Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-22 00:00:00

У квітні 2025 року орган опіки та піклування в особі Первомайської селищної ради Миколаївського району Миколаївської області звернувся до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. Позовні вимоги обґрунтовані слідуючими обставинами. [PERSON] , [INFO] , є дитиною подружжя [PERSON] та [PERSON] , шлюб між якими було розірвано 15 березня 2016 року. Запис про батька в свідоцтві про народження дитини внесений відповідно до ст.133 СК України. Мати [PERSON] - [PERSON] позбавлена батьківських прав на підставі рішення Жовтневого районного суду Миколаївської області від 20 березня 2024 року (справа 477/491/23). Батько [PERSON] участі у житті дитини не приймав, місце його перебування було не відоме, а з 27 червня 2024 року утримувався під вартою у Миколаївському СІЗО у зв`язку із підозрою вчинення кримінального правопорушення. За таких обставин, 18 серпня 2024 року [PERSON] було надано статус дитини позбавленої батьківського піклування та влаштовано у в сім`ю [PERSON] та [PERSON] , де дитина і проживає на даний час. [PERSON] заперечує своє батьківство щодо дитини, виявив бажання щодо позбавлення його батьківських прав. За висновком Первомайської селищної ради, як органу опіки та піклування визнано за доцільне позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітної дитини [PERSON] . Оскільки батько дитини [PERSON] байдуже ставиться до долі дитини та свідомо самоусунувся від виконання батьківських обов`язків, що порушує права та інтереси дитини, просить позбавити його батьківських прав та стягнути з нього аліменти на утримання дитини [PERSON] в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного вику, до досягнення дитиною повноліття. Представник позивача Васенюк С. в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримують /ЕП-1797/25-вх.від 22.07.2025 р./. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, надав заяву, в якій просив розгляд справи здійснити у його відсутність, не заперечує проти позбавлення його батьківських прав /вх.№5412/25-вх від 01.07.2025/. Представник третьої особи Холявко І. у судовому засіданні позовні вимоги підтримала. Мотивом до застосування такого заходу до відповідача як позбавлення батьківських прав на час подання позову назвала його фактичне самоусунення від виконання батьківських обов`язків по відношенню до своєї малолітньої дитини, що свідчить про повну байдужість до подальшої долі дитини, та є підставою для позбавлення його батьківських прав. Дослідивши докази по справі, суд дійшов таких висновків. Як вбачається з заявленого позивачем позову він обґрунтовується на підставі п.2 ч.1 ст.164 Сімейного кодексу України, згідно якої мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками малолітньої [PERSON] , [INFO] , підтвердженням чого є запис даних про батьків у копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданому повторно 27 серпня 2020 року за актовим записом №09, місце державної реєстрації: Миколаївський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) /а.с.9/. [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 05 жовтня 2013 року, який розірвали 15 березня 2016 року. За даними копії актового запису про народження [PERSON] №09 від 10 лютого 2017 року, складеного Миколаївським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), відомості про батька дитини внесені відповідно до ч.1 ст.133 СК України. Прізвище дитини " [PERSON] " вказано за прізвищем матері, за заявою матері. Рішенням Жовтневого районного суду Миколаївської області від 20 березня 2024 року [PERSON] позбавлена батьківських прав щодо її малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Відповідач [PERSON] зареєстрований у [ADDRESS] , однак за місцем реєстрації не проживає, фактичним місцем його проживання на даний час є [ADDRESS] . Вироком Корабельного районного суду міста Миколаєва від 19 червня 2025 року [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.124 КК України (перекваліфіковано його дії з частини 1 ст.121 КК України) та призначено йому покарання у вигляді обмеження волі на строк 2 роки. На підставі ст.75 КК України, звільнено [PERSON] від відбування покарання з випробуванням, встановлено іспитовий строк тривалістю 1 рік. Обраний щодо [PERSON] запобіжний захід - особисте зобов`язання залишено без змін до набрання вироком законної сили. Вирок не набрав законної сили. За даними інформаційного листа №9260/23-2024 від 13 серпня 2024 року, наданого слідчим СВ відділення поліції №3 Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області Гладкова Д., 27 червня 2024 року [PERSON] було затримано в порядку ст.208 КПК України за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України. Як вбачається з ухвал Корабельного районного суду м.Миколаєва від 28 червня 2024 року (справа №488/2767/24) та від 05 березня 2025 року (справа №488/3617/24) [PERSON] у період з 27 червня 2025 року по 05 березня 2025 року утримувався під вартою. Будучи присутнім у підготовчому судовому засіданні 01 липня 2025 року [PERSON] зазначив суду, що про наявність доньки йому не було відомо, він не є її біологічним батьком та жодного разу з дитиною не зустрічався, не заперечує щодо позбавлення його батьківських прав. З показань допитаних свідками [PERSON] та [PERSON] встановлено, що [PERSON] з березня 2021 року проживає у їх сім`ї. Дівчинку знають з народження, вважають її своєю біологічною онукою, донькою їх сина [PERSON] . З [PERSON] не знайомі. Дівчинка вважає їх своїми бабусею та дідусем, а їх сина батьком. З даних акту обстеження умов проживання №1 від 14 лютого 2022 року слідує, що за місцем проживання дитини [PERSON] у сім`ї [PERSON] у будинку по [ADDRESS] , задовільні санітарно-гігієнічні умови, в будинку наявне газове опалення, будинок з комунальними зручностями, сім`я забезпечена продуктами харчування, дитина має спільну кімнату з бабусею, для дитини облаштоване місце для сну, одяг відповідає сезону, є іграшки, стосунки у сім`ї - люблячі та турботливі /а.с.11/. Із наявної характеристики вихованця Партизанського ДНЗ "Колосок" [PERSON] , [INFO] , виданої в.о. директора НВК Попюк О. від 09.02.2022 року, [PERSON] відвідує Партизанський ДНЗ "Колосок" з травня 2021 року та характеризується з позитивної сторони. Дитина [PERSON] виховується бабусею [PERSON] та дідусем [PERSON] . Впродовж строку відвідування Партизанського ДНЗ "Колосок", вихованням дитини періодично цікавився батько [PERSON] . Мама дитини [PERSON] життям дитини не цікавилась жодного разу. Матеріально відвідування садочку [PERSON] забезпечує бабуся [PERSON] /а.с.12/. Згідно довідки старости Партизанського старостату Первомайської селищної ради Миколаївського району Миколаївської області, [PERSON] зареєстрована з 13.02.1997 року по теперішній час за адресою: [ADDRESS] , але з березня 2022 року не проживає. Виїхала в зв`язку з початком активних бойових дій на даній території /а.с.13/. Відповідно до розпорядження Первомайської селищної військової адміністрації Миколаївського району Миколаївської області №1015-р від 16 серпня 2024 року, [PERSON] надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування. Згідно довідки від 26 серпня 2022 року №4818-7001523847 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, [PERSON] фактично проживає/перебуває за адресою: [ADDRESS] /а.с.14/. Фактично дитина проживає по [ADDRESS] . З даних акту обстеження умов проживання від 30 вересня 2024 року, слідує, що за місцем проживання дитини [PERSON] у будинку по [ADDRESS] - задовільні санітарно-гігієнічні умови, будинок облаштований меблями сучасного зразка, наявна побутова техніка, дитина має окрему кімнату, для дитини облаштовано місце для сну та навчання, одяг відповідає сезону, є іграшки. Разом з дитиною проживає [PERSON] , стосунки у сім`ї доброзичливі, наявні традиції проведення сімейних свят. За результатом обстеження встановлено, що умови проживання дитини відповідають фізичному, духовному та розумовому розвитку [PERSON] /а.с.15/. За даними характеристик [PERSON] -Ларинського ліцею, [PERSON] як учениця 1 та 2 класів, зарекомендувала себе як старанна, дисциплінована, працелюбна учениця. За час відвідування ліцею проявляє інтерес до навчання, має розвинуте художньо-образне мислення, відвідує спортивний гурток, та перебуває у дружніх відносинах з однокласниками. Вихованням та матеріальним забезпеченням для навчання [PERSON] займаються її дідусь та бабуся /а.с.16, 17/. У висновку Відділу Служби у справах дітей Первомайської селищної ради (до розпорядження Первомайської селищної військової адміністрації Миколаївського району Миколаївської області №362-р від 18 квітня 2025 року) визнано за доцільне позбавлення відповідача батьківських прав відносно його малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . Розпорядженням Первомайської селищної військової адміністрації Миколаївського району Миколаївської області №550-р від 23 червня 2025 року встановлено опіку над малолітньою [PERSON] , її опікуном призначено [PERSON] . У відповідності до положень ч.1 ст.12 Конвенції ООН від 20 листопада 1989 року "Про права дитини" (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року) та ст.171 СК України, судом, у присутності психолога [PERSON] , з`ясована думка малолітньої [PERSON] щодо ставлення до свого батька, яким на її думку є [PERSON] , а його батьки її бабусею та дідусем. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. У відповідності до ст.150 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до ст.12 Закону України "Про охорону дитинства" на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Пленум Верховного суду України в пунктах 15 та 18 постанови №3 від 30 березня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз`яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Кожен із зазначених факторів мав місце по відношенню до дитини відповідача. Він самоусунувся від виховання та утримання дитини, з народження дитини не піклувався про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, свідомо нехтував своїми батьківськими обов`язками. Відповідач визнав зазначені обставини, виконувати батьківські обов`язки у подальшому бажання не має. Така поведінка батька є винною по відношенню до дитини. В матеріалах справи відсутні докази належного виконання відповідачем своїх батьківських обов`язків по відношенню до дитини. З огляду на наведені обставини, суд визнає його поведінку ухилянням від виконання батьківських обов`язків по вихованню дитини, що згідно п. 2 ч.1 ст. 164 СК України є підставою для позбавлення його батьківських прав. Позбавлення батьківських прав відповідача є засобом захисту прав дитини. Позбавлення відповідача батьківських прав, як крайній захід впливу через не виконання ним батьківських обов`язків є виправданим та співмірним, та в інтересах дитини, враховуючи тривалість свідомого невиконання ним батьківських обов`язків. Згідно ч. 2 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд вирішує питання про стягнення аліментів на дітей. Оскільки малолітня дитина відповідача не отримує від нього грошової та іншої допомоги, аліменти підлягають примусовому стягненню. Під час вирішення питання про розмір аліментів, суд виходить із того, що мінімальний розмір аліментів відповідно до ч. 2 ст.182 СК України не може бути меншим, ніж 50 % прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, та враховуючи, що відповідач є працездатним, суд вважає доцільним стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини, визначивши їх в розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно. На підставі викладеного, суд приходить висновку про обґрунтованість позовних вимог та ухвалює про їх задоволення. У силу п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь держави.

Outcome: approved