Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-30 00:00:00

Представник позивача звернувся з позовом до суду в Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» до відповідачки про стягнення заборгованості за кредитним договором та просить стягнути з відповідачки заборгованість за договором №853016 від 29.06.2020 в розмірі 26138,61 грн., а також судові витрати. Позов мотивовано тим, що 29.06.2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Лінеура Україна» та [PERSON] був укладений договір №853016, відповідно до умов якого відповідачка отримала грошові кошти в розмірі 7000 грн., зі сплатою відсотків на умовах договору. Проте, відповідачка не виконує свої зобов`язання, грошові кошти не повертає, проценти за користування коштами не сплачує. 22.02.2021\~року між\~ТОВ «Лінеура\~Україна» та ТОВ «Сіроко Фінанс» укладено договір факторингу №015-220221, відповідно до умов якого ТОВ «Сіроко Фінанс» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які являлись боржниками ТОВ «Лінеура Україна», в тому числі і до [PERSON] за договором №853016. В подальшому, 22.08.2024 року було укладено договір факторингу №20240822/1, відповідно до якого ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які являлись боржниками ТОВ «Сіроко Фінанс», в тому числі і до [PERSON] за договором №853016. Враховуючи викладене, внаслідок невиконання відповідачкою своїх зобов`язань за кредитним договором за нею утворилася заборгованість, у зв`язку з чим просить стягнути з [PERSON] заборгованість за договором №853016 від 29 червня 2020 року в розмірі 26138,61 грн., витрати на правничу допомогу в розмірі 7000 грн. та судовий збір у розмірі 2422,40 грн. Ухвалою суду від 08.05.2025 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження (а.с.48). Представник позивача в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи (а.с.52-53, 58), в позовній заяві просив справу розглядати за його відсутності, проти заочного розгляду справи не заперечував (а.с.5 на звороті). Відповідачка в судове засідання повторно не з`явилася, будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи (а.с.50-51, 56-57), та не повідомила суд про причини неявки, заяви про розгляд справи без її участі чи відзиву на позов не надала. Ухвалою суду від 31.07.2025 року встановлено заочний розгляд справи. За вказаних обставин, відповідно до положень ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши письмові докази, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з таких підстав. Як встановлено судом, 29 червня 2020 року між ТОВ «Лінеура Україна» та відповідачкою було укладено договір №853016 про надання коштів на умовах споживчого кредиту у формі електронного документу з використанням електронного підпису. Відповідно до умов кредитного договору ТОВ «Лінеура Україна» надало [PERSON] кредит в сумі 7000,00 грн., строком на 25 днів, стандартна процентна ставка 1,90%, знижена процентна ставка 0,95% за кожен день користування кредитом (а.с.8-11). Відповідно до п.2.1. договору, кредит надається\~товариством у безготівковій формі шляхом\~перерахування\~коштів кредиту на платіжну картку клієнта\~№\~ [NUMBER] . Договір №853016 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 29.06.2020 року був підписаний відповідачкою 29.06.2020 року, шляхом накладення електронного підпису одноразовим індентифікатором (а.с. 11). Одночасно з підписанням цього договору [PERSON] було підписано паспорт споживчого кредиту (а.с.13-14), який містить інформацію та контактні дані кредитодавця, основні умови кредитування, інформацію щодо орієнтовної реальної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача, порядок повернення кредиту, додаткову інформацію. Листом ТОВ «Універсальні платіжні рішення» №2643_241009093019 від 09.10.2024 року повідомлено ТОВ «Лінеура Україна» про успішність перерахування коштів на платіжну картку клієнта: 29.06.2020, 21:57:02 на суму 7000 грн., маска картки [NUMBER] , номер транзакції в системі iPay.ua 59181487, призначення платежу: зарахування 7035 грн. на карту [NUMBER] (а.с.34). Згідно розрахунку станом на 10.04.2025 року заборгованість за кредитним договором №853016 становить 26138,61 грн, з яких: 7000 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 15295,00 грн. - заборгованість за відсотками за користування кредитом, 3843,61 грн. інфляційне збільшення (а.с.35). Доказів на спростування факту укладення вказаного договору та отримання кредитних коштів відповідачкою не надано. Так, відповідачка в судове засідання не з`явилася, не скористалася своїми процесуальними правами сторони в процесі і не надала належних доказів, які спростовують доводи позивача щодо укладення кредитного договору та розміру заборгованості. Вказаний договір було підписано відповідачкою шляхом накладення електронного підпису одноразовим індентифікатором (а.с.11). У статті 3 Закону № 675-VIII «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до частини 3 статті 11 Закону № 675-VIII електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частина 4 статті 11 Закону № 675-VIII). Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. (частина 6 статті 11 Закону № 675-VIII). Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному\~статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі частина 12 статті 11 Закону № 675-VIII. Статтею 12 вказаного Закону визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Звертаючись до суду з вказаним позовом, позивач зазначає, що у зв`язку порушеннями зобов`язань відповідачка має таку заборгованість, а саме: 26138,61 грн, з яких: 7000 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 15295,00 грн. - заборгованість за відсотками за користування кредитом, 3843,61 грн. інфляційне збільшення (а.с.35). Так в даному випадку відповідач за договором про надання коштів на умовах споживчого кредиту №853016 від 29.06.2020 року\~з ТОВ «Ленеура» отримав кредитні кошти в сумі 7000 грн. Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів повернення [PERSON] отриманих в кредит коштів зі сплатою відсотків за користування кредитом, в межах визначеного сторонами строку кредитування. Таким чином, оскільки відповідач не виконав взяті на себе зобов`язання та в добровільному порядку у строки, передбачені кредитним договором, отримані в кредит кошти не повернув, позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за основною сумою боргу (тілом кредиту) по вищевказаному договору, підлягають задоволенню. Згідно зі статтею 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до статті 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, розмір яких встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до статті 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, розмір яких встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Положеннями частини першої статті 610\~ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до частини першої статті 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Згідно з ч. 2 ст. 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. За правилами ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено кредитодавцем в односторонньому порядку. Умова договору щодо права кредитодавця змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. Відповідно до висновків, викладених в постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року в справі №444/9519/12, від 04 липня 2018 року в справі №310/11534/13 «право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування, чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.» Що стосується позовних вимог про стягнення з відповідачки на користь позивача заборгованості за відсотками за користування кредитом в сумі\~\~ 15295 грн., то суд виходить з такого. Так, за умовами договору №853016 від 29 червня 2020 року\~укладеного між ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] було передбачено надання кредиту в розмірі 7000 грн, строком на 25 днів. Згідно з п.1.4.1 договору знижена процентна ставка становить 0,95% від суми кредиту за кожен день користування кредитом (346,75 процентів річних), застосовується у межах строку надання кредиту, зазначеного в пункті 1.3 цього Договору, якщо в цей строк клієнт здійснить повне погашення кредитної заборгованості або здійснить таке погашення протягом трьох календарних днів, що слідують за датою повернення кредиту, що вказана в Графіку платежів. Відповідно до п.1.4.2 договору стандартна процентна ставка складає 1,90% від суми кредиту за кожен день користування кредитом (693,50 процентів річних), застосовується у межах строку надання кредиту, зазначеного в п.1.3 цього договору, якщо клієнт не виконав умови зазначені в п.1.4.1 Договору для застосування зниженої процентної ставки (а.с.8-11). Пунктом 3.1. договору визначено, що нарахування процентів за Договором здійснюється на залишок фактичної заборгованості за кредитом, але не більше 90 календарних днів поспіль з моменту виникнення прострочення, виходячи із фактичної кількості днів у місяці та у році, тобто метод «факт/факт». Із детального розрахунку, що міститься в матеріалах справи вбачається, що нарахування процентів за користування кредитом здійснювалося, відповідно до п.п. 1.3 та 3.1 укладеного договору за період визначений договором користування кредитними коштами, а саме за 25 днів - з 29.06.2020 року по 24.07.2020 року (п.1.3), та 90 днів (п.3.1) що, виходячи із установленої у договорі процентної ставки (1,90%) становить 15295 (7000*1,90/100*115) грн. Отже, оскільки проценти за користування кредитом нараховані позивачем відповідно до погоджених сторонами умов договору, вони підялгають стягненню з відповідача на користь позивача. Щодо вимог позивача про стягнення з відповідачки на його користь 3% від простроченої суми та інфляційних втрат, суд виходить з наступного. Згідно частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Такі висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі №646/14523/15-ц, від 18 березня 2020 року у справі №902/417/18 (пункт 8.35). Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» від 15 березня 2022 року №2120-IX (набрав чинності 17 березня 2022 року) розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено пунктом 18 такого змісту: «18. У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем)». Оскільки інфляційні втрати в розмірі 3843,61 грн нараховані за період з 25.07.2020 року по 23.02.2022 року (а.с.35), вони підлягають стягненню з відповідачки на користь позивача. Згідно з частиною першою статті 510 ЦК України, сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор. Законодавством також передбачені порядок та підстави заміни сторони (боржника чи кредитора) у зобов`язанні. Відповідно до пункту першого частини першої статті 512\~ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відступлення права вимоги по суті це договірна передача зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором. Частиною першою статті 1077\~ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Згідно статті 514\~ЦК до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Так, судом встановлено, що 22.02.2021 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «Сіроко Фінанс» укладено договір факторингу №015-220221 (а.с. 15-17), відповідно до якого фактор зобов`язується передати грошові кошти в погодженій відповідно до умов цього договору сумі в розпорядження клієнта, за плату, на передбачених цим договором умовах, а клієнт зобов`язується відступити факторові свої права грошової вимоги до боржників за зобов`язаннями, що визначені в реєстрі прав грошових вимог, погодженому сторонами за цим договором за формою згідно з Додатком №2 (надалі Реєстр). Згідно з\~витягом з\~реєстру прав\~вимог №015-220221\~від 22.02.2021\~року до\~ТОВ «Сіроко\~Фінанс» перейшло\~право вимоги\~за кредитним\~договором №853016\~ боржник\~ [PERSON] \~сума заборгованості\~разом \~22295,00 грн. (а.с. 29-30). 22 серпня 2024 року між ТОВ «Сіроко Фінанс» та ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» укладено договір факторингу №20240822/1, відповідно до умов якого фактор передає грошові кошти (розмір фінансування) в розпорядження клієнта за плату у передбачений договором спосіб, а клієнт відступає фактору належні йому права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги (а.с. 21-24). Згідно з Реєстром прав вимог №20240822/1 від 22.08.2024 року до ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» перейшло право вимоги за кредитним договором №853016 боржник [PERSON] , загальна сума заборгованості 22295,00 грн. (а.с.31-32). Таким чином, оскільки відповідачка не виконує умов кредитного договору, добровільно та в визначені строки не сплачує визначені договорами платежі, а позивач набув права грошової вимоги до відповідачки за вказаним кредитним договором, позовні вимоги підлягають задоволенню та з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором №853016 від 29.06.2020 року в розмірі 26138,61 грн. Питання про розподіл судових витрат між сторонами суд вирішує відповідно до положень ст. 141 ЦПК України. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Відповідно до ч.1, 3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких в числі інших належать і витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Зважаючи на те, що суд прийшов до висновку про задоволення позову у повному обсязі, з відповідача на користь банку підлягає стягненню 2422,40 грн. судового збору. Щодо розподілу витрат на правничу допомогу суд зазначає таке. Відповідно до ч.2 ст.137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги - частина 3 статті 137 ЦПК України. Згідно з ч.8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання правових послуг та інші), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву - частина 8 статті 141 ЦПК України. Таким чином для визначення розміру компенсації витрат на правову допомогу стороною повинен бути наданий розрахунок із зазначенням часу, який був витрачений на виготовлення документів правового характеру, а також дані щодо фактично понесених і документально підтверджених витрат на правову допомогу. Так, на підтвердження витрат на правову допомогу у суді представником позивача були надані:\~копія договору про надання правової допомоги №250408-15Ш від 08 квітня 2025 (а.с. 38-39) та орієнтований розрахунок суми судових витрат у справі за позовом ТОВ «ФК «Артеміда -Ф» до [PERSON] за договором №853016 про надання коштів на умовах споживчого кредиту. Досліджуючи надані докази на підтвердження витрат, понесених позивачем на оплату професійної правничої допомоги суд виходить з наступного. Розмір витрат на правничу допомогу визначається судом, виходячи з умов договору про надання правничої допомоги, та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості. Із матеріалів справи вбачається, що представник позивача ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» - Дзундза О.В. звернулась в суд з позовом до [PERSON] , у якому просив стягнути з відповідачки заборгованість за Договором № 853016 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 29.06.2020 в розмірі 26138,61 грн та понесені судові витрати, що складаються із сплаченого судового збору в сумі 2422,40 грн та правничу допомогу адвоката в сумі 7000 грн. При цьому просив проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без участі уповноваженого представника позивача. До позовної заяви долучений орієнтовний розрахуно \~суми судових витрат, складений адвокатом Дзундза О., поданий на виконання вимог п. 9 ч. 3 ст. 175 ЦПК України, згідно якого сума витрат на правничу допомогу адвоката, яку очікує понести позивач складає 7000 грн (а.с.40). Разом з тим,\~з метою розподілу судових витрат,\~подання представником позивача орієнтовного розрахунку суми судових витрат, не звільняє його від обов`язку надати суду,\~детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом. Крім того, відповідно до укладеного сторонами\~договору про надання правової допомоги \~№ 250408-15Ш від 08 квітня 2025 року а саме: п. 4.7 договору передбачено, що за результатами надання правової допомоги складається акт, що підписується представниками кожної із сторін ( сторонами). Однак такий акт до суду позивачем наданий не був, хоча його складення прямо передбачено розділом 4 Договору про надання правової допомоги. Окрім того, в матеріалах справи відсутні інші докази на підтвердження реально понесених витрат на правничу допомогу. Оскільки стороною позивача не надано суду доказів щодо обсягу фактично наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною, то суд дійшов висновку про те, що\~позивачем\~не доведено належними та допустимими доказами\~понесення витрат,\~пов`язаних\~з правничою допомогою адвоката,\~а тому у відшкодуванні\~цих\~витрат слід відмовити. При цьому суд також зазначає, що позивач не був позбавлений можливості відповідно до положень ч.8 ст. 141 ЦПК України подати докази на підтвердження понесених витрат протягом п`яти днів з дня ухвалення рішення суду, зробивши про це відповідну заяву . На підставі викладеного,

Outcome: approved