Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-03 00:00:00

Представник Акціонерного товариства «Правекс банк» звернувся до Дніпровського районного суду міста Києва з позовом до [PERSON] , [PERSON] про визнання недійсним договору дарування. Згідно заявлених вимог, позивач просить суд визнати недійсним (фіктивним) Договір дарування квартири [ADDRESS] , укладений 18.06.2018 між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гарасютою О.В. за реєстровим номером № 331. Вимоги позову обґрунтовані тим, що 23.08.2006 між АТ «ПРАВЕКС БАНК» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 496-005/06Р, відповідно до якого остання отримала кошти в розмірі 76 000,00 доларів США для споживчих цілей, а також з метою оплати страхових платежів згідно з договорами страхування нерухомого майна, укладення яких здійснюється на підставі та з урахуванням вимог п. 6.1.14 даного Договору. Відповідно до п. 1.2. кредитного договору, кредит надається позичальнику строком з 23 серпня 2006 до 23 серпня 2027 зі сплатою 13% річних. Згідно п. 2.1. кредитного договору, видача коштів здійснюється шляхом видачі готівки з каси Банку. Відповідно до умов договору, відповідач зобов`язувався погашати заборгованість за кредитом, та відсотки за користування коштами у термін до десятого числа наступного місяця. Банк свої зобов`язання виконав в повному обсязі, проте позивальник порушив взяті на себе зобов`язання, які передбачені умовами кредитного договору. Сума боргу станом на 03.04.2017 року становить 109 579,73 доларів США; з яких: сума боргу за тілом кредиту - 65 532,00 доларів США; сума боргу за відсотками - 44 047,73 доларів США. Так, як [PERSON] неналежно виконувала свої кредитні зобов`язання, АТ «ПРАВЕКС БАНК» звернувся з позовною заявою про стягнення заборгованості до Дніпровського районного суду м. Києва. Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 07.03.2018 по справі №755/6649/17 позов Банку задоволено в повному обсязі та на його користь якого вирішено стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором № 496-005/06Р від 23.08.2006 року в сумі 109 579,73 доларів США та судовий збір - 44 018,18 грн. Банком було отримано виконавчий лист № 755/6649/17, виданий 01.06.2018, який був пред`явлений на виконання до приватного виконавця виконавчого округу міста Київ Телявського Анатолія Миколайовича. 04.07.2019 було відкрито виконавче провадження№[NUMBER]. До приватного виконавця надійшла письмова заява стягувача за вхід. №9476/21 від 01.07.2021 про повернення виконавчого документа без подальшого примусового виконання. Стягнення не проводились. 02.07.2021 приватним виконавцем було винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п.1 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження». Представник АТ «ПРАВЕКС БАНК» повторно подав заяву про примусове виконання рішення суду до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Кошарського Олександра Володимировича. 09.09.2021 було відкрито виконавче провадження [NUMBER]. До приватного виконавця надійшла письмова заява стягувача про повернення виконавчого документа без подальшого примусового виконання. Залишок нестягненої суми за виконавчим документом 2974749.98 грн; сума стягненої винагороди приватного виконавця 0,00 грн. 31.05.2024 приватним виконавцем було винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п.1 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження». Представник АТ «ПРАВЕКС БАНК» повторно подав заяву про примусове виконання рішення суду до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Русецького Павла Сергійовича. 12.06.2024 р. було відкрито виконавче провадження [NUMBER], в ході здійснення якого представнику АТ «ПРАВЕКС БАНК» на підставі інформаційної довідки № 388376801 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 25.07.2024 стало відомо що 18.06.2018 [PERSON] відчужила квартиру [ADDRESS] [PERSON] на підставі Договору дарування № 331, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гарасютою О.В. Отже, рішення Дніпровського районного суду м. Києва про стягнення заборгованості з [PERSON] ухвалено 07.03.2018, а відчуження квартири відбулось 18.06.2018. Також позивач стверджує що, [PERSON] та [PERSON] перебувають в родинних зв`язках, адже обидві особи на момент укладання Договору дарування квартири [ADDRESS] були зареєстровані в цій же квартирі, а тому [PERSON] та [PERSON] знали про існування заборгованості за кредитним договором, розуміючи про винесення рішення буде не на їх користь, і буде звернено стягнення Банком заборгованості на все наявне майно, здійснили фіктивний правочин у вигляді Договору дарування квартири, цілком усвідомлюючи, що договір дарування відбувся з метою приховання цього майна від звернення стягнення на майно в рахунок погашення боргу за невиконаним зобов`язанням. В рамках виконавчого провадження [NUMBER] приватним виконавцем було отримано Договір дарування вказаної вище квартири від 18.06.2018. За доводами позовної заяви [PERSON] передбачала негативні наслідки після ухвалення рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 07.03.2018 по справі №755/6649/17, тому [PERSON] з метою ухилення від виконання рішення в майбутньому, умисно відчужила належне їй на праві власності нерухоме майно (квартиру) [PERSON] . Позивач вважає, що укладений між відповідачами договір дарування є фіктивним у відповідності до положень статті 234 ЦК України, так як сторони не мали наміру укладати саме договір дарування, а їх наміри були спрямовані на приховування майна від можливого звернення стягнення позивачем на нього в рахунок погашення заборгованості. Сторони правочину не вчинили жодної із дій спрямованих на виконання правочину. Отже, у АТ «ПРАВЕКС БАНК» на сьогоднішній день відсутня будь-яка можливість звернення стягнення на майно боржника, оскільки Відповідач-1 своїми діями призвів до необхідності Позивача звертатися за захистом своїх прав та захистом банківської системи в цілому. Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 20 листопада 2024 року відкрито провадження в даній цивільній справі та призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження до підготовчого засідання. Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 12 березня 2025 року задоволено заяву позивача Акціонерного товариства «Правекс банк», постановлено накласти арешт на нерухоме майно - квартиру [ADDRESS] , яка належить [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ) на підставі договору дарування квартири від 18 червня 2018 року, зареєстрованого в реєстрі за №331, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гарасютою О.В. 20 лютого 2025 року до суду надійшов відзив відповідача [PERSON] , поданий представником - адвокатом Осипенком В.Ю., в якому відповідач просить відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі. За доводами відзиву, твердження позивача про те, що договір дарування було укладено для створення механізму невиконання рішення суду, є безпідставними, оскілки договір було укладено на реальне виконання, за оспорюваний договором [PERSON] набула у власність квартиру, договір було нотаріально посвідчено та право власності зареєстровано в передбаченому законом порядку. Сторонами спірного договору дарування були вчинені всі необхідні дії, спрямовані на досягнення правових наслідків, які обумовлювались цим правочином, а також про наявність у їх діях наміру щодо фактичного здійснення дарування майна. У відзиві зазначається, що позивачем не надано доказів, які б підтверджували наявність умислу обох сторін спірного договору, щодо не створення правових наслідків, які ним обумовлювались. Крім того, для забезпечення виконання кредитного договору №496-005/06Р, між АТ «ПРАВЕКС БАНК» та [PERSON] було укладено договір іпотеки №496-005/06Р,898у від 29.08.2006, посвідчений ПН КМНО Кравченко Н.П., відповідно до якого [PERSON] передала в іпотеку належну їй на праві приватної власності однокімнатну квартиру [ADDRESS] . Також у відзиві зазначається, що на відсутність ознак фіктивності переходу права власності на нерухоме майно вказує та обставина, що оспорюваний договір вчинено 18.06.2018, виконавчий лист видано 01.06.2018, а позивач вперше звертається до приватного виконавця лише 04.07.2019. За доводами відзиву, позивач не довів, що оспорюваний договір дарування квартири, яка не була предметом іпотеки за зобов`язаннями позивальника [PERSON] по кредитному договору №496-005/06Р від 23.08.2006, не відповідач волевиявленню сторін правочину і останній не передбачав настання правових наслідків, обумовлених умовами правочину. Також відзив містить доводи щодо пропуску позивачем позовної давності. 03 березня 2025 року представником позивача АТ «Правекс банк» - адвокатом Поповим Є.В. подано до суду через систему «Електронний суд» відповідь на відзив, в якій позивач просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. У відповіді на відзив зазначається, що відповідно до Анкети клієнта для фізичних осіб яку надала [PERSON] 14.08.2006 для АТ «Правекс-Банк» вбачається, що [PERSON] є матір`ю [PERSON] . Тобто договір дарування квартири укладений між близькими особами. На думку позивача, з цього випливає що через декілька місяців після ухвалення рішення Дніпровським районним судом м. Києва від 07.03.2018 по справі №755/6649/17, яким позов АТ «Правекс-Банк» задоволено в повному обсязі та на користь якого вирішено стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором, останньою було укладено фіктивний договір дарування квартири, а саме 18.06.2018 для ухилення виконання рішення суду в майбутньому. Позивач також вважає, що оспорюваний договір дарування квартири є фіктивним, оскільки воля сторін була спрямована не на настання реальних наслідків, характерних для договору дарування, а з метою приховання майна від АТ «Правекс-Банк» та уникнення виконання кредитних зобов`язань перед банком. За доводами позивача, укладений між відповідачами договір дарування квартири має ознаки фраудаторності, адже укладений на шкоду банку як кредитору, оскільки: 1) укладений після пред`явлення банком позову про стягнення заборгованості; 2) майно відчужено безоплатно; 3) договір укладено між близькими родичами; 4) після укладення оспорюваного договору у боржника відсутнє майно, на яке можна звернути стягнення. При цьому, правочин не може вважатись добросовісним і набуває ознак фраудаторного, коли вчинений боржником на шкоду його кредиторам. Разом із тим, у відповіді на відзив підтверджено, що між АТ «ПРАВЕКС БАНК» та [PERSON] було укладено вказаний договір іпотеки. Однак, реалізація предмету іпотеки неможлива через мораторій, встановлений відповідно до Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» а пізніше через Закон України від 15 березня 2022 року № 2120-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану», яким розділ VI «Прикінцеві положення» Закону України «Про іпотеку» доповнено пунктом 5-2, за змістом якого у період дії в Україні воєнного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування щодо нерухомого майна (нерухомості), що належить фізичним особам та перебуває в іпотеці за споживчими кредитами, зупиняється дія статей 41, 47 цього Закону(у частині реалізації предмета іпотеки на електронних торгах), то існують підстави для зупинення виконання рішення суду першої інстанції в частині задоволення первісного позову про звернення стягнення на предмет іпотеки на період дії в Україні воєнного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування. Після спливу вказаного строку правила статей 41, 47 Закону України «Про іпотеку» відновлять свою дію без постановлення окремого рішення суду або прийняття окремого закону. Також позивач зазначає, що майно передане в іпотеку не відноситься до предмету позову в даній справі, а умисне відчуження [PERSON] квартири [ADDRESS] спричинило те, що її майновий стан унеможливлює виконання зобов`язання перед АТ «ПРАВЕКС БАНК», що ще раз підтверджує те, що укладений між відповідачами договір дарування квартири має ознаки фраудаторності, адже укладений на шкоду банку як кредитору, оскільки після укладення оспорюваного договору у боржника відсутнє майно, на яке можна звернути стягнення. Після відчуження [PERSON] спірної квартири у неї залишилось іпотечне майно, однак від моменту ухвалення рішення суду про стягнення заборгованості на даний час існує мораторій на заборону реалізації іпотечного майна. При цьому, відповідно до Закону України «Про виконавче провадження», примусове виконання рішення не обмежується реалізацією лише іпотечного майна. Також у відповіді на відзив наведені заперечення щодо доводів відповідача з приводу пропуску позовної давності. Позивач вважає, що договір дарування квартири, укладений 18.06.2018 є недійсним (фіктивним), оскільки укладений для ухилення від виконання рішення суду про стягнення заборгованості, - укладений через 3 місяці після ухвалення рішення, а також вчинений на користь особи - обдарованої, яка являється матір`ю [PERSON] . Відчуження спірної квартири призвело до того, що після укладення оспорюваного договору у [PERSON] відсутнє майно, на яке можна звернути стягнення. Все вказане вище, на думку позивача, має ознаки фраудаторності правочину, адже відчуження квартири боржником у період настання у нього зобов`язання із погашення заборгованості перед кредитором, внаслідок якого боржник перестає бути платоспроможним, має ставитися під сумнів у частині його добросовісності та набуває ознак фраудаторного правочину. Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 31 березня 2025 року закрито підготовче провадження в даній справі та призначено справу до судового розгляду по суті. Представник позивача АТ «Правекс банк» - адвокат Попов Є.В. у судовому засіданні вимоги позовної заяви підтримав у повному обсязі та просила позов задовольнити, надав пояснення аналогічні доводам, викладеним у заявах по суті справи та додатково зазначив, що відповідач у незаконний спосіб відчужила квартиру, завдавши банку збитків. Підтвердив укладання договору іпотеки для забезпечення виконання кредитного договору, пояснивши, що вартість предмета іпотеки йому не відома. Також пояснив, що виконавче провадження з примусового виконання рішення суду відкрито, проте через мораторій відсутня можливість задовольнити вимоги банку шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, як і шляхом звернення стягнення в межах виконавчого провадження на інше нерухоме майно відповідача. Зазначив, що в разі призначення торгів, невідомо, яка саме квартира буде реалізована в межах виконавчого провадження. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] в судове засідання не з`явились, були повідомлені про день, час та місце розгляду справи належним чином. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності (ч. 1-3 ст. 13 ЦПК України). Диспозитивність - один з базових принципів судочинства,

Outcome: dismissed