Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-03 00:00:00

05.05.2025 до суду надійшов позов ТОВ «Споживчий центр» до [PERSON] про стягнення заборгованості. У обгрунтування позову зазначено, що між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] 31.07.2024 укладений кредитний договір (оферта) № 30.07.2024-100002367, згідно якого позичальнику наданий кредит в сумі 15000 грн, що стверджується квитанцією про видачу коштів від 31.07.2024. Строк, на який надається кредит - 124 дні з дати його надання. Дата повернення (виплати) кредиту - 01/12/2024. Період користування кредитом - кожні наступні 31 днів з дня надання кредиту, продовження (лонгація, пролонгація) строку кредитування/строку договору не передбачена. Процентна ставка "Стандарт" - фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 1.5 % за 1 день користування кредитом, застосовна протягом перших 2-х чергових періодів. Розмір процентної ставки не може бути збільшений в односторонньому порядку. Банк свої обов`язки за договором виконав, надавши можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених договором та в межах кредитного ліміту. Відповідач не надавав своєчасно грошові кошти на погашення заборгованості за кредитом. Станом на 05.05.2025 прострочена заборгованість за кредитним договором становить 49800 грн, яку банк просить стягнути з відповідача, а також понесенні останнім судові витрати. 23.05.2025 відкрите провадження, призначений розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Представник позивача в судові засідання не з`являвся, про місце день і час розгляду справи повідомлявся належним чином. У прохальній частині позову клопотав розгляд справи здійснювати за його відсутності, у разі неявки відповідача не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити. Відповідач у судові засідання неодноразово не з`являвся, про дату, місце, час судового розгляду повідомлений належним чином на підставі п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, згідно якогодДнем вручення судових повісток відповідачу є день проставлення у поштових повідомленнях відміток про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Про причини неявки відповідач суду не повідомляв, заяв про розгляд справи за його відсутності та відзив не подав. У разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів, постановляючи заочне рішення (ч.4 ст.223 ЦПК України). Суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування умов, передбачених ч.1\~ст. 280 ЦПК України. З урахуванням зазначеного, на підставі ст. ст. 280, 281, ч. 5 ст. 259 ЦПК України суд ухвалив провести на підставі наявних доказів заочний розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими\~главою 11\~ЦПК України. Розглянувши матеріали справи, з`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, судом встановлено наступне. 31.07.2024 між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] укладений кредитний договір (оферта) № 30.07.2024-100002367 про надання позичальнику кредит на суму 15000 грн. У заявці\~ [PERSON] підтвердив ознайомлення із умовами та правилами обслуговування у ТОВ «Споживчий центр» при наданні банківських послуг, тарифами, таблицею обчислення вартості кредиту і що вказані документи складають договір про надання банківських послуг. Разом з тим, на підтвердження перерахування [PERSON] кредитних коштів на суму15000 грн, їх отримання відповідачем та використання ним кредитного ліміту, до позову не додані відповідні документи (первинні документи, що підтверджують отримання відповідачем кредитних коштів із зазначенням їх розміру). Відсутні копії документів, що підтверджують особу позичальника, подані ним для оформлення кредитного договору, з метою встановлення особи. До матеріалів справи долучена довідка-розрахунок за кредитним договором від 13.07.2024 № 13.07.2024-100000256 стосовно [PERSON] , яка не є відповідачем по даній справі. На підтвердження перерахування коштів позивачем долучена до матеріалів справи довідка про видачу коштів із зазначенням призначення платежу: видача за договором кредиту № 13.07.2024-100000256, номер ID платежу: 451502170, картка [NUMBER] , що немає відношення до кредитного договору укладеного 31.07.2024\~ між\~ТОВ «Споживчий\~центр» та\~ [PERSON] \~ №\~30.07.2024-100002367.\~Згідно п.\~4.1\~останнього зазначені\~реквізити електронногоплатіжного засобу споживача [NUMBER] , що відмінні від реквізитів, зазначених у долученій довідці про видачу коштів. Позивачем не доведене виконання своїх обов`язків за кредитним договором щодо надання грошових коштів (кредиту) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором. З долучених до позову документів, зазначеного не встановлено, позивачем не доведено. Відповідно до правового висновку, висловленого Верховним Судом у постанові від 13.05.2020 по справі № 219/1704/17, суд в оцінці поведінки та способу ведення справ позивачем має враховувати, що банк є професійним учасником ринку надання банківських послуг, у зв`язку з чим до нього висуваються певні вимоги щодо дотримання певних правил та процедур, які є традиційними у цій сфері послуг, до обачності та розсудливості у веденні справ тощо. Відповідно, вимоги до рівня та розумності ведення справ позивачем є вищими, ніж до споживача - фізичної особи, яка зазвичай є слабшою стороною у цивільних відносинах з такою кредитною установою. З урахуванням наведеного, усі сумніви та розумні припущення мають тлумачитися судом саме на користь слабшої сторони, яка не є фактично рівною у спірних правовідносинах. Банк має\~довести надання\~позичальникові грошових\~коштів у\~розмірі та\~на умовах,\~встановлених договором\~( ст. 1054 ЦК України). З наданого позивачем звіту-рахунку (розрахунку) на [PERSON] , яка не є стороною справи, як на підтвердження своїх позовних вимог, судом не встановлено, що позивачем надані відповідачу [PERSON] кредитні кошти на підставі укладеного між ними договору, їх розміру та наявної заборгованості, а отже не є достатнім та належним доказом на підтвердження позовних вимог. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1\~ст.4 ЦПК України). Згідно ст. ст. 12, 13, 81 ЦПК України обов`язок доказування та подання доказів покладається на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Указані вимоги процесуального закону покладають тягар доказування на сторони, що забезпечуватиме реалізацію принципу змагальності у судовому процесі. Реалізація такого принципу здійснюється через стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Застосування такого підходу оцінки доказів відповідає позиції Верховного Суду у справах №910/18036/17 від 02.10.2018, №917/1307/18 від 23.10.2019. Наведений процесуальний обов`язок позивачем не виконаний, докази на підтвердження зазначеного у позові щодо надання кредтних коштів відповідачу не надані. Кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. Суд не може вийти за межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставу та предмет позову (постанови Верховного Суду від 08.08.2019 по справі № 450/1686/17, від 15.07.2019 по справі № 235/499/17). За кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти ( ст. 1054 ЦК України). Отже, у спорах про стягнення кредитної заборгованості предмет доказування становлять: факт укладення договору, досягнення згоди та ознайомлення сторонами з істотними умовами договору (зокрема, щодо суми кредиту, строків та умов його повернення, сплати процентів за користування кредитом та відповідальності за порушення умов договору), а також факт надання кредитних коштів. З урахуванням наведеного, позивач не довів належними та достатніми доказами отримання відповідачем кредитних коштів та наявність заборгованості у зазначеному ним розмірі, а тому суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги є не доведеними та такими, що задоволенню не підлягають. Європейський суд з прав людини вказав, що Суд нагадує, що п.1 ст.6 Конвенції з прав людини зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 цієї Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (параграф 23 рішення Європейського суду з прав людини «Pronina v. Ukraine», n. 63566/00, 18.07.2006). Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог на підставі ст. 141 ЦПК України. У випадку відмови у задоволенні позову, судові витрати покладаються на позивача. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється на підставі частини 2 ст. 247 ЦПК України.

Outcome: dismissed