Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-03 00:00:00

До Запорізького районного суду Запорізької області надійшов позов [PERSON] , інтереси якого представляє адвокат Таранченко Юлія Володимирівна до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: Запорізький відділ державної виконавчої служби у Запорізькому районі Запорізької області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гуревічев Олег Миколайович про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 31.01.2022 державним виконавцем Запорізького відділу державної виконавчої служби у Запорізькому районі Запорізької області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Мантулою В.М. відкрито виконавче провадження № 68426060 за виконавчим написом № 442 виданим 20.01.2020 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим\~О.М. на користь ТОВ "Фінансова Компанія Управління Активами" про стягнення боргу в розмірі 31731,71 грн. В травні 2025 року, з карткового рахунку позивача списались грошові кошти у розмірі 1502,30 грн. Позивач звернувся до виконавчої служби та був ознайомлений з матеріалами виконавчого провадження. Позивач вважає, що виконавчий напис № 442, виданий 20.01.2020 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим О,М, щодо стягнення з боржника [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами» заборгованості у розмірі 31731,71 грн., є таким, що не підлягає виконанню. Зазначає, що оспорюваний виконавчий напис було вчинено нотаріусом 20.01.2020, в період часу, коли законодавством не було передбачено можливості вчинення виконавчого напису на підставі кредитного договору. Кредитний договір № 500903120 від 24.01.2013 не було нотаріально посвідчено. Порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню Як зазначає позивач, виконавчого напису він ніколи не отримував. Вважає, що виконавчий напис був вчинений з порушенням вимог чинного законодавства, тому його належить визнати таким, що не підлягає виконанню. Просить суд визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис № 442 виданий 20.01.2020 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим О.М., стягнути з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору за подачу заяви про забезпечення позову та подачу позовної заяви а також витрати на правову допомогу. 25.06.2025 ухвалою Запорізького районного суду Запорізької області заяву позивача про забезпечення позову до подання позовної заяви повернуто заявнику. 25.06.2025 ухвалою Запорізького районного суду Запорізької області позовна заява залишена без руху. Позивачу надано п`ятиденний строк з моменту отримання ухвали на усунення зазначених недоліків. 30.06.2025 на виконання ухвали про залишення позовної заяви без руху, зазначені в ухвалі суду недоліки були усунуті. Позивачем подано до суду уточнену позовну заяву. 15.07.2025 з виконавчого комітету Біленьківської сільської ради Запорізького району Запорізької області надійшла відповідь на запит суду № 1809/08-27 про реєстрацію адреси місця проживання позивача. 15.07.2025 ухвалою Запорізького районного суду Запорізької області прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі. 23.07.2025\~ від\~ представника\~відповідача \~директора Кожем`яченко\~Ю.М. до суду надійшла заява про визнання позовних вимог (в порядку 206 ЦПК України) відповідно до якої відповідач визнав позовні вимоги у частині визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню та стягнення судового збору за подання позовної заяви в розмірі 484,00 грн. та у разі подання заяви про забезпечення позову в розмірі 302,80 грн. Вимоги позивача в частині стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу відповідач не визнав. Також представник відповідача подав до суду клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу (в порядку ч. 6 ст. 137 ЦПК України), мотивуючи клопотання тим, що справи про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню не є складною та відноситься до категорії малозначних і доводи, наведені в позовній заяві, ґрунтуються на загальновідомих висновках, практику за категорією таких справ слід вважати установленою. Зазначає, що вартість адвокатських послуг є значно завищеною порівняно з іншими витратами на адвокатські послуги в аналогічних справах та є неспіврозмірними у порівнянні з обсягом виконаних робіт, складності справи та ринковим цінам адвокатських послуг в аналогічних справах. Просив зменшити розмір витрат на правничу допомогу з 10000,00 грн. до 3000,00 грн. Позивач та представник позивача адвокат Таранченко Ю.В. у судове засідання не з`явилися, про дату час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, про причини неявки суду не повідомили. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, повідомлений належним чином про дату, час та місце розгляду справи. У клопотанні про зменшення розміру витрат на правничу допомогу просив суд розглядати справу за відсутності представника відповідача. Треті особи, повідомлені належним чином про дату, час та місце розгляду справи у судове засідання не з`явилися. Жодних клопотань, заяв про відкладення розгляду справи та пояснень до суду не надходило. Згідно із ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. На підставі наведеного, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності осіб, що не з`явилися та повідомлялися завчасно і належним чином про дату, час та місце розгляду справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі, якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутністю осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи та всебічно проаналізувавши обставини в їх сукупності, давши оцінку зібраним у справі доказам, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному, об`єктивному та всебічному з`ясуванні обставин справи, дійшов наступного висновку. Згідно з приписами ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. З матеріалів справи вбачається, що 20.01.2020 приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гуревічовим О. М. вчинено виконавчий напис за № 442, згідно із яким стягнуто з позивача [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами», грошові кошти як заборгованості за Кредитним договором № 500903120 від 24.01.2013 за період з 08.10.2016 по 20.01.2020, яка склала: 10773,84 грн. заборгованість за тілом кредиту, 7707,87 грн. заборгованість за відсотками та комісією, 13100,00 грн. заборгованість за нарахованою та несплаченою пенею та 150,00 грн. плата за вчинення виконавчого напису, а всього у загальній сумі 31731,71 грн. (а.с. 25). Постановою державного виконавця Запорізького відділу державної виконавчої служби у Запорізькому районі Запорізької області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Мантулою В.М. від 31.01.2022, за зазначеним виконавчим написом було відкрито виконавче провадження №\~68426060 (а.с. 33) в подальшому виконавче провадження зупинялося та постановою від 16.06.2023 було поновлено (а.с. 34-35). Згідно із ч. 1 ст. 18 ЦК України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до п. 19 ст. 34 Закону України № 3425-XII від 02.09.1993 «Про нотаріат» виконавчий напис є нотаріальною дією, що вчиняють нотаріуси. Відповідно до ст. 87 Закону України № 3425-XII від 02.09.1993 «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ст. 88 Закону України № 3425-XII від 02.09.1993 «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Відповідно до п. 1.1, 3.1, 3.2 розділу 2 глави 16 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Згідно із пунктом 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №\~1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса» стягнення заборгованості здійснюється за нотаріально посвідченими договорами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно (крім випадку, передбаченого пунктом 1-1 цього переліку). Для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Разом із тим, суд звертає увагу, що на сьогодні є чинною постанова Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року, якою визнано незаконною та не чинною постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, пунктів 1, 2, зокрема, скасовано наступні норми: п. 1 Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, в частині а після слів заставлене майно доповнити словами (крім випадку, передбаченого пунктом 1-1 цього переліку) ; доповнити розділ пунктом 1-1 такого змісту: 1-1. Іпотечні договори, що передбачають право звернення стягнення на предмет іпотеки у разі прострочення платежів за основним зобов`язанням до закінчення строку виконання основного зобов`язання. Для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого іпотечного договору; б) оригінал чи належним чином засвідчена копія договору, що встановлює основне зобов`язання; в) засвідчена стягувачем копія письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання, що була надіслана боржнику та майновому поручителю (в разі його наявності), з відміткою стягувача про непогашення заборгованості; г) оригінали розрахункового документа про надання послуг поштового зв`язку та опису вкладення, що підтверджують надіслання боржнику письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання; ґ) довідка фінансової установи про ненадходження платежу . п. 2. Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів: Доповнити перелік після розділу "Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами новим розділом такого змісту: Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин. 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Зобов`язано Кабінет Міністрів України опублікувати резолютивну частину постанови суду про визнання незаконною та не чинною постанови Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, у виданні, в якому її було офіційно оприлюднено, після набрання постановою законної сили. Постановою Верховного Суду від 29 січня 2019 року по справі № 910/13233/17 визначено, що в зв`язку з визнанням судом не чинною Постанови Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року до спірних правовідносин підлягає застосуванню постанова Кабінету Міністрів України затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів № 1172. Таким чином, зважаючи на визнання незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», на момент виникнення спірних відносин, зокрема, в момент вчинення 20.01.2020 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим О. М. виконавчого напису, зареєстрованого в реєстрі за № 442 про стягнення із [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами», грошових коштів як заборгованості за Кредитним договором № 500903120 від 24.01.2013, обов`язковою підставою для здійснення нотаріусом виконавчого напису є нотаріальне посвідчення такого договору. В матеріалах справи не міститься доказів того, що для вчинення виконавчого напису нотаріусу надавався кредитний договір, укладений із позивачем, який би був посвідчений нотаріально, більш того відповідач у своєму відзиві на позов визнав позовні вимоги в частині визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Суд звертає увагу, що вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує виникнення права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло у стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання безспірного зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача про захист якого він звернувся до нотаріуса повинне існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною заборгованість боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України № 3425-XII від 02.09.1993 «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт, зокрема, подання стягувачем відповідних документів нотаріусу, не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів ст. 15, 16, 18 ЦК України, ст. 50, 87, 88 Закону України № 3425-XII від 02.09.1993 «Про нотаріат», захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне в стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, у судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Підставами оскарження виконавчих написів нотаріуса може бути як порушення нотаріусом процедури вчинення напису, так і необґрунтованість вимог стягувача до боржника. Суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з переліком документів. Для правильного застосування положень ст. 87, 88 Закону України № 3425-XII від 02.09.1993 «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент учинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час учинення нотаріусом виконавчого напису. Законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 29.03.2019 у справі № 137/1666/16-ц. Згідно зі\~ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що у даному випадку нотаріус при вчиненні оспорюваного виконавчого напису не переконався належним чином у безспірності заборгованості, що підлягає стягненню за виконавчим написом, чим порушив норми Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, тому позовні вимоги позивача [PERSON] про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача понесені ним та документально підтверджені судові витрати, пропорційно до задоволених позовних вимог. Матеріалами справи підтверджено, що позивач при зверненні до суду сплатив судовий збір за подачу позовної заяви у розмірі 968,96 грн., що підтверджується платіжною інструкцією від 23.06.2025 (а.с. 31). Урахувавши приписи ст. ст. 141, 142 ЦПК України та факт визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 50 відсотків сплаченого судового збору у розмірі 484,48 (968,96 х 50 % = 484,48) грн. та повернути з державного бюджету на користь позивача 50 відсотків сплаченого судового збору у розмірі 484,48 грн. Сума сплаченого судового збору за подачу заяви про забезпечення позову стягненню з відповідача на користь позивача не підлягає, оскільки ухвалою Запорізького районного суду Запорізької області від 25.06.2025 заяву позивача про забезпечення позову до подання позовної заяви повернуто заявнику. Що стосується стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат на професійну правничу допомогу, суд виходить з наступного. Згідно з приписами ч. 3 ст. 133 ЦПК України витрати на професійну правничу допомогу відносяться до судових витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно зі ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Частина 4 ст. 137 ЦПК України визначає, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Судом встановлено, що у межах розгляду даної цивільної справи позивачу надавалась професійна правнича допомога адвокатом Таранченко Ю.В. на підставі договору про надання правової допомоги від 20.06.2025 (а.с. 23), ордеру на надання правничої допомоги серії АН № 1053490 від 20.06.2025 (а.с. 32). До позовної заяви також додано копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю (а.с. 21). Відповідно до акту приймання наданих послуг від 20.06.2025 про підтвердження факту надання правничої (правової) допомоги адвокатом (виконання робіт, надання послуг), адвокат Таранченко Ю.В. надала [PERSON] правові послуги у зв`язку з розглядом даної цивільної справи на загальну суму 10000,00 грн., яка складається з 4000,00 грн. складання позовної заяви, 1000,00 грн. консультація в необмежній кількості та представництво інтересів в суді (до 5 засідань 5000,00 грн.) (а.с. 24). Проте, адвокат Таранченко Ю.В. в судових засіданнях по розгляду даної справи участь не приймала. За таких обставин, суд приходить до висновку про те, що послуга на суму 5000,00 грн. за представництво позивача в суді адвокатом не надавалась, отже розмір витрат позивача на професійну правничу допомогу у межах розгляду даної цивільної справи становить 5000,00 грн. (10000,00 грн. 5000,00 грн. = 5000,00 грн.). Зазначений розмір витрат позивача на професійну правничу допомогу (5000,00 грн.) суд вважає співмірним із: складністю справи, виконаними адвокатом роботами (наданими послугами), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт та значенням справи для сторони, як того вимагає ч. 4 ст. 137 ЦПК України. За вказаних обставин клопотання представника відповідача про зменшення розміру витрат на правничу допомогу до 3000,00 грн. задоволенню не підлягає. З урахуванням вищенаведеного, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню документально підтверджені та обґрунтовано нараховані, пропорційні та співмірні судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5000,00 грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved