Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-20 00:00:00

У березні 2025 із позовом до суду звернувся [PERSON] , який просив змінити розмір аліментів, які стягуються з [PERSON] , аліменти на утримання малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини від всіх видів заробітку (доходу) платника, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 02.10.2024 року і до досягнення дитиною повноліття. Стягнути з [PERSON] , на користь [PERSON] аліменти на утримання малолітньої доньки [PERSON] , в твердій грошовій сумі в розмірі 5000 грн. Стягнення за виконавчим листом, виданим на підставі рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 18 жовтня 2024 року по цивільній справі №127/32757/24 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання [PERSON] , [INFO] припинити станом на день набрання чинності даним рішенням та повернути виконавчий лист до суду після завершення виконання. Мотивував тим, що сторони є батьками неповнолітньої доньки [PERSON] , на підставі виданого судового наказу, з позивача стягується на користь відповідача аліменти у розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дочкою повноліття. Наразі склалася важка фінансова ситуація коли позивач не може сплачувати визначений судом розмір аліментів тому просить їх змінити, зафіксувавши у твердій грошовій в сумі 5000 грн. Ухвалою судді Вінницького міського суду Вінницької області Королем О.П. від 01.04.2025 року дану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження. На підставі розпорядження керівника апарату суду, канцелярією суду 13.06.2025 проведено повторний автоматизований розподіл даної справи. В результаті такого розподілу справу передано на розгляд судді Ан О.В. Ухвалою суду від 16.06.2025 прийнято позовну заяву до розгляду. У судове засідання позивач не з`явився, суду надав заяву у якій позовні вимоги підтримав та просив позов задовольнити, розгляд справи просив здійснити у його відсутність. У судове засідання відповідачка не з`явилася, суду надала заяву, у якій повідомила, що вона не заперечує проти збільшення аліментів. Проте враховуючи динаміку збільшення доходів позивача, інфляційне збільшення просить залишити розмір, що наразі стягується з позивача, а саме у розмірі 1/4 частки від його доходу. Зазначила, що позивач у змозі добровільно доплачувати аліменти. Просила суд справу слухати у її відсутність. Судом установлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Вінницького міського суду Вінницької області розірвано. В період шлюбу у сторін народилася донька [PERSON] , [INFO] . Судовим наказом виданим Вінницьким міським судом Вінницької області від 18.10.2024 з позивача стягнено на користь відповідачки аліменти на утримання дочки у розмірі 1/4 частки від усіх видів її заробітку, доходу. [PERSON] має проблеми зі здоров`ям, що підтверджується виписками. Про те доказів того, що в зв`язку з погіршенням стану здоров`я позивач має додаткові значні фінансові витрати чи суттєво змінились його працездатність і дохід позивач не надав. Позивач не надав доказів того, що його дохід є нерегулярним і мінливим. Згідно з ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Отже, враховуючи зміст ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним і може бути змінений за рішенням суду за наявності підстав, визначених вказаною нормою. При цьому у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (зокрема, статті 182, 183 СК України). Така правова позиція зазначена в постанові Верховного Суду від 10.09.2018 (справа № 486/466/18). Предметом доказування у справах про зміну розміру аліментів є, зокрема, зміна матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я одержувача або платника аліментів. З урахуванням вимог ст. 76 ЦПК України такі обставини можуть бути доведені, серед іншого, письмовими доказами, на підставі яких можливо встановити обставини, визначені ч. 1 ст. 192 СК України. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України). Декларація з прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, закріплює, що дитина повинна мати можливість користуватися благами соціального забезпечення, повинна бути забезпечена належним харчуванням, житлом, розвагами та медичним обслуговуванням. Найкраще забезпечення інтересів дитини повинно бути головним принципом, і відповідальність за це лежить перш за все на батьках дитини. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Держава вживає всіх необхідних заходів щодо забезпечення відновлення утримання дитини батьками. Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим врахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Крім того, статтею 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Відповідно до статті 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно статті 11 ЗУ «Про охоронну дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Статтею 8 ЗУ «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Згідно ч. 1 ст. 12 ЗУ «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч.1 ст. 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Тобто , законодавством не передбачено визначененя способу стягнення аліментів у твердій грошовій сумі за ініціативою відповідача. Частина 1 ст. 81 ЦПК України визначає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову, оскільки належними та допустимими доказами позивач не підтвердив обставини, визначені законом, для зменшення ( зміни способу) стягнення аліментів, неможливість сплачувати аліменти у розмірі визначеному судом. Так судом установлено, що позивач має проблеми зі здоров`ям, проте достатніх, достовірних доказів про те, що вказані хвороби впливають на його матеріальний стан, та того, що він несе витрати на лікування згідно хвороб немає. Оскільки у задоволенні позовних вимог відмовлено судові витрати суд залишає за позивачем. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed