Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про стягнення неустойки (пені) за прострочку сплати аліментів у якому просить суд стягнути із відповідача на її користь пеню за прострочення сплати аліментів в розмірі 74069,62 грн. Свої вимоги мотивує тим, що судовим наказом Садгірського районного суду м. Чернівці від 16.02.2023 у справі №726/381/23 стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 від всіх його доходів щомісячно починаючи з дня подання заяви, тобто з 14.02.2023 і до досягнення ним повноліття, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму витрат пов`язаних із утримання дитини відповідного віку. Зазначає, що 11.03.2024 Третім ВДВС у місті Чернівці ЗМУМЮ відкрито виконавче провадження № АСВП: [NUMBER] з примусового виконання цього судового наказу. Зазначає, що Відповідач аліменти на утримання сина не сплачує та відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів станом на 02.06.2025 [PERSON] має заборгованість за період з 14.02.2023 по дату видачі розрахунку в загальній сумі 83139,37 грн. Постановою Чернівецького апеляційного суду від 13.11.2024 у справі 726/1877/22 позбавлено [PERSON] батьківських прав щодо неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . З посиланням на відповідні правові норми, у зв`язку із виниклою заборгованістю зі сплати аліментів, яку підтверджує відповідним розрахунком позивачка просить суд стягнути з відповідача на її користь пеню за прострочення сплати аліментів на утримання сина. Відзив на позовну заяву відповідачем у встановлений судом термін не подано. Вказаний вище позов [PERSON] сформований в системі Електронний суд» 17.06.2025 та отриманий судом 18.06.2025 і, відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.06.2025, переданий на розгляд головуючого судді Асташева С.А. Суддя своєю ухвалою від 23.06.2025, після отримання інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання відповідача у справі, прийняв зазначену вище позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі. Розгляд справи визначив проводити за правилами спрощеного позовного провадження із повідомленням (викликом) сторін. Судове засідання призначив на 08 липня 2025 року, про що секретар судових засідань повідомила сторони у справі. У зв`язку із неявкою відповідача у справі судове засідання відкладено на 23.07.2025. У судове засідання сторони не з`явилися, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи. Від представниці позивачки [PERSON] , адвоката Бартусевич В.М., 25.06.2025 та 07.07.2025 надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності. Також у заяві вказала, що процесуальні права визначені Цивільним процесуальним кодексом України відомі та зрозумілі, не мають намірів укладати мирову угоду у справі; складу суду який розглядатиме справу довіряють, відводів не мають; підтримали позовні вимоги. Також не заперечили проти заочного розгляду справи у відсутність сторін та відсутність інших учасників процесу на підставі наявних доказів. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи, що підтверджується матеріалами справи. Заходів спрямованих на забезпечення доказів не вживалось, як і заходів забезпечення позову. Зупинення і поновлення провадження не здійснювалося. Оскільки, відповідач будучи належними чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явився, відзиву на позовну заяву та будь-яких клопотань до суду не подав, про причини неявки суд не повідомив, суд зі згоди позивачки ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Відповідно до положень ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснювалося. За таких обставин, суд, дослідивши матеріали справи, встановивши фактичні обставини у справі, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, приходить до наступного висновку. Дослідивши матеріали справи, встановивши фактичні обставини у справі, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, суд доходить такого висновку. Суд встановив, що згідно із даними копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 27 липня 2011 року, вбачається що [PERSON] є батьком, а [PERSON] - матір`ю [PERSON] , [INFO] . Позивач змінювала прізвище в зв`язку з одруженнями, що підтверджує документально, зокрема Витягами з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища та копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 14.11.2019, відповідно до якого уклала 14.11.2019 шлюб та після реєстрації шлюбу взяла прізвище « [PERSON] ». Шлюб між [PERSON] та [PERSON] був розірваний рішенням Садгірського районного суду м. Чернівці від 27.12.2012 у справі №2-635/2012р. Судовим наказом Садгірського районного суду м. Чернівці від 16.02.2023 у справі №726/381/23 стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 від всіх його доходів щомісячно починаючи з дня подання заяви, тобто з 14.02.2023 і до досягнення ним повноліття, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму витрат пов`язаних із утримання дитини відповідного віку. 11.03.2024 Третім ВДВС у місті Чернівці ЗМУМЮ відкрито виконавче провадження № АСВП: [NUMBER] з примусового виконання судового наказу Садгірського районного суду м. Чернівці від 16.02.2023 у справі №726/381/23. Згідно із даних розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 02.06.202 № АСВП: [NUMBER], станом на 02.06.2025 заборгованість [PERSON] зі сплати аліментів становить 83139,37 грн. Заборгованість визначено з лютого 2023 року по травень 2025, а за вказаний період боржником в добровільному порядку аліменти не сплачено та виконавцем не стягнуто жодної суми в рахунок погашення аліментів. Також суд встановив, що Постановою Чернівецького апеляційного суду від 13.11.2024 у справі 726/1877/22 позбавлено [PERSON] , [INFO] , батьківських прав щодо неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Згідно із наданого представником позивача розрахунку пені за прострочення сплати аліментів, проведеного відповідно до вимог законодавства за кожен місяць, за який допущено прострочення платежу, вбачається, розрахунок пені з лютого 2023 року по лютий 2025 року, який складає сукупно 74069,62 грн. При цьому у примітці вказано про те, що пеня за кожен прострочений місяць не може перевищувати 100% простроченого платежу, тому з моменту нарахування 100% від заборгованості, розмір пені у розрахунку відображено як «n*». У червні 2023 року пеню визначено - 1511,62 грн*, а у інші місяці - 3023,25 грн*. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Положеннями ст. 4 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з вимог ст.ст. 180, 181 Сімейного кодексу України (надалі - СК України), батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Крім того, обов`язок надавати дитині допомогу (аліменти) батько несе не лише на підставі рішення суду, а й з факту народження дитини, згідно з вимогами СК України. Відповідно до ч.2 ст. 166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Отже, відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у разі виникнення заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 196 СК України. Статтею 196 СК України передбачено, що у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. За змістом ч.4 ст.71 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості із сплати аліментів щомісяця. Виконавець зобов`язаний повідомити про розрахунок заборгованості стягувачу і боржнику у разі: надходження виконавчого документа на виконання від стягувача; подання заяви стягувачем або боржником; надіслання постанови на підприємство, в установу, організацію, до фізичної особи-підприємця, фізичної особи, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію чи інші доходи; надіслання виконавчого документа за належністю до іншого органу державної виконавчої служби; закінчення виконавчого провадження. Як роз`яснено у п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» №3 від 15 травня 2006 року, відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені), визначена у ст. 196 СК України, настає лише за наявності вини цієї особи; на платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 14 грудня 2020 року у справі № 661/905/19, зробив висновок, що неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти. Стягнення неустойки є санкцією за ухилення від сплати аліментів. Ухиленням від сплати аліментів слід вважати дії або бездіяльність винної особи, спрямовані на невиконання рішення суду про стягнення з неї на користь стягувача визначеної суми аліментів. Вони можуть виразитись як у прямій відмові від сплати встановлених судом аліментів, так і в інших діях (бездіяльності), які фактично унеможливлюють виконання вказаного обов`язку (приховуванні заробітку (доходу), що підлягає обліку при відрахуванні аліментів, зміні місця роботи чи місця проживання з неподанням відповідної заяви про необхідність стягування аліментів тощо). Тлумачення статті 196 СК України свідчить про те, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин. Перелік причин з яких утворилась заборгованість не з вини платника аліментів не є вичерпним і може встановлюватись судом у кожному випадку окремо на підставі поданих доказів. У зв`язку з викладеним Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду уточнив висновок, викладений у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 серпня 2018 року у справі № 572/1689/16-ц (провадження № 61-311 св 17), зазначивши, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи, а не у всіх випадках, крім несвоєчасної виплати заробітної плати, затримки або неправильного перерахування аліментів банками. Оскільки у Сімейному кодексі України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається, в такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Згідно зі статтею 8 СК України, якщо особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, батьками та дітьми, іншими членами сім`ї та родичами не врегульовані цим Кодексом, вони регулюються відповідними нормами ЦК України, якщо це не суперечить суті сімейних відносин. Відповідно до частини першої статті 9 ЦК України положення цього Кодексу застосовуються до врегулювання відносин, які виникають у сферах використання природних ресурсів та охорони довкілля, а також до трудових та сімейних відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства. Тлумачення статті 8 СК України та частини першої статті 9 ЦК України дозволяє зробити висновок, що положення ЦК України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин. Особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання (частини перша та друга статті 614 ЦК України). Тлумачення вказаних норм свідчить, що стягнення пені, передбаченої абзацом 1 частини першої статті 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти. Форма вини не має принципового значення. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості, і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів. Під час воєнного стану обов`язок сплачувати аліменти та нараховувати пеню за прострочення їх сплати не скасовується. Незважаючи на воєнний стан, платник аліментів зобов`язаний виконувати свої зобов`язання щодо утримання дитини, і це не звільняє його від сплати аліментів та пені. Так, у даному конкретному випадку, відповідач не вказує про відсутність його вини у заборгованості зі сплати аліментів. Також суд враховує і те, що [PERSON] брав участь у розгляді справи про позбавлення його батьківських прав у суді, а отже був обізнаний про необхідність сплати аліментів на утримання сина. Враховуючи наявність заборгованості зі сплати аліментів, визначеної виконавцем, яка відповідачем не спростована та оскільки відповідач не виконував належним чином свого обов`язку зі сплати аліментів щомісячно та не надав належних і допустимих доказів утворення такої заборгованості не з його вини, суд доходить висновку, що позовні вимоги про стягнення пені за вказаний позивачем період підлягають до задоволення. Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного і грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 листопада 2021 року в справі № 569/14819/19 (провадження № 61-1586св20) зазначено, що: «правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже, і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення. Пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Отже, зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму. Викладене узгоджується з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, висловленими у постановах від 25 квітня 2018 року у справі № 572/1762/15-ц (провадження N 14-37цс18) та від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16-ц (провадження N 14-616цс18)». У постанові від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16-ц Велика Палата Верховного Суду відступила від висновків Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах та зробила висновок про те, що пеня на заборгованість зі сплати аліментів нараховується на весь розмір несплачених у відповідному місяці аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. У будь-якому випадку, чи то у разі стягнення аліментів у частці від доходу, чи у твердій грошовій, цей платіж є періодичним і повинен сплачуватися платником аліментів кожного місяця. Тобто, у разі несплати аліментів у поточному місяці, з 01 числа наступного місяця виникає заборгованість, яка тягне відповідальність у вигляді неустойки. Згідно з частиною першою статті 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі 1 % від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі 1 % від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення полягає в тому, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується розмір несплачених аліментів за кожен місяць та кількість днів прострочення за кожним платежем окремо. Аліменти нараховуються щомісячно, тому строк виконання цього обов`язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною. Законодавець установив розмір пені - 1% за кожен день прострочення та період, за який нараховується пеня - за кожен день, починаючи з наступного, у який мала бути здійснена сплата аліментів за відповідний місяць, але таке зобов`язання не було виконане, і до дня, у який проведена сплата заборгованості чи до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені. Таке правило застосовується у разі прострочення виконання зобов`язання зі сплати аліментів за місяць, у який вони мали бути сплачені. Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити на 1 відсоток. Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем. Строк прострочення вираховується з урахуванням раніше зазначеного правила і починає перебіг з першого дня місяця, наступного за місяцем внесення періодичного платежу, до дня, який передує дню сплати заборгованості. Аналогічно вирішено питання у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі 572/1762/15-ц (провадження № 14-37цс18). Отже, зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму. Обчислюючи розмір неустойки (пені), суд виходить із розміру заборгованості, який був визначений державним виконавцем у розрахунку від 02.06.2025 і який не спростований відповідачем. Враховуючи наявну заборгованість відповідача [PERSON] зі сплати аліментів на користь позивачки [PERSON] на утримання сина [PERSON] , [INFO] , загальна сума неустойки (пені) від суми несплачених аліментів за період з лютого 2023 року по лютий 2025 року складає 74 069,62 грн, виходячи з наданого позивачем розрахунку. Визначений загальний розмір пені не перевищує 100 відсотків заборгованості. Відповідачем також не наведено свого розрахунку, у випадку якщо він не погоджується із наявним у матеріалах справи розрахунком. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів, у відповідності до ч.2 ст. 196 СК України, однак відповідач не просить суд зменшити розмір неустойки на не наводить обставин, наявних на час ухвалення рішення судом, що перешкоджають йому у сплаті неустойки у визначеному позивачем розмірі. Таким чином, на основі всебічно з`ясованих обставин, на які посилається позивач, як учасник справи, як на підставу заявлених вимог, що підтверджені доказами, перевіреними в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд доходить висновку, що позовні вимоги в частині стягнення із відповідача на користь позивачки пені за прострочення сплати аліментів на утримання сина ґрунтуються на законі і підлягають до задоволення. Вирішуючи питання щодо судових витрат у справі, суд виходить із такого. Згідно з ч.6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. У зв`язку із задоволенням позовних вимог щодо стягнення пені за прострочення сплати аліментів, судові витрати у справі, що складаються з витрат на оплату судового збору у розмірі 1211 (одну тисячу двісті одинадцять) гривень 20 копійок, від сплати яких позивачка була звільнена при подачі позову, на підставі п.3 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», - підлягають стягненню з відповідача. На підставі викладеного, ст. 51 Конституції України, ст. ст. 8, 180-181, 196 Сімейного кодексу України, ст. 4, 9, 614, 549 ЦК України,

Outcome: approved