Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-29 00:00:00

1. Короткий зміст пред`явленого позову. В липні 2023 року [PERSON] звернулась до суду з вказаним позовом, який обґрунтувала тим, що починаючи з 1999 року вона проживала однією сім`єю з [PERSON] без реєстрації шлюбу. [INFO] у них народився син [PERSON] 30 березня 2004 року позивач та [PERSON] уклали шлюб, зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Дарницького районного управління юстиції у м. Києві. За вказаний час позивач та [PERSON] придбали земельну ділянку площею 0,126 га з кадастровим номером 3220882202:02:002:0077 з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, розташовану в Бориспільському районі, с. Городище; земельну ділянку площею 0,25 га з кадастровим номером 3220882202:02:002:0060 з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташовану в [ADDRESS] ; домоволодіння, розташоване в [ADDRESS] ; домоволодіння споруджене та не введене в експлуатацію, розташоване в [ADDRESS] , а також квартиру [ADDRESS] ; автомобіль марки «Mazda», 1988 року випуску, автомобіль марки «Citroen», модель - Jumpy, 2016 року випуску, автомобіль марки «GMC», модель - Acadia. Тому [PERSON] просить суд встановити факт проживання однією сім`єю з [PERSON] без реєстрації шлюбу в період з 1999 року по 2004 рік, визнати за нею право власності на частину земельної ділянки площею 0,126 га з кадастровим номером 3220882202:02:002:0077 з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, розташовану в Бориспільському районі, с. Городище; частину земельної ділянки площею 0,25 га з кадастровим номером 3220882202:02:002:0060 з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташовану в [ADDRESS] ; частину домоволодіння, розташованого в [ADDRESS] ; частину домоволодіння, спорудженого та не введеного в експлуатацію, розташованого в [ADDRESS] , частину квартири [ADDRESS] , а також частину вартості транспортних засобів: автомобіля марки «Mazda», 1988 року випуску, автомобіля марки «Citroen», модель - Jumpy, 2016 року випуску, автомобіля марки «GMC», модель - Acadia, у розмірі 641225 гривень. 2. Процесуальні дії у цивільній справі. На підставі протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17 грудня 2024 року головуючим суддею визначено суддю Журавського В.В. (т.1 а.с.244-246). Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 29 квітня 2025 року зустрічну позовну заяву Красненка Ю.В. в інтересах [PERSON] про стягнення грошової компенсації вартості частини майна було повернуто відповідачу (т.2 а.с.34-35). Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 29 квітня 2025 року, занесеною до протоколу судового засідання, було задоволено клопотання позивача про виклик та допит свідків: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] (т.2 а.с.36-37). Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 29 квітня 2025 року було закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу до судового розгляду по суті (т.2 а.с.38). Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 03 липня 2025 року, занесеною до протоколу судового засідання, було прийнято відмову представника позивача [PERSON] від допиту свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , а також виключено допит вказаних свідків з переліку доказів (т.2 а.с.43-46). 3. Виклад позиції позивача та заперечень відповідача. Позивач та її представник [PERSON] підтримали пред`явлений позов та наполягали на його задоволенні у повному обсязі. Відповідач та його представник Красненко Ю.В. заперечували проти пред`явленого позову. В обґрунтування своїх заперечень вказали на те, що спірна квартира [ADDRESS] була придбана відповідачем до укладення шлюбу з позивачем, тому не є об`єктом спільної сумісної власності подружжя. В той же час, земельна ділянка площею 0,25 га з кадастровим номером 3220882202:02:002:0060 з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташована в [ADDRESS] та два домоволодіння, які розташовані на вказаній земельні ділянці, були придбані відповідачем за рахунок особистих грошових коштів, отриманих від продажу іншої земельної ділянки на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 22 жовтня 2004 року. Тому вказане нерухоме майно є також особистою приватною власністю відповідача та не підлягає поділу. З доводів відповідача виключно земельна ділянка площею 0,126 га з кадастровим номером 3220882202:02:002:0077 з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, розташовану в Бориспільському районі, с. Городище, є спільною сумісною власністю подружжя. 4. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Встановлено, що в період часу з 30 березня 2004 року по 23 червня 2023 року [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі. Вказана обставина підтверджується копією свідоцтва про одруження (т.1 а.с.8) та рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 23 травня 2023 року, яке отримане в порядку повного доступу до Єдиного державного реєстру судових рішень. [INFO] у них народився син [PERSON] (т.1 а.с.9). 13 вересня 2004 року [PERSON] придбав квартиру [ADDRESS] , згідно договору купівлі-продажу квартири від 13 вересня 2004 року, посвідченого приватним нотаріусом КМНО Тесленко Ю.П., зареєстрованого в реєстрі за №5501 (т.2 а.с.26-27). На підставі договору купівлі-продажу від 18 серпня 2011 року, посвідченого приватним нотаріусом Бориспільського районного нотаріального округу Київської області Пєшою Т.М., зареєстрованого в реєстрі за №2204, [PERSON] придбав земельну ділянку площею 0,126 га з кадастровим номером 3220882202:02:002:0077, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, яка розташовується в с. Городище Бориспільського району Київської області. Крім цього, той самий день, тобто 18 серпня 2011 року на підставі договорів купівлі-продажу, посвідчених приватним нотаріусом Бориспільського районного нотаріального округу Київської області Пєшою Т.М., зареєстрованих в реєстрі за №2199 та №2194, [PERSON] придбав земельну ділянку площею 0,25 га з кадастровим номером 3220882202:02:002:0060, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташовується в [ADDRESS] , та домоволодіння [ADDRESS] . Вказані обставини підтверджуються Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 12 квітня 2023 року (т.1 а.с.10-13). 27 вересня 2003 року за [PERSON] було зареєстровано право власності на автомобіль марки «Mazda», модель - 626, 1988 року випуску, та 31 липня 2019 року - автомобіль марки «Citroen», модель - Jumpy, 2016 року випуску, згідно довідки РСЦ ГСЦ МВС в м. Києві від 23 травня 2023 року (т.1 а.с.16). В період з 07 листопада 2020 року по 27 грудня 2022 року за [PERSON] був зареєстрований автомобіль марки «GMC», модель - Acadia, номерний знак [NUMBER] , згідно довідки ТСЦ МВС №8045 від 13 квітня 203 року (а.с.19). Спірні правовідносини регулюються гл.1 «Сім`я. Регулювання сімейних відносин» та гл.8 «Право спільної сумісної власності подружжя» СК України. 5. Норми права, якими керується суд при вирішенні спору. 5.1. норми матеріального права щодо встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу. За змістом з ч.2 ст.3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Згідно положення ч.4 ст.3 СК України сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Відповідно до роз`яснень Верховного Суду України, викладених у листі «Судова практика розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 01 січня 2012 року доказами, які свідчать про факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу можуть бути: свідоцтва про народження дітей, довідки з місця проживання, свідчення свідків, листи ділового та особистого характеру тощо. Також це можуть бути: свідоцтво про смерть одного із «подружжя», свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько, виписки з погосподарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що «подружжя» вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства. Суд також враховує правову позицію, викладену в постанові Верховного Суду від 14 лютого 2018 року у справі №129/2115/15-ц (провадження №61-2080св18), згідно з якою, для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу та визнання майна спільною сумісною власністю необхідні докази: ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання іншого майна в інтересах сім`ї, а покази свідків не можуть бути єдиною підставою для встановлення такого факту. Верховний Суд у постанові від 18 березня 2020 року у справі №695/1732/16-ц (провадження №61-38901св18) вказав, що обов`язковою умовою для визначення чоловіка та жінки такими, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, є наявність спільного бюджету, спільної участі у придбанні майна для спільного користування, у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. 5.2. норми матеріального права про визнання нерухомого та рухомого майна спільною сумісною власністю. Відповідно до ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. За правилами ст.74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. Згідно з п.3 ч.1 ст.57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Як роз`яснив Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 03 червня 2021 року у справі №748/1943/19 (провадження №61-5155св20), а також в постанові Великої Палати Верховного Суду від 3 липня 2019 року у справі №554/8023/15-ц (провадження №14-130цс19) при застосуванні ст.74 СК України, що регулює поділ майна жінки та чоловіка, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пунктах 22, 30 постанови від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. У випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Відповідно до ч.2 ст.331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Згідно з ч.3 ст.331 ЦК України до завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна). Як роз`яснив Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в ухвалі від 04 березня 2020 року у справі №307/3957/14-ц (провадження №61-43540св18), аналіз положень статті 331 ЦК України у системному зв`язку з нормами статей 177-179, 182 цього Кодексу, частини третьої статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових правна нерухоме майно та їх обтяжень» дає підстави для висновку про те, що право власності на новостворене нерухоме майно як об`єкт цивільних прав виникає з моменту його державної реєстрації, а державній реєстрації підлягає право власності тільки на ті об`єкти нерухомого майна, будівництво яких закінчено та які прийняті в експлуатацію у встановленому порядку. Визнання права власності на об`єкт незавершеного будівництва, не прийнятого до експлуатації, в судовому порядку нормами ЦК України чи іншими нормативними актами не передбачено. Подібний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 27 травня 2015 року у справі №6-159цс15 та постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2019 року у справі №200/22329/14-ц (провадження №14-483цс19). У постанові від 12 квітня 2023 року у справі №511/2303/19 (провадження №14-56цс22) Велика Палата Верховного Суду вказала на такі висновки: до прийняття новоствореного нерухомого майна в експлуатацію та його державної реєстрації право власності на це новостворене нерухоме майно як об`єкт цивільного обороту не виникає, у такому випадку особа є власником лише матеріалів, обладнання, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна). У разі неможливості поділу незакінченого будівництвом будинку суд може визнати право за сторонами спору на будівельні матеріали і конструктивні елементи будинку або з урахуванням конкретних обставин залишити його одній зі сторін, а іншій присудити компенсацію. Визнаючи при цьому право власності на матеріали чи обладнання, суд у своєму рішенні має зазначити (назвати) ці матеріали чи обладнання. У відповідності до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 03 жовтня 2018 року у справі №127/7029/15-ц (провадження №61-9018сво18) у випадку, коли при розгляді вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя, таке майно або його вартість враховується при поділі, зокрема шляхом стягнення грошової компенсації 1/2 вартості такого майна. 5.3. норми процесуального права. За правилами ч.1, ч.6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.1, ч.2 ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Згідно з ч.1 ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. За змістом ч.1, ч.5 ст.106 ЦПК України учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення. У висновку експерта зазначається, що висновок підготовлено для подання до суду, та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок. Згідно з ч.2 ст.89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. 6. Мотиви, якими керується суд при вирішенні спору. 6.1. щодо встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] показав, що сторони по справі доводяться йому батьками. Свідок пам`ятає, що спочатку сім`я проживала у діда з бабою в м. Києві в районі Троєщина, потім переїхали в квартиру в Бортничах, а в подальшому придбали квартиру в Бортничах. Свідок вказав на те, що батьки разом їздили на відпочинок, здійснювали спільні покупки, тобто мали спільний бюджет. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що вона є колегою [PERSON] з 1993 року. В 1998 році свідок познайомилась з [PERSON] , оскільки він та [PERSON] почали зустрічатись, а починаючи з 1999 року - спільно проживати. В 2001 році у них народився син [PERSON] та на той час вони проживали на Троєщині. В 2002 році [PERSON] привіз своїх дітей від першого шлюбу. Згодом вони отримали відомчу квартиру в [ADDRESS] . В подальшому в Бортничах ними була придбана ще одна квартира. Свідок часто їздила на відпочинок зі сторонами по справі, а також разом на роботу та повертались з роботи додому. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що вона особисто знайома з [PERSON] з 1991 року. Починаючи з 1996 року вони разом працювали в Київській обласній лікарні. [PERSON] почав працювати з 1997 року та обіймав посаду заступника головного лікаря з хірургічної частини. Свідку відомо про те, що починаючи з 1998 року у [PERSON] почались відносини з [PERSON] , вони зустрічались, а згодом почали разом проживати. В 2001 році у них народився син [PERSON] , хрещеною матір`ю якого є свідок. В подальшому [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб. Під час шлюбу вони придбали квартиру в Бортничах, потім дачу та автомобілі. Аналізуючи показання свідків, допитаних у судовому засіданні, встановлено, що починаючи з 1998 року [PERSON] та [PERSON] проживали разом та між ними склались відносини, притаманні подружжю, оскільки оточуючі сприймали їх як сім`ю. В той же час, враховуючи ту обставину, що [PERSON] розірвала попередній шлюб з [PERSON] лише 19 грудня 2000 року, згідно копії свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] , виданого 19 грудня 2000 року відділом реєстрації актів громадянського стану Ватутінського районного управління юстиції у м. Києві (т.1 а.с.159). В період з 05 вересня 1981 року по 24 червня 2003 року [PERSON] перебував у шлюбі з [PERSON] , що підтверджується відмітками про сімейний стан в паспорті громадянина України, виданого на ім`я [PERSON] (т.1 а.с.79-81). Враховуючи вказані обставини виключається поширення положення ст.74 СК України на спірні правовідносини. Зазначене у повній мірі відповідає паровому висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 03 червня 2021 року у справі №748/1943/19 (провадження) та в постанові від 03 липня 2019 року у справі №554/8023/15-ц (провадження №14-130цс19). У зв`язку з тим, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] був розірваний 24 червня 2023 року, підстави для встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу сторін по справі в період з 1999 року по 2003 рік відсутні. Крім цього, судом враховується, що за змістом постанови Верховного Суду від 12 січня 2024 року у справі №755/20288/21 (провадження № 61-14261св23) положення Кодексу законів про шлюб та сім`ю України не містили норми про спільне проживання жінки та чоловіка однією сім`єю, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі. Зазначене положення передбачене статтею 74 СК України, який набрав чинності з 01 січня 2004 року .Тому встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу в період до 01 січня 2004 року законом не передбачено. За таких обставин суд прийшов до висновку про відсутність підстав для встановлення факту проживання [PERSON] та [PERSON] однією сім`єю без реєстрації шлюбу для визнання майна, придбаного в період часу з 1999 року по 2004 рік, об`єктом їх спільної сумісної власності, та визнання за [PERSON] права власності на частину в спірному майні, а саме в квартирі [ADDRESS] та в автомобілі марки «Mazda», модель - 626, 1988 року випуску. 6.2. про визнання нерухомого майна спільною сумісною власністю. Встановлено, що за час перебування [PERSON] та [PERSON] у шлюбі ними було придбано: земельну ділянку площею 0,126 га з кадастровим номером 3220882202:02:002:0077, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, яка розташовується в с. Городище Бориспільського району Київської області; земельну ділянку площею 0,25 га з кадастровим номером 3220882202:02:002:0060, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташовується в [ADDRESS] , та домоволодіння [ADDRESS] . Тому вказані об`єкти, а саме дві земельні ділянки та домоволодіння є об`єктами спільної сумісної власності сторін по справі, що у повній мірі узгоджується зі сталою практикою Верховного Суду, викладеною у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі №372/504/17 (провадження №14-325цс18). В матеріалах цивільної справи відсутні докази на підтвердження обставин, що є підставою для відхилення від рівності часток сторін в даних об`єктах нерухомого майна. Тому за [PERSON] належить визнати право власності на частину земельної ділянки площею 0,126 га з кадастровим номером 3220882202:02:002:0077, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, яка розташовується в с. Городище Бориспільського району Київської області; частину земельної ділянки площею 0,25 га з кадастровим номером 3220882202:02:002:0060, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташовується в [ADDRESS] , та на частину домоволодіння [ADDRESS] . 6.3. Доводи та докази сторін, які відхилені судом, та мотиви їх відхилення. 22 жовтня 2004 року [PERSON] уклав договір купівлі-продажу земельної ділянки (т.1 а.с.112), згідно з яким відчужив належну йому земельну ділянку площею 0,1000 га з кадастровим номером 8000000000:90:244:0035, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що знаходиться в [ADDRESS] , з ціною у розмірі 125000 гривень. З доводів [PERSON] , за рахунок грошових коштів, отриманих від продажу земельної ділянки, ним була придбана земельна ділянка площею 0,25 га з кадастровим номером 3220882202:02:002:0060 з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташована в [ADDRESS] , а також домоволодіння, розташоване в [ADDRESS] . Проте, суд об`єктивно позбавлений можливості перевірити вищевказані доводи відповідача. Оскільки, в матеріалах справи відсутні копії договорів купівлі-продажу від 18 серпня 2011 року, посвідчені приватним нотаріусом Бориспільського районного нотаріального округу Київської області Пєшою Т.М., зареєстровані в реєстрі за №2199 та №2194, на підставі яких [PERSON] придбав спірні земельну ділянку та домоволодіння, в яких міститься вартість вказаних об`єктів нерухомого майна. Крім цього, придбання спірних об`єктів нерухомого майна відбулося більш ніж через 6 років від продажу земельної ділянки. Тому вказані твердження відповідача щодо придбання спірного нерухомого майна за рахунок особистих грошових коштів є виключно припущеннями та не знайшли свого підтвердження належними доказами. З доводів [PERSON] в період перебування у шлюбі та за спільні грошові кошти подружжя на земельній ділянці площею 0,25 га з кадастровим номером 3220882202:02:002:0060, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташовується в [ADDRESS] , був збудований будинок. Зі звіту про визначення середньоринкової вартості від 21 червня 2023 року, складеного ТОВ «Оцінка24», вбачається, що на вказаній земельній ділянці побудоване домоволодіння - сучасний цегляний будинок з мансардою та підвалом, загальною площею 170,0 кв.м., в будинку зроблено сучасний ремонт, підключені комунікації: електроенергія, свердловина, вигрібна яма. Будинок не введений в експлуатацію та документи на право власності не отримані (т.1 а.с.37-78) Вказана обставина свідчить про те, що в силу ч.3 ст.331 ЦК України, у [PERSON] та [PERSON] виникло право спільної сумісної власності на будівельні матеріали, використані в процесі будівництва домоволодіння, яке розташовується на земельній ділянці з кадастровим номером 3220882202:02:002:0060 за адресою: [ADDRESS] . Тому в задоволенні вимог [PERSON] про визнання за нею права власності на частину вказаного домоволодіння належить відмовити. За твердженням [PERSON] автомобіль марки «GMC», модель - Acadia, номерний знак [NUMBER] , під час перебування сторін по справі у зареєстрованому шлюбі був самовільно та без її згоди відчужений [PERSON] . За змістом довідки у кримінальному провадженні (т.1 а.с.168) вбачається, що невстановлена особа у невстановлений день, час та місце, невстановленим шляхом перереєструвала свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, а саме на автомобіль марки «GMC», модель - Acadia, номерний знак [NUMBER] , без її відома та згоди. Наразі у кримінальному провадженні №12023105020001417 триває досудове розслідування. Тому судом критично оцінюються вказані твердження [PERSON] , оскільки в матеріалах цивільної справи відсутні будь-які належні та допустимі докази, які б підтверджували як факт відчуження вказаного автомобіля [PERSON] без згоди [PERSON] , так і той факт, що підпис на договорі комісії №1975 від 14 грудня 2022 року, на підставі якого відчужено вказаний автомобіль, був підроблений саме [PERSON] . Водночас, судом встановлено, що автомобіль марки «Citroen», модель - Jumpy, 2016 року випуску, був придбаний сторонами під час перебування у шлюбі, є їх спільним сумісним майном, є неподільною річчю та знаходиться у фактичному користуванні відповідача, позивач має право на компенсацію частини цього автомобіля. Проте, [PERSON] не надано доказів дійсної ринкової вартості спірного автомобіля. Оскільки, визначення ринкової вартості автомобіля потребує спеціальних знань, що в силу вимог ч.2 ст.102 ЦПК України, може бути встановлена виключно висновком експерта, а не письмовим доказом, зокрема роздруківкам оголошень про продаж подібних автомобілів на вебпорталі Auto.ria (т.1 а.с.28-29). Тому у задоволенні позовних вимог в частині вимоги про стягнення з [PERSON] грошової компенсації вартості її частки в автомобілі слід відмовити. 7. Розподіл судових витрат між сторонами. За змістом ч.1 та п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч.2 ст.141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову на відповідача; у разі відмови в позові на позивача; у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При пред`явленні позову [PERSON] не сплатила судовий збір у розмірі 13420 гривень (4229005 ? 1% > 13420) - за позовні вимоги майнового характеру та 1073 гривень 60 копійок - за позовну вимогу немайнового характеру, оскільки на підставі п.9 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» вона звільнена від сплати судового збору. Пред`явлений нею позов задоволений частково, а саме на 13,34% (564300 / 4229005 ? 100%). З огляду на це, з [PERSON] в дохід держави слід стягнути витрати на оплату судового збору у розмірі 1790 гривень 23 копійки (13420 / 100% ? 13,34%). Встановлено, що представництво інтересів [PERSON] здійснював адвокат Красненко Ю.В. на підставі ордера серії СВ №1106999 від 14 листопада 2024 року (т.1 а.с.233), договору про надання професійної правничої допомоги від 14 листопада 2024 року, укладеного між адвокатом Красненком Ю.В. та [PERSON] (т.2 а.с.51-54). З акту про приймання-передачі наданих послуг №б/н від 23 липня 2025 року (т.2 а.с.55) та квитанції до прибуткового касового ордера від 23 липня 2025 року (т.2 а.с.56) вбачається, що адвокат Красненко Ю.В. надав послуги з здійснення представництва та захисту прав та інтересів [PERSON] у Бориспільському міськрайонному суд Київської області у цивільній справі №753/11854/23 за позовом [PERSON] до [PERSON] про встановлення факту проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу та поділ майна, вартістю 40000 гривень. Всупереч вимогам ч.1, ч.6 ст.81 ЦПК України позивач та її представник [PERSON] не спростували, що розмір витрат на оплату послуг адвоката є неспівмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт. Враховуючи, що позовні вимоги [PERSON] були задоволені на 13,34%. З огляду на це, з [PERSON] на користь [PERSON] підлягають стягненню витрати на правничу допомогу у розмірі 34664 гривень (40000 :100% ? 86,66% (100%-13,34%). На підставі викладеного та

Outcome: partial