Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-29 00:00:00

I. Стислий виклад позиції сторін 1.1. [PERSON] (далі - позивач) звернулася до суду з позовом до [PERSON] (далі - відповідач) про позбавлення батьківських прав. На обгрунтування позовних вимог зазначає, що 10 лютого 2009 року між нею та відповідачем [PERSON] укладено шлюб, який зареєстрований виконавчим комітетом Пісківської сільської ради Лохвицького району Полтавської області, актовий запис № 03, який у подальшому рішенням Лохвицького районного суду Полтавської області від 18 жовтня 2010 року розірваний та встановлено місце проживання дитини разом з матір`ю. Від спільного проживання сторони мають дитину [PERSON] , [INFO] , на утримання якої з відповідача стягуються аліменти. Оскільки, відповідач не піклується про дитину, про її духовний і фізичний розвиток, не цікавиться її життям, не забезпечує необхідного харчування, має заборгованість станом на 01.03.2004 зі сплати аліментів у розмірі 277 484,11 грн.. До того ж, покликається на те, що відповідач останні роки веде аморальний спосіб життя, дуже часто перебуває в стані сп`яніння, у своєму спілкуванні використовує нецензурну лексику. Поза тим, посилається на те, що вироком Лохвицького районного суду Полтавської області від 18.09.2023 у справі № 538/975/23 відповідач засуджений до чотирьох років позбавлення волі за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 307 КК України. Тому, вказані обставини мають негативний вплив на психологічний стан неповнолітнього сина, який вимушений «червоніти» через дії свого батька перед своїми друзями та однолітками. Тобто, вказані факти в цілому оцінюються як ухилення від виховання дитини батьком, свідомим нехтуванням своїми обов`язками, тому позивачка просить суд позбавити [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] . 1.2. Відповідач, своїм правом для подачі відзиву, не скористався, відзиву до суду не подавав. II. Заяви та інші процесуальні дії у справі 2.1. Ухвалою суду від 03.01.2025 у справі відкрито провадження за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. Зобов`язано службу в справах дітей виконавчого комітету Заводської міської ради надати затверджений висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав відповідача відносно його неповнолітньої дитини. Ухвалами суду від 15.04.2025, 14.05.2025 та 25.07.2025 постановлено забезпечити участь відповідача [PERSON] , який відбуває покарання в Державній установі «Полтавська виправна колонія № 64», в судових засіданнях в режимі відеоконференції. Ухвалою суду від 12.06.2025 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. 2.2. В судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник Волторніст С.М. позовні вимоги підтримали повністю з підстав, викладених у позовній заяві, та просили суд їх задовольнити. Позивачка додатково пояснила, що окрім цього однією із причин необхідності позбавлення батьківських прав відповідача є те, що на сьогодні виникла потреба вивезти дитину за кордон, в зв`язку з цим потрібен дозвіл батька, однак останній перебуває в місцях позбавлення волі. Також вказала, що син навіть ходив на Різдво до батька колядувати і останній дав сину лише п`ять гривень. На запитання головуючої пояснила, що відповідач не зловживає спиртними напоями, не є наркоманом, на обліку в лікаря нарколога не перебуває. Відносно неповнолітньої дитини відповідач фізичне насильство, інші види покарань, що принижують людську гідність дитини не застосовував. До того ж, зазначила, що відповідач до будь яких видів експлуатації дитини, примушування її до жебракування та бродяжництва не вдавався, а також засуджений не за вчинення умисного кримінального правопорушення відносно дитини. 2.3. Відповідач в судовому засіданні пояснив, що не заперечує щодо позбавлення його батьківських прав відносно неповнолітнього сина лише з причини позбавлення його волі і відбування ним покарання в місцях позбавлення волі, в зв`язку з чим на сьогодні не може повноцінно виконувати обов`язки щодо виховання дитини. Крім того, пояснив, що до його ув`язнення спілкувався з сином, дарував йому подарунки. 2.4. Представник служби у справах дітей виконавчого комітету Заводської міської ради Миргородського району Полтавської області в судовому засіданні пояснила, що рішенням виконавчого комітету Заводської міської ради затверджено висновок про недоцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно його неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , який вона підтримує в повному обсязі та наполягає на недоцільності позбавлення відповідача батьківських прав. Окремо зазначила, що під час бесіди [PERSON] повідомив, що мав певне спілкування з батьком і навіть отримував подарунки від нього до його ув`язнення, останній раз він спілкувався з батьком близько двох років тому. На сьогодні він не виявляє бажання спілкуватися з батьком. 2.5. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона є подругою позивачки та окрім цього викладає англійську в її сина [PERSON] . Пояснила, що відповідача ніколи не бачила, а [PERSON] про свого біологічного батька в її присутності ніколи не згадував. 2.6. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона є подругою позивачки понад двадцять років, не чула про увагу відповідача до сина. [PERSON] називав татом свого вітчима. Суд, заслухавши учасників процесу, пояснення свідків, дослідивши матеріали справи, давши їм належну оцінку, приходить до наступного висновку. ІІІ. Фактичні обставини справи Судом встановлено, що 10 лютого 2009 року між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, який зареєстрований виконавчим комітетом Пісківської сільської ради Лохвицького району Полтавської області, актовий запис № 02 (а.с. 8). Рішенням Лохвицького районного суду Полтавської області від 18 жовтня 2010 року шлюб було розірвано. Встановлено місце проживання дитини разом з матір`ю та вирішено питання про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON] в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (а.с. 10). Від спільного шлюбу сторони мають сина: [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 10.02.2009 (а.с. 9). З довідки про склад сім`ї від 05.03.2024 № 12.2-21/116, виданої Пісківським старостинським округом виконавчого комітету Заводської міської ради, вбачається, що [PERSON] проживає разом з донькою [PERSON] , [INFO] , та сином [PERSON] , [INFO] (а.с. 11). З акту обстеження факту проживання сім`ї [PERSON] від 08.03.2024 вбачається, що з грудня 2013 року [PERSON] проживав без реєстрації в житловому будинку за адресою [ADDRESS] разом з дружиною [PERSON] , донькою [PERSON] , [INFO] , та сином дружини від першого шлюбу [PERSON] , [INFO] (а.с. 12). Згідно довідки від 07.03.2024 № 60, виданої Пісківським ліцеєм Заводської міської ради, вбачається, що [PERSON] брав участь у вихованні не лише своєї доньки, а також дитини від попереднього шлюбу, [PERSON] .. Чоловік відвідував всі батьківські збори, активно співпрацював з ліцеєм, цікавився його життям та завжди допомагав дитині. [INFO] [PERSON] загинув на війні між Україною та росією. Біологічний батько [PERSON] участі у вихованні дитини не приймає. Наразі він засуджений та перебуває у місцях позбавлення волі (а.с. 13). Із довідки про неотримання аліментів від 11.03.2024 № 8515/24.16-31/5, виданої Східним міжрегіональним управлінням Міністерства юстиції Лохвицького відділу державної виконавчої служби у Миргородському районі Полтавської області, вбачається, що з [PERSON] на користь [PERSON] стягуються аліменти в розмірі частини всіх видів доходів, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, однак за період з 06.10.2010 по 01.03.2024 позивачка не отримала аліментів від відповідача (а.с. 14). Відповідно до письмого висновку виконавчого комітету Заводської міської ради Миргородського району Полтавської області, як орган опіки та піклування, від 27.01.2025 № 7, вважають недоцільним позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно його неповнолітньої дитини [PERSON] (а.с. 52-53). Із характеристики на учня 10 класу [PERSON] від 09.01.2025 № 3, виданої Пісківським ліцеєм Заводської міської ради, вбачається, що [PERSON] проживає в неповній сім`ї з матір`ю та сестрою. Мати немає ніякого впливу на сина щодо навчання та поведінки у ліцеї. Вона підтримує контакт з класним керівником, з`являється до ліцею за проханням адміністрації та вчителів. Батько проживає окремо, дитиною не цікавиться. Зараз за рішенням суду позбавлений волі (а.с. 56). Згідно характеристики на [PERSON] , наданої старостою Пісківського старостинського округу виконавчого комітету Заводської міської ради від 13.01.2025 №12.2-22/4, вбачається, що остання на сьогодні ніде не працює, користується авторитетом серед жителів громади. Знаходиться в доброзичливих відносинах з рідними, сусідами, друзями односельцями. Любляча, турботлива мати. Претензій щодо виконання батьківських обов`язків зі сторони старостату немає. На території старостату до адміністративної відповідальності не притягувалася (а.с. 57). Із характеристики на [PERSON] , наданої старостою Пісківського старостинського округу виконавчого комітету Заводської міської ради від 13.01.2025 №12.2-22/5, вбачається, що останній проживав із співмешканкою [PERSON] . На сьогодні перебуває в місцях позбавлення волі. Є батьком двох дітей: [PERSON] , [INFO] (від першого шлюбу) та [PERSON] , [INFO] . За час проживання на території старостату авторитетом серед жителів громади не користувався (а.с. 57 зворотня сторона аркуша). Згідно інформації від 17.01.2025 № 29/24.16-30/5, наданої Східним міжрегіональним управлінням Міністерства юстиції Лохвицького відділу державної виконавчої служби у Миргородському районі Полтавської області, вбачається, що відповідач аліменти не сплачує, у зв`язку з чим станом на 01.01.2025 утворилася заборгованість по сплаті аліментів у сумі 311 159, 11 грн. (а.с.58-59). IV. Норми права, які застосував суд Відповідно до статті 51 Конституції України кожен із подружжя має рівні права і обов?язки у шлюбі і сім?ї. Загальні засади регулювання сімейних відносин визначено статтею 7 СК України, згідно з положеннями якої жінка та чоловік мають рівні права й обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно з пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини, яка в силу положень статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Відповідно до статті 18 цієї Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків. У справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року Європейським судом з прав людини зазначено, що цивільне провадження у справі стосувалось сімейних відносин заявника та позбавлення його батьківських прав. Ці питання як за національним законодавством, так і у оскаржуваному провадженні мали ґрунтуватись на оцінці особистості заявника та його поведінці (пункт 57). Суд, вирішуючи цей спір по суті, обов`язково враховує визначені статтею 164 СК України підстави позбавлення батьківських прав. Вирішуючи справу по суті, суд також керується положеннями Закону України «Про охорону дитинства» та нормами Сімейного кодексу України. Зокрема, норми статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачають, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини; батьки мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці; позбавлення батьківських прав не звільняє батьків від обов`язку утримувати дітей. За приписами статті 141 Сімейного кодексу України батьки рівні у правах та обов?язках щодо дитини, зокрема мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою; розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Статтею 150 СК України встановлений перелік обов`язків батьків щодо виховання та розвитку дитини. Відповідно до положень статті 155 СК України, здійснення батьківських прав та виконання батьківських обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності; батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини; відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства; ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Пунктом другим частини першої статті 164 СК України передбачено, що батько може бути позбавлений судом батьківських прав, якщо він ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, позбавлення батька спорідненості з дитиною, а це буде вважатись виправданим лише за виняткових обставин. Подібні правові висновки викладені у низці постанов Верховного Суду, зокрема від 08 квітня 2020 року у справі № 645/731/18, від 29 січня2020 року у справі № 127/31288/18, від 29 січня 2020 року у справі№ 643/5393/17, від 17 січня 2020 року у справі № 712/14772/17,від 25 листопада 2019 року у справі № 640/15049/17, від 13 березня 2019 року у справі № 631/2406/15-ц, від 24 квітня 2019 року у справі№ 331/5427/17. V. Мотивована оцінка і висновки суду Отже, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які ухиляються від виконання своїх обов`язків з виховання дітей або зловживають своїми батьківськими правами, жорстоко поводяться з дітьми, шкідливо впливають на них своєю аморальною, антигромадською поведінкою. При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьками обов`язків по вихованню, а також встановити, що батько ухиляється від їх виконання свідомо, тобто, що систематично, незважаючи на всі інші заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки, і такі засоби впливу виявилися безрезультатними. Рішенням № 7 від 27 січня 2025 року виконавчого комітету Заводської міської ради затверджено висновок про недоцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно його неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Висновок про недоцільність позбавлення батьківських прав відповідача, по відношенню до неповнолітнього сина має рекомендаційний характер та не є обов`язковим для суду ( ч. 5, 6 ст. 19 СК України). На підставі вищенаведеного суд вказує на те, що позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними. Під час розгляду справи в судовому засіданні судом не встановлено факту винного ухилення відповідача від виконання своїх обов`язків по вихованню його дитини. Згідно вимог частини першої статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Серед іншого, суд враховує судову практику Верховного Суду. Згідно вимог частини шостої статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права. Позивачкою не надано беззаперечних доказів, які б свідчили про аморальний спосіб життя відповідача, частого перебування в стані алкогольного чи наркотичного сп`яніння, вчинення насильства відносно дитини, ухилення відповідача від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та його винної поведінки. Суд враховує, що факт засудження 18 вересня 2023 року відповідача вироком Лохвицького районного суду Полтавської області за ч.2 ст. 307 КК України до чотирьох років позбавлення волі є об`єктивною причиною, що унеможливлює виконання відповідачем його батьківських обов`язків з вказаного часу. Однак, суд зазначає, що не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх батьківських прав із не залежних від неї причин, що узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, виснуваної в Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 червня 2022 року в справі № 362/4847/20 (провадження № 61-399св22). До того ж, існування у відповідача заборгованості по сплаті аліментів не є підставою для позбавлення його батьківських прав. Доводи позивачки про наявність підстав для позбавлення відповідача батьківських прав, а саме свідомого, винного ухилення від виконання своїх обов`язків з виховання дитини, несплата аліментів на утримання дитини, ведення аморального способу життя, частого перебування в стані алкогольного чи наркотичного сп`яніння та засудженння за вчинення кримінального правопорушення до позбавлення волі, не заслуговує на увагу, оскільки відповідно до вимог статті 81 ЦПК України доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення останнього батьківських прав, покладено на позивачку. У пунктах 15 - 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» зазначено, що: - позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей; - ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Проте, суду не надано жодного доказу винної поведінки відповідача щодо ухилення від виховання його дитини та свідомого нехтування ним своїми обов`язками. Крім того, позбавлення батьківських прав - це санкція, застосовувана в тих випадках, коли здоров`я, фізичний, психічний, духовний і моральний розвиток дитини піддається небезпеці внаслідок застосування батьками неправомірних способів здійснення батьківських прав, неналежного їхнього поводження або злісного ухилення від виконання батьківських обов`язків. Під час розгляду справи не доведено умисності поведінки відповідача щодо злісного ухилення ним від виконання обов`язків щодо його дитини так само, як і факту негативного впливу відповідача на дитину. З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що позбавлення батьківських прав у цьому випадку є не доцільним, оскільки позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому вважає за необхідне у позові відмовити повністю. Оскільки у задоволенні позовних вимог суд відмовляє, вимоги позивачки про стягнення судових витрат на її користь задоволенню також не підлягають.

Outcome: dismissed