійснення нагляду та проведення соціально-виховної роботи із засудженими до покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 29.01.2019 № 272/5 (зі змінами), що призвело до несвоєчасного виконання судового рішення, начальник Холодногірського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Харківській області [PERSON] заслуговує на застосування дисциплінарного стягнення у вигляді догани (а.с. 12-13). Правомірність призначення та проведення перевірки позивачем не оскаржувалась. Наказом Директора Державної установи «Центр пробації» №433/од-24 від 20.12.2024 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності», відповідно до ст. 147, 147-1, 148 Кодексу законів про працю України та Положення про державну установу «Центр пробації», затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 29.03.2024 року №896/5 вирішено за порушення ст. 129-1 Конституції України, ч. 1 ст. 533 Кримінального процесуального кодексу України та пункту 2 глави 1 розділу ІV Порядку здійснення нагляду та проведення соціально- виховної роботи із засудженими до покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 29.01.2019 № 272/5 (зі змінами), до начальника Холодногірського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Харківській області [PERSON] застосовано дисциплінарне стягнення у виді догани. Частково зменшено премію за грудень 2024 року та встановлено її у розмірі 150% (а.с. 6). Не погоджуючись із правомірністю вказаного наказу, позивач звернулась до суду із цим позовом. Перевіряючи обґрунтованість заявлених позовних вимог, суд дійшов висновку про наступне. Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до\~статті 43 Конституції України\~кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Усі трудові правовідносини повинні ґрунтуватися на принципах соціального захисту та рівності для всіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором, що, зокрема, має відображатись у встановленні вичерпного переліку умов та підстав припинення таких відносин. Частиною другою\~статті 2 КЗпП України\~передбачено, що працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою. Відповідно дост.139 КЗпП України працівники\~зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержуватись трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір. Статтею 140 КЗпП України визначено, що трудова дисципліна на підприємствах, в установах, організаціях забезпечується створенням необхідних організаційних та економічних умов для нормальної високопродуктивної роботи, свідомим ставленням до праці, методами переконання, виховання, а також заохоченням за сумлінну працю. У трудових колективах створюється обстановка нетерпимості до порушень трудової дисципліни, суворої товариської вимогливості до працівників, які несумлінно виконують трудові обов`язки. Щодо окремих несумлінних працівників застосовуються в необхідних випадках заходи дисциплінарного і громадського впливу. Статтею 147 КЗпП України\~передбачено, що за порушення трудової дисципліни, до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана або звільнення. Відповідно до вимог ст.147-1 КЗпП України дисциплінарні стягнення застосовуються органом, якому надано право прийняття на роботу (обрання, затвердження і призначення на посаду) даного працівника. Як роз`яснив Верховний Суд в постанові від 22 травня 2020 року у справі №761/33628/16, ознакою порушення трудової дисципліни є наявність проступку в діях або бездіяльності працівника. Дисциплінарний проступок визначається як винне невиконання чи неналежне виконання працівником своїх трудових обов`язків. Складовими дисциплінарного проступку є дії (бездіяльність) працівника; порушення або неналежне виконання покладених на працівника трудових обов`язків; вина працівника; наявність причинного зв`язку між діями (бездіяльністю) і порушенням або неналежним виконанням покладених на працівника трудових обов`язків. За\~статтею 148 КЗпП України, дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку. Загальний порядок та підстави застосування дисциплінарних стягнень передбачені\~главою Х КЗпП України. Відповідно до статті 149 КЗпП України до\~застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку. При цьому, для застосування дисциплінарного стягнення уповноваженому органу необхідно встановити наявність всіх елементів складу дисциплінарного проступку - об`єкту, об`єктивної сторони, суб`єкта, суб`єктивної сторони, а також врахувати інші обставини, що мають значення: ступінь тяжкості, наявність шкоди, особу працівника. Об`єктивна сторона дисциплінарного проступку складається з протиправної поведінки суб`єкта (працівника), шкідливих наслідків та причинного зв`язку між ними і поведінкою особи, що притягається до відповідальності. Протиправність поведінки полягає у порушенні трудових обов`язків, закріплених нормами загального та спеціального законодавства про працю, правилами внутрішнього розпорядку, статутами, положеннями, посадовими інструкціями, а також у порушенні або невиконанні наказів і розпоряджень власника, уповноваженої ним адміністрації. Зокрема, до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. Пояснення порушника трудової дисципліни є однією з важливих форм гарантії, наданих порушнику для захисту своїх законних прав та інтересів, направлених проти безпідставного застосування стягнення. Водночас, правова оцінка дисциплінарного проступку проводиться на підставі з`ясування усіх обставин його вчинення, у тому числі з урахуванням письмового пояснення працівника. Невиконання власником або уповноваженим ним органом обов`язку зажадати письмове пояснення від працівника та неодержання такого пояснення не є підставою для скасування дисциплінарного стягнення, якщо факт порушення трудової дисципліни підтверджений представленими суду доказами. Таким чином, для правомірного накладення дисциплінарного стягнення роботодавцем необхідна наявність сукупності таких умов: порушення має стосуватися лише тих обов`язків, які є складовими трудової функції працівника чи випливають з правил внутрішнього трудового розпорядку. Невиконання чи неналежне виконання працівником трудових обов`язків має бути винним, скоєним без поважних причин умисно або з необережності. За приписами статті 61 Конституції України\~юридична відповідальність особи має індивідуальний характер. Так, при наданні оцінки правомірності порядку накладання на позивача дисциплінарного стягнення та законності обставин його накладення, слід виходити із загальних правил притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності, передбачених\~КЗпП України. Отже, наказ про притягнення до дисциплінарної відповідальності повинен містити чітке формулювання суті та обставин допущеного працівником проступку, підстави прийняття рішення про притягнення до відповідальності, час вчинення і час виявлення самого проступку та обґрунтування обрання певного виду стягнення, з урахуванням передбачених законодавством обставин. При цьому, ознакою порушення працівником трудової дисципліни, яка може бути підставою для притягнення до дисциплінарної відповідальності у формі оголошення догани, є наявність вини в його діях чи бездіяльності, шкідливі наслідки та причинний зв`язок між ними і поведінкою правопорушника. Складовими дисциплінарного проступку є дії (бездіяльність) працівника; порушення або неналежне виконання покладених на працівника трудових обов`язків; вина працівника; наявність причинного зв`язку між діями (бездіяльністю) і порушенням або неналежним виконанням покладених на працівника трудових обов`язків. Недоведеність хоча б одного з цих елементів виключає наявність дисциплінарного проступку. Проте, саме на роботодавця покладається обов`язок доказування фактів винного вчинення працівником дисциплінарного проступку. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати всі обставини, за яких вчинено проступок. Для притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності в обов`язковому порядку має бути встановлена вина як одна з важливих ознак порушення трудової дисципліни. У трудовому праві діє принцип презумпції невинуватості, згідно з яким не можна притягнути працівника до дисциплінарної відповідальності, доки роботодавцем не доведена його вина, і працівник не зобов`язаний сам доводити свою невинуватість. При відсутності вини працівник не може бути притягнутий до дисциплінарної відповідальності. Як встановлено судом під час розгляду справи та не заперечувалось сторонами, що позивачем було прийнято рішення повернути вирок Вищого антикорупційного суду від 23.07.2024 відносно [PERSON] без виконання, оскільки проживання засудженої за межами України перешкоджає її постановці на облік, роз`ясненню порядку виконання обов`язків, покладених на неї судом, відповідальності за їх невиконання та порядку здійснення нагляду, а також контролю за її поведінкою. Разом з тим, на думку суду, позивач не врахувала, що відповідно до ст. 129-1 Конституції України визначено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Згідно ч. 1 ст. 533 КПК України, вирок або ухвала суду, які набрали законної сили, обов`язкові для осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні, а також для усіх фізичних та юридичних осіб, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх службових осіб, і підлягають виконанню на всій території України. Положеннями ст. 5 КВК України визначено, що кримінально-виконавче законодавство, виконання і відбування покарань ґрунтуються на принципах, серед яких невідворотність виконання і відбування покарань, повага до прав і свобод людини, взаємна відповідальність держави і засудженого, диференціація та індивідуалізація виконання покарань тощо. Одним із повноважень уповноваженого органу з питань пробації, відповідно до ч. 1 ст. 13 КВК України, є забезпечення здійснення нагляду за засудженими, звільненими від відбування покарання з випробуванням. Пунктом 2 глави 1 розділу ІV Порядку здійснення нагляду та проведення соціально- виховної роботи із засудженими до покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 29.01.2019 № 272/5 (зі змінами), передбачено, що підставою для поставлення засуджених осіб на облік є копія відповідного судового рішення, що набрало законної сили оформленого судом у порядку, визначеному законом. На підставі викладеного, суд погоджується із встановленими за наслідком проведеної перевірки висновками відповідача, що повернення без виконання судового рішення вироку Вищого антикорупційного суду від 23.07.2024 (справа № 991/1801/24) відносно [PERSON] , який набрав законної сили, призвело до несвоєчасного його виконання. З приводу доводів позивача про те, що місце проживання засудженої ( [ADDRESS] ) територіально не відноситься до Холодногірського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації», а чинне законодавство не визначає, порядок дій керівника (працівника) органу з питань пробації, якщо судове рішення надійшло до органу з питань пробації не за місцем проживання звільненого з випробуванням, суд зауважує, що позивач в даному випадку, за відсутності чітко визначеного правового регулювання щодо алгоритму дій у відповідній ситуації, не була позбавлена можливості звернутися до керівника вищого рівня з метою отримання відповідного роз`яснення щодо порядку виконання вказаного вироку суду, який як вказано вище та не заперечувалось позивачем, є обов`язковим для виконання. При цьому, як встановлено судом, відповідні запити щодо надання роз`яснень з приводу порядку виконання вироку суду були направлені вже після повернення вироку та його прийняття до виконання після повторного направлення судом (а.с. 121-124), за результатами чого отримано роз`яснення, зокрема, за підписом в.о. директора Департаменту міжнародного права та представництва Міністерства юстиції України (а.с. 116). На підставі викладеного, суд погоджується із встановленими за наслідком проведеної перевірки висновками відповідача, що порушення позивачем вимог ст. 129-1 Конституції України, ч. 1 ст. 533 Кримінального процесуального кодексу України та пункту 2 глави 1 розділу ІV Порядку здійснення нагляду та проведення соціально- виховної роботи із засудженими до покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 29.01.2019 № 272/5 (зі змінами), що мало наслідком несвоєчасне виконання судового рішення вироку Вищого антикорупційного суду від 23.07.2024 (справа № 991/1801/24) відносно [PERSON] , який набрав законної сили. Таким чином, за доведеністю роботодавцем наявності в діях позивача складу дисциплінарного проступку як обов`язкової умови для притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності, суд дійшов висновку про те, що відповідач оголосив позивачу догану на законних на те підставах. При цьому суд враховує, що до позивача застосовано найменш суворий вид дисциплінарного стягнення, передбачений\~ст. 147 КЗпП України\~- догана. Оскаржуваний позивачем наказ містить необхідні ознаки з`ясування відповідачем усіх суттєвих обставин, опис вчинених нею конкретних дій, які можуть кваліфікуватись, як дисциплінарний проступок. Крім того, як роз`яснив Верховний Суд в постанові від 15 грудня 2021р. по справі №1840/2970/18 (п. 42, 43), преміювання та встановлення відповідних надбавок провадиться у межах наявного фонду оплати праці та належить до дискреційних повноважень роботодавця. Крім того, право встановлення надбавок та премій належить саме до варіативних дискреційних повноважень, в силу яких, роботодавець вільний у виборі в межах затвердженого кошторису встановлювати їх або не встановлювати. З урахування встановлених обставин суд дійшов висновку, що оскаржуваний наказ, яким за порушення ст. 129-1 Конституції України, ч. 1 ст. 533 Кримінального процесуального кодексу України та пункту 2 глави 1 розділу ІV Порядку здійснення нагляду та проведення соціально- виховної роботи із засудженими до покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 29.01.2019 № 272/5 (зі змінами), до начальника Холодногірського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Харківській області [PERSON] застосовано дисциплінарне стягнення у виді догани, а також частково зменшив премію за грудень 2024 року та встановив її у розмірі 150 %, є законним та прийнятим із додержанням порядку застосування дисциплінарного стягнення передбаченого,\~статтями 147-149 КЗпП України. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про його скасування. Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц). Цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням балансу вірогідностей. Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує на довіру. Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, в тому числі у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог. З урахуванням наведеного, оскільки в позові відмовлено, на підставі ст. 141 ЦПК України, судові витрати зі сплати судового збору покладаються на позивача. Також, оскільки судом не встановлено порушень в діях відповідача при прийнятті оскаржуваного наказу, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача понесених нею витрат на професійну правничу допомогу.

Outcome: dismissed