Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-03 00:00:00

У вересні 2022 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про збільшення розміру аліментів на утримання дитини, в якому просить: змінити спосіб присудження аліментів, а саме стягувати з відповідача на користь позивача 12600 грн., щомісячно, але не менше 50 % відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову і до повноліття кожної дитини; стягнути з відповідача на користь позивача суму проіндексованих аліментів у розмірі 86660 грн. 53 коп. В обґрунтування позову зазначає, що позивач утримує неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] . З батьком дитини - [PERSON] вони розлучилися 14.07.2009. Вказує, що відповідно до листа Ірпінського ВДВС у Бучанському районі Київської області від 22.11.2021 за № 27016 «Розрахунок заборгованості зі сплати аліментів з урахуванням індексації» заборгованість нараховується по аліментах згідно виконавчого листа № 367/2153/14-ц, виданого 29.07.2021 Ірпінським міським судом Київської області, про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання дитини [PERSON] у розмірі 800,00 грн. щомісячно, починаючи з 17.04.2014 і до досягнення дитиною повноліття. Проте, відповідач жодних оплат на утримання доньки не здійснює з 2016 року. Позивачу стало відомо, що відповідач виїхав за кордон та наразі перебуває в Бельгії, де проживає та працює уже більше трьох років. Його матеріальний стан покращився, тому позивач вважає, що він повинен належним чином виконувати свій батьківський обов`язок. У той же час, позивач наголошує, що її матеріальне становище від дня присудження аліментів погіршилось, у зв`язку з війною та втратою постійного заробітку. При цьому, дитина та її потреби ростуть. А присуджені 800,00 грн. аліментів не в змозі покрити потреб дитини. Звертає увагу, що в результаті повномасштабної агресії рф проти України вони з донькою втратили житло. Побутові питання стоять надзвичайно гостро. Окрім того, дитина хворіє на міопічний астегматизм середнього ступеня. Навчання в школі, харчування та відвідування репетитора потребують відповідних коштів. 23 вересня 2022 року ухвалою Ірпінського міського суду Київської області було відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомлення сторін. Ухвалою суду від 01 червня 2023 року провадження у справі зупинено, у зв`язку із зверненням до компетентного органу Королівства Бельгії - Service Public Federal Justice (Waterloolaan 115, 1000 Brussels) із проханням про вручення за кордоном судових або позасудових документів відповідно до Гаазької Конвенції про вручення за кордоном судових та позасудових документів у цивільних або комерційних справах від 15.11.1965 року. 21.10.2024 від компетентного органу Королівства Бельгії - Service Public Federal Justice (Waterloolaan 115, 1000 Brussels) найшли матеріали на виконання прохання про вручення судових документів. Ухвалою суду від 22 жовтня 2024 року провадження у справі було поновлено. Позивач у судове засідання не з`явився. Від представника позивача, адвоката Новіцької І.Л. до суду надійшла заява про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримують та просять задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлений належним чином, у тому числі через компетентний орган Королівства Бельгії - Service Public Federal Justice (Waterloolaan 115, 1000 Brussels), про причини неявки суд не повідомив, будь-яких клопотань, письмових пояснень/відзиву щодо заявлених позовних вимог від відповідача до суду не надійшло. Відповідно до ч.ч. 3, 5, 8 ст. 128 ЦПК України судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик. Відповідно до ч. 11 ст. 128 ЦПК України відповідач, третя особа, свідок, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, а також заінтересована особа у справах про видачу обмежувального припису викликаються до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів, а у разі розгляду справи про видачу обмежувального припису - не пізніше 24 годин до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Враховуючи вимоги даної норми закону, суд вважає повідомлення відповідача про час розгляду справи належним. Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно вимог ст. 280 ЦПК України якщо відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання та не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Через відсутність від відповідача клопотань та відзиву на позов, враховуючи відсутність заперечень позивача щодо заочного розгляду справи, у відповідності до ст. 280 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних у ній доказів та ухвалити заочне рішення. Суд, дослідивши матеріали справи та всебічно проаналізувавши обставини в їх сукупності, давши оцінку зібраним по справі доказам, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному, об`єктивному та всебічному з`ясуванні обставин справи, дійшов наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ч. 2 ст. 77 ЦПК України встановлено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухвалені судового рішення. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частинами 5 та 6 ст. 81 ЦПК України встановлено, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права з дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі та застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судом встановлено, що рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 02 липня 2014 року у справі № 367/2153/14-ц було вирішено стягнути із [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] , [INFO] , аліменти на утримання дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , у розмірі 800,00 грн. на кожну дитину, щомісячно, починаючи з 17.04.2014 і до досягнення дітьми повноліття, що підтверджується копією рішення. Позивач наголошує, що наразі вказаного розміру аліментів недостатньо для забезпечення належного рівня життя, необхідного для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини [PERSON] , [INFO] . Матеріальне становище позивача погіршилось, а побутові питання потребують більш значних фінансових витрат. Так, згідно довідки про доходи від 16.02.2022 № 152 у період з серпня 2021 року по січень 2022 року позивачу нараховано 121520,59 грн. доходу у виді заробітної плати у ВО "Укрдержліспроект", з яких було утримано податку з доходів фізичних осіб у загальному розмірі 21873,71 грн. Разом з тим, згідно звіту № 3/54 за договором № 1 від 09.05.2022 «Обстеження будівель і споруд, які пошкоджені внаслідок агресії російської федерації проти України» за результатом попереднього обстеження житлового будинку по [ADDRESS] , в якому позивач мешкала разом з донькою, встановлено, що вказаний будинок знаходиться в аварійному стані та не придатний для використання за цільовим призначенням внаслідок прямого влучання боєприпасів, а вибуховою хвилею та пожежею у вказному будинку було повністю зруйновано конструкції даху та перекриття, які вигоріли та обвалилися з залишками покрівельного шару, штукатурний шар повністю відвалився, цегляна кладка стін має руйнування та значне вогняне пошкодження. Також, встановлено, що дитина, [PERSON] , [INFO] , хворіє на міопію високого ступеня, а тому потребує постійного лікування, що підтверджується копіями консультативних висновків лікаря [PERSON] від 25.12.2019 та лікаря [PERSON] від 07.09.2021, а також копіями квитанцій (чеків) про оплату лікування, медичних засобів та препаратів. Відповідно до ч. 1 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини та ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, культурного, морального і соціального розвитку. Також, згідно з ч. 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини батьки, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей, умов життя, необхідних для розвитку дитини. Батьки зобов`язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Законодавцем положенням ч. 2 ст. 51 Конституції України закріплений конституційний обов`язок батьків утримувати своїх дітей. Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно вимог ч.ч. 1, 2 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Згідно зі ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до ст. 179 СК аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання. Суд констатує, що аліменти це платіж, спрямований на утримання дітей, і повинен бути достатнім для цього та співрозмірним з урахуванням мети аліментного зобов`язання, яке є в обох із батьків, і має бути рівним, та покликаний захистити інтереси дітей в коштах у розмірі, необхідному для їх життєдіяльності, збереження достойного рівня життя, який необхідний для їх фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку, їх гармонійного розвитку, з врахуванням визначеного законом рекомендованого розміру прожиткового мінімуму для дитини. Відповідно до положень ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Суд визначає розмір аліментів в кожному конкретному випадку, виходячи з фактичних обставин справи. В той же час, відповідно до ст. 192 Сімейного кодексу України розмір аліментів визначений за рішенням суду може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них. У пункті 23 постанови Пленуму Верховного суду України від 15.05.2006 № 3 «Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Якщо суд встановить, що матеріальне становище платника аліментів, дозволяє йому утримувати дитину, він може збільшити розмір аліментів (частку заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти на дитину), що підлягає стягненню з платника аліментів. Свідченням матеріального становища платника аліментів, є величина витрат на утримання особою себе та членів своєї сім`ї. Під зміною сімейного стану розуміється з`явлення у сім`ї платника або одержувача аліментів осіб, яким вони за законом зобов`язані надавати утримування і які фактично знаходяться на їх утриманні. Отже, особа, яка одержує аліменти - одержувач аліментів, може звернутися до суду з позовом про збільшення розміру аліментів на дитину, якщо погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я платника аліментів. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. При цьому, суд враховує вимоги ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» щодо права кожної дитини на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Статтею 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2022 рік» установлено у 2022 році прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня - 2618 гривень, з 1 липня - 2744 гривні, з 1 грудня - 2833 гривні. У 2023 році такий прожитковий мінімум складав 2833 гривні, а у 2024-2025 роках - 3196 грн. Встановлені обставини справи та досліджені докази у своїй сукупності дають підстави для висновку про необхідність здійснення позивачем значних витрат для забезпечення належного рівня для своєї дитини. У свою чергу, визначаючи бажаний розмір аліментів на рівні 12600 грн., позивач не надала суду доказів того, що відповідач спроможний сплачувати аліменти в таком розмірі і що для належного утримання дитини такий розмір дійсно є обгрунтованим. Враховуючи вищевикладене, беручи до уваги, що з часу присудження аліментів, які стягуються з відповідача на користь позивача на утримання спільної дитини, значно збільшились ціни на матеріальні потреби, враховуючи матеріальне становище позивача, факт непридатності житла позивача для проживання, стану здоров`я дитини, яке потребує постійного лікування, суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позову та збільшення розміру аліментів, які стягуються з відповідача на користь позивача за рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 02.07.2014 у справі №367/2153/14-ц з 800,00 грн. щомісячно до 5000,00 грн., починаючи з дати звернення позивача до суду з цим позовом та до досягнення дитиною повноліття. Що ж стосується вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості зі сплати аліментів у розмірі 86660 грн. 53 коп., суд виходить з наступного. Так, згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів з урахуванням індексації, складеного головним державним виконавцем Ірпінського ВДВС у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Дяченко Є.В., загальний розмір заборгованості боржника (відповідача) [PERSON] зі сплати аліментів станом на 01.11.2021 дійсно становить 86660,53 грн. Проте, стягнення заборгованості за аліментами, які вже стягуються на підставі судового рішення, закон не передбачає. Суд, за наявності спору, може лише визначити розмір такої заборгованості, яка має бути стягнута в межах виконавчого провадження при виконанні судового рішення про стягнення аліментів, і ухвалення окремого (додаткового) рішення суду про стягнення цієї заборгованості не потрібно. Саме такий висновок зробив Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у Постанові від 10 квітня 2024 року у справі № 761/43598/21 (провадження № 61-2588св24). Стягнення заборгованості по аліментах не може бути самостійним предметом позову, оскільки підлягає стягненню державним виконавцем у порядку, передбаченому Законом України «Про виконавче провадження». Відтак, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні вказаної вимоги. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 992,40 грн.

Outcome: partial