Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-29 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд із позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Тернопільський відділ державної виконавчої служби Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про звільнення майна з-під арешту. Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначила, що [PERSON] та [PERSON] є спадкоємцями за законом [PERSON] , який був їх батьком та помер [INFO] . В березні 2024 р. [PERSON] звернулася до Першої Тернопільської державної нотаріальної контори з метою отримання Свідоцтва про право спадщину. Проте, оскільки на нерухоме майно, що належало [PERSON] , державною виконавчою службою свого часу було накладено арешт, відтак нотаріус відмовив у видачі вказаного свідоцтва до зняття обтяження. Тернопільський відділ ДВС пояснив, що після перевірки баз даних було встановлено, що на виконанні у Першому відділі державної виконавчої служби Тернопільського міського управління юстиції перебувало виконавче провадження №30468635 з примусового виконання виконавчого листа №4549/09 від 29.07.2009, виданого Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області про стягнення з [PERSON] на користь АТ «Брокбізнесбанк» 363 803,03 грн. боргу, згідно кредитного договору №19/Тер/О8Ф від 18.02.2009 р. та понесені судові витрати в розмірі 1 950,00 грн., матеріали виконавчого провадження у АСВП відсутні.\~ Згідно інформації з Реєстру іпотек, державного реєстру речових прав на нерухоме майно і їх обтяжень та Єдиного реєстру заборон на відчуження нерухомого майна вбачається, що арешт накладено згідно постанови про відкриття провадження 30468635 від 18.10.2012. Виконавчий документ було повернуто стягувану ПАТ «Брокбізнесбанк». Повторно виконавчий лист після вищезазначеної дати не пред`являвся.\~Також, вказує на те, що права вимоги на вказаний борг [PERSON] перед ПАТ «Брокбізнесбанк» в розмірі 363 803,03 грн. згідно кредитного договору №19/Тер/08Ф від 18.02.2009 р. було викуплено у банку через електронні торги 26 жовтня 2017 р. [PERSON] , яка є новим кредитором у даному зобов`язанні. Позивач вважає, що успадкувавши за законом частки майна померлого батька, відповідачем було успадковано і частки його боргу, але оскільки кредитором у зобов`язанні, борг за яким успадковано, є власне [PERSON] , відтак вважає, що зобов`язання, на підставі якого було накладено арешт, припинилося. Також вказав, що успадкована ним частина боргу погашена новому кредитору (Відповідачці) в повному обсязі, що підтверджується письмовою розпискою. Відповідач [PERSON] , яка є новим кредитором у вказаному зобов`язані будь яких претензій по вказаному боргу до позивача не має. Позивач зазначив, що наявність обтяження майна №13136258 на підставі постанови 30468635 від 18.10.2012 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, всього нерухомого майна, а саме арешт квартири за адресою [ADDRESS] , порушує його права та перешкоджає йому у вільному володінні, користуванні та розпорядженні цим майном. Також, позивач вважає, що арешт майна втратив актуальність, оскільки зобов`язання померлого [PERSON] припинилось частково його виконанням, а частково - поєднанням боржника і кредитора в одній особі. У зв`язку із недосягненням згоди щодо досудового врегулювання спору, з підстав викладених у позові, позивач просить позов задовольнити та звільнити з-під арешту невизначене майно, все нерухоме майно, належне [PERSON] , що накладений згідно постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, 30468635 від 18.10.2012, Перший відділ державної виконавчої служби Тернопільського міського управління юстиції, номер запису про обтяження у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 13136258 зареєстроване 18.10.2012 реєстратором: Тернопільська філія державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України. Представник позивача у судове засідання не з`явився, однак подав клопотання про розгляд справи без його участі, позов підтримує та просить його задовольнити з підстав та обґрунтувань, викладених у ньому. Відповідач у судове засідання не з`явився, однак подав заяву про розгляд справи без його участі, позов визнала та не заперечує проти його задоволення. Відповідно до\~статті 206 ЦПК України,\~позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Враховуючи визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає, що є усі законні підстави ухвалити рішення про задоволення позову. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача Тернопільський відділ державної виконавчої служби Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції у судове засідання не з`явився, не повідомив суду про причини своєї неявки, будучи повідомлений про дату, час та місце судового засідання. Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, через неявку всіх учасників справи. При розгляді справи судом, учасниками справи подано заяви та клопотання та судом було вчинено інші процесуальні дії, зокрема. Ухвалою суду відкрито провадження у справі. Перевіривши, дослідивши об`єктивно та оцінивши зібранні у справі докази, суд дійшов до наступного висновку, виходячи з фактичних обставин справи, мотивів та застосованих норм права. Судом встановлено фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин. Суд встановив, що згідно з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта №355083400 від 20.11.2023, [PERSON] на праві власності належала частка двокімнатної квартири по [ADDRESS] . Як вбачається із вказаного витягу, на вказаний об`єкт нерухомого майна зареєстроване обтяження: арешт нерухомого майна, реєстраційний номер 9271436, зареєстроване 23.11.2009 реєстратором: Тернопільська філія державного підприємства «Інформаційний центр», підстава обтяження: постанова про відкриття виконавчого провадження, б/н, 05.08.2009, Перший відділ державної виконавчої служби Тернопільського міського управління юстиції, об`єкт обтяження: невизначене майно, усе нерухоме майно, власник: [PERSON] , [ADDRESS] . На виконанні у Першому відділі державної виконавчої служби Тернопільського міського управління юстиції перебувало виконавче провадження №30468635 згідно виконавчого листа №4549/09 від 29.07.2009, виданого Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області про стягнення з [PERSON] в користь ПАТ АБ «Брокбізнесбанк» 363803.03 грн боргу згідно кредитного договору №19/Тер/08Ф від 18.02.2009 та понесені судові витрати в сумі 1950 грн. На підставі постанови про відкриття виконавчого провадження б/н від 05.08.2009, накладено арешт на все нерухоме майно, яке належало [PERSON] , у тому числі на частку у двохкімнатній квартирі по [ADDRESS] . 25.06.2014 державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу на підставі п.4 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» (стягувач перешкоджає провадженню або не здійснює авансування). 08.07.2014 зазначений виконавчий лист №4549/09 від 29.07.2009 виданий Тернопільським міськрайонним судом повторно пред`явлено ПАТ АБ «Брокбізнесбанк» до примусового виконання. 01.07.2020 державним виконавцем поданий виконавчий документ повернуто стягувачу. Повторно виконавчий документ ПАТ АБ «Брокбізнесбанк» до органів виконавчої служби не пред`являвся. Зазначені обставини підтверджено витягом із бази даних виконавчих проваджень від 01.07.2024 за №30468635. Матеріали зазначеного виконавчого провадження №30468635 було знищено, що підтверджено письмовими та усними поясненнями державного виконавця у судовому засіданні. Як вбачається із копії протоколу електронних торгів № UА-ЕА-2017-10-17-000102-b від 26.10.2017 та договору №197 про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги від 16.11.2017 з додатком №1 до нього, відповідач [PERSON] придбала на електронних торгах право вимоги ПАТ АБ «Брокбізнесбанк» до боржника (позичальника) [PERSON] за кредитним договором № 19/Тер/08Ф від 18.02.2009 у загальному розмірі 352667.42 грн, договорами забезпечення виконання зобов`язань (забезпечення: чотирикімнатна квартира заг. пл. 240.8 кв.м., житл. пл. 81.9 кв.м. за адресою: [ADDRESS] ), а також до [PERSON] за договором поруки. Відповідно до ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно з ст.514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі на умовах, що існували на момент переходу цих прав. Таким чином, в силу вимог ст.512 ЦК України, відбулась заміна кредитора по кредитних зобов`язаннях [PERSON] , які виникли згідно кредитного договору № 19/Тер/08Ф від 18.02.2009. [INFO] [PERSON] помер (Свідоцтво про смерть серії [NUMBER] , видане Тернопільським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ). Згідно з наявної при матеріалах справи письмової розписки від 07.05.2024, а також пояснень відповідача [PERSON] , наданих нею у судовому засіданні, остання отримала від [PERSON] грошові кошти у сумі 182876.52 грн у якості погашення успадкованої ним суми заборгованості померлого батька [PERSON] за кредитним договором № 19/Тер/08Ф від 18.02.2009 перед ПАТ АБ «Брокбізнесбанк», яка складає половину частки такої заборгованості. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на все належне йому майно, зокрема й на частину двохкімнатної квартири по [ADDRESS] . У справах Першої Тернопільської державної нотаріальної контори заведена спадкова справа за №246/2021, після смерті [PERSON] , за претензією кредитора ПАТ АБ «Укргазбанк» від 26.03.2021 за №519/256/2021. Також, 07.05.2021 заяву про прийняття спадщини за законом №768 подала дочка померлого [PERSON] . Син спадкодавця [PERSON] спадщину прийняв шляхом спільного проживання разом із спадкодавцем на момент його смерті. Постановою державного нотаріуса Першої Тернопільської державної нотаріальної контори Утинської З.З. від 22.03.2024 відмовлено [PERSON] та [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті їх батька [PERSON] , померлого [INFO] , у зв`язку із накладенням арешту на все нерухоме майно. Також, як вбачається з інформації Першої Тернопільської державної нотаріальної контори від 01.03.2024 №724/01-16, адресованій [PERSON] , відповідно до відомостей, які містяться у спадковій справі №246/2021, відкритої до майна померлого [INFO] [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] вважаються єдиними спадкоємцями усього майна, яке залишилось після смерті [PERSON] . Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 05 грудня 2024 року, справа №607/11106/24, змінено постановою Тернопільського апеляційного суду від 24.03.2025, виклавши абзац другий резолютивної частини рішення в наступній редакції: «Звільнити з-під арешту невизначене майно, все нерухоме майно, належне [PERSON] , що накладений згідно постанови про відкриття виконавчого провадження, б/н, 05.08.2009, Першим відділом державної виконавчої служби Тернопільського міського управління юстиції, номер запису про обтяження у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 9271436 зареєстроване 23.11.2009 реєстратором: Тернопільська філія державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України». Відповідно до інформаційної довідки 425217728 від 02.05.2025, невизначене майно, все нерухоме майно, належне [PERSON] , що накладений згідно постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, 30468635 від 18.10.2012, Перший відділ державної виконавчої служби Тернопільського міського управління юстиції, номер запису про обтяження у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 13136258 зареєстроване 18.10.2012 реєстратором: Тернопільська філія державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України. Згідно з відповіді Тернопільського відділу державної виконавчої служби Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції №64259 від 28.04.2025, не надано постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, 30468635 від 18.10.2012, Перший відділ державної виконавчої служби Тернопільського міського управління юстиції, та не перебуває на виконанні виконавчий лист, на підставі якого винесена постанова. Відповідно до ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частиною 2\~статті 15 Цивільного кодексу України\~передбачено, що кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно з ч. 1\~ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною другою цієї статті визначено способи захисту цивільних прав та інтересів. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Позивач як на підставі заявлених вимог посилається на те, що слід зняти арешт на квартиру, у зв`язку із тим, що вона не має можливості успадкувати її частку у спадковому майні. Суд погоджується з такими аргументами позивача, виходячи з наступних норм права, які підлягають застосуванню та мотиви їх застосування. Згідно з вимогами\~ст. 55 Конституції України\~права та свободи людини і громадянина захищаються судом. Згідно з вимогами ч. 1\~ст. 316 ЦК України\~правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. В силу вимог\~ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з вимогами\~ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до вимог ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів, і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК України). Статтею 386 ЦК України встановлено, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню Статтею 391 ЦК України\~передбачене право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Положеннями\~ст. 41 Конституції України\~закріплено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності; ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності; право приватної власності є непорушним. У статті першій Першого протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», зазначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. В силу вимог ч. 1\~ст. 81 ЦПК,\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що за померлим [PERSON] знайдено обтяження: арешт нерухомого майна, накладеного на невизначене майно, все нерухоме майно, належне [PERSON] , що накладений згідно постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, 30468635 від 18.10.2012, Перший відділ державної виконавчої служби Тернопільського міського управління юстиції, номер запису про обтяження у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 13136258 зареєстроване 18.10.2012 реєстратором: Тернопільська філія державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України. Постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження було винесена на виконання виконавчого листа б\\н від 05.08.2009, який на даний час не перебуває на виконанні. У суду відсутні відомості про перебування у Тернопільського відділу державної виконавчої служби Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, боржником яких би був [PERSON] , відтак існування на даний час підстав для арешту квартири у [ADDRESS] , судом не встановлено. Відповідно до\~статті 1216 ЦК України\~спадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов`язків, що зазначені у\~статті 1219 ЦК України\~(статті\~1218,\~1231 ЦК України). Часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою (частина друга\~статті 1220 ЦК України). Згідно з частиною першою\~статті 1268 ЦК України\~спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до частини першої\~статті 1296 ЦК України\~спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Разом з тим, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята\~статті 1268 ЦК України). Згідно з частиною першою\~статті 1297 ЦК України\~спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Проте відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя\~статті 1296 ЦК України). Отже, системний аналіз зазначених норм права свідчить про те, що спадкоємець, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, є її власником з часу її відкриття, а документом для підтвердження права власності на спадкове майно є свідоцтво на спадщину, отримане в установленому законодавством порядку. Відсутність реєстрації права власності відповідно до\~Закону України "Про реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"\~не зумовлює позбавлення особи прав користування та володіння належним їй на праві власності майном. У спадкоємця, який в установленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають з часу відкриття спадщини, тому такий спадкоємець може захищати свої порушені права володіння та користування спадковим майном відповідно до\~глави 29 ЦК України. Відповідно до частини четвертої\~статті 263 ЦПК України\~при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08 листопада 2019 року у справі N 643/3614/17 (провадження N 14-479цс19) дійшла висновку про те, що вимоги про звільнення майна з-під арешту, що ґрунтуються на праві власності на нього, виступають способом захисту зазначеного права (різновидом негаторного позову) і виникають з цивільних правовідносин, відповідно до частини першої\~статті 19 ЦПК України\~можуть бути вирішені судом цивільної юрисдикції (пункт 37). Відповідно до частини першої, абзацу першого частини другої, частин четвертої, п`ятої статті 59 Закону особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про\~зняття арешту\~з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61\~цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; 9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону. У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. У\~постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 листопада 2019 року у справі N 905/386/18\~(провадження N 12-85гс19) зазначено, що відповідачем у справах за позовами про звільнення з-під арешту майна є боржник або особа, в інтересах якої накладено арешт на майно у виконавчих провадженнях, оскільки задоволення такого позову може безпосередньо вплинути на права та законні інтереси сторін спірних відносин щодо такого майна. При цьому орган державної виконавчої служби у відповідних випадках може залучатися судом до участі у справах як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору. Таким чином, позов про\~зняття арешту\~з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідачами у справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби, а також відповідний орган доходів і зборів (орган фіскальної служби), банк та іншу фінансову установу, які у випадках, передбачених законом, виконують судові рішення. Аналогічний висновок щодо застосування норм права викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 грудня 2019 року (провадження N 11-680апп19) та у\~постановах Верховного Суду від 06 грудня 2021 року у справі N 554/5912/19-ц\~(провадження N 61-12594св21), від 08 грудня 2022 року у справі N 331/1383/20 (провадження N 61-7109св22). Статтею 1281 ЦК України\~передбачено, що спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги, та/або якщо вони спадкують майно, обтяжене правами третіх осіб. Кредиторові спадкодавця належить пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, не пізніше шести місяців з дня одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину на все або частину спадкового майна незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, протягом шести місяців з дня, коли він дізнався про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину. Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги. Відповідно до\~статті 1282 ЦК України\~спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора звертає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі. Зобов`язання за кредитними договорами входять до складу спадщини. У разі смерті фізичної особи, боржника за зобов`язанням у правовідносинах, що допускають правонаступництво в порядку спадкування, обов`язки померлої особи (боржника), за загальним правилом, переходять до іншої особи її спадкоємця, тобто відбувається передбачена законом заміна боржника в зобов`язанні, який несе відповідальність у межах вартості майна, одержаного в спадщину. Таким чином, правовідносини, що виникли між банком і боржником (який помер), після його смерті трансформуються в зобов`язальні правовідносини, що виникли між кредитодавцем і спадкоємцями, строки пред`явлення кредитодавцем вимог до спадкоємців позичальника, а також порядок задоволення цих вимог регламентуються статтями 1281 і 1282\~ЦК України. Згідно з пунктом 1 частини першої статті 12 Закону виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців. Отже, права позивача порушені, оскільки останній не може реалізувати свої спадкові права за законом, щоб вільно володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, у зв`язку із наявністю арешту на дану квартиру. Аналізуючи вищенаведене, зокрема те, що судом не встановлено наявності правових підстав для збереження арешту вищевказаного нерухомого майна, суд вважає, що наявність протягом тривалого часу не скасованого арешту майна та відсутність у необхідності подальшого застосування такого арешту, свідчить про наявність невиправданого втручання у право на вільне володіння, користування і розпорядження даним нерухомим майном. Суд, також звертає увагу, що позивач позбавлений можливості іншим способом захисту своїх прав, аніж скасування арешту з даного майна. Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановлені обставини справ, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення, шляхом зняття арешту з невизначене майно, все нерухоме майно, належне [PERSON] , що накладений згідно постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, 30468635 від 18.10.2012, Перший відділ державної виконавчої служби Тернопільського міського управління юстиції, номер запису про обтяження у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 13136258 зареєстроване 18.10.2012 реєстратором: Тернопільська філія державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України. Щодо стягнення судових витрат, суд дійшов наступного висновку. Згідно з ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною 1 статті 142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Як вбачається із матеріалів цивільної справи, позивачем при подачі позову до суду було сплачено судовий збір. За вказаних обставин, зважаючи на визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, слід з відповідача на користь позивача стягнути 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову та 50 відсотків судового збору повернути позивачу з державного бюджету. На підставі наведеного,

Outcome: approved