Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-24 00:00:00

Представник позивача [PERSON] - адвокат Куц Я.О. звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання недостовірною та такою, що принижує честь, гідність та ділову репутацію [PERSON] , інформації, поширеної [PERSON] на її публічній сторінці у соціальній мережі Facebook ( [INFO] ), а саме - твердження: «За те, що вкрали мої документи, документи моїх дітей, фальсифікація підпису, та все інше, а чому ж ви зробили все заднім числом? Поясніть яким чином 11 березня?»; «Як ви могли підтвердити документ, у якому зазначено, що моя дитина проживає в Україні з дідом (свекром) і перебуває на його утриманні? На якій підставі? Ви її (його) бачили хоча б раз? Мої діти проживають на території Польщі 8 років, мої діти і я маю громадянство Польщі.» (в частині твердження про проживання дітей у Польщі та перекручування змісту Акту щодо утримання); «Я знаю чим ви насправді займаєтесь і з ким. Особливо про земельні ділянки». Крім того, представник позивача просить зобов`язати [PERSON] спростувати недостовірну інформацію, поширену на її публічній сторінці у соціальній мережі Facebook ( [INFO] ), шляхом розміщення на цій же сторінці повідомлення наступного змісту: «Інформація, поширена мною [INFO] на цій сторінці стосовно [PERSON] , зокрема твердження про "крадіжку документів", "фальсифікацію підпису", а також недостовірна інтерпретація змісту Акту від 11 березня 2025 року щодо утримання дітей та їхнього місця проживання, є неправдивою та такою, що принижує його честь, гідність та ділову репутацію. Приношу свої вибачення за поширення недостовірної інформації та за висловлення образ в тій публікації.», а також стягнути з відповідача судові витрати у розмірі судового збору та витрати на правову допомогу. В обґрунтування позову посилається на те, що [PERSON] є депутатом Оліївської сільської ради Житомирської області VIII скликання, здійснює свою діяльність депутата публічно і в інтересах громади. Обов`язком позивача, як депутата місцевої ради, є захист прав та інтересів громади, а також виконання інших повноважень, визначених Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні» та «Про статус депутатів місцевих рад». 28 травня\~2025\~року відносно [PERSON] , як депутата Оліївської сільської ради Житомирського району Житомирської області, поширено неправдиву інформацію, що завдає шкоди його діловій репутації, носить наклепницький та образливий характер, що розповсюджена публічно у власних цілях, можливо, формування правової позиції у судових процесах, [PERSON] на її особистій публічній сторінці у соціальній мережі Facebook за посиланням: [INFO] . У цій\~публікації відподач\~публічно,\~переслідуючи власну\~мету створення\~ілюзії правового\~поля у\~соціумі,\~зазначила неправдиву\~інформацію про\~обставини складення\~акту депутатами\~Оліївської сільської\~ради Житомирського\~району Житомирської\~області,\~до обставин\~написання якого\~примішано фантазії\~та вигадки,\~які у\~своїй сукупності\~і утворюють\~інформацію,\~що підлягає\~спростуванню.\~Так,\~11\~березня\~2025\~року\~позивачем,\~спільно з\~іншим депутатом\~Оліївської сільської\~ради -\~Осадчуком Сергієм\~Анатолійовичем,\~було складено\~офіційний документ\~ Акт.\~Цей Акт\~засвідчував факт\~створення належних\~умов проживання\~дітям з\~боку їх\~батька -\~ [PERSON] за\~адресою:\~ [ADDRESS] ,\~для його\~малолітніх дітей\~ сина\~ [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~та дочки\~ [PERSON] ,\~ [INFO] . Також,\~після опитування\~сусідів та\~дорослих у вказаному\~приміщенні встановлено,\~що діти\~знаходяться на\~утриманні [PERSON] .\~Також зазначено,\~що будинок\~на праві\~приватної власності\~належить [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~який є\~батьком [PERSON] \~і дідом\~вказаних дітей.\~Складення такого\~акту -\~це стандартна\~процедура для\~депутатів громад,\~особливо -\~у населених\~пунктах з\~малоповерховою забудовою\~або з\~переважним приватним\~сектором.\~Такі акти\~складаються депутатами\~за ініціативою\~саме заявників\~та підтверджують\~виключно вказані\~у такому\~акті тези.\~З огляду\~на це,\~для [PERSON] \~була надзвичайно\~стресовою ситуація,\~в якій\~він опинився\~після прочитання\~публічно поширеного\~допису у\~соціальній мережі\~Фейсбук (Facebook)\~з боку\~його односельчанки\~ [PERSON] ,\~з якою\~він знайомий\~досить давно\~та,\~навіть,\~підтримував дружні\~відносини. Так само,\~позивач знайомий\~не лише\~з відповідачем,\~а й\~з іншими\~членами родини\~ [PERSON] -\~її колишнім\~чоловіком [PERSON] \~і їх\~спільними дітьми,\~а також\~його батьками\~-\~ [PERSON] та\~ [PERSON] . До процесу\~розлучення,\~у родині\~ [PERSON] \~та [PERSON] \~відносини були\~нормальними,\~публічних звинувачень\~та сварок\~ні з\~ким зі\~згаданих осіб\~не було. А тепер,\~виходячи із\~поширеної відповідачем\~неправдивої інформації,\~вийшло так,\~що всі\~звинувачення,\~вірогідно,\~через проблеми\~у їх\~сім`ї,\~адресовані позивачу. Вся неправдива публічно поширена інформація підлягає негайному спростуванню з боку відповідача. Ухвалою судді Богунського районного суду м. Житомира від 09.06.2025 року позовну заяву залишено без руху. Ухвалою судді Богунського районного суду м. Житомира від 16.06.2025 року позовну заяву залишено без руху. Ухвалою судді Богунського районного суду м. Житомира від 24.06.2025 року у вказаній цивільній справі відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення сторін. Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 30.06.2025 року заяву представника відповідача [PERSON] адвоката Довгалюка Р.О. про заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження, залишено без задоволення. 10.07.2025 року від представника відповідача [PERSON] адвоката Довгалюка Р.О. до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому він просить відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі та судові витрати покласти на позивача. Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 10.07.2025 року заяву та клопотання представника відповідача [PERSON] адвоката Довгалюка Р.О. про допит свідків та витребування доказів, залишено без задоволення; клопотання про письмове опитування учасників справи, як свідків, задоволено. 16.07.2025 року від представника позивача [PERSON] адвоката Куца Я.О., на виконання вищезазначеної ухвали суду, надійшло клопотання з додатковими поясненнями до позовної заяви про захист честі, гідності, ділової репутації та спростування недостовірної інформації. 17.07.2025\~року від представника позивача [PERSON] адвоката Куца Я.О. надійшли заперечення на відзив на позовну заяву, в яких він просить викладені тези у відзиві представника відповідача щодо позовних вимог позивача сприймати, як виключно маніпулятивні та бездоказові; додатки, подані представником відповідача до відзиву, визнати неналежними та недопустимими доказами до даного позову; вирішити справу на підставі доказів, що подані в підтвердження позовної заяви, оскільки інших належних та допустимих доказів на спростування з боку сторони представника відповідача не подано. 22.07.2025 року від представника відповідача [PERSON] адвоката Довгалюка Р.О. до суду надійшли заперечення (на відповідь на відзив), в яких він просить відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі та судові витрати покласти на позивача. Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 22.07.2025 року у задоволенні клопотання представника відповідача [PERSON] адвоката Довгалюка Р.О. про повторне письмове опитування учасників справи, як свідків, відмовлено. Дослідивши матеріали справи, з урахуванням меж заявлених позовних вимог, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що до позовної заяви, на підтвердження викладених у ній вимог, представником позивача було долучено роздруківку сторінки із соціальної мережі Facebook (скріншот), що містить публічне звернення відповідача (назва документа, згідно із додатками до позовної заяви). Варто зазначити, що судом не було оглянуто сторінку у мережі Інтернет, на яку посилається представник позивача (https://www.facebook.com/daria.strokach.5?locale=uk_UA), оскільки не було заявлено відповідного клопотання, а також у суду відсутня технічна можливість для здійснення цього. Як вбачається з указаного вище скріншоту, користувач [PERSON] у соціальній мережі Facebook розмістила публікацію наступного змісту: «Публічне звернення! Хочу звернутися до [PERSON] - колишнього сусіда та нашого кума. Мій чоловік в Україні вже (бивший ) хрестив його сина. В Україні якимось чином суддя Воробьйова розлучила за тиждень, плюс неповнолітні діти без моєї згоди, да ще приписали дитину - інвалід, яким чином? Де підтвердження? Мої діти здорові! Де комісія? Де докази? У судовому рішенні стосовно інвалідності сформовано невірно. Як ви могли підтвердити документ, у якому зазначено, що моя дитина проживає в Україні з дідом (свекром) і перебуває на його утриманні? На якій підставі? Ви її (його) бачили хоча б раз? Мої діти проживають на території Польщі 8 років, мої діти і я маю громадянство Польщі. Цей "дід" за два місяці навіть не поцікавився, як справи у своїх онуків. Про все інше я вже мовчу. За те що вкрали мої документи, документи моїх дітей, фальсифікація підпису, та все інше, а чому ж ви зробили все заднім числом? Поясніть яким чином 11 березня? Мені прикріпити фото і все інше що було 11 березня? Ви хотіли публічності? Отримуйте. Я знаю чим ви насправді займаєтесь і з ким. Особливо про земельні ділянки Ви [PERSON] разом з своїм кумом думаєте, що лягти в лікарню це спосіб сховатися від наслідків і відповідальності? Ні. У мене є: документи з Польщі - зі школи, поліції, опіки, прокуратури; небеска карта; заборона наближення до мене (100 м); докази, що діти проживають зі мною. Я мовчала довго. Але ви перейшли межу. Це стосується моїх дітей, і я їх захищатиму будь-яким шляхом. Спочатку розберіться зі своїми дітьми, перш ніж псувати життя іншим. «З грязі в князі «депутати називається, позорище, дно. Ганьба. Сором. Хто б міг подумати.». Представник відповідача, у свою чергу, у своєму відзиві на позовну заяву не заперечує факту розміщення відповідачем на зазначеному сайті вказаного позивачем тексту. Крім того, представник відповідача у згаданому вище відзиві зазначає, що відповідач вважає за необхідне наголосити на тому, що публікація була здійснена нею у контексті акту від 11.03.2025 року, який був складений депутатом [PERSON] , а підписаний ним же та позивачем, як депутатами. Вказана обставина має значення, адже позивач звернувся до суду про спростування поширеної недостовірної відповідачем інформації (на думку позивача), однак, слід зауважити, що контекст даної публікації тільки частково, стосується позивача. У свою чергу, з копії акту від 11 березня 2025 року, яку було долучено до відзиву на позовну заяву, вбачається, що депутат Оліївської сільської ради Осадчук Сергій Анатолійович, склав даний Акт, яким засвідчує, що при обстеженні житлового приміщення та спілкуванні з [PERSON] та його дітьми встановлено, що [PERSON] [INFO] (паспорт серії [NUMBER] \~виданий Житомирським РВ УМВС України в Житомирській області 04.12.2007\~року) зареєстрований: [ADDRESS] , та проживає: [ADDRESS] , забезпечив належні житлові умови проживання малолітнім дітям - сину [PERSON] , [INFO] , та дочці [PERSON] , [INFO] , умови проживання добрі, діти доглянуті і знаходяться на його утриманні. Будинок на праві приватної власності належить [PERSON] , [INFO] (паспорт серії [NUMBER] , виданий Богунським РВ ГУ МВС України в Житомирській обл., 25.06.1996 року, зареєстрований: [ADDRESS] ), який є батьком [PERSON] . У вказаному акті міститься висновок депутата наступного змісту: « [PERSON] , дійсно проживає за адресою: [ADDRESS] разом з малолітніми дітьми - сином [PERSON] [INFO] та дочкою [PERSON] [INFO] , умови проживання добрі, діти доглянуті і знаходяться на утриманні [PERSON] . Будинок належний на праві приватної власності [PERSON] , [INFO] (паспорт серії [NUMBER] , виданий Богунським РВ ГУ МВС України в Житомирській обл., 25.06.1996\~року, зареєстрований: [ADDRESS] ), який є батьком [PERSON] .». Вищевказаний акт було підписано депутатами Оліївської сільської ради Осадчуком С.А. та [PERSON] за згодою [PERSON] , про що є відповідна відмітка з його підписом.\~ Водночас, представником відповідача до відзиву на позовну заяву було долучено копії довідок-підтверджень відвідування початкової школи № 58 Навчального комплексу № 13 міста Люблін від 16.05.2025 року щодо [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , видані за підписом директора вищевказаного навчального комплексу. З цих же копій довідок вбачається, що домашньою адресою вищевказаних дітей є наступна адреса: [ADDRESS] , [ADDRESS] . Також представником\~відповідача до\~відзиву на\~позовну заяву\~додано копію\~паспорта [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~виданого 02\~грудня 2021\~року [PERSON] , у графі «громадянство» якого вказано «Республіка Польща». Відповідно до ч. 1\~ст. 13 ЦПК України,\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частинами 1-3 статті 12 ЦПК України\~визначено, що цивільне судочинство здійснюються на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною 1 статті 76\~ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з частиною першою статті\~77 ЦПК України,\~належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). У статті 34 Конституції України та статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплене право кожного на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб на свій вибір. За змістом зазначених норм, кожному гарантується право на свободу висловлення поглядів, у тому числі, право поширювати інформацію без втручання органів державної влади, за умови, що вони діють добросовісно і надають правильну і достовірну інформацію, не завдаючи при цьому шкоди репутації окремих осіб і не порушуючи їх прав. Праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов`язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію. Згідно зі ст. 32 Конституції України, ніхто не може зазнавати втручання в його особисте та сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України. У п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» №1 від 27 лютого 2009 року зазначено, що суди при вирішенні справ про захист гідності, честі та ділової репутації повинні забезпечувати баланс між конституційним правом на свободу думки і слова, правом на вільне вираження своїх поглядів та переконань, з одного боку, та правом на повагу до людської гідності, конституційними гарантіями невтручання в особисте і сімейне життя, судовим захистом права на спростування недостовірної інформації про особу, з іншого боку. У ч. 1 ст. 201 ЦК України передбачено, що особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є, зокрема, честь, гідність і ділова репутація. У ч. 2 цієї ж статті визначено, що відповідно до\~Конституції України\~життя і здоров`я людини, її честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю. У ст. 297 ЦК України закріплена норма про те, що кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. Під гідністю слід розуміти визначення цінності кожної фізичної особи, як унікальної біопсихосоціальної цінності. Поняття «честь» нерозривно пов`язане з позитивною соціальною оцінкою особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло. Під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків. Частиною 1 ст. 277 ЦК України передбачено, що фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Згідно з роз`ясненнями, які містяться у п. п. 15, 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-якій спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 30 Закону України «Про інформацію», ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Таким чином, відповідно до статті 277 ЦК України, не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції. За своїм характером судження має оціночний характер та виражає ставлення того, хто говорить, до змісту висловленої ним думки, що пов`язано з такими психологічними станами, як віра, впевненість чи сумнів. Таким чином, будь-яке судження, яке має оціночний характер, будь-яка критика та оцінка вчинків, вираження власних думок не є підставою для захисту права на повагу до честі, гідності та ділової репутації та, відповідно, не є предметом судового захисту. Вирішуючи питання про захист честі, гідності та ділової репутації, суди повинні перевіряти, чи містить інформація, що стала підставою для звернення до суду, конкретні життєві обставини, фактичні твердження. Якщо зміст та характер досліджуваної інформації свідчить про наявність фактів, така інформація або її частина не може вважатись оціночним судженням, оскільки є не результатом суб`єктивної оцінки, а відображенням об`єктивної істини, що може бути встановлена в судовому порядку. В свою чергу, достовірність оціночних суджень не може бути доведена. Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки, поширені в засобах масової інформації, принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй частиною першою статті 277 ЦК та відповідним законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому ж засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Стосовно поширеної відповідачем публікації слід зазначити наступне. Аналізуючи зміст оскаржуваної публікації, судом встановлено, що речення, які у ній містяться, здебільшого, викладено у формі запитань, а не фактичних тверджень, які потребують спростування. Запитувальні речення (питальні речення) це\~речення, які використовуються для вираження запитання, тобто для отримання певної інформації.\~В українській мові вони характеризуються наявністю знаку питання в кінці речення, а також відповідною інтонацією. Зокрема, оскаржувана публікація містить наступні запитувальні речення: «В Україні якимось чином суддя Воробьйова розлучила за тиждень, плюс неповнолітні діти без моєї згоди, да ще приписали дитину - інвалід, яким чином? Де підтвердження? Де комісія? Де докази? Як ви могли підтвердити документ, у якому зазначено, що моя дитина проживає в Україні з дідом (свекром) і перебуває на його утриманні? На якій підставі? Ви її (його) бачили хоча б раз? За те що вкрали мої документи, документи моїх дітей, фальсифікація підпису, та все інше, а чому ж ви зробили все заднім числом? Поясніть яким чином 11 березня? Мені прикріпити фото і все інше що було 11 березня? Ви хотіли публічності? Особливо про земельні ділянки Ви [PERSON] разом з своїм кумом думаєте, що лягти в лікарню це спосіб сховатися від наслідків і відповідальності?». Все решта викладеного в оскаржуваній публікації - оціночні судження,\~думки,\~переконання,\~критична оцінка\~певних фактів,\~вчинків і\~недоліків,\~які,\~будучи вираженням\~суб`єктивної думки,\~власних думок\~і поглядів\~відповідача,\~не можна\~перевірити на\~предмет їх\~відповідності дійсності\~(на\~відміну від\~перевірки істинності\~фактів)\~і спростувати. До того ж, окремо слід зазначити про наступне. У поширеній відповідачем публікації не зазначено про те, що позивач [PERSON] є депутатом Оліївської сільської ради Житомирської області VIII скликання, на відміну від позовної заяви, в якій вказано, що 28 травня\~2025\~року відносно [PERSON] , як депутата Оліївської сільської ради Житомирського району Житомирської області, поширено неправдиву інформацію, що завдає шкоди його діловій репутації, носить наклепницький та образливий характер, що розповсюджена публічно у власних цілях, можливо, формування правової позиції у судових процесах, [PERSON] . Крім того, слід вказати і про те, що оскаржувана публікація не містить конкретних даних і про акт від 11 березня 2025 року, про який пише представник відповідача у своєму відзиві на позовну заяву та який описано вище у рішенні суду. Суд звертає увагу і на те, що вказана публікація не містить взагалі будь-яких конкретних фактів щодо цивільної справи, в якій міститься та досліджувався згаданий акт (якщо це має місце бути). Окремо варто зауважити і про те, що додаткові пояснення до позовної заяви, які надійшли до суду від позивача на виконання ухвали Богунського районного суду м. Житомира від 10.07.2025 року, також не грають ключової ролі у контексті розгляду вказаної справи, оскільки у самій справі відсутній предмет судового захисту у розумінні статті 277\~ЦК України,\~адже не\~є предметом\~судового захисту\~оціночні судження,\~думки,\~переконання,\~критична оцінка\~певних фактів\~і недоліків,\~які,\~будучи вираженням\~суб`єктивної думки\~і поглядів\~відповідача,\~не можна\~перевірити на\~предмет їх\~відповідності дійсності\~(на\~відміну від\~перевірки істинності\~фактів)\~і спростувати,\~що відповідає\~прецедентній судовій\~практиці Європейського\~суду з\~прав людини\~при тлумаченні\~положень статті\~10\~Конвенції. Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.\~\~ Статтею 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Вказаною нормою матеріального права визначено способи захисту прав та інтересів, і цей перелік не є вичерпним. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний спосіб. З урахуванням цих норм, правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення (можливого порушення), невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Відтак, суд повинен установити, чи були порушені (чи існує можливість порушення), не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржені судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення. Зважаючи на викладене вище, суд дійшов висновку, що інформація, яка стала підставою для звернення до суду оскаржувана публікація відповідача, не містить конкретних життєвих обставин, фактичних тверджень, а натомість, містить запитувальні речення, судження, які мають оціночний характер, критику та оцінку вчинків, вираження власних думок, а тому не може бути визнана судом недостовірною, а також не є підставою для захисту права на повагу до честі, гідності та ділової репутації та, відповідно, не є предметом судового захисту. Разом з тим, з матеріалів справи не вбачається, що позивач скористався наданим йому законом правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи на тому ж інтернет-сайті, з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Таким чином, у матеріалах справи відсутні належні, допустимі, достовірні та достатні докази, в їх сукупності, завдання відповідачем [PERSON] шкоди особистим немайновим правам позивача. Враховуючи вищезазначене, позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають до задоволення у повному обсязі.

Outcome: dismissed