Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-31 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з первісним позовом до відповідача [PERSON] , в якому просить визнати за ним право власності на 1/2 частину житлового будинку [ADDRESS] , 1/2 частину земельної ділянки, площею 0,25 га, кадастровий номер 1824285200:01:001:0123 для будівництва та обслуговування житлового будинку, 1/2 частину земельної ділянки площею 0,0872 га, кадастровий номер 1824285200:01:001:0122 для ведення особистого підсобного господарства, що знаходяться в [ADDRESS] , мотивуючи тим, що спірне нерухоме майно набуто сторонами в шлюбі і, не зважаючи на те, що право власності на нього зареєстровано лише за відповідачем, є спільною власністю подружжя, а тому підлягає поділу між сторонами, виходячи із рівності часток подружжя у спільному майні. Відповідач [PERSON] подала зустрічну позовну заяву до [PERSON] , в якій, з врахуванням вимог уточнюючої зустрічної позовної заяви та письмової заяви від 31.07.2025 року, просить визнати за [PERSON] право власності на житловий будинок [ADDRESS] , земельну ділянку площею 0,25 га, кадастровий номер 1824285200:01:001:0123, для будівництва та обслуговування житлового будинку, земельну ділянку площею 0,0872 га, кадастровий номер 1824285200:01:001:0122, для ведення особистого підсобного господарства, що знаходяться в [ADDRESS] , та стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] компенсацію за її частку в спільному майні в сумі 200900 грн., мотивуючи неможливістю розділити спільне майно в натурі, вартість якого визначена судовим експертом, що відображено у висновку експерта від 16.12.2024 року за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи. Ухвалою суду від 20.02.2024 року відкрито загальне позовне провадження у справі, встановлено строк для подання відзиву та призначено проведення підготовчого судового засідання. Ухвалою суду від 23.04.2024 року прийнято зустрічний позов для спільного розгляду з первісним позовом та об`єднано вимоги за цими позовами з одне провадження, встановлено позивачу строк для подання відзиву на зустрічний позов. Ухвалою суду від 03.07.2024 року призначено у справі судову будівельно-технічну експертизу та на час проведення експертизи провадження у справі зупинено. Ухвалою суду від 07.01.2025 року поновлено провадження у справі. Ухвалою суду від 18.06.2025 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті на 31.07.2025 року. Протокольною ухвалою суду від 31.07.2025 року в судовому засіданні оголошувалась перерва до 01.08.2025 року, 12.00 год. Відповідач за первісним позовом у встановлений судом строк відзиву на позовну заяву не подала. Позивач за первісним позовом у встановлений судом строк відзиву на зустрічний позов не подав. В судовому засіданні позивач та його представник визнали зустрічний позов, в редакції уточнених зустрічних вимог, тому на задоволенні первісного позову не наполягають. В судовому засіданні відповідач та її представник зустрічний позов, в редакції уточнених зустрічних вимог, підтримали, проти первісного позову по суті не заперечили. Відтак, заслухавши думку сторін, розглянувши вимог та доводи сторін у заявах по суті спору, дослідивши та оцінивши докази у справі, суд дійшов наступних висновків. Як вбачається з наявних в матеріалах справи документальних доказів та визнано сторонами в судовому засіданні, з 29.08.2013 року по 12.08.2021 року сторони [PERSON] до [PERSON] перебували у зареєстровано шлюбі, який розірвано рішенням Овруцького районного суду Житомирської області від 13.07.2021 року у справі № 286/1115/21, що набрало законної сили 12.08.2021 року. 08.07.2019 року на підставі нотаріально посвідчених договорів купівлі-продажу за відповідачем [PERSON] було зареєстровано право власності на житловий будинок [ADDRESS] , земельну ділянку площею 0,25 га, кадастровий номер 1824285200:01:001:0123, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), земельну ділянку площею 0,0872 га, кадастровий номер 1824285200:01:001:0122, для ведення особистого селянського господарства, що знаходяться в [ADDRESS] . Вказане майно набуто відповідачем [PERSON] за час шлюбу з позивачем та за його згодою. Згідно з ч.3 ст.368 Цивільного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно з ст.63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. У відповідності до ст.68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу; розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України. Із статті 69 СК України випливає, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. За змістом ч.1 ст.70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними. В пункті 22 постанови Пленуму Верховного суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» роз`яснено, що вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням подружжя, а при не досягненні згоди виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Відтак, набуті за час шлюбу об`єкти нерухомого майна житловий будинок та земельні ділянки належать сторонам на праві спільної сумісної власності подружжя і сторони мають право на їх поділ в рівних частках, виходячи з вартості майна в розмірі, яка визнається сторонами. Сторони не заперечують та визнали, що спірне нерухоме майно, право власності на яке зареєстровано за відповідачем, є спільним майном подружжя обох сторін і за законом належить їм на праві спільної сумісної власності, частки майна дружини та чоловіка є рівними. Згідно з висновком експерта від 16.12.2024 року за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи, дійсна (ринкова) вартість житлового будинку площею 63,6 кв.м. з належними будівлями і спорудами (без урахування земельного компоненту) становить 236400,00 грн., земельної ділянки з кадастровим номером 1824285200:01:001:0123, площею 0,2500га, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), становить: 149700,00 грн.; земельної ділянки з кадастровим номером 1824285200:01:001:0122, площею 0,0872га, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, становить: 15700,00 грн. (що разом становить 401800 грн.) При цьому у висновку експерта від 16.12.2024 року зазначено, що здійснити поділ житлового будинку із господарськими будівлями і спорудам, який розташований за адресою: [ADDRESS] , як передбачено п.6 постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 04.10.1991 (із змінами) або відступом від ідеальної частки не вбачається технічно можливим. Водночас здійснити поділ земельних ділянок з кадастровим номером 1824285200:01:001:0123, площею 0,2500га, та з кадастровим номером 1824285200:01:001:0122, площею 0,0872га, технічно можливо, однак їх поділ не проводився. Пунктом 25 постанови Пленуму Верховного суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» роз`яснено, що вирішуючи питання про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст.71 СК щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст.365 ЦК, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст.11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Статтею 71 СК України, яка визначає способи та порядок поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, передбачено, що майно, яке є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення (ч.1). Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (ч.2). Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України (ч.4). Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду (ч.5). Право власності на спільне нерухоме майно подружжя зареєстровано за відповідачкою, у зв`язку з чим позивач звернувся до відповідачки з первісним позовом про визнання за ним права власності на 1/2 частину спільного майна подружжя. Водночас відповідачка, виходячи з обставини неможливості поділу спільного майна, право власності на яке зареєстровано за нею, звернулася до позивача з зустрічним позовом, в якому просить визнати за первісним позивачем право власності на спільне майно подружжя, а їй, відповідачці, присудити грошову компенсацію замість належної їй 1/2 частки у праві спільної сумісної власності на майно. В судовому засідання позивач погодився із зустрічними вимогами відповідачки та визнав зустрічний позов, що не суперечить закону та не порушує його прав, але водночас виключає доцільність задоволити його первісні позовні вимоги. Позивачем сплачено судовий збір в сумі 1740,45 грн. Відповідачем сплачено судовий збір в сумі 1211,20 грн. та понесено судові витрати на проведення експертизи в сумі 20313,30 грн. Витрати покладаються на сторони пропорційно до задоволених вимог. Тому

Outcome: approved