Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-22 00:00:00

Позивачі 20.11.2024 звернулися до Приморського районного суду м.Одеси з позовом до [PERSON] , [PERSON] , за участі третьої особи: Відділ забезпечення діяльності органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, та просять: - зобов`язати [PERSON] та [PERSON] не чинити [PERSON] та [PERSON] перешкоди в участі у вихованні та спілкування з внуком [PERSON] , [INFO] ; - встановити спосіб участі діда [PERSON] і баби [PERSON] у спілкуванні та вихованні внука [PERSON] , [INFO] : - визначити час побачень діда і баби з внуком два рази на місяць: перші та треті вихідні місяця (субота та неділя) з 09:00 год. до 18:00 год. неділі, без присутності матері та батька, із можливістю забирати дитину за місцем проживання або навчання дитини, із подальшим перебуванням дитини у місцях, визначених дідом та бабою, зокрема, за місцем їх проживання/перебування; - протягом трьох тижнів, у період з 01 червня по 31 серпня, кожного року, для літнього оздоровлення та відпочинку, за місцем відпочинку, за попереднім узгодженням між батьками дитини, [PERSON] та [PERSON] , з урахуванням стану здоров`я, потреб та інтересів дитини; - протягом тижня у період з 15 грудня по 15 січня кожного року, на зимові свята, за місцем перебування/проживання діда та баби, за попереднім узгодженням між батьками дитини, [PERSON] та [PERSON] , з урахуванням стану здоров`я, потреб та інтересів дитини; - святкування дня народження внука, сімейних світ діда та баби, державних та релігійних свят разом з ними, за можливості в святковий день або наступний день після святкової дати; - дозволити діду та бабі необмежене спілкування з внуком, враховуючи його бажання, засобами телефонного, поштового, електронного та іншого засобу зв`язку, що не передбачаються фізичного спілкування. Позовні вимоги мотивовані тим, що позивачі разом з відповідачами забрали внука з пологового будинку а перший місяць проживали разом, допомагали в догляді за дитиною. Позивачі приїжджали до внука на вихідних з метою провести з ним час, привозили подарунки, одяг та продукти харчування. Однак, після народження дитини, психоемоційний стан відповідача-1 став погіршуватися, вона стала влаштовувати сварки, звинувачувати відповідача-2 у зраді, зриватися на рідних, вночі телефонувала позивачу та влаштовували сварки на ґрунті ревнощів, вимагати вплинути на сина, маніпулюючи забороною бачитися з дитиною, перешкоджати позивачам у спілкуванні та вихованні внука. Після початку повномасштабного вторгнення позивачі забрали відповідача-1 разом з дитиною, жити до себе у м.Звенигородка Черкаської області, де вони перебували на їх повному утримання та проживали до вересня 2022 року. У вересні 2022 року відповідачі примирилися між собою та відповідач-1 з дитиною повернулися жити до м.Одеси у квартиру, яка належить позивачу-2. Позивачі постійно були з внуком, на всіх святах, організовували йому хрестини. 03.02.2024 позивачі разом з відповідачем-2 прибули до квартири з метою провести час з дитиною, однак відповідач-1 влаштувала скандал в ході якого всі поїхали до відділку поліції, а по поверненню залишилися ночувати у квартирі, однак на ранок відповідач-1 разом з дитиною була відсутня, телефон був виключений. Відповідач-1 самостійно визначила місце проживання з сином та заборонила позивачам та відповідачу-2 спілкуватися з дитиною. Позивачі неодноразово намагалися зв`язатися з відповідачем-1 та досягти домовленостей, однак всі спроби виявилися марними. Взаємовідносини відповідачів не мають впливати на спілкування позивачів з внуком, в добровільному порядку дійти згоди сторони не змогли, тому позивачі вимушені звернутися до суду. Ухвалою Приморського районного суду м.Одеси від 21.11.2024 провадження у справі відкрите, справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання на 13.01.2025. До суду 23.12.2024 надійшов відзив представника [PERSON] [PERSON] , згідно якого [PERSON] погоджується з визначеним позивачами способом участі у виховані та спілкування з внуком, адже позивачі мають право на спілкування з внуком і їх участь у вихованні дитини відповідає його інтересам. Саме відповідач-1 перешкоджає участі позивачам у спілкування з дитиною, постійно телефонує до поліції та повідомляє неправдиву інформацію про те, що відповідач-2 та позивачі чинять щодо неї та дитини домашнє насильство. У підготовчому засіданні 13.01.2025 проведеному за участі представника позивачів [PERSON] , [PERSON] та його представника [PERSON] , представника органу опіки та піклування Гаврилюка А.А., було відкладено розгляд справи на 03.03.2025 з метою належного сповіщення відповідача [PERSON] та надання часу органу опіки та піклування для складення висновку щодо вирішення спору. У підготовчому засіданні 03.03.2025 проведеному за участі представника позивачів [PERSON] , [PERSON] та його представника [PERSON] , [PERSON] , представника органу опіки та піклування Гаврилюка А.А., задоволено клопотання [PERSON] про надання часу для подання відзиву, встановлено 15-денний строк, у зв`язку з чим розгляд справи відкладено на 26.03.2025. До суду 26.03.2025 надійшов відзив [PERSON] , згідно якого у задоволенні позову просить відмовити. На обґрунтування відзиву зазначено, що позивачі дійсно забрали відповідача з дитиною з пологового будинку та допомагали перший місяць, адже у дитини при народженні була сильна гіпоксія і він постійно кричав, до 2 років майже не спав, що спонукало [PERSON] допомагати [PERSON] замість сина, вона попросила після 21:00 год не турбувати свого сина, бо він втомлюється на роботі, тобто почала відразу сунути свій ніс у їх сімейне життя. У січні місяці 2022 роки, коли дитині виповнилося 1 місяць до них приїхав хворий [PERSON] і відповідачка не змогла втриматися, щоб не повідомити свого чоловіка, що не нормально приїжджати хворим до місячної дитини, після цього скандалу [PERSON] разом з дитиною забрали до м.Звенигородка, а не після повномасштабного вторгнення. [PERSON] захворів на ковід і його навіть не хотіли приймати в лікарні, адже був перший випадок, щоб така маленька дитини захворіла і всі витрати на лікування понесла відповідачка та її мати, а сім`я позивачів навіть не попіклувалися про те, що дитина буде їсти в дорозі, помили ржавий термос для води. Через кілька місяців позивачка зробила крок до примирення і переїхала від мами, яка також живе в м.Звенигородка до позивачів, адже це була умова відповідача. Після повернення до м.Одеса у вересні 2022 року відповідачі знову проживали як сім`я, однак відповідач-2 не допомагав та вів розгульних спосіб життя, на що [PERSON] інколи телефонувала позивачам, щоб вони вплинули на сина, однак йому дали ключі від іншої квартири, щоб він проживав окремо. В літку 2023 року [PERSON] дала сина на тиждень позивачам, після чого дитина повернулася з синім пальцем без нігтя і запаленням сечового міхура, позивачі навіть не поцікавилися станом здоров`я [PERSON] під час його непростого лікування. В ході сварки 06.12.2023 позивачі били [PERSON] і дитина почала їх боятися ще більше. З лютого по грудень 2024 року, після втечі відповідачки, позивачі не цікавилися дитиною, а стали подавати позов лише після того як відповідачка подала позов про стягнення аліментів. Позивачі у жовтні та грудні 2024 року писали смс про зустріч з внуком для суду, адже реально до дитини не приїжджали. 15.12.2024 всі разом поїхали в ігроленд і дитина побачивши позивачів злякалася в вціпилася в шию відповідачці, за весь день син не дозволив їм наблизитися. За кілька разів, що позивачі брали дитину, вони умудрилися двічі його загубити. Сплачувати кошти у розмірі 4\~000 грн щомісячно позивачі почали лише після звернення до суду. [PERSON] ніколи не забороняла позивачам спілкуватися з дитиною, однак вони лише раз за рік приїхали до дитини, що спричиняє для сина з синдром дефіциту уваги та гіперактивністю емоційну травму. Подальше спілкування дитини з бабою та дідом створюють загрозу психоемоційному благополуччю дитини та суперечить принципу якнайкращих інтересів дитини. У підготовчому засіданні 26.03.2025 проведеному за участі представника позивачів [PERSON] , [PERSON] та його представника [PERSON] , [PERSON] , представника органу опіки та піклування Гаврилюка А.А., суд залишив без розгляду клопотання представника позивачів від 17.02.2025 про долучення доказів, поновив строк та прийняв докази подані з клопотанням від 13.03.2025. Суд відклав розгляд питання про прийняття відзиву, з метою надання часу [PERSON] подати клопотання про поновлення строків та направити копію відзиву всім сторонам також надано час на усунення недоліків заяви про виклик свідків. З метою отримання висновку органу опіки та піклування та надання часу відповідачу усунути недоліки розгляд справи відкладено на 16.04.2025. У підготовчому засіданні 16.04.2025 проведеному за участі представника позивачів [PERSON] , [PERSON] та представника органу опіки та піклування Гаврилюка А.А., було прийнято відзив та задоволено клопотання відповідача про виклик свідків, попереджено [PERSON] про наслідки неявки свідків, за яких суд розглядатиме справу на підставі наявних матеріалів. Також долучено оригінал висновку органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради. В результаті проведеного підготовчого засідання було закрито підготовче провадження, справу призначено до розгляду по суті на 08.05.2025. У судовому засіданні 08.05.2025 проведеному за участі [PERSON] , [PERSON] та їх представника [PERSON] , [PERSON] та його представника [PERSON] , [PERSON] та представника органу опіки та піклування Гаврилюка А.А., суд задовольнив клопотання [PERSON] та прийняв докази, учасники справи надали вступне слово. Після надання вступного слова було допитано свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . З метою визначення сторонами питання проведення експертизи розгляд справи відкладено на 20.05.2025. У судовому засіданні 20.05.2025 проведеному за участі [PERSON] , [PERSON] та їх представника [PERSON] , [PERSON] та його представника [PERSON] , [PERSON] та представника органу опіки та піклування Гаврилюка А.А., всі сторони вказали про відсутність необхідності у проведення експертизи. Представник третьої особи Гаврилюк А.А. надав вступне слово після чого за дозволом суду покинув залу судового засідання та повернувся через 24 хвилини. Під час дослідження доказів, ухвалено не відтворювати аудіозаписи розмов сторін, які не стосуються предмету спору, також не досліджено за заявами сторін відеозаписи додані до позову та відзиву, адже всі сторони визнають наявність між ними конфлікту. Суд ухвалив закінчити з`ясування обставин справи та перейшов до стадії судових дебатів, зазначив, якщо свідок, який не прибув з`явиться у наступне засідання, то суд повернеться до стадії дослідження доказів, з метою надання часу для підготовки промови розгляд справи відкладено на 02.07.2025. У судовому засіданні 02.07.2025 проведеному за участі [PERSON] та представника [PERSON] - [PERSON] було прийнято заяву [PERSON] про відкладення розгляду справи, яка надіслана на електронну пошту та не підписана електронним підписом, з метою уникнення надмірного формалізму. Суд відклав розгляд справи на 09.07.2025 та попередив відповідача про наслідки не виконання процесуальних обов`язків, покладених на нею під час задоволення клопотання про виклик свідків, повідомлено, що неявка свідка у наступне засідання розцінюватиметься як зловживання процесуальними правами та затягування розгляду справи. У судовому засіданні 09.07.2025 проведеному за участі [PERSON] та представника [PERSON] - [PERSON] , було повторно задоволено клопотання [PERSON] про відкладення розгляду справи, у зв`язку з тим, що син хворіє. Наступне засідання призначено на 22.07.2025. У судовому засіданні 22.07.2025 проведеному за участі [PERSON] , [PERSON] та їх представника [PERSON] , [PERSON] та його представника [PERSON] ,. та представника органу опіки та піклування Гаврилюка А.А., суд відмовив у задоволенні клопотання [PERSON] про відкладення розгляду справи, поданого втретє, суд продовжив розгляд справи без допиту свідка, обов`язок щодо явки якого було покладено на [PERSON] . Всі присутні на засіданні підтримали позовні вимоги та просили задовольнити позов. Згідно ч.1 ст. 244 ЦПК України Після судових дебатів суд оголошує про перехід до стадії ухвалення судового рішення та час його проголошення в цьому судовому засіданні. У виняткових випадках залежно від складності справи суд може відкласти ухвалення та проголошення судового рішення на строк не більше десяти днів з дня переходу до стадії ухвалення судового рішення, оголосивши дату та час його проголошення. Суд, у судовому засіданні 22.07.2025 перейшов до стадії проголошення рішення та оголосив, що проголошення рішення відбудеться 23.07.2025 о 13:45 год. Відмовляючи у задоволенні клопотання [PERSON] про відкладення розгляду справи, суд виходив з наступного. [PERSON] 22.07.2025 втретє подала клопотання про відкладення, у зв`язку з тим, що син хворіє пневмонією, додавши довідку №14 про тимчасове звільнення від роботи по догляду за хворою дитиною у період з 18.07.2025 по 24.07.2025. Разом з тим з клопотання від 08.07.2025 [PERSON] подавала довідку КНП «Дитяча міська лікарня №3» Одеської міської ради від 08.07.2025 про те, що [PERSON] знаходиться за стаціонарному лікуванні з 07.07.2025 по теперішній час, тобто по 08.07.2025. Згідно відповіді Управління кадрового забезпечення Головного управління Національної поліції в Одеській області від 21.07.2025, капітан поліції [PERSON] на підставі наказу від 18.07.2025 переведена для подальшого проходження служби до Головного управління національної поліції в Київській області, звільнивши її з посади старшого слідчого управління ГУНП в Одеській області від 21.07.2025. У період з 02.07.2025 по 20.07.2025 включно жодних листків непрацездатності щодо [PERSON] не зареєстровано, відпустки їй у вказаний період не надавалися. Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Верховний Суд у постанові від 29 квітня 2020 року у справі №348/1116/16-ц зазначив, що якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи. Отже, суд вважає за необхідне роз`яснити сторонам по справі, що участь у судовому засіданні є правом, а не обов`язком сторони. [PERSON] своїм правом участі у судовому засіданні не скористалася, тричі подавши клопотання про відкладення, посилаючись на хворобу дитини, при тому весь час перебувала на робочому місці, адже листків непрацездатності не зареєстровано, відпустка не надавалася. За період повідомлення суду про хворобу дитини, вперше повідомила 01.07.2025 лише 18.07.2025 оформила довідку про тимчасове звільнення з роботи по догляду за хворою дитиною, що розцінюється судом як зловживання процесуальними правами та затягування розгляду справи з боку [PERSON] . Крім того, суд враховує, що [PERSON] надала вступне слово, висловила свою позицію у відзиві і причин не розгляду справи за її відсутності не зазначила, у зв`язку з чим суд відмовив у задоволенні клопотання про відкладення від 22.07.2025. На проголошення вступної та резолютивної частини рішення 23.07.2025 з`явився представник [PERSON] [PERSON] , інші учасники справи не з`явилися, про час, дату та місце проголошення судового рішення повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили. Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників справи та показання свідків, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову, з огляду на наступне. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , про що свідчить свідоцтво про народження серії [NUMBER] (т.1 а.с.15). [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 20.06.2014 по 20.06.2024, про що свідчить заочне рішення Приморського районного суду м.Одеси від 20.05.2024 у справі №522/602/24, яке набрало законної сили 20.06.2024 (т.1 а.с.80-81). У батьків [PERSON] та [PERSON] [INFO] народився син [PERSON] , що вбачається з свідоцтва про народження серії [NUMBER] (т.1 а.с.16). Таким чином, позивачі [PERSON] та [PERSON] є дідом та бабою [PERSON] . На разі на розгляді у Приморському районному суді м.Одеси перебуває цивільна справа №522/2092/24 щодо вирішення між [PERSON] та [PERSON] спору про визначення місця проживання дитини [PERSON] . [PERSON] 27.11.2024 зверталася до відділку поліції щодо вчинення домашнього насильства [PERSON] (т.1 а.с.87). Також колишнє подружжя відповідачів 03.12.2024 зверталися до відділку поліції з заявами один на одного (т.1 а.с.89-92, 189-191). Такі матеріали є свідченням конфлікту між [PERSON] та [PERSON] , жодних доказів притягнення до адміністративної чи кримінальної відповідальності будь-кого зі сторін до матеріалів справи не долучено. [PERSON] та [PERSON] проживають за адресою: [ADDRESS] , власником будинку є [PERSON] (т.1 а.с.29, 34-35). [PERSON] та [PERSON] характеризуються позитивно з боку депутата Звеногодської міської ради [PERSON] (т.1 а.с.17, 18). Стан здоров`я позивачів задовільний про що свідчать довідки з КНП «Звегородський центр первинної медико-санітарної допомоги» (т.1 а.с.19, 22). Позивачі не перебуває на психоневрологічному та наркологічному обліку (а.с.20, 21, 23, 24). [PERSON] та [PERSON] не знятої чи не погашеної судимості не мають (т.1 а.с.25, 26). З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав від 19.11.2024 вбачається, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] (т.1 а.с.27). З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав від 19.11.2024 вбачається, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] (т.1 а.с.28). Після звернення до суду [PERSON] почав перераховувати кошти для онука [PERSON] 25.12.2024 у розмірі 5\~100 грн, 31.01.2025 у розмірі 4000 грн, 24.02.2025 у розмірі 4\~000 грн (т.1 а.с.144, 149, 127). Протокол дослідження [PERSON] (т.1 а.с.179-181) не приймається до уваги, адже не є діагнозом, також встановити особу «спеціаліст [PERSON] », яка проводила дослідження не можливо, адже ліцензія на зайняття медичною практикою відсутня. 03.02.2023 інклюзивно-ресурним центром складено висновок про комплексну психолого-педагогічну оцінку розвитку [PERSON] , за яким рекомендовано миогимнастику та ігротерапію (а.с.182-186). У вказаному висновку вказано, що дитина разом з родиною у віці 1-го місяця хворіла коронавірусом, однак таке твердження не свідчить про те, хто став переносником інфекції. Лікарем ДЗ «Український медичний центр реабілітації матері та дитини МОЗ України» 12.09.2024 постановлено діагноз [PERSON] : мінімальна мозкова дисфункція у вигляді порушення темпів формування когнітивних функцій, розлад мови та мовлення (т.1 а.с.222). Станом на 26.03.2025 [PERSON] здоровий, про що свідчить довідка КНП «Дитяча міська поліклініка №4» (т.1 а.с.211). 08.04.2025 лікарем-психіатром встановлений діагноз [PERSON] : змішаний тривожно-депресивний розлад, у зв`язку з чим рекомендовано дотримання режиму сну-бодрування, виключити навантаження, у зв`язку з психоемоційним станом, дитині потрібне одне постійне місце проживання в сім`ї (т.1 а.с.223). Свідок [PERSON] у судовому засіданні повідомила, що працює з [PERSON] в одному кабінеті та чула її розмову з дідусем (зі слів відповідачки [PERSON] це був дідусь) про те, що вона запрошувала позивачів зустрітися з онуком на її території. Вказала, що дідусь почав відповідати на смс перед судом. Свідок [PERSON] повідомила, що [PERSON] у лютому 2024 році повідомила їй, що ночувала у сусідки та телефонувала позивачам (свідок зрозуміла що це позивачі по суті розмови, чула невідомий чоловічий та жіночий голос), якій їй відмовили віддати речі дитини. Свідок [PERSON] повідомила, що є матір`ю [PERSON] та розповіла, шо [PERSON] коли був маленький захворів на ковід як і [PERSON] , вона зі сватами (позивачами) приїхали допомогти і всі пересварилися, зять викидав її речі з квартири, потім вона поїхала за кордон. Також вказала, що була ситуація коли їй зателефонувала сваха і сказала забирати [PERSON] разом з дитиною до себе. Вказала, що свати дали їй заяву про визнання її дитини психічно хворою. Текст який міститься на аркушах справи 193-194 у першому томі не приймається до уваги, адже ніким не підписаний. З 21.07.2025 [PERSON] переведена для подальшого проходження служби до Головного Управління Національної поліції в Київській області (т.2 а.с.48). Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою, десятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів (частини перша, друга статті 3 Конвенції про права дитини). Згідно зі статями 18, 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У пункті 1 статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Згідно з пунктом 3 статті 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини (стаття 141 СК України). Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом (стаття 153 СК України). Питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини (частини перша-третя статті 157 СК України). За заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання (стаття 158 СК України). Якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами (частини перша, друга статті 159 СК України). Окрім прав батьків щодо дітей, діти теж мають рівні права та обов`язки щодо батьків (стаття 142 СК України), у тому числі, й на виховання обома батьками. Відповідно до частини першої статті 257 СК України баба, дід, прабаба, прадід мають право спілкуватися зі своїми внуками, правнуками, брати участь у їх вихованні. Батьки чи інші особи, з якими проживає дитина, не мають права перешкоджати у здійсненні бабою, дідом, прабабою, прадідом своїх прав щодо виховання внуків, правнуків. Якщо такі перешкоди чиняться, баба, дід, прабаба, прадід мають право на звернення до суду з позовом про їх усунення (частина друга статті 257 СК України). Спір щодо участі баби, діда, прабаби, прадіда, брата, сестри, мачухи, вітчима у вихованні дитини вирішується судом відповідно до статті 159 цього Кодексу (стаття 263 СК України). Наявність перешкод у спілкування позивачів з дитиною є очевидною з огляду на характер стосунків між мамою дитини та його дідом та бабою. При тому, разовий випадок не з`явлення діда про який вказувала свідок, при тому що не знала з ким конкретно спілкується [PERSON] , не свідчить про відсутність таких перешкод, тому позовні вимоги в частині усунення перешкод батьками у спілкуванні діда та баби з онуком підлягають задоволенню. При розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою (частина четверта статті 19 СК України). Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи (частина п`ята статті 19 СК України). У постанові від 12 жовтня 2022 року у справі № 559/1215/19-ц (провадження № 61-8348св22) Верховний Суд виснував, що «висновок органу опіки та піклування є документом, який подається для прийняття відповідного рішення судом, тобто він є доказом у цивільній справі, який підлягає оцінці у сукупності з іншими доказами. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Письмовий висновок органу опіки та піклування щодо розв`язання спору виконує допоміжну функцію при вирішенні спорів, які стосуються прав та інтересів дітей, та спрямований передусім на отримання максимальної інформації щодо обставин, які мають значення для вирішення конкретного спору, оскільки орган опіки та піклування має повноваження встановлювати відомості, одержані у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні тощо». Згідно висновку органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради №Ко-3071 від 16.04.2025, комісія вирішила: зобов`язати [PERSON] не перешкоджати зустрічам і спілкуванню [PERSON] та [PERSON] з малолітнім онуком, [PERSON] . Зобов`язано [PERSON] не перешкоджати зустрічам і спілкуванню [PERSON] та [PERSON] з малолітнім онуком, [PERSON] . Визначено способи участі [PERSON] та [PERSON] з малолітнім [PERSON] , шляхом встановлення систематичних зустрічей баби та діда з онуком: - кожну першу та третю суботу місяця з 09:00 до 09:00 годин неділі з ночівлею без присутності матері та батька, з урахуванням графіку та інтересів дитини; - протягом тижня у період з 01 червня по 31 серпня кожного року (літні канікули), без присутності матері та батька, але за попередньою домовленістю між батьками; - святкування дня народження онука на наступний день після святкової дати за попередньою домовленістю між батьками, але без їх присутності; - святкування сімейних свят (дня народження діда та баби) за попередньою домовленістю між батьками, але без їх присутності; - шляхом встановлення необмеженого часу спілкування з дитиною засобами телефонного зв`язку та відеозв`язку (за допомогою месенджерів Telegram, Skype, Viber, WhatsApp тощо). Усі зустрічі повинні проводитися за бажанням дитини, враховуючи розпорядок дня дитини, стану здоров`я та діагнози наявні у дитини, та за умови забезпечення [PERSON] та [PERSON] необхідного духовного, фізичного та морального розвитку дитини (т.1 а.с.227-233). [PERSON] не дала комісії обстежити її умови проживання. Суд, вважає спосіб участі визначений у висновку органу опіки та піклування таким, що відповідає обставинам справи та можливий до затвердження. Разом з тим вимоги позивачів є ширшими в частині визначення способу участі, тому позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Вимоги діда та баби щодо святкування сімейних, релігійних та державних свят разом з ним є не обґрунтованими, адже у [PERSON] є батьки, які між собою не можуть домовитися щодо визначення його місця проживання, тому дитина має святкувати свята зі своїми батьками, в той час як дід та баба мають право на проведення з внуком наступного дня після його дня народження, з метою привітання дитини та за можливості організації додаткового святкового дня дитини, адже очевидно, що святкування Дня народження дитини всіх разом неможливо, за обставин неприязних стосунків між його мамою, татом та батькам тата. Також суд вважає неможливим надання дитини на тиждень позивачам у період з 15 грудня по 15 січня кожного року, адже на разі [PERSON] 3 роки, однак пізніше хлопчик піде до школи і не має змоги передбачити можливість надання дитини бабі та діду, за врахування необхідності проведення дитини часу з батьками. Суд взяв до уваги медичні довідки щодо стану здоров`я [PERSON] і вважає, що перебування внука з дідом та бабою не суперечить його стану здоров`я та його інтересам, адже займатися з дитиною щодо розширення його словникового запису та розвитку його мовлення може не тільки спеціаліст, а і батьки та дід з бабою. Верховний Суд у постанові від 14.02.2023 при розгляді справи №208/4682/20 наголошував на тому, що, визначаючи способи участі баби та діда у спілкуванні та вихованні онука, потрібно надавати системну оцінку фактам та обставинам, які впливають на ухвалення рішення, зокрема, суд передусім повинен враховувати інтереси дитини, які не завжди можуть відповідати її бажанням, а також вік, стан здоров`я, психоемоційний стан дитини. [PERSON] наводячи обставини того, що поведінка діда та баби, які травмували малолітньому [PERSON] пальчик чи принесли в дім ковід, жодних доказів на підтвердження цих обставин на надала. Разом з тим, сторонами визнається, що баба та дід допомагали матері з дитиною після пологів, [PERSON] з дитиною певний час мешкала разом з позивачами. Викладені обставини свідчать про те, що [PERSON] знає своїх діда та бабу, які в свою чергу знають розклад внука. Доводи про те, що позивачі не бачилися з внуком більше року не впливають на вирішення спору, адже систематичне спілкування позивачів з внуком та злагоджені дії батьків з дідом та бабою налагодять стосунки з малолітнім [PERSON] . Встановивши наявність перешкод у вільному спілкуванні між бабою, дідом та дитиною, суд, враховує інтереси дитини, які переважають над інтересами батьків, тому робить висновок про часткове задоволення позову та визначення способу участі баби та діда у вихованні і спілкуванні з дитиною шляхом встановлення певного графіка їх систематичних побачень. Суд наголошує, що дитина є найбільш вразливою стороною у будь-яких сімейних конфліктах, оскільки на її долю припадає найбільше страждань та втрат. Судовий розгляд сімейних спорів, у яких зачіпаються інтереси дитини, є особливо складним, оскільки в його процесі вирішуються не лише спірні питання між батьками та іншими особами, а фактично визначається доля дитини, а тому результат судового розгляду повинен бути спрямований на захист найкращих інтересів дитини. Отже, вивчивши всі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що [PERSON] та [PERSON] мають право на спілкування з [PERSON] та взяття участі у його виховані, шляхом встановлення систематичних зустрічей. Спілкування позивачів з онуком забезпечить його гармоній розвиток, а присутність батьків дитини суперечитиме його інтересам, адже між сторонами склалися не приязні стосунки. Сторонам слід виключити сімейні чвари та вчиняти дії виключно в інтересах дитини, займатися розвитком [PERSON] та забезпечувати його благополуччя. Водночас, правосуддя у справах про піклування про дитину завжди супроводжується гостроемоційними і мінливими стосунки між батьками. Мати не позбавлена можливості, у разі зміни обставин, надання доказів негативного впливу визначеного судом графіку спілкування дитини з бабою та дідом на нормальний розвиток дитини, порушення інтересів дитини, звернутися до суду з позовом про зміну встановленого способу участі батька у вихованні сина. Сторони мають право у добровільному порядку визначити всі питання, пов`язані з вихованням їхнього сина та внука. Згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29). Відповідно до змісту ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судом встановлено, що за подання даного позову позивачі понесли витрати по сплаті судового збору в розмірі 2\~422,40 гривень, тобто по 1\~211,20 грн кожен з позивачів (т.1 а.с.53, 54), у зв`язку з тим, що позов по суті є обґрунтованим, змінений графік зустрічей діда та баби з онуком, тому сплачений судовий збір підлягає стягненню з відповідачів на користь позивачів в рівних частках у повному обсязі.

Outcome: partial