Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-21 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Сокирянської міської ради Дністровського району Чернівецької області про визнання протиправним та скасування рішення Сокирянської міської ради № 540/42-18 від 06.07.2018 «Про підтвердження права комунальної власності на земельні ділянки» у частині пункту 2, а саме підтвердження права комунальної власності на земельну ділянку для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості площею 2,5700 га, кадастровий номер 7324010100:01:003:1025, за адресою: [ADDRESS] . Обґрунтовуючи позов, стверджував, що зазначене рішення Сокирянської міської ради було прийнято з порушенням його права землекористувача, оскільки дана земельна ділянка перебуває у його постійному користуванні на підставі Державного акту на право постійного користування землею І-ЧВ № 000604 від 18.04.1996. Вказував, що за умовами договору купівлі-продажу нежитлової будівлі від 18.06.2014 № 622 він придбав у ВАТ «Сокирянський сирзавод» нежитлову будівлю [ADDRESS] , на земельній ділянці площею 2,5700 га, кадастровий номер 7324010100:01:003:1025. Позивач зазначив, що спираючись на принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди, передбаченого статтею 120 ЗК України та статтею 377 ЦК України, після набуття права власності на нежитлову будівлю (комплекс) він набув право користування на вказану земельну ділянку за правонаступництвом після ВАТ «Сокирянський сирзавод» на підставі Державного акту на право постійного користування землею І-ЧВ № 000604 від 18.04.1996, який не було скасовано. Посилався на рішення Конституційного Суду України № 5-рп/2005 від 22.09.2005 та постанову Верховного Суду України № 6-14цс11 від 26.09.2011, вказуючи, що право користування земельною ділянкою, набуте у встановленому порядку до 01.01.2002 (набрання чинності ЗК України) не втрачається внаслідок його не переоформлення підприємством, яке за положеннями чинного ЗК України не може набувати права постійного землекористування, а зберігається за ним до приведення прав і обов`язків щодо такої земельної ділянки у відповідність до вимог чинного законодавства, у тому числі за правонаступником такого землекористувача. Враховуючи наведене, просив ухвалити рішення, яким визнати протиправним та скасувати рішення Сокирянської міської ради № 540/42-18 від 06.07.2018 «Про підтвердження права комунальної власності на земельні ділянки» у частині пункту 2 цього рішення. Ухвалою судді від 18.09.2024 відкрито провадження у справі та призначено до підготовчого судового засідання за правилами загального позовного провадження. 11.10.2024 до суду надійшов відзив Сокирянської міської ради на позовну заяву, з якого вбачаються заперечення проти позову з мотивів його необґрунтованості та безпідставності. Так, відповідач зазначив, гр. [PERSON] не являється землекористувачем у розумінні Земельного кодексу України, оскільки ні орендних відносин, ні відносин з постійного користування даною ділянкою між позивачем та Сокирянською міською радою ніколи не виникало. [PERSON] з 2014 року використовує дану земельну ділянку без правовстановлюючих документів. Вказував, що дана обставина досліджувалась Сокирянським районним судом у справах № 722/339/21 та 722/2050/23 за позовами Сокирянської міської ради до [PERSON] про стягнення безпідставно збережених коштів у вигляді орендної плати, а також Чернівецьким апеляційним судом у справі № 722/339/21. Рішення судів у даних справах набрали законної сили, з огляду на що обставини, встановлені судами у цих справах, мають преюдиційний характер при розгляді інших справ. Стверджував, що державний акт на право постійного користування землею серії І-ЧВ № 000604, виданий 27.03.1996 попередньому власнику нежитлових будівель ВАТ «Сокирянський сирзавод», до спірних правовідносин не може бути застосований у зв`язку із припиненням його дії. Так, на момент придбання позивачем нежитлових будівель за договором купівлі-продажу від 18.06.2014 статтею 92 ЗК України був визначений вичерпний перелік суб`єктів, які набувають право постійного користування земельною ділянкою із земель державної та комунальної власності. Однак, набуття такого права фізичною особою даним переліком не передбачено. З огляду на це, гр. [PERSON] права постійного користування земельною ділянкою не набув і не міг набути, адже не являється суб`єктом такого права відповідно до закону. Крім того, відповідач зазначив, що позивач не є правонаступником ВАТ «Сокирянський сирзавод» також з підстави ліквідації даного товариства шляхом визнання його банкрутом, що є підставою припинення права користування земельною ділянкою. Поряд з цим, вказав, що саме по собі право власності територіальної громади на спірну земельну ділянку жодним чином не може порушувати прав третіх осіб щодо користування цією ділянкою, навіть якби такі були оформлені в установленому порядку. У зв`язку із відсутністю порушеного права позивача, відповідач просив у задоволенні позову відмовити. 15.10.2024 підготовче судове засідання було відкладено за клопотанням представника відповідача від 11.10.2024 з причин зайнятості його в іншому судовому процесі. У підготовчому судовому засіданні 23.10.2024 за клопотанням представника позивача оголошено перерву у зв`язку із необхідністю ознайомлення його із відзивом на позовну заяву та підготовки заперечень. 05.11.2024 до суду надійшла відповідь позивача на відзив, у якій він заперечив доводи відповідача з мотивів, викладених у позовній заяві. 06.11.2024 у підготовче судове засідання позивач та його представник, будучи належним чином повідомленими, не з`явились, про причини неявки не повідомили. Судом постановлено ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до розгляду по суті. 10.12.2024 судове засідання відкладено за клопотанням відповідача з причин перебування його представника у відпустці. Судове засідання 08.01.2025 відкладено за клопотанням представника позивача. Ухвалою судді від 15.01.2025 клопотання представника позивача задоволено та постановлено забезпечити останньому можливість взяти участь у підготовчому судовому засіданні 16.01.2025 в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів. 16.01.2025 розгляд справи відкладено у зв`язку із технічними проблемами в системі відеоконференцзв`язку. У судовому засіданні 17.01.2025 оголошена перерва за клопотанням позивача та його представника для вирішення питання в позасудовому порядку. 11.03.2025 судове засідання відкладено у зв`язку із неявкою сторін по справі. 15.04.2025 розгляд справи відкладено з причин перебування головуючого судді у судовому засіданні по розгляду клопотань начальника ДУ «СВК-67» про УДЗ засуджених для проходження військової служби. 13.05.2025 судове засідання відкладено за клопотанням позивача з огляду на перебування його представника на лікарняному. 03.06.2025 розгляд справи відкладено у зв`язку із неявкою сторін по справі. 25.06.2025 в судовому засіданні оголошена перерва. 14.07.2025 суд закінчив з`ясування обставин та перевірку їх доказами, перейшов до стадії ухвалення судового рішення, яке оголошено 22.07.2025. Розглянувши матеріали справи, вживши всі передбачені законом заходи для всебічного, повного та об`єктивного встановлення обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши докази, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення її по суті, заслухавши сторін, суд встановив таке. 06.07.2018 Сокирянська міська рада прийняла рішення «Про підтвердження права комунальної власності на земельні ділянки» № 540/42-18 (далі - Рішення), пунктом 2 якого підтверджено право комунальної власності на земельну ділянку площею 2,57 га, за кадастровим номером 73240010100:01:003:1025, що знаходиться по [ADDRESS] , з цільовим призначенням 11.02 для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємства переробної, машинобудівної та іншої промисловості. Право комунальної власності на вказану земельну ділянку зареєстровано за Сокирянською міською радою 11.07.2018. 18.06.2014 позивач як покупець та ВАТ «Сокирянський сирзавод» як продавець, в особі ліквідатора арбітражного керуючого Д.М. Поповича, уклали договір купівлі-продажу № 622 нежитлової будівлі [ADDRESS] . Згідно із інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав № 182078585 вказана нежитлова будівля розташована на спірній земельній ділянці площею 2,57 га, за кадастровим номером 73240010100:01:003:1025 по [ADDRESS] . Вказуючи на наявність у нього права постійного користування даною земельною ділянкою, позивач надав суду копію Державного акту на право постійного користування землею серії І-ЧВ № 000604, виданого 08.04.1996 попередньому власнику нежитлової будівлі - ВАТ «Сокирянський сирзавод» на підставі рішення Сокирянської міської Ради народних депутатів № 52 від 27.03.1996. Проте, зазначений документ як доказ наявності у позивача права постійного користування спірною земельною ділянкою суд не бере до уваги, зважаючи на таке. Відповідно до\~ч.\~2\~ст.\~92\~ЗК України\~у редакції,\~що діяла\~станом на\~18.06.2014,\~тобто дату\~придбання позивачем\~нежитлової будівлі\~за договором\~купівлі-продажу\~№ 622,\~було передбачено,\~що права\~постійного користування\~земельною ділянкою\~із земель\~державної та\~комунальної власності\~набувають: а)\~підприємства,\~установи та\~організації,\~що належать\~до державної\~та комунальної\~власності; б)\~громадські організації\~інвалідів України,\~їх підприємства\~(об`єднання),\~установи та\~організації; в)\~релігійні організації\~України,\~статути (положення)\~яких зареєстровано\~у встановленому\~законом порядку,\~виключно для\~будівництва і\~обслуговування культових\~та інших\~будівель,\~необхідних для\~забезпечення їх\~діяльності; г) публічне акціонерне товариство залізничного транспорту загального користування, утворене відповідно до\~Закону України «Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування». Тобто, вказаною нормою був визначений вичерпний перелік суб`єктів, які набувають право постійного користування земельною ділянкою із земель державної та комунальної власності. Однак, набуття такого права фізичною особою даним переліком не передбачено. При цьому, суд критично оцінює посилання позивача на рішення Конституційного Суду України № 5-рп/2005 від 22.09.2005 і постанову Верховного Суду України № 6-14цс11 від 26.09.2011 та вважає, що дані рішення не підлягають застосуванню до спірних відносин. Так, згідно із пунктом 5.3 вказаного рішення № 5-рп/2005 від 22.09.2005 Конституційний Суд України зазначив, що використання терміна "набувають", що означає "ставати власником чого-небудь, здобувати що-небудь", після набрання чинності статтею 92 Кодексу (2768-14) свідчить, що ця норма не обмежує і не скасовує діюче право постійного користування земельними ділянками, набуте громадянами в установлених законодавством випадках за станом на 1 січня 2002 року до його переоформлення. До 01\~січня 2002\~року право постійного користування спірною земельною ділянкою було набуте не позивачем, а ВАТ «Сокирянський сирзавод». Дане право ніким не оспорюється та не є предметом розгляду у даній справі. Натомість, позивач став власником нерухомого майна, розташованого на спірній земельній ділянці, а отже і її фактичним користувачем, після 01 січня 2002 року, а саме 18 червня 2014 року. А отже, висновки Конституційного Суду України не поширюються на відносини з фактичного користування позивачем спірною земельною ділянкою, оскільки права постійного користування цією ділянкою до 01 січня 2002 року він не набував. Крім того, суд відхиляє доводи позивача про його правонаступництво за ВАТ «Сокирянський сирзавод» щодо права користування спірною земельною ділянкою на підставі Державного акту на право постійного користування землею серії І-ЧВ № 000604 від 08.04.1996. Так, 19.11.2014 за № 10351170005000457 проведено державну реєстрацію припинення юридичної особи ВАТ «Сокирянський сирзавод» у зв`язку з визнанням його банкрутом. Верховний Суд\~у постанові\~від 11.04.2018\~у справі\~№ 911/4065/16\~прийшов до\~висновку,\~що припинення\~права користування\~земельною ділянкою\~з підстави\~припинення установи\~допускається лише\~у випадку,\~коли припинення\~останньої виключає\~правонаступництво.\~У постанові\~від 21.02.2011\~у справі\~№ 21-3а11\~Верховний \~Суд України\~зазначив,\~що підставою\~припинення права\~користування земельною\~ділянкою може\~бути виключно\~ліквідація юридичної\~особи. Подібна правова позиція викладена і в постановах Верховного Суду від 21.05.2018 у справі № 922/1017/17, від 02.08.2018 у справі № 911/2726/17, від 31.10.2018 у справі № 916/1776/17, від 10.10.2018 у справі № 907/916/17, від 22.05.2019 у справі № 914/1104/18. Отже, позивач не є правонаступником ВАТ «Сокирянський сирзавод», адже з укладенням договору купівлі-продажу № 622 від 18.06.2014 товариство як продавець втратило право власності на об`єкт нерухомості та відповідно і право користування земельною ділянкою, на якій він розміщений. У свою чергу позивач як покупець набув лише право власності на об`єкт нерухомості, проте права постійного користування земельною ділянкою не набув і не міг набути відповідно до закону. Відповідні обставини були також встановлені Чернівецьким апеляційним судом під час розгляду справи № 722/339/21, як вбачається з копії постанови цього суду від 26.10.2022. В матеріалах справи відсутні будь-які інші докази наявності у позивача речових прав на спірну земельну ділянку, зокрема права постійного користування чи оренди. Та обставина, що позивач з 2014 року використовує дану земельну ділянку саме без правовстановлюючих документів досліджувалась Сокирянським районним судом у справах № 722/339/21 та 722/2050/23 за позовами Сокирянської міської ради до [PERSON] про стягнення безпідставно збережених коштів у вигляді орендної плати, а також Чернівецьким апеляційним судом у справі № 722/339/21. Рішення судів у даних справах набрали законної сили, з огляду на що обставини, встановлені судами у цих справах, мають преюдиційний характер при розгляді інших справ. Більш того, суд зауважує, що позовною вимогою [PERSON] є визнання незаконним та скасування рішення, яким підтверджено право комунальної власності на спірну земельну ділянку. При цьому, позивач не зазначив ні у позовній заяві, ні під час розгляду справи, хто, якщо не Сокирянська міська рада, на його думку, є або має бути належним власником даної земельної ділянки. Також позивач не обґрунтував та не підтвердив доказами яким чином рішення про підтвердження права комунальної власності громади на земельну ділянку могло порушити його право користування цією ділянкою, навіть якби таке було визнано судом. Обираючи відповідний спосіб захисту, позивач не пояснив якого результату він бажає досягти у разі задоволення позову та скасування оскаржуваного рішення Сокирянської міської ради. Поряд з цим, відповідачем суду надані інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав № 435271354 та копія протоколу проведення електронного аукціону (торгів) № 635864 від 01.05.2025. З даних доказів вбачається, що 01.05.2025 відбулися торги, організовані ДП «Сетам» (ЄДРПОУ 39958500), за результатами яких Сокирянський відділ державної виконавчої служби у Дністровському районі Чернівецької області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції здійснив продаж майна - комплексу нежитлових будівель, реєстраційний номер 384983873240, розташованого за адресою: [ADDRESS] . 04.06.2025 на підставі свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів) № 458 від 04.06.2025 проведено державну реєстрацію права власності на вказаний об`єкт нерухомого майна за переможцем аукціону [PERSON] . Тобто, під час розгляду справи нерухоме майно, розташоване на спірній земельній ділянці за кадастровим номером 7324010100:01:003:1025, вибуло із власності позивача. А отже, на дату ухвалення рішення у справі позивач не являється користувачем даної земельної ділянки. У зв`язку з цим, обґрунтування позовних вимог втратили актуальність через відсутність у позивача права, за захистом якого він звернувся до суду, що є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову. Стаття 15 ЦК України визначає, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За вимогами ч. 1 ст. 21 ЦК України, суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Згідно із статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Статтею 55\~Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. У Рішенні Конституційного Суду України від 25.11.1997 № 6-зп Суд зазначив, що частину другу статті 55 Конституції України необхідно розуміти так, що кожен, тобто громадянин України, іноземець, особа без громадянства має гарантоване державою право оскаржити в суді загальної юрисдикції рішення, дії чи бездіяльність будь-якого органу державної влади, органу місцевого самоврядування, посадових і службових осіб, якщо громадянин України, іноземець, особа без громадянства вважають, що їх рішення, дія чи бездіяльність порушують або ущемляють права і свободи громадянина України, іноземця, особи без громадянства чи перешкоджають їх здійсненню, а тому потребують правового захисту в суді. Неодмінним елементом правовідносин є їх зміст, тобто суб`єктивне право особи та її юридичний обов`язок. Відтак, судовому захисту підлягає суб`єктивне право особи, яке порушується у конкретних правовідносинах. Відсутність порушеного\~права,\~що підлягає\~судовому захисту,\~виключає можливість\~звернення до\~суду.\~Такий висновок сформований у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 802/2474/17-а. Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові. Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 12 червня 2018 року у справі № 826/4406/16, від 15 серпня 2019 року у справі № 1340/4630/18, від 23 грудня 2019 року у справі № 712/3842/17, від 27 лютого 2020 року у справі № 500/477/15-а. Статтею 129\~Конституції України\~встановлено,\~що основними\~засадами судочинства\~є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до\~частин 1,\~3\~ст.\~12\~ЦПК України цивільне\~судочинство здійснюється\~на засадах\~змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 4 ст. 82 ЦПК України визначено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Згідно із ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Таким чином, позивач не навів та не надав будь-яких належних, достатніх та допустимих доказів порушення його прав чи охоронюваних законом інтересів у зв`язку із прийняттям Сокирянською міською радою № 540/42-18 від 06.07.2018 «Про підтвердження права комунальної власності на земельні ділянки» у частині пункту 2 цього рішення, не обґрунтував його протиправності та незаконності. Дане рішення не порушило жодного права позивача, у тому числі права постійного користування земельною ділянкою як такого, що ніколи у нього не виникало. А відносини щодо фактичного користування позивачем спірною земельною ділянкою припинилися на дату ухвалення рішення у справі. Враховуючи викладене,

Outcome: dismissed