Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-31 00:00:00

1.Описова частина У січні 2025 року позивач, [PERSON] , звернувся до суду з позовом до відповідача, Академії праці, соціальних відносин і туризму, у якому просить - стягнути з відповідача на користь позивача грошові кошти в сумі 41 500,00 гривень та витрати зі сплати судового збору в розмірі 968,96 гривень. 1.1. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача Вимоги позивача обґрунтовуються тим, що між сторонами фактично склалися правовідносини щодо надання платних освітніх послуг. Сторони не укладали договір про надання освітніх послуг у письмовій формі. 30.06.2023 позивача на підставі наказу зараховано до аспірантури відповідача. 06.05.2024 позивач сплатив грошові кошти у сумі 41 500,00 гривень за навчання в аспірантурі. 30.10.2024 відповідач втратив право надавати освітні послуги, оскільки ліцензію на провадження освітньої діяльності на третьому (освітньо-науковому) рівні було анульовано наказом МОН України №639-л, а згодом відповідач наказом від 28.11.2024 №71-з зупинив провадження освітньої діяльності в аспірантурі. 16.12.2024 позивач надіслав на адресу відповідача заяву про повернення коштів, яка була повернута АТ «Укрпошта» у зв`язку з закінченням строку зберігання. Позивач вважає, що відповідач порушив зобов`язання, тому звернувся до суду із позовом про відшкодування збитків у розмірі фактично здійснених витрат. Відповідач заперечує проти позовних вимог, вважаючи їх безпідставними, та просить суд відмовити у їх задоволенні в повному обсязі. Відповідач стверджує, що позивач був зарахований на навчання на 2023-2024 навчальний рік, а оплату здійснив лише через 10 місяців після зарахування (06.05.2024). Отже, ця оплата стосується саме 2023-2024 навчального року, а не майбутнього періоду. Анулювання ліцензії та зупинення освітньої діяльності стосується лише 2024-2025 навчального року, за який, на думку відповідача, позивач кошти не сплачував. Відповідач заперечує факт отримання від позивача заяви про повернення коштів, оскільки вона була надіслана на невірний поштовий індекс, а інші докази звернення відсутні. Оскільки позивач сплатив за послуги, які стосувалися періоду до анулювання ліцензії - за 2023-2024 навчальний рік, а за період, коли послуги не надавались, оплата не вносилася, тому підстави для стягнення коштів та відшкодування збитків відсутні. 1.2. Заяви, клопотання учасників справи 22.04.2025 від відповідача надійшло до суду клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з викликом сторін. 1.3.Процесуальні дії у справі Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 31.01.2025 головуючим суддею у справі визначений суддя Чекулаєв С.О. Ухвалою Голосіївського районного суду від 05.02.2025 у справі відкрито провадження та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного провадження без виклику (повідомлення) учасників справи. Ухвалою Голосіївського районного суду від 27.04.2025 задоволено заяву представника відповідача про перехід до розгляду справи у порядку спрощеного провадження з викликом (повідомленням) учасників справи, судове засідання призначено на 25.07.2025. 2.Мотивувальна частина 2.1.Фактичні обставини, встановлені судом Суд встановив, що згідно з витягом з наказу Академії праці, соціальних відносин і туризму від 30.06.2023 №168-с (а.с.8), позивача, [PERSON] , було зараховано до аспірантури відповідача за спеціальністю 051-Економіка терміном на чотири роки з 03 липня 2023 до 02 липня 2027 (денна форма навчання). Факт зарахування [PERSON] до аспірантури відповідача факультету економіки, соціальних технологій та туризму (денна форма навчання) в Академії праці, соціальних відносин і туризму з 03 липня 2023 за спеціальністю 051-Економіка для здобуття наукового ступеня «Доктор філософії в галузі економіки», термін закінчення навчання - 02 липня 2027 також підтверджується наявною в матеріалах справи Довідкою виданою Академією праці, соціальних відносин і туризму від 08.05.2024 №01/10-385 (а.с.9). 06.05.2024 позивач сплатив на рахунок відповідача грошові кошти на загальну суму 41 500,00 гривень, а саме: згідно платіжної інструкції від 06.05.2024 № 0.0.3626928725.1 на суму 37 000,00 гривень (а.с. 11) та згідно платіжної інструкції №0.0.3626921713.1 на суму 4 500,00 гривень (а.с. 12). У вказаних платіжних інструкціях від 06.05.2024 у графі призначення платежу зазначено «Аспірантура, [PERSON] ». В судовому засіданні представник відповідача не заперечував факту отримання зазначених коштів від позивача. 22.11.2024 відповідач повідомив позивача електронною поштою (а.с. 13), що Наказом Міністерства освіти і науки України від 30.10.2024 №639-л було анульовано ліцензію відповідача на провадження освітньої діяльності на третьому (освітньо-науковому) рівні вищої освіти. 12.12.2024 відповідач повідомив позивача електронною поштою (а.с. 14-15), що на підставі Наказу відповідача від 28.11.2024 №71-з зупинив провадження освітньої діяльності в аспірантурі. Суд встановив, що позивач звертався до відповідача з метою повернення сплачених коштів. 16.12.2024 позивач надіслав на адресу відповідача (03188, м. Київ, Кільцева дорога, буд. 3-а) заяву від 06.12.2024 про повернення коштів в розмірі 41 500 гривень (а.с. 16) з підстав анулювання ліцензії на провадження освітньої діяльності на третьому (освітньо-науковому) рівні вищої освіти. Відповідно до наявного в матеріалах справи трекінгу поштового відправлення, таке поштове відправлення було повернуто позивачу у зв`язку із закінченням терміну зберігання (а.с. 19-20). 2.2. Застосовані норми права Відповідно до статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно з пунктом 1 частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини. Правовідносини пов`язані із здобуття наукового ступеня «Доктор філософії» регулюються Законом України «Про освіту», Законом України «Про вищу освіту» та Порядком підготовки здобувачів вищої освіти ступеня доктора філософії та доктора наук у закладах вищої освіти (наукових установах), затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 23.03.2016 № 261 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 19.05.2023 № 502), (надалі за текстом також - Порядок № 261). Частиною шостою статті 5 Закону України «Про вищу освіту» визначено, що доктор філософії - це освітній і водночас науковий ступінь, що здобувається на третьому рівні вищої освіти на основі ступеня магістра. Ступінь доктора філософії присуджується разовою спеціалізованою вченою радою закладу вищої освіти або наукової установи за результатами успішного виконання здобувачем вищої освіти відповідної освітньо-наукової програми та публічного захисту дисертації у разовій спеціалізованій вченій раді. Особа має право здобувати ступінь доктора філософії під час навчання в аспірантурі (ад`юнктурі). Нормативний строк підготовки доктора філософії в аспірантурі (ад`юнктурі) становить чотири роки. Обсяг освітньої складової освітньо-наукової програми підготовки доктора філософії становить 30-60 кредитів ЄКТС. Наукові установи можуть здійснювати підготовку докторів філософії за власною освітньо-науковою програмою згідно з отриманою ліцензією на відповідну освітню діяльність або за освітньо-науковою програмою, окремі елементи якої забезпечуються іншими науковими установами та/або закладами вищої освіти. Відповідно до пункту 3 Порядку №261 для врегулювання відносин між здобувачем та закладом укладається договір за формою, затвердженою Кабінетом Міністрів України. Згідно частини третьої статті 53 Закону України «Про освіту» - здобувачі освіти зобов`язані, зокрема, дотримуватись умов договору про надання освітніх послуг. Згідно частини шостої статті 79 Закону України «Про освіту» - розмір та умови оплати за навчання, підготовку, перепідготовку, підвищення кваліфікації, за надання додаткових освітніх послуг встановлюються договором. Договір укладається між закладом освіти і здобувачем освіти (його законними представниками) та/або юридичною чи фізичною особою, яка здійснює оплату. Відповідно до частини першої статті 509 Цивільного кодексу України - зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. За частиною першою статті 526 Цивільного кодексу України - зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). За змістом статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені, зокрема, договором. Відповідно до частини першої ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (ст.638 ЦК України). За змістом статті 901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до статті 903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Стаття 13 ЦПК України встановлює, що суд розглядає справи на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до статті 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. 2.3. Мотиви, з яких виходить суд На підставі наявного в матеріалах справи Витягу з наказу від 30.06.2023 № 168-с суд встановив, що [PERSON] був зарахований до аспірантури Академії праці, соціальних відносин і туризму (ЄДРПОУ: 04641405) на чотири роки з 03.07.2023 по 02.07.2027 за спеціальністю 051 - Економіка, науковий керівник, [PERSON] , доктор педагогічних наук, професор, завідувач кафедри соціокультурної діяльності та менеджменту Національного педагогічного університету імені Михайла Драгоманова. Вказана обставина додатково підтверджується Довідкою Академією праці, соціальних відносин і туризму від 08.05.2024 №01/10-385. Період навчання [PERSON] в Академії праці, соціальних відносин і туризму для здобуття наукового ступеня «Доктор філософії в галузі економіки» становив з 03.07.2023 по 02.07.2027 (включно). Суд вважає, що факт існування відповідних правовідносин щодо надання відповідачем освітніх послуг [PERSON] із здобуття наукового ступеня «Доктор філософії в галузі економіки» додатково підтверджується тим, що позивач 06.05.2024 здійснив переказ грошових коштів у загальному розмірі 41 500,00 гривень на розрахунковий рахунок відповідача із вказанням у графі призначення платежу - «Аспірантура, [PERSON] ». Доказів того, що вказані кошти були перераховані без достатньої правової підстави (помилково) матеріали справи не містять. Суд звертає увагу, що заявляючи вимогу про повернення грошових коштів, позивач стверджує, що підставою для такого повернення є саме анулювання Міністерством освіти і науки України ліцензії відповідача на провадження освітньої діяльності на третьому (освітньо-науковому) рівні вищої освіти, що відбулося згідно наказу від 30.10.2024 №639-л. Таким чином, фактичною підставою для припинення правовідносин з надання освітніх послуг між позивачем та відповідачем є неможливість подальшого навчання позивача в аспірантурі Академії праці, соціальних відносин і туризму протягом 2024-2025 навчального року. Твердження позивача, що він розпочав навчання в аспірантурі Академії праці, соціальних відносин і туризму лише з 2024 року і відповідно оплата 06.05.2024 була призначена за навчання у 2024-2025 навчальному році не знаходить свого підтвердження та спростовується наявними в матеріалах справи Витягом з наказу про зарахування позивача до аспірантури від 30.06.2023 №168-с та Довідкою від 08.05.2024 №01/10-385. У вказаному Витязі з наказу та Довідці чітко визначений чотирирічний строк навчання позивача в аспірантурі (з 03.07.2023 по 02.07.2027), що узгоджується з положеннями частини шостої статті 5 Закону України «Про вищу освіту», щодо нормативного строку підготовки доктора філософії. Суд зазначає, що матеріали справи не містять договору про надання освітніх послуг укладеного між позивачем та відповідачем, в якому згідно вимог частини шостої статті 79 Закону України «Про освіту» має бути узгоджений розмір та умови оплати за навчання. Позивач не довів належними та допустимими доказами, що оплата, яка відбулася 06.05.2024 згідно платіжних інструкцій №0.0.3626928725.1 на суму 37 000,00 гривень та №0.0.3626921713.1 на суму 4 500,00 гривень призначалася саме за навчання позивача в аспірантурі в 2024-2025 навчальному році. Водночас суд звертає увагу, що матеріали справи також не містять доказів здійснення позивачем оплати за навчання в аспірантура за 2023-2024 навчальний рік. Таким чином, враховуючи відсутність договору про надання освітніх послуг, в якому мали бути узгодженні сторонами умови щодо оплати за навчання (попередня оплата чи оплата в кінці навчального року) суд позбавлений можливості достовірно встановити, що оплата яка відбулася 06.05.2024 згідно платіжних інструкцій №0.0.3626928725.1 на суму 37 000,00 гривень та №0.0.3626921713.1 на суму 4 500,00 гривень є саме попередньою оплатою за навчання у 2024-2025 навчальному році. Оцінюючи на належність, допустимість та достовірність поданий представником відповідача доказ - Звіт позивача за перший семестр першого навчального року, суд звертає увагу, що такий Звіт не містить дати його складання, а тому встановити щодо якого періоду навчання він був поданий не вбачається за можливе. Згідно з частинами першою-четвертою статті 12, частинами першою п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). Згідно зі статтею 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України). Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц). Цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням балансу вірогідностей. Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує на довіру. Суд зазначає, що позивач заявляючи вимогу про повернення оплати за навчання в аспірантурі не довів перед судом, що така оплата була здійснена саме за майбутній 2024-2025 навчальний рік, в той час як, суд встановив, що позивач був зарахований до аспірантури відповідача в 2023 році та відповідно отримував навчальні послуги у період 2023-2024 навчального року. Доказів оплати позивачем навчання в аспірантурі відповідача за 2023-2024 навчальний рік до суду не надано, хоча вірною є думка, що позивач повинен мати відповідні платіжні квитанції та мав змогу надати їх суду для огляду та оцінки. Враховуючи викладене, за результатами дослідження доказів суд дійшов до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовної заяви [PERSON] про стягнення з Академії праці, соціальних відносин і туризму грошових коштів у сумі 41 500,00 гривень. 3. Висновки суду За таких обставин, суд дійшов до висновку, що позивачем не надано достатні та належні докази в обґрунтування вимог щодо предмета спору, а тому позовні вимоги не підлягають задоволенню. 4.Судові витрати У відповідності до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд відмовляє у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, підстав для відшкодування позивачу понесених ним судових витрат відсутні.

Outcome: dismissed