Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-21 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із заявою, заінтересована особа: [PERSON] про встановлення факту, що має юридичне значення (встановлення факту родинних відносин), у якій просить встановити що [PERSON] , [INFO] є батьком [PERSON] (заявниці). Заява подана у порядку окремого провадження. Суд своєю ухвалою від 19.05.2025 року прийняв заяву до розгляду, відкрив провадження у справі та призначив підготовче засідання. Сторонам направлено\~копії ухвали\~про відкриття\~провадження у\~справі та\~заінтересованій особі\~копія заяви\~з доданими\~документами з\~використанням послуг\~поштового зв`язку,\~які надаються\~АТ "Укрпошта".\~Інформація щодо справи розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет - e-mail inbox@sv.zk.court.gov.ua. Судовий розгляд справи призначений відповідно до ухвали Свалявського районного суду Закарпатської області від 09 червня 2025 року. Розгляд справи призначений на 08:30 годину 22.07.2025 року. Заявник подала до суду заяву (вх.№4162) про розгляд справи у її відсутності. Заявлені вимоги про встановлення факту, що має юридичне значення (родинних відносин між нею та батьком) підтримує, просить заяву задовольнити з підстав зазначених у заяві (вх.№3478). Заінтересована особа [PERSON] подав до\~суду заяву\~(вх.№4161)\~про розгляд\~справи у\~його відсутності.\~Заявлені вимоги\~про встановлення\~факту родинних\~відносин між\~ним та\~заявницею визнає,\~не заперечує\~щодо задоволення\~заяви. Заперечень на заяву, що спростовують заявлені вимоги до суду не надано. Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу «EASYCON» не здійснювалося (ч.2 ст. 247 ЦПК України). Суд проводить розгляд справи без участі сторін за наявними доказами і матеріалами та доходить такого висновку. Відповідно до ст. 13 ЦПК України\~- суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи; ч.3 ст. 12, ч.1 ст.81 ЦПК України - кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; ч.\~1\~ст.\~76\~ЦПК України\~-\~доказами є\~будь-які\~дані,\~на підставі\~яких суд\~встановлює наявність\~або відсутність\~обставин (фактів),\~що обґрунтовують\~вимоги і\~заперечення учасників\~справи,\~та інших\~обставин,\~які мають\~значення для\~вирішення справи;\~ч.2\~ст. 83 ЦПК України - заявник, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. ОБСТАВИНИ СПРАВИ, УСТАНОВЛЕНІ СУДОМ та ОБГРУНТУВАННЯ ВИСНОВКІВ СУДУ: Відповідно до\~ст.\~15\~ЦК України,\~ст.\~55\~Конституції України\~-\~кожна особа\~має право\~на захист\~свого цивільного\~права у\~разі його\~порушення,\~невизнання або\~оспорювання; ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до п.5 ч.2 ст.293 ЦПК України - суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення (окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав (ч.1 ст. 293 ЦПК України). Відповідно до п.1 ч.1 ст. 315 ЦПК України - суд розглядає справи про встановлення родинних відносин між фізичними особами; ч.2 ст.315 ЦПК України - у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення (роз`яснення Верховного Суду «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення»: "суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії свідоцтва про право на спадщину"). Виникнення особистих, майнових прав громадян, їх зміну і припинення закон пов`язує з настанням чи зміною певних обставин, тобто з юридичними фактами, які підтверджуються різними свідоцтвами, довідками та іншими документами, що видаються громадянам в адміністративному порядку. Не завжди заінтересована особа має можливість довести документально, що той чи інший факт мав місце (неможливість поновлення втраченого документа або виправлення наявних у ньому помилок), тому допускається судовий порядок встановлення фактів, що мають юридичне значення, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки для заявника (юридичні факти - це обставини чи життєві факти, з якими норми права пов`язують виникнення, зміну або припинення правовідносин; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; встановлення факту потрібне заявникові для конкретної мети. Відповідно до ч. 1 ст. 28 ЦК України - фізична особа набуває прав та обов`язків і здійснює їх під своїм ім`ям. Ім`я фізичної особи, яка є громадянином України, складається із прізвища, власного імені та по батькові; ч. 1 ст. 294 ЦК України - фізична особа має право на ім`я. Згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 24.07.1972 року, запис №7 від 24.07.1972 року, ім`я батька заявника [PERSON] , [INFO] зазначено " [PERSON] ", по батькові " [PERSON] ". Згідно паспорту батька заявника [PERSON] (серії [NUMBER] від 27.12.2001 року) ім`я вказано " [PERSON] ", по батькові " [PERSON] ". Суд встановив, що [PERSON] , [INFO] (заявник) є донькою [PERSON] , [INFO] . Судом досліджено експертний висновок від 09.05.2025 року за №056/846-а/2, складений Українським бюро лігвістичних експертиз Національної академії наук України, згідно якого міжмовне перетворення власних назв зазвичай відбувається із застосуванням одного з кількох принципів: транслітерації, транскрибування, калькування, етимологічного співвіднесення власної назви або її частин та використання усталених міжмовних відповідників. На вибір принципу, який застосовується при міжмовному перетворенні назви, впливають узусні й нормативні регулятори: форма документального запису може зазнавати впливу ареально-говіркових і просторічних форм. Чоловіче особове ім?я [PERSON] має білоруський Дзмітрый, чеський Dimitrij, словацький Demeter/Demiter, польський Dymitr тощо. В ономастичних традиціях більшості мов особові імена мають крім офіційних розмовно-побутові говіркові та інші варіанти. З практики лінгвістичних експертиз відомі численн випадки зближення етимологічно споріднених імен в усному мовленні: наступним перенесенням відповідних записів в офіційні документи. Так зближення здебільшого спостерігається в ареалах контактного білінгвізму та на етномовних порубіжжях. Сучасна ідентифікація таких записів у документах однієї особи або споріднених осіб базується на їх співвіднесенні з типовим конвергентними явищами при міжмовній взаємодії ономастичних парадигм. З урахуванням зазначеного записи особового імені українською мовою [PERSON] (паспорт, запис [PERSON] ) та [PERSON] , похідна форма імені по батькові [PERSON] (паспорт, запис [PERSON] ; свідоцтво про народження, запис [PERSON] батько [PERSON] ) у документах, наданих для експертизи, ідентичними. Розбіжності в записах виникли внаслідок документальної фіксації варіантів особового імені: офіційного ДМИТРО та розмовного регіонального ДЕМЕТЕР, що виник під ономастичним впливом контактних мов. Записи українською мовою імені по батькові [PERSON] (паспорт, запис [PERSON] ) та МИХ. (свідоцтво про народження [PERSON] , запис батько [PERSON] Мих.) у документа: наданих для експертизи, є ідентичними. Розбіжності в записах виникли внаслідок документальної фіксації форм імен по батькові від варіантів особового імені: офіційного МИХАЙЛО, представленого скороченим варіантом МИХ, та локального МИГАЛЬ, що відображає розмовну практику діалектного ареалу, де зроблено ці записи. При вирішенні питання про встановлення факту родинних відносин, суд враховує, що законодавчо питання врегульовано положеннями Цивільного кодексу України щодо сприяння у здійсненні та охороні гарантованих Конституцією і законами України прав, свобод чи інтересів фізичних осіб. Суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки для підтвердження такого факту. Суд не може відмовити в розгляді заяви про встановлення факту родинних відносин з мотивів, що заявник може вирішити це питання шляхом встановлення неправильності запису в актах громадянського стану. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України - завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч.7 ст.19 ЦПК України - окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав Дослідивши наявні у справі докази, враховуючи, що вищевказані розбіжності перешкоджають заявнику в приведенні документів у відповідність для подальшого розпорядження майном, що Законом не передбачено іншого порядку встановлення факту родинних відносин та іншого способу у заявника немає, суд вважає за можливе встановити факт родинних відносин між фізичними особами, про який просить заявник, який в достатній мірі захистить інтереси заявниці і відповідатиме завданням цивільного судочинства, визначеним у ст. 2 ЦПК України. Відповідно до ст. 264 ЦПК України - під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи та докази на їх підтвердження; ч.1 ст. 89 ЦПК України - суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів; ч.1 ст. 95 ЦПК України - письмовими доказами є документи, які містять дані про обставини, які мають значення для правильного вирішення спору. З огляду на вищевказане, дослідивши наявні у справі докази та обставини справи, на які заявник послалася як на підставу своїх вимог, суд доходить висновку, що заяву необхідно задовольнити. Суд не вирішує питання про судові витрати (у відповідності ч.7 ст. 297 ЦПК України). Статтею 129-1 Конституції України визначено: Суд ухвалює рішення іменем України. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10.02.2010 року). У контексті вказаної практики суд уважає наведене обґрунтування цього рішення достатнім. Відповідно до ч.1 ст. 18 ЦПК України - судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.

Outcome: approved