Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-27 00:00:00

І. Описова частина 1. Стислий зміст позовної заяви 27 лютого 2025 року [PERSON] звернулася до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області з позовом до Рятувально-водолазної служби Тернопільської області про стягнення середнього заробітку за порушення строків виплати, належних звільненому працівникові сум у розмірі 20\~878,65 гривень за період з 01 липня 2020 року по 31 грудня 2020\~року включно, а також сплачений судовий збір (а.с.\~2 5). В обґрунтування позовних вимог [PERSON] зазначила, що працювала на посаді завідувача господарством Рятувально-водолазної служби Тернопільської області в період з 08\~липня 1981 року по 30 червня 2020 року та була звільнена із займаної посади за скороченням штату. В день звільнення відповідач не виплатив заробітну плату, грошову компенсацію за дні не використаної щорічної основної відпустки та вихідну допомогу. 13 липня 2020 року Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області видано судовий наказ №\~607/11242/20 про стягнення з Рятувально-водолазної служби Тернопільської області на користь [PERSON] 40\~789,52 гривень заборгованості по заробітній платі. 19 листопада 2020 року за заявою позивачки було відкрито виконавче провадження №\~63293128 Тернопільським міським відділом державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції. Позивач вказує, що 21 січня 2025 року звернулася в Західне міжрегіональне управління Міністерства юстиції з заявою про ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження, та цього ж дня отримала постанову про закінчення виконавчого провадження. Внаслідок чого їй стало відомо про те, що заборгованість по заробітній платі сплачено, відповідно до платіжної інструкції №\~1671 від 09 жовтня 2024 року. Посилається на те, що згідно довідки №\~22 від 10 січня 2025 року, Рятувально-водолазною службою Тернопільської області про розрахунок компенсації за невчасно виплачені розрахункові суми звільненому працівнику, наявна заборгованість згідно статті 117 КЗпП України перед позивачкою за 6 місяців, яка становить 20\~878,65 гривень. 2. Стислий зміст відзиву, відповіді на відзив та заперечень на відповідь на відзив Відповідач Рятувально-водолазна служба Тернопільської області своїм правом на відзив, що передбачене статтею 178 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), не скористалася. 3. Процесуальні дії та хронологія руху справи в суді Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 25 березня 2025\~року відкрито провадження у цій цивільній справі. Постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження (а.с.\~36). Протокольною ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 30 квітня 2025 року визнано поважними причинами пропуск строку на звернення до суду (а.с. 43). [PERSON] у судовому засіданні 30 квітня 2025 року позов підтримала та просила задовольнити позовні вимоги. У судове засідання 18 липня 2025 року позивач не з`явилася, хоча про місце, день та час розгляду справи повідомлялася належним чином, про що свідчить розписка про ознайомлення з часом та датою судового засідання (а.с. 44). Відповідач Рятувально-водолазна служба Тернопільської області в судове засідання не з`явилася, хоча про місце, день та час розгляду справи повідомлялася належним чином, проте, через підсистему «Електронний суд» від керівника Рятувально-водолазної служби Тернопільської області Козака В.\~І. надійшла заява про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги позивача в сумі 20\~878,65 гривень та сплаченого судового збору визнають повністю та просять задовольнити. Виходячи з положень статті 13 ЦПК України кожна сторона розпоряджається своїми правами на власний розсуд, у тому числі, правом визначити свою участь в судовому засіданні. Згідно з частиною першою статті 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Верховний Суд, зазначив що у випадку якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні (постанова від 01 жовтня 2020 року, справа №\~361/8331/18). Відтак, суд вважає, що відповідач про дату та час розгляду справи повідомлений належним чином, проте подав заяву про розгляд справи без його участі, позивач у судове засідання не з`явився, з огляду на достатність доказів у матеріалах справи, наявність заяви про визнання позову відповідачем, суд вважає за можливе розглянути справу без учасників відповідного провадження. Крім того, суд зазначає, що у зв`язку з неявкою учасників справи, беручи до уваги приписи частини другої статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши та оцінивши докази у справі в їх сукупності, суд встановив наступні обставини справи. ІІ. Мотивувальна частина 1. Фактичні обставини встановлені судом. Як вбачається з трудової книжки [PERSON] від 12 березня 1974 року, остання працювала з 08 серпня 1981 року по 30 червня 2020 року у Рятувально-водолазній службі Тернопільської області на різних посадах, останньою якою була завідувача господарства (а.с.\~10, 11). Згідно довідки Рятувально-водолазної служби Тернопільської області про нараховану, але не виплачену заробітну плату №\~104 від 30 червня 2024 року, заборгованість із заробітної плати [PERSON] , за період з січня по червень 2020 року становить 40\~789,52 гривень (а.с.\~9). 13 липня 2020 року Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області видано судовий наказ №\~607/11242/20 про стягнення з Рятувально-водолазної служби Тернопільської області на користь [PERSON] заборгованість по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі за період з січня по червень 2020 року в сумі 40\~789,52 гривень (а.с.\~13, 14). 19 листопада 2020 року старшим державним виконавцем Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Кузь Т.З. було відкрито виконавче провадження №\~63293128 (а.с.\~15, 16). 29 січня 2021 року винесена постанова про прийняття виконавчого провадження №\~63293128 (а.с.\~17, 18). Відповідно до платіжної інструкції №1671 від 09 жовтня 2024 року [PERSON] виплачено заборгованість по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі за період з січня по червень 2020 року в сумі 40\~789,52 гривень (а.с.\~20). Постановою про закінчення виконавчого провадження від 14 жовтня 2024 року ВП №\~63293128 виконавче провадження з примусового виконання судового наказу №\~607/11242/20 від 13 липня 2020 року закінчено (а.с.\~19). Відповідно до довідки Рятувально-водолазної служби Тернопільської області про розрахунок середнього заробітку за порушення строків виплати належних звільненому працівникові сум, згідно зі статтею 117 КЗпП України №\~22 від 10 січня 2025 року вбачається, що [PERSON] нараховано за період з 01 липня 2020 року по 31 грудня 2020 року в сумі 20\~878,65\~гривень (а.с.\~12). 21 січня 2025 року позивач звернулася із заявою до Відділу примусового виконання рішень в Івано-Франківській та Тернопільській областях про видачу матеріалів виконавчого провадження №\~63293128 (а.с.\~8). 2. Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права. В Україні визнається і діє принцип верховенства права; Конституція України має найвищу юридичну силу, а закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй (частини перша та друга статті 8 Конституції України). Конституцією України встановлено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом (частина перша статті 55). Частину першу статті 55 Конституції України треба розуміти так, що кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку; суд не може відмовити у правосудді, якщо громадянин України, іноземець, особа без громадянства вважають, що їх права і свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод (пункт 1 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України від 25 грудня 1997 року №9-зп). Відповідно до частини третьої статті 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення; у передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи. Згідно з частинами першою, другою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави; суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Частиною першою статті 5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Статтею 10 ЦПК України закріплено: суд при розгляді справи керується принципом верховенства права (частина перша); суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (частина друга); суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (частина четверта); забороняється відмова у розгляді справи з мотивів відсутності, неповноти, нечіткості, суперечливості законодавства, що регулює спірні відносини (частина десята). Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) визначено право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини першої статі 16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого або майнового права та інтересу. Згідно із частиною першою статті 47 Кодексу законів про працю України (далі КЗпП України), роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні (стаття 116) та провести з ним розрахунок у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника. За змістом статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати. Згідно зі статтею 117 КЗпП України у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. У правовій позиції Великої Палати Верховного Суду від 13 травня 2020 року (справа №\~810/451/17) вказано, що період затримки розрахунку при звільненні це весь час затримки належних звільненому працівникові сум та виплат по день фактичного розрахунку. З аналізу зазначених законодавчих норм убачається, що умовами застосування частини першої статті 117 КЗпП України є невиплата належних звільненому працівникові сум у відповідні строки, вина власника або уповноваженого ним органу у невиплаті зазначених сум та відсутність спору про розмір таких сум. При дотриманні наведених умов підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Оскільки ухвалення судового рішення про стягнення з роботодавця виплат, які передбачені після звільнення, за загальними правилами, встановленими Цивільним кодексом України, не припиняє відповідний обов`язок роботодавця, то відшкодування, передбачене статтею\~117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця, у спосіб, спеціально передбачений для трудових відносин, за весь період такого невиконання, у тому числі й після прийняття судового рішення. Згідно постанови Верховного Суду від 27 серпня 2020 року (справа №\~804/871/16) одноразова грошова допомога при звільненні не входить до складу грошового забезпечення. Проте, передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність за затримку розрахунку при звільненні настає у випадку невиплати в день звільнення всіх сум, що належать працівнику від підприємства, установи, організації. Вказаний законодавчий припис є загальним і не встановлює конкретні види виплат, які роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові в день його звільнення. Статтею 233 КЗпП України передбачено, що працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки У рішенні Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 року №\~4-рп/2012 вказано, що в аспекті конституційного звернення положення частини першої статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв`язку з положеннями статей 116, 117, 237-1 цього кодексу слід розуміти так, що для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні та про відшкодування завданої при цьому моральної шкоди встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався (пункт 1 резолютивної частини рішення). Відповідно до статей 256, 257 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Суд урахував поважність пропуску строку, оскільки позивач надала докази, що вона хворіла, доучивши при цьому виписки зі стаціонару, й відповідно не мала змоги вчасно звернутися до суду за захистом своїх прав. Пунктами 2, 8 «Порядку обчислення середньої заробітної плати», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №\~100 передбачено, що середньомісячна заробітна плата обчислюється, виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів. З довідки про розрахунок компенсації за невчасно виплачені розрахункові звільненому працівнику згідно статті 117 КЗпП України від 10 січня 2025 року №\~22 вбачається, що [PERSON] нараховано 20 878,65 гривень. Відповідач щодо факту наявності невиплаченої компенсації та відповідної суми компенсації не заперечив, позовні вимоги визнав повністю ІІІ. Висновки суду за результатами розгляду позовної заяви Враховуючи вищенаведене, а також те, що не проведення з вини Рятувально-водолазної служби Тернопільської області розрахунку при звільненні є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, а саме: виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, позивач звернувся із вимогою про стягнення середнього заробітку за період з 01 липня 2020 року по 31 грудня 2020 року в розмірі 20\~878,65\~гривень, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до\~частини першої,\~пункту 1\~частини другої\~статті 141\~ЦПК України\~судовий збір\~покладається на\~сторони пропорційно\~розміру задоволених\~позовних вимог. Інші\~судові витрати,\~пов`язані з\~розглядом справи,\~покладаються: у разі задоволення позову на відповідача. Враховуючи той факт, що позов задоволений в повному обсязі, а позивачем сплачено судовий збір у сумі 1\~211,20 гривень, що підтверджується квитанцією від 26 лютого 2025 року (а.с.1), обов`язок щодо сплати судового збору на користь [PERSON] у розмірі 1\~211,20 гривень слід покласти на Рятувально-водолазну службу Тернопільської області.

Outcome: approved