Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-21 00:00:00

І. Стислий зміст позовних вимог До Рівненського міського суду Рівненської області надійшла цивільна справа за заявою [PERSON] , заінтересовані особи: [PERSON] , Рівненський відділ поліції ГУНП в Рівненській області, про видачу обмежувального припису, в якій заявник просить видати обмежувальний припис щодо [PERSON] , що проживає за адресою: [ADDRESS] , строком на 06 (шість) місяців, яким визначити тимчасові обмеження його прав, а саме: заборонити перебувати [PERSON] в місці спільного проживання за адресою: [ADDRESS] ; заборонити наближатися [PERSON] на 300 метрів до місця проживання заявника за адресою: [ADDRESS] ; заборонити [PERSON] особисто вести листування, телефонні переговори, контактувати через інші засоби зв`язку із заявником за виключенням спілкування через третіх осіб (адвоката, рієлтора, нотаріуса), для вирішення питання, на період дії обмежувального припису, стосовно продажу спільної квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] ; заборонити [PERSON] наближатися до заявника на відстань 300 метрів в місцях перебування, роботи, проживання, лікування, інших місць перебування заявника. В обґрунтування вимог покликається на те, що рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 06 березня 2024 року шлюб між нею та [PERSON] розірвано, однак у їх спільній сумісної власності перебуває квартира за адресою: [ADDRESS] , яка на даний час продається, у якій проживають [PERSON] з донькою. Під час всього подружнього життя [PERSON] влаштовував конфлікти, застосовував щодо неї та доньки фізичне та психологічне насильство. Зокрема, починаючи з 2016 року по 2024 роки [PERSON] неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності за ст. 173-2 КУпАП. У жовтні 2023 року відносно [PERSON] було видано обмежувальний припис строком на 02 (два) місяці. Після розірвання шлюбу та поділу майна подружжя в судовому порядку насильство зі сторони чоловіка продовжилось, оскільки мирно продати квартиру не вдалось. [PERSON] почав погрожувати відносно спільної квартири, застосовувати фізичне та психологічне насильство щодо неї та її доньки, у зв`язку з його агресивною поведінкою вона та її донька зверталась до працівників поліції, правоохоронних органів та медичних закладів. Зазначає, що вона та її донька є особами з інвалідністю, тому вимушена була звернутись до суду з метою захисту своїх прав та прав доньки. ІІ. Заяви, клопотання, процесуальні дії у справі 21 липня 2025 року до Рівненського міського суду Рівненської області надійшли матеріали цивільної справи за заявою [PERSON] , заінтересовані особи: [PERSON] , Рівненський відділ поліції ГУНП в Рівненській області, про видачу обмежувального припису. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21 липня 2025 року справу передано судді Балацькій О.Р. Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 21 липня 2025 року зазначена заява прийнята до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами окремого провадження. Заінтересована особа [PERSON] в судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про час, дату та місце розгляду справи в порядку ч. 11 ст. 128 ЦПК України через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Відповідно до ч. 1 ст. 350-5 ЦПК України неявка належним чином повідомлених заінтересованих осіб не перешкоджає розгляду справи про видачу обмежувального припису. З`ясувавши фактичні обставини справи, на які заявник посилається, як на підставу своїх вимог, дослідивши та оцінивши докази з точки зору належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності, застосовуючи норми матеріального та процесуального права, які регулюють спірні правовідносини, суд вважає, що заява підлягає задоволенню частково з огляду на таке. ІІІ. Фактичні обставини справи Суд встановив, що рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 06 березня 2024 року шлюб, укладений 05 грудня 2003 року (актовий запис № 2041) між [PERSON] та [PERSON] розірвано. (а.с. 32-34) В шлюбі вони мали спільну доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 29 травня 2007 року (а.с. 35). В судовому засіданні представник заявника [PERSON] підтримала заяву у повному обсязі, просить суд її задовольнити. Вказала, що [PERSON] зловживає алкогольними напоями, в зв`язку з чим стоїть на обліку, постійно вчиняє відносно її довірительки та її доньки домашнє насильство, однак перешкоджає їй звертатися за допомогою, тому вона лише декілька разів була в змозі викликати працівників поліції. Представник заявника додатково суду пояснила, що існують реальні ризики завдання шкоди здоров`ю заявниці від насильства у сім`ї, а також вказала, що квартира за адресою: [ADDRESS] є спільною сумісною власністю подружжя. Крім того, стан здоров`я заявниці та її доньки, що є особами з інвалідністю зумовлює обмеження стресу та спілкування з кривдником. Звертає увагу, що донька заявника [PERSON] була усиновлена [PERSON] , який не виявляв до неї належної турботи та вчиняв щодо неї фізичне, психічне насильство, зокрема звернула увагу суду на факти вчинення 27.06.2025 року [PERSON] протиправної поведінки щодо доньки, що призвело до травмування, втрати зору та подальшого лікування доньки. Щодо [PERSON] у зв`язку з зазначеними обставинами здійснюється досудове розслідування. Представник РРУП ГУНП України в Рівненській області капітан поліції інспектор Бондарчук А.І. в судовому засіданні підтримав вимоги заявника, підтвердив факти агресивної поведінки [PERSON] та зазначив, що останній перебуває на обліку як " [PERSON] ". З рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 15 січня 2025 року встановлено, що квартиру, яка належала [PERSON] , що знаходиться за адресою: [ADDRESS] визнано спільною сумісною власністю. В порядку поділу спільного сумісного майна подружжя за заявником та [PERSON] визнано право власності на частки квартири для кожного з подружжя. (а.с. 56-65) [PERSON] неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративних правопорушень, в тому числі за вчинення насильства щодо заявниці, що підтверджено такими доказами. Відповідно до постанови Рівненського міського суду Рівненської області в справі № 569/744/18 від 23 лютого 2018 року, яка набрала законної сили 06 березня 2018 року, [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП. У вказаній справі встановлено, що близько 16 год. 50 хв. 03 січня 2018 року [PERSON] за місцем спільного проживання, вчинив конфлікт зі своєю дружиною, в ході якого безпричинно ображав її нецензурними словами, чим вчинив насильство в сім`ї. Як слідує з постанови Рівненського міського суду Рівненської області в справі № 569/17004/20 від 18 листопада 2020 року, яка набрала законної сили 30 листопада 2020 року, [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. У вказаній справі встановлено, що 07 жовтня 2020 року за адресою: [ADDRESS] [PERSON] вчинив конфлікт з дружиною [PERSON] , під час якого ображав нецензурною лайкою, чим своїми діями вчинив домашнє насильство. Відповідно до талону-повідомлення єдиного обліку № 31681 про прийняття і реєстрацію заяви (повідомлення) про кримінальне правопорушення та іншу подію 06 жовтня 2023 року о 16 год. 05 хв. надійшла письмова заява [PERSON] з проханням допомогти розібратись в ситуації, що склалась, оскільки співмешканець [PERSON] систематично словесно погрожує фізичною розправою та вчиняє відносно заявниці моральне насильство. За зверненням від 06 жовтня 2023 року працівниками сектору протидії домашньому насильству відділу превенції Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області було винесено терміновий заборонний припис стосовно кривдника від 06 жовтня 2023 року серія АА № 129265, винесеного відносно [PERSON] , у зв`язку із скоєнням ним психологічного та фізичного домашнього насильства стосовно [PERSON] . [PERSON] строком на десять діб з 18 год. 35 хв. 06 жовтня 2023 року до 18 год. 35 хв. 16 жовтня 2023 року зобов`язано залишити місце проживання (перебування) постраждалої особи, заборонено вхід та перебування в місці проживання (перебування) постраждалої особи, заборонено в будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою [PERSON] . Відтак у жовтні 2023 року відносно [PERSON] було видано обмежувальний припис строком на 02 (два) місяці, що підтверджується рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 12 жовтня 2023 року (а.с. 21). Відповідно до постанови Рівненського міського суду Рівненської області в справі № 569/20329/23 від 10 листопада 2023 року, яка набрала законної сили 21 листопада 2023 року, [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. У вказаній справі встановлено, що близько 18 год. 10 хв. 06 жовтня 2023 року [PERSON] за місцем спільного проживання, вчинив конфлікт зі своєю дружиною, в ході якого погрожував фізичною розправою, чим вчинив психологічний тиск. Після поділу спільного майна подружжя у січні 2025 року [PERSON] зареєструвався за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] почав застосовувати насильство відносно заявниці та спільної доньки, погрожуючи, ігнорував прохання щодо мирного вирішення питання поділу квартири. На даний час, укладено договір з ріелтором про на дання послуг від 08 липня 2025 року щодо продажу спільної квартири та поділу коштів. (а.с. 66-70) Згідно з консультативним висновком невролога від 27.07.2022 року [PERSON] страждає на психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання алкоголю. (а.с. 25) [PERSON] продовжує вчиняти психологічний тиск, погрози, насилля та протиправні дії щодо заявниці та її доньки. Так, відповідно до талону-повідомлення єдиного обліку № 663 про прийняття і реєстрацію заяви (повідомлення) про кримінальне правопорушення та іншу подію від 08 січня 2024 року зафіксовано, що 06.01.2024 року о 12 год. 38 хв. надійшло повідомлення від [PERSON] з приводу того, що [PERSON] словесно погрожував заявниці. (а.с. 20) Відповідно до талону-повідомлення єдиного обліку № 34830 про прийняття і реєстрацію заяви (повідомлення) про кримінальне правопорушення та іншу подію від 30 червня 2025 року зафіксовано, що 27.06.2025 року о 12 год. 46 хв. надійшло повідомлення зі служби 102 від [PERSON] з проханням допомогти розібратись в ситуації, що склалась, оскільки співмешканець [PERSON] словесно погрожує фізичною розправою та вчиняє відносно заявниці моральне насильство.(а.с. 19) Також відповідно до талону-повідомлення єдиного обліку № 34855 про прийняття і реєстрацію заяви (повідомлення) про кримінальне правопорушення та іншу подію від 30 червня 2025 року зафіксовано, що 27.06.2025 року о 15 год. 41 хв. потерпіла [PERSON] самостійно звернулась з приводу того, що [PERSON] вивернув їй руку. (а.с. 36) Водночас з цього приводу [PERSON] зверталась до закладів охорони здоров`я про отримання медичних послуг, в тому числі діагностики тілесних ушкоджень, зокрема отримання тілесних ушкоджень підтверджується довідкою про фіксацію тілесних ушкоджень № 90 від 27.06.2025 року (а.с. 42) Суд встановив, що заявниці згідно з довідкою до акта огляду МСЕК Серії 12 ААГ № 903638 від 19.08.2024 року встановлено другу групу інвалідності (а.с. 18). Крім того, медичною документацією, а саме виписними епікризами підтверджено, що заявниця знаходилась на стаціонарному лікуванні у 2023 році, а також з 10.06.2025 по 27.06.2025 року. (а.с. 26-30) Також суд встановив, що доньці заявниці [PERSON] , [INFO] , згідно з довідкою до акта огляду МСЕК Серії 12 ААГ № 903634 від 19.08.2024 року встановлено третю групу інвалідності (а.с. 38). Крім того, медичною документацією, а саме виписними епікризами підтверджено, що заявниця знаходилась на стаціонарному лікуванні у 2023 році, а також з 10.06.2025 по 27.06.2025 року. (а.с. 26-30) ІV. Застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті рішення Стаття 3 Конституції визначає, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Статтею 27 Конституції України встановлено, що кожен має право захищати своє життя і здоров`я, життя і здоров`я інших людей від протиправних посягань. Згідно з ч.1 ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України та ч.1 ст.4ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Предметом доказування у даній справі є вчинення по відношенню до заявника домашнього насильства, що є необхідною умовою для можливості застосування судом до заінтересованої особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству. Питання видачі обмежувального припису регулюється Цивільним процесуальним Кодексом України та Законом України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству». Відповідно до ст. 350-1 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису подається до суду за місцем проживання (перебування) особи, яка постраждала від домашнього насильства або насильства за ознакою статі, а якщо зазначена особа перебуває у закладі, що належить до загальних чи спеціалізованих служб підтримки постраждалих осіб, - за місцезнаходженням цього закладу. Пунктом 1 ч. 1 ст. 350-2 ЦПК України передбачено, що заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником - у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Заінтересованими особами у справах про видачу обмежувального припису є особи, стосовно яких подано заяву про видачу обмежувального припису (ч. 1 ст. 350-3 ЦПК України). Згідно з п. 3, 14, 17 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. Кривдником є особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі (п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»). Відповідно до пункту 2 частини 1 ст. 24 Закону України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, серед іншого, належить обмежувальний припис стосовно кривдника. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» право звернутися до суду із заявою про видачу обмежувального припису стосовно кривдника мають постраждала особа або її представник. Відповідно до ч. 2 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Частиною 3 статті 26 цього Закону передбачено, що рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Оцінкою ризиків вважається оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи (п. 9 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»). Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців (ч. 4 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству») У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 756/3859/19 зазначено, що, враховуючи положення Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у Кодексі України про адміністративні правопорушення та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях. Частиною 2 ст. 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено перелік осіб, на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання, серед яких - батьки (мати, батько) і дитина (діти). Необхідною умовою для застосування судом до заінтересованої особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству є вчинення по відношенню до заявника домашнього насильства, що підлягає доказуванню. Частиною 3 статті 12, частиною 1 статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 76, ч. 1, 2 ст. 77, ч. 2 ст. 78, ч. 1 ст. 95 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ч. 6 ст. 81, ч.1 ст. 89 ЦПК України доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Невжиття своєчасних обмежувальних заходів щодо кривдника може призвести в подальшому до завдання шкоди здоров`ю потерпілої від насильства у сім`ї. Крім того, сам факт неодноразового звернення [PERSON] до відділу поліції, з підстав вчинення відносно неї [PERSON] домашнього насильства, складення протоколів про адміністративні правопорушення за ст. 173-2 КУпАП відносно [PERSON] , які перебували на розгляді у суді, винесення термінового заборонного припису стосовно нього є необхідною умовою для можливості застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Враховуючи надані докази, з огляду на встановлені судом обставини, заявник, як жертва такого насильства, потребує захисту у порядку, передбаченому Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», тому суд доходить висновку про обґрунтованість заяви. Досліджені судом докази достовірно підтверджують обставини застосування відносно заявниці та її доньки заінтересованою особою фізичного та психологічного насильства в розумінні Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», визначають ризики продовження чи повторного вчинення насильства та чинники і умови, які створюють або можуть створювати небезпеку для заявниці, що є необхідною умовою для застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству. Заінтересована особа [PERSON] неодноразово визнавався винуватим та притягувався Рівненським міським судом Рівненської області до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 173-2КУпАП та ч.2 ст. 173-2КУпАП за вчинення насильства у сім`ї по відношенню до заявниці. Також до нього вже був застосований обмежувальний припис, що свідчить в сукупності про системність вчинення домашнього насильства кривдником. Суд вважає, що існує високий рівень вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення щодо постраждалої особи, такі ризики є реальними, тому для забезпечення дієвого та ефективного захисту [PERSON] необхідно застосувати обмежувальний припис щодо [PERSON] строком на 06 (шість) місяців, яким визначити тимчасові обмеження його прав, а саме: заборонити [PERSON] перебувати в місці проживання (перебування) [PERSON] ; заборонити [PERSON] наближатися на відстань менше 300 метрів до місця проживання (перебування) [PERSON] за адресою: [ADDRESS] ; заборонити [PERSON] особисто вести листування, телефонні переговори, контактувати через інші засоби зв`язку із заявником за виключенням спілкування через третіх осіб (адвоката, рієлтора, нотаріуса), для вирішення питання, на період дії обмежувального припису, стосовно продажу спільної квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] . Встановлення заборони перебувати в місці спільного проживання (перебування), яким є квартира, що на праві спільної сумісної власності належить [PERSON] , є тимчасовим заходом, передбаченим ч. 2 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», тому фактичне тимчасове обмеження кривдника у праві користування будинком, суд вважає пропорційним заходом втручання, який здійснюється з метою захисту та забезпечення безпеки постраждалої особи [PERSON] , що передбачено ч. 2 ст. 321 ЦК України, ч. 2 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Згідно вимог ч. 4 ст. 350-6 ЦПК України рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє його виконання. Відповідно до ч. 2 ст. 350-8 ЦПК України про видачу або продовження обмежувального припису суд не пізніше наступного дня з дня ухвалення рішення повідомляє уповноважені підрозділи органів Національної поліції України за місцем проживання (перебування) заявника для взяття особи, стосовно якої видано або продовжено обмежувальний припис, на профілактичний облік, а також районні, районні у містах Києві і Севастополі державні адміністрації та виконавчі органи сільських, селищних, міських, районних у містах рад за місцем проживання (перебування) заявника. За правилами ч. 3 ст. 350-5 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи про видачу обмежувального припису, слід віднести на рахунок держави. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial