Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-31 00:00:00

І. Описова частина Короткий зміст позовних вимог та позиції сторін у справі До Добровеличківського\~районного суду\~Кіровоградської області\~09.04.2025\~надійшла позовна\~заява,\~в якій\~ позивач\~просить позбавити\~ батьківських\~прав [PERSON] ,\~ [PERSON] стосовно\~малолітньої дитини\~ [PERSON] ,\~народженого [INFO] та стягнути з них аліменти, в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідачів щомісячно до повноліття дитини, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В обґрунтуванні позову позивач в позові зазначив, що [PERSON] та [PERSON] є батьками малолітнього [PERSON] , який народився [INFO] . Згідно з характеристикою місця проживання, відповідачі характеризуються негативно. Також зі змісту позовної заяви [PERSON] відноситься до виконання своїх батьківських обов`язків безвідповідально: часто залишає малолітнього сина на сторонніх осіб. Батько дитини, [PERSON] , з родиною не проживає близько року, місце його перебування невідоме, а на дзвінки служби у справах дітей Добровеличківської селищної ради він не відповідає. Спеціалісти служби у справах дітей Добровеличківської селищної ради, КЗ «Центр надання соціальних послуг» Добровеличківської селищної ради, а також представники ювенальної превенції Новоукраїнського РВП ГУНП в Кіровоградській області проводили обстеження умов проживання малолітнього [PERSON] . У ході обстежень було виявлено бруд у помешканні, відсутність приготовленої їжі та харчових продуктів (копії актів огляду: акт обстеження умов проживання від 20.02.2025, акт оцінки рівня безпеки дитини від 20.02.2025, акт оцінки потреб сім`ї від 20.02.2025). З батьками дитини неодноразово проводилися бесіди щодо попередження негативних проявів у поведінці та покращення житлово-побутових умов для дитини. Однак 20 лютого 2025 року під час обстеження умов проживання дитини було встановлено, що мати дитини, [PERSON] , перебуває в Республіці Польща, а вихованням дитини займається стороння особа [PERSON] , 2005 року народження, місце проживання с. Бабанка, Черкаської області. В будинку було холодно, відсутнє тверде паливо та продукти харчування; [PERSON] був брудний і занедбаний. 21 лютого 2025 року виконавчий комітет Добровеличківської селищної ради ухвалив рішення про негайне вилучення дитини з батьків та її влаштування до патронатної родини. Поряд з тим, 21 лютого 2025 року відбулася телефонна розмова з [PERSON] , під час якої їй було рекомендовано негайно повернутися із Польщі в Україну і з`явитися до служби у справах дітей. Однак, задля повернення дитини до родини, батьки так і не з`явилися до відповідних органів. [PERSON] та [PERSON] ухиляються від виконання батьківських обов`язків та не забезпечували належного догляду за дитиною. Комісія з питань захисту прав дитини при Добровеличківській селищній раді дійшла висновку про доцільність позбавлення [PERSON] та [PERSON] батьківських прав щодо їхнього малолітнього сина, [PERSON] , [INFO] . На думку позивача, ці обставини свідчать про ухилення відповідачів від виконання батьківських обов`язків, що й стало підставою для звернення до суду з відповідним позовом. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила задовольнити у повному обсязі. Також зазначила, що малолітній [PERSON] , народжений [INFO] , був залишений матір`ю [PERSON] із знайомою [PERSON] . [PERSON] поїхала до Польщі. Однак завдячуючи небайдужим людям, які бачили небезпечні умови проживання дитини, було звернення до органу опіки та піклування, у зв`язку із чим 20 лютого 2025 року під час обстеження умов проживання дитини було встановлено, що мати дитини, [PERSON] , перебуває в Республіці Польща, а вихованням дитини займається стороння особа [PERSON] , 2005 року народження, місце проживання с. Бабанка, Черкаської області. В будинку було холодно, відсутнє тверде паливо та продукти харчування; [PERSON] був брудний і занедбаний так як знаходився в холодному будинку в мокрому одязі закаканий та запісяний. Хлопчик сильно змерз. Від дитини йшов неприємний запах. Також представник позивача показала фото дитини після її вилучення, де дійсно видно значні почервоніння на кінцівках та подразнення. Представник позивача наголосила суду, що до поїздки [PERSON] до Польщі їй роз`яснювалося що дитину можна було тимчасово влаштувати у патронатну родину, однак остання це проігнорувала. Після цього випадку відразу органом опіки та піклування були здійсненні дзвінки як до [PERSON] так і до [PERSON] . На їх виклик батьки до дитини не з`явилися. [PERSON] з`явилася до дитини лише у травні місяці. Такий випадок трапився вдруге, так як минулого разу відповідачка залишила свою дитину зі своїм співмешканцем [PERSON] , який на той час ще не був записаним як батько дитини. Державна реєстрація як батька дитини [PERSON] була вчинена пізніше. В подальшому також батьки дитини не приділяли належної уваги. Так як нічого не придбавали для дитини і особливо не цікавилися її життям. Протягом 3 місяців після приїзду [PERSON] з Польщі, остання продовжувала не приділяти належної уваги сину та рідко з`являлася до дитини. На думку представника позивача, інстинкт батьківства на даний час у [PERSON] відсутній, через не забезпечення належного піклування про сина, не створення належних умов для його життя, залишення у небезпеці. Відповідачка [PERSON] у судовому засіданні щодо позбавлення її батьківських прав заперечувала. Вона пояснила, що вона перебувала у складних життєвих обставинах і мала поїхати на заробітки до Республіки Польща. Тому вона змушена була залишити свою дитину на догляд подруги [PERSON] . Відповідачка вважала, що [PERSON] є надійною. Кошти на утримання сина [PERSON] не змогла сплатити. Вона вважає, що органи опіки та піклування діють упереджено щодо неї, а обставини щодо небезпеки для дитини значно перебільшені. [PERSON] розуміє, що допустила помилку, залишивши дитину, і висловлює бажання забрати її з собою до Республіки Польща, так як там вона має постійну роботу в магазині по викладці товару та місце проживання у квартирі. На питання суду про підтвердження своїх слів вона пояснила, що документи, що підтверджують її слова, їй ще не переслали з Польщі. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні зазначив, що записав дитину на своє ім`я, перебуваючи у стосунках із [PERSON] . На даний час ці стосунки розірвані. Він повідомив, що дитина, [PERSON] , не є його біологічною дитиною, тому звернувся до суду з позовом про скасування актового запису щодо його батьківства. Коли він був із [PERSON] , вона залишала дитину на його догляд і він належним чином за ним доглядав. Однак через відсутність біологічних зв`язків він не має наразі відношення до дитини і не заперечує проти позовних вимог про позбавлення батьківських прав. Водночас він просить не позбавляти батьківських прав [PERSON] . Процесуальні дії суду Ухвалою судді Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 12.04.2025 відкрито провадження у справі, вирішено розгляд даної цивільної справи здійснювати за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою судді Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 13.05.2025 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Відповідач у встановлений судом строк, відзиву до суду на позов не подавав, про причини неподання суду відзиву не повідомляв, зустрічного позову не заявляв. ІІ. Мотивувальна частина Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини Зі свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 10.02.2024, виданого Добровеличківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Новоукраїнському районі Кіровоградської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), встановлено, що [PERSON] народився [INFO] . Батьками зазначені [PERSON] та [PERSON] (а.с. 8). З витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження, відповідно до статей 126, 133, 135 Сімейного кодексу України, № витягу 00049932242 від 08.03.2025, встановлено, що [PERSON] народився [INFO] , його батьком є [PERSON] , а матір`ю [PERSON] . Відомості про батька внесені відповідно до статті 126 Сімейного кодексу України (а.с. 9). Згідно з актом обстеження умов проживання № 6 від 20.02.2025, встановлено, що [PERSON] залишила свого малолітнього сина [PERSON] та виїхала до Польщі. У приміщенні холодно, продукти харчування відсутні, дров немає. З дитиною перебуває знайома, у дитини брудний одяг і брудна постільна білизна (а.с. 10). З акту проведення оцінки рівня безпеки дитини, [PERSON] , від 06.02.2023, встановлено, що фактичний догляд за дитиною здійснює [PERSON] . Дитина у занедбаному стані: весь мокрий і брудний одяг, холодні руки і ноги, почервоніння шкіри на руках і ногах. У будинку, де перебуває дитина, холодно, дров немає (а.с. 11-15). За актом оцінки потреб сім`ї/особи від 20.02.2025, встановлено, що під час обстеження дитина була дуже замерзлою, у брудному мокрому одязі. Від неї було неприємне запах, вона була голодною, харчових продуктів не виявлено. Дитина не ходить до дитячого садка і на момент обстеження була дуже заплакана (а.с. 16-19). На підставі рішення виконавчого комітету Добровеличківської селищної ради № 20 від 21.02.2025 про негайне вилучення дитини у батьків встановлено, що через загрозу життю та здоров`ю дитини необхідно негайно вилучити малолітнього [PERSON] , народженого [INFO] , у [PERSON] та [PERSON] . Обов`язком служби у справах дітей Добровеличківської селищної ради є забезпечення тимчасового влаштування дитини та вжиття відповідних заходів щодо її соціального і правового захисту (а.с. 22). З рішення виконавчого комітету Добровеличківської селищної ради № 26 від 27.02.2025 про влаштування малолітнього [PERSON] в сім`ю патронатного вихователя встановлено, що дитина, [PERSON] , [INFO] , влаштована до сім`ї патронатного вихователя [PERSON] , починаючи з 21.02.2025, строком на 3 місяці з можливістю його продовження до 6 місяців за рішенням виконавчого комітету Добровеличківської селищної ради (а.с. 23). З рішення виконавчого комітету Добровеличківської селищної ради № 42 від 27.03.2025 про затвердження висновку щодо доцільності позбавлення батьків батьківських прав встановлено, що заслухано та підтримано висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , у відношенні їхнього малолітнього сина [PERSON] , [INFO] (а.с. 24). Згідно з висновком про доцільність позбавлення батьківських прав, затвердженим рішенням виконавчого комітету Добровеличківської селищної ради № 42 від 27.03.2025, орган опіки та піклування Добровеличківської селищної ради вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , щодо їхнього малолітнього сина [PERSON] , [INFO] (а.с. 25-26). Свідок [PERSON] у судовому засіданні надала такі показання: 20 лютого 2025 року вона прийшла до Добровеличківської селищної ради, де її повідомили, що потрібно терміново забрати дитину у важкому стані. Вона приїхала до будинку ВПО, звідки забрала дитину. Тоді дитину помили і нагодували. Коли вона привезла дитину додому та переодягала її, була з шоком, оскільки дитина була обморожена до пояса. Дитина була голодною і багато їла. За словами свідка, дитина перебувала у дуже важкому психічному стані: не говорила, були істерики. Свідок показала фотографії зі станом дитини, зроблені телефоном, коли її забирала до себе. Також вона підкреслила, що дитина їла руками, але могла тримати ложку. У дитини були проблеми зі шлунком, вона не розуміла слів, які їй казали. За час перебування дитини у свідка, [PERSON] приїздив двічі; [PERSON] перед попереднім засіданням тричі/чотири рази. [PERSON] привіз [PERSON] іграшки та гостинці, тоді як [PERSON] під час другого візиту нічого не привезла, крім іграшки. Батьки не придбали дитині одяг і взуття. Постійно дитина цікавилася рідна сестра [PERSON] . Свідок зазначила, що приїхавши до неї, дитина поводилася агресивно і кидався на всіх. У момент, коли батько приходив до дитини, остання реагувала позитивно. Водночас, зі святами батьки не вітали дитину. За словами свідка, наразі дитина трохи заспокоїлася, зміцніла і подорослішала. Дитину психічно частково реабілітували . Свідок акцентувала увагу, що до 2 років дитина була сильно запущена і ні чому не навчена. У хлопця немає прив`язаності до матері. Свідок вважає більш відповідальним [PERSON] до дитини. Вважає за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав. Свідок [PERSON] , яка є подругою [PERSON] , надала показання, що коли [PERSON] не було в країні, у хаті, де проживав малолітній [PERSON] , було тепло і затишно. Вона приносила продукти: картоплю, моркву, цибулю, гречку. Вона відвідала дитину12 лютого 2025 року. За її словами, у дитини не було почервонінь, і вона почувалася добре. Свідок також запитувала у няні, чи потрібно щось придбати, хоча знайомою з цією нянькою не була. Дитина могла сказати кілька слів. Діана залишила дитину через матеріальну скрутність та поїхала на заробітки до Польщі. Отже суд зазначає, щодо доводів відповідачів з приводу того, що акт обстеження умов проживання сім`ї не можуть бути прийняті судом як правдиві докази через їх невідповідність суд зазначає, що наявні в матеріалах справи акт обстеження умов проживання дитини підписаний та він складений в присутності не тільки органів опіки, а і представника національної поліції та в їх достовірності немає сумніву. Показання свідка [PERSON] щодо належності умов суд не приймає до уваги та ці показання не спростовують висновків органу опіки та піклування та факту залишення дитини на посторонню особу, яка утримувала дитину до двох років в небезпечному для неї середовищі. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»). У частині сьомій статті 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Статтею 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Будь-який сімейний спір стосовно дитини має вирішуватися з урахуванням та якнайкращим забезпеченням інтересів дитини. Положення вказаної Конвенції узгоджуються з нормами законів України. Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язанні виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Відповідно до частини першої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Згідно з пунктами 2-5 частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва. У частині першій статті 170 СК України визначено, що суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування. Судом достеменно встановлено, що не заперечується сторонами, що [PERSON] неодноразово залишала на тривалий термін свого сина [PERSON] на посторонніх осіб та востаннє таке залишення дитини призвело до її залишення в небезпечних умовах, що відобразилося на здоров`ї дитини. [PERSON] позовні вимоги визнав повністю у зв`язку з тим, що не визнає свого біологічного батьківства, не бажає виконувати свої батьківські обов`язки, а також на даний час розглядається судова справа про оспорювання батьківства та скасування актового запису. Суд вирішуючи позовні вимоги щодо відповідачки [PERSON] зазначає, що вона в судовому засіданні проявляла значне бажання виконувати свої батьківські обов`язки та просила суд не позбавляти її батьківських прав. Бажає дитину забрати з собою до Республіки Польща. Однак вона не надала суду належних і допустимих доказів щодо умов проживання дитини з нею, а також своєї здатності відповідально виконувати свої батьківські обов`язки в майбутньому. Суд наголошує, що через безвідповідальне ставлення матері до дитини виникла небезпека для сина [PERSON] , яка могла спричинити непоправні наслідки для життя і здоров`я її дитини, якому не виповнилося ще 2 років. Разом з тим суд зазначає, що Баланс між позбавленням батьківських прав та зв`язком матері з нею є важливою складовою забезпечення прав дитини та її матерії. За Загальним принципом із практики Європейського суду з прав людини, зокрема у справі Савіна проти України (заява № 52043/07, рішення від 23 квітня 2013 року), врегулювання такого балансу має враховувати інтереси дитини з одночасним забезпеченням прав матері та її можливості підтримувати емоційно та фізичний зв`язок з дитиною. У цій справі Європейський суд наголосив, що «виключна турбота про інтереси дитини вимагає уважно зважувати ризики для її фізичного і психічного здоров`я при ухваленні рішення про тимчасове або постійне відібрання». Суд звернув увагу, що рішення про вилучення дитини з родинного середовища повинно базуватись на обґрунтованих даних, що свідчать про реальну загрозу для її життя, здоров`я або розвитку і що воно має бути тимчасовим і пропорційним, з можливістю подальшого поступового відновлення зв`язків з батьками. Звідси випливає, що у випадках, коли існує ризик для життя або здоров`я дитини, суди зобов`язані застосовувати заходи, що мінімізують шкоду для емоційного зв`язку з матір`ю, та одночасно забезпечують безпеку дитини. Це може передбачати, наприклад, регулярні контакти, психологічну підтримку для матері і дитини, та поступове поновлення зв`язків у безпечних умовах. Отже, у будь-якому рішенні щодо позбавлення батьківських прав має враховуватись принцип пропорційності та інтересів дитини, а також можливість збереження і відновлення емоційних зв`язків між матір`ю і дитиною, що є ключовими аспектами захисту її прав згідно з міжнародними стандартами, зокрема у контексті рішення Європейського суду в справі Савіна проти України. Відповідно до правових висновків, зроблених у постановах Верховного Суду, зокрема, від 17 червня 2021 року в справі № 466/9380/17, від 29 квітня 2020 року в справі № 522/10703/18, від 13 квітня 2020 року в справі № 760/468/18, під час розв`язання спорів такої категорії судам необхідно мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, на який вони йдуть лише у виняткових випадках і головне - за наявності достатніх і переконливих доказів, які характеризують особливості батька або матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку. Аналізуючи встановлені факти в контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважати на те, що позбавлення батьківських прав має негативний вплив на свідомість дитини, і застосовувати цей захід як крайній спосіб впливу та захисту прав дитини. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Разом з цим у рішенні «Нойлінґер та Шурук проти Швейцарії» Європейський суд з прав людини зазначає, що інтерес дитини складається з двох аспектів. З одного боку, цей інтерес вимагає, щоб зв`язки дитини з її сім`єю були збережені, за винятком випадків, коли сім`я виявилася особливо непридатною. Звідси випливає, що сімейні зв`язки можуть бути розірвані лише у виняткових випадках та що необхідно зробити все, щоб зберегти особисті відносини та, якщо і коли це можливо, «відновити» сім`ю. Отже враховуючи вищевикладене, суд вважає передчасним позбавлення батьківських прав [PERSON] . Водночас суд вважає необхідністю захистити дитину від небезпеки, так як у зв`язку із безвідповідальними діями [PERSON] доведено, що така небезпека справді існує. Суд з`ясував, що [PERSON] залишила свою дитину взимку на іншу людину, що в подальшому призвело до значної шкоди дитині, а через неповноцінне виховання та відсутність емоційної підтримки матері, дитина потребувала психологічної реабілітації. Відповідно до зібраних доказів ця небезпека проявлялась у вигляді неналежних умов проживання дитини та її виховання, що саме по собі створює загрозу для його життя і здоров`я. Зазначені обставини і є небезпечними обставинами для дітей, зокрема і для маленького [PERSON] , а доказів що [PERSON] може забезпечити належний догляд за сином суду не надано. [PERSON] не надала суду доказів, що вона має можливість забезпечити більш сприятливе середовище дитині для її виховання, так як на даний час вона тимчасово проживає у Республіці Польща і бажає туди забрати дитину. З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що у даному випадку позбавлення батьківських прав є не доцільним, оскільки це крайній захід впливу, який за обставин справи застосовувати не можна. Тому суд вважає за необхідне тимчасово відібрати у матері, [PERSON] , малолітню дитину [PERSON] , народженого [INFO] , без позбавлення батьківських прав, щоб за відповідних умов і середовища для дитини [PERSON] могла повернути її назад. Випадки, коли дитина може бути відібрана від батьків, про які йдеться у частині першій статті 170 СК України, охоплюють ситуації, коли залишення дитини у батьків є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. Така небезпека може випливати не лише з поведінки батьків, а й з їх особистих негативних звичок (демонстрація та заохочення у дитини до протиправної чи розпусної поведінки). Для відібрання дитини від батьків достатня наявність ризику для життя, здоров`я або для морального виховання. Ступінь небезпеки для кожної окремо взятої дитини варто оцінювати з урахуванням її фізичного та психічного розвитку. Наведене узгоджується з правовим висновком щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, викладеним Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц (провадження № 14-327цс18). Ухвалюючи рішення про відібрання малолітньої дитини від матері без позбавлення матері батьківських прав, суд виходить з того, що позивачем доведено належними та допустимими доказами наявність небезпеки для життя та здоров`я дитини в разі її залишення із матір`ю. Суд зазначає, що відібрання дитини - це, насамперед, спосіб захисту прав та інтересів дитини, в зв`язку з чим у кожному випадку треба виявити і оцінити позитивний результат у долі дитини, який має настати. Європейський суд з прав людини зазначав, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (пункт 100 рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України»). Суд вважає також за необхідне роз`яснити [PERSON] про необхідність змінити ставлення до виховання дитини, виконуючи в подальшому обов`язки щодо виховання та утримання дитини, передбачені сімейним законодавством. Що стосується позовних вимог про позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої дитини [PERSON] , народженого [INFO] , суд вважає так позовні вимоги обґрунтованими, так як він взагалі не виконував свої батьківські обов`язки, коли [PERSON] залишила свою дитину із посторонньою особою, а також в судовому засіданні визнав позовні вимоги та не бажає в подальшому виконувати батьківські обов`язки, так як він не є біологічним батьком дитини. Відповідно до пунктів 1- 5 статті 150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини,свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Відповідно до частини 1 статті 164 СК України батьки можуть бути позбавленні батьківських прав, якщо буде встановлено, що вони ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дітей. Відповідно до частини 1 статті 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради УРСР № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року, частин 7, 8 статті 7 СК України, під час вирішення будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей. Відповідно до статті 9 Конвенції про права дитини, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Відповідно до статті 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Із роз`яснень, викладених у пунктах 15,16,18 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року, зі змінами внесеними постановою № 20 від 19 грудня 2008 року, вбачається, що позбавлення батьківських прав, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті споріднення з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Судом також враховується правова позиція Верховного Суду викладена у постанові КЦС ВС від 29 листопада 2019 року № 127/23281/18, згідно з якою зазначено, що зокрема п. 2 ч. 1 ст. 164 СК визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Тлумачення цього положення дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Аналізуючи зібрані у справі докази та оцінюючи їх в сукупності, виходячи із якнайкращих інтересів дитини, суд вважає, що відповідач [PERSON] , який без поважних на те причин тривалий час не виявляє щодо дитини батьківського піклування та не вважає себе біологічним батьком, а тому його необхідно позбавити батьківських прав. Доказів, що [PERSON] не є біологічним батьком дитини суду не надано. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України). Відповідно до ч.2 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини . Отже позовні вимоги щодо стягнення на утримання малолітньої дитини аліментів є похідними від позовних вимог, які суд задовольняє. Відповідно до вимог ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до вимог частини 2 статті 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку . Відповідно до ст. 11 Закону України "Про охорону дитинства" сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. З огляду\~на вказане,\~суд дійшов\~до висновку,\~що відповідачі\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] зобов`язані\~сплачувати аліменти\~ для\~утримання їх\~малолітньої дитини\~ [PERSON] ,\~народженого [INFO] , в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідачів щомісячно до повноліття дитини, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст.\~141\~ЦПК України судові витрати покладаються на відповідачів у відповідності до кількості позовних вимог до кожного з них. Відповідно до п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. На підставі\~ ст.\~ ст.\~ 164\~ 167,\~170,\~180-184\~СК \~України,\~ постанови\~Пленуму Верховного\~Суду України\~Про практику\~застосування судами\~законодавства при\~розгляді справ\~про усиновлення\~і про\~позбавлення батьківських\~прав №\~3,\~від 30.03.2007\~року,\~

Outcome: partial