Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-24 00:00:00

Відповідно до\~протоколу повторного\~автоматизованого розподілу\~судової справи\~між суддями\~від 10.02.2025\~у провадження\~судді Котормус\~Т.І.\~надійшла позовна\~заява представника АТ «Кредобанк» - Павленко С.В., в якій він просить стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за кредитним договором № CL-133233 від 10.09.2018 у сумі 120\~695,66 грн., витрати на професійну правову допомогу та судові витрати. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 10.09.2018 між банком та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір CL-133233, відповідно до умов якого АТ "Кредобанк" зобов`язалось видати [PERSON] кредит в розмірі 100 000,00 грн., з терміном повернення до 08.09.2023. Позивач належним чином виконав умови кредитного договору, надав грошові кошти у розмірі та на умовах, обумовлених кредитним договором, що підтверджується меморіальнимм ордерами №50318226, № 20318231 від 10.09.2018, а відповідач зобов`язався повернути кредит, сплатити відсотки та інші платежі в строк та на умовах, визначених договором. Однак, відповідач не виконує свої зобов`язання по договору в зв`язку з чим утворилась заборгованість перед банком, яка станом на 27.05.2021 становить 120 695,66 грн. та складається з 87459,54 грн.\~тіло кредиту та 33236,12 грн. заборгованість за відсотками. АТ "Кредобанк" просить стягнути вказану суму заборгованості та судові витрати в розмірі 2270,00 грн. Одночасно, сторона позивача просить стягнути вказану суму солідарно, із обох відповідачів [PERSON] та [PERSON] , оскільки якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то цивільні права та обов`язки за цим договором виникають в обох із подружжя, незважаючи на відсутність в законі прямої вказівки на солідарну відповідальність. 21.12.2021 між АТ "Кредобанк" та ТзОВ «Росвен Інвест Україна» було укладено Договір факторингу №2, у відповідності до умов якого, ТзОВ «Росвен Інвест Україна» набуло права грошової вимоги до [PERSON] за кредитним договором № CL-133233 від 10.09.2018, в розмірі 120\~695,66 грн. у зв`язку із порушенням останнім умов кредитного договору. Відтак, відповідач [PERSON] має невиконані зобов`язання з повернення коштів перед ТзОВ «Росвен Інвест Україна», які в добровільному порядку не виконує, що зумовило звернення позивача до суду із вимогою про стягнення заборгованості. Ухвалою суду від 10.02.2025 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. У визначений судом строк відповідачі відзиву на позовну заяву не подали. Ухвалою суду від 13.03.2025 залучено до участі у даній справі в якості позивача, шляхом заміни АТ «Кредобанк» на ТзОВ "Росвен Інвест Україна". У судовому засіданні відповідач [PERSON] щодо позову заперечив та вказав, що не погоджується із сумою заборгованості, оскільки така є надмірною та його матеріальне ставище не позволяє йому погасити борг, зокрема через те, що на його утриманні перебуває четверо дітей. Вказав, що дійсно брав кредит у АТ "Кредобанк", кошти з якого, були необхідні для перевезення тіла матері, яка померла в Італії. Представник позивача ТзОВ «Росвен Інвест Україна» в судове засідання не з`явився, у поданій через канцелярію суду заяві просив розгляд справи провести без його участі, вказав, що позов підтримує. Відповідач [PERSON] , будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи шляхом направлення судових повісток засобами поштового зв`язку, в судове засідання не з`явилась, причин неявки суду не повідомила. Суд за відсутності заперечень сторін по справі, вирішив проводити розгляд справи без участі сторони позивача та відповідачки [PERSON] . Заслухавши відповідача, дослідивши матеріали цивільної справи у їх сукупності та взаємозв`язку, суд встановив наступні обставини справи та відповідні до них правовідносини. 10.09.2018 між АТ "Кредобанк" та [PERSON] було укладено кредитний договір CL-133233, відповідно до умов якого АТ "Кредобанк" зобов`язалось видати [PERSON] кредит в розмірі 100 000,00 грн., з терміном повернення до 08.09.2023 (а.с.17-21). Згідно із п. 4.1 кредитного договору за користування кредитними коштами позичальник сплачує банку відсотки за процентною ставкою 52,99 % річних. Відповідно до п. 4.2 кредитного договору, проценти за користування кредитом нараховуються щомісячно на суму заборгованості по кредиту за методом «факт/360» /фактична кількість днів у місяці, але умовно в році 360 днів/ за ставкою , визначеною в п. 4.1 договору, з дня видачі кредиту до дня повернення кредиту в повному обсязі, якщо інше не випливає з умов цього Кредитного договору. Позичальник зобов`язаний повернути банку кредит у повному обсязі в порядку та у строки (терміни), передбачені кредитним договором та/або додатками до нього (п. 6.1 кредитного договору). Позичальник здійснює погашення заборгованості за цим кредитним договором відповідно до Графіку платежів (п. 6.2). Згідно із п. 6.9 кредитного договору, банк у випадках передбачених п. 3.3. договору вправі вимагати дострокового повернення кредиту, процентів, комісій та інших належних до сплати платежів за кредитним договором, про що письмово повідомляє позичальника. Отримання в позику відповідачем [PERSON] у позивача кредитних коштів на загальну суму 100 000,00 грн. підтверджується меморіальними ордерами №50318226, № 20318231 від 10.09.2018 (а.с. 8-9) та випискою по особовому рахунку за період з 10.09.2018 по 27.05.2021 (а.с. 10-16). Позивач зобов`язання за кредитним договором виконав у повному обсязі, тоді як відповідач [PERSON] взяті на себе зобов`язання за договором належним чином не виконує, внаслідок чого виникла заборгованість перед банком по кредитному договору. Як вбачається із поданого позивачем розрахунку заборгованості, станом на 27.05.2021 у позичальника утворилася заборгованість у розмірі 373 229,31 грн., яка складається з 120 695,66 грн. та складається з 87459,54 грн.\~тіло кредиту та 33236,12 грн. заборгованість за відсотками (а.с.6-7). 21.04.2021 представник АТ "Кредобанк" надіслав [PERSON] досудову вимогу про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором протягом 35-ти днів з дня отримання цієї вимоги у порядку передбаченому п. 6.6 кредитного договору, однак така вимога залишилась без відповіді боржника. 21.12.2021 між АТ "Кредобанк" та ТзОВ «Росвен Інвест Україна» було укладено Договір факторингу №2, у відповідності до умов якого, ТзОВ «Росвен Інвест Україна» набуло права грошової вимоги до [PERSON] за кредитним договором № CL-133233 від 10.09.2018, в розмірі 120\~695,66 грн. у зв`язку із порушенням останнім умов кредитного договору (а.с.92-94). Аналіз фактичних обставин справи свідчить, що між сторонами виник спір щодо неналежного виконання зобов`язання за кредитним договором, а тому до спірних відносин застосуванню підлягають норми матеріального права, зокрема Розділу І Книги п`ятої та Глави 71 Підрозділу 1 Розділу ІІІ ЦК України. Як зазначено у ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. А згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Враховуючи те, що судом встановлено факт отримання [PERSON] коштів за кредитним договором № CL-133233 від 10.09.2018, встановлено факт їх неповернення відповідачем у відповідності до умов вказаних у договорах та у строки визначені сторонами, то суд дійшов висновку про підставність позову щодо стягнення суми заборгованості. Розрахунок суми заборгованості відповідає умовам кредитних договорів, докази зворотного у суду відсутні. А враховуючи той факт, що АТ "Кредобанк" відступило право вимоги щодо відповідача [PERSON] на користь ТзОВ «Росвен Інвест Україна» на підставі договору факторингу і таке відступлення відповідає вимогам п. 1 ч. 1 ст. 512 та 513 ЦК України, то позов в частині стягнення заборгованості із відповідача [PERSON] підлягає до задоволення повністю. Вирішуючи вимогу позивача про солідарне стягнення заборгованості, а саме в частині стягнення заборгованості із [PERSON] , дружини відповідача [PERSON] , суд вирішив наступне. Звертаючись до суду з даним позовом, АТ "Кредобанк", правонаступником якого є ТзОВ «Росвен Інвест Україна», як на підставу позовних вимог про солідарне стягнення із відповідачів заборгованості за кредитним договором, посилався на те, що вказаний кредит був отриманий позичальником [PERSON] , який перебуває у зареєстрованому шлюбі із іншим співвідповідачем [PERSON] , а відтак такий отриманий в інтересах сім`ї, а тому подружжя має нести солідарну відповідальність по погашенню вказаного кредиту. В обгрунтування вказаної вимоги, сторона позивача посилається на позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 07.10.2020 в справі № 205/5882/18. Разом з тим, судом встановлено, що у п. 2.4 кредитного договору № CL-133233 від 10.09.2018 зазначено, що кредит надається [PERSON] на поточні потреби, а позичальник станом на день укладання кредитного договору дійсно перебував у шлюбі із [PERSON] . Однак, з метою забезпечення цього кредитного зобов`язання договір поруки із тодішньою дружиною відповідача не укладався. Правовий аналіз ч. 4 ст. 65 СК України формує у суду висновок про те, що той з подружжя, хто не брав безпосередньо участі в укладенні договору, стає зобов`язаною стороною (боржником), за наявності двох умов: 1) договір укладено другим із подружжя в інтересах сім`ї; 2) майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Тільки поєднання вказаних умов дозволяє кваліфікувати другого з подружжя як зобов`язану особу (боржника). Тобто, на рівні закону закріплено об`єктивний підхід, оскільки він не пов`язує виникнення обов`язку другого з подружжя з фактом надання ним згоди на вчинення правочину. Навіть якщо другий з подружжя не знав про укладення договору він вважатиметься зобов`язаною особою, якщо об`єктивно цей договір було укладено в інтересах сім`ї та одержане майно було використано в інтересах сім`ї. Отже, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то цивільні права та обов`язки за цим договором виникають в обох із подружжя. Водночас, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів укладення кредитного договору [PERSON] саме в інтересах сім`ї, а також того, що кредитні кошти використані саме в інтересах сім`ї (включаючи, придбання для сім`ї цінного рухомого чи нерухомого майна). Тому суд не вбачає правових підстав вважати другого з подружжя, в даному випадку співвідповідачку [PERSON] , як зобов`язану особу (солідарного боржника), та не пов`язує виникнення у неї обов`язків за укладеним кредитним договором її чоловіком, при відсутності у матеріалах справи документальних підтверджень надання нею згоди на отримання кредиту іншим із подружжя й доказів використання кредитних коштів на потреби їх сім`ї. Отже, оцінивши в сукупності надані суду докази в цій частині позову, суд дійшов висновку про недоведеність позивачем отримання співвідповідачем [PERSON] грошових коштів за кредитним договором № CL-133233 від 10.09.2018 та їх використання в інтересах створеної із [PERSON] сім`ї, а тому вказаний договір не створює будь-яких обов`язків для співвідповідача. А тому, у задоволенні позову в частині солідарного стягнення боргу за кредитним договором із співвідповідача [PERSON] разом із [PERSON] слід відмовити у зв`язку з його необґрунтованістю. Вищенаведений висновок суду узгоджується із правовими позиціями Верховного Суду України, викладеними в постановах № 6-163цс12 від 20 лютого 2013 року, від 14 вересня 2016 року у справі № 334/5907/14-ц (провадження N 6-539цс16), від 25 вересня 2019 року у справі № 569/2255/17 (провадження № 61-6203св19), від 04 грудня 2019 року у справі № 235/5555/16-ц (провадження № 61-28858св18), від 12 лютого 2020 року у справі № 2-2093/10 (провадження № 61-34656св18), а посилання позивача на судову практику висловлену у постанові Верховного Суду від 07 жовтня 2020 року у справі №205/5882/18, у даному випадку є нерелевантними із обставинами даного позову, та суд у даному випадку вважає їх неправильними, оскільки правовідносини у зазначеній справі не є подібними до спірних правовідносин у даній справі та пов`язується із іншим формулюванням підстави позову у справах (у зазначеній постанові касаційного суду спір стосувався стягнення кредитної заборгованості одного із подружжя, який на отримані кошти придбав нерухомість, яка використовувалася сім`єю за призначенням, що є повністю відмінним із даною справою, де відомості про придбання будь-якого майна одним із подружжя в інтересах сім`ї у матеріалах справи відсутні). Одночасно, відповідно до положення п.1 ч.2 ст. 141 ЦПК України, з відповідача [PERSON] на користь позивача підлягає стягненню сплачений та документально підтверджений судовий збір в розмірі 2270,00 гривень.

Outcome: partial