Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-03 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», в інтересах якого діє Кудіна Анастасія Вячеславівна, звернулось до Корольовського районного суду м. Житомира із вказаною позовною заявою, відповідно до змісту якої просить: - стягнути з [PERSON] , [INFO] , ідентифікаційний номер: [NUMBER] , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» суму заборгованості за кредитним договором №002/12691486-СK_SB від 22 листопада 2021 року в розмірі 14 293,06 грн, з яких: 9 081,09 грн сума заборгованості по тілу кредиту; 5 172,90 грн сума заборгованості по відсоткам; - стягнути з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» понесені судові витрати. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 22 листопада 2021 року між Акціонерним товариством "Таскомбанк" та [PERSON] було укладено договір про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб №002/12691486-СК_SB, відповідно до умов якого [PERSON] отримала грошові кошти та зобов`язалась їх повернути і сплатити проценти за користування коштами. Також вказує, що 28 лютого 2024 року між Акціонерним товариством "Таскомбанк" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія" "Європейська агенція з повернення боргів" було укладено договір факторингу №НІ/11/16-Ф, відповідно до умов якого та реєстру боржників від 28.02.2024 до нього, ТОВ "ФК" "Європейська агенція з повернення боргів" набуло право вимоги за кредитним договором №002/12691486-СК_SB. Оскільки відповідачка в повному обсязі не повернула грошові кошти для погашення заборгованості за кредитним договором, у неї виникла заборгованість, яка становить 14 293,06 грн та складається з наступного: 9 081,09 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 5 172,90 грн - сума заборгованості за відсотками. Ухвалою судді Корольовського районного суду м. Житомира у даній справі відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Відповідачка [PERSON] відзиву на позовну заяву не подавала. Ухвала про відкриття провадження у справі разом з позовною заявою та доданими до неї матеріалами, двічі направлялись на адресу відповідачки за зареєстрованим місцем її проживання, у відповідності до приписів ЦПК України, однак поштові відправлення повернулись на адресу суду не врученими, востаннє з відміткою "адресат відсутній за вказаною адресою". Також відповідачка повідомлялась про розгляд справи шляхом розміщення оголошення про виклик до суду на офіційному веб-порталі судової влади України. Постановою Верховного Суду від 19 грудня 2022 року в справі № 910/1730/22 визначено, що у разі якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії або судове рішення направлено судом рекомендованим листом за належною поштовою адресою, яка була надана суду відповідною стороною, за відсутності відомостей у суду про наявність у такої сторони інших засобів зв`язку та/або адреси електронної пошти, необхідність зазначення яких у процесуальних документах передбачена статтями 162, 165, 258, 263, 290, 295 ГПК України, і судовий акт повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то необхідно вважати, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії або про прийняття певного судового рішення у справі. Згідно ч.1 ст.174\~Цивільного процесуального\~кодексу України (далі - ЦПК України), при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи. Згідно з ч.5 ст.268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі факти, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що 22 листопада 2021 року між Акціонерним товариством «Таскомбанк» (далі - Банк) та [PERSON] (Позичальник) укладено договір про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб, відповідно до умов якого відповідачці було відкрито поточний рахунок та надано кредит у вигляді кредитного ліміту на споживчі цілі в сумі 9 000 грн, зі строком користування 12 місяців. Відповідно до п.3 заяви-договору на укладання Договору про комплексне банківське обслуговування, позичальник акцептує публічну пропозицію AT «Таскомбанк» на укладення Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб (розміщеній на сайті банку за (адресою https://tascombank.ua1) і беззастережно приєднується до умов останнього. Позичальник згоден, що дана заявадоговір, а також тарифи банку є невід`ємними частинами договору. Відповідно до п.4 заяви-договору на укладання договору про комплексне банківське обслуговування, позичальник підтверджує, що ознайомлений з умовами договору, тарифами, правилами користування електронним платіжним засобом, таблицею обчислення вартості кредиту та паспортом споживчого кредиту та отримав їх примірники у мобільному додатку, вони зрозумілі та не потребують додаткового тлумачення. Відповідно до п.12 кредитного договору, Позичальник підтверджує та розуміє встановлену схему погашення кредитного ліміту, що передбачає обов`язковий щомісячний платіж, який складається з частки (5%) від суми поточної заборгованості станом на останній робочий день місяця (у разі наявності заборгованості до суми ОМП включаються/додаються: суми несанкціонованого овердрафту, процентів за користування несанкціонованим овердрафтом, суми прострочених заборгованостей минулих періодів), з урахуванням змін передбачених Тарифами Банку. Позичальник погоджується, підтверджує та розумію порядок повернення кредиту та сплати процентів через щомісяччний платіж (в розмірі не менше 100 грн, але не більше залишку заборгованості), з урахуванням змін передбачених тарифами. Банк при цьому погоджуюся та розумію, що графік платежів не передбачено умовами продукту (п. 13 договору). Відповідно до п.14 договору, орієнтовна реальна річна ставку за кредитом - 43,96 %. 28 лютого 2024 року між Акціонерним товариством "Таскомбанк" (далі - Клієнт) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія" "Європейська агенція з повернення боргів" (далі Фактор) було укладено договір факторингу №НІ/11/16-Ф, відповідно до умов п.2.1 розділу 2 якого, Фактор зобов`язується передати (сплатити) Клієнту суму фінансування, а Клієнт зобов`язується відступити Факторові право вимоги за кредитними договорами в обсязі та на умовах, що існують на дату відступлення прав вимог. Відступлення права вимоги і всіх інших прав, належних Клієнту за кредитними договорами та їх перехід від Клієнта до Фактора відбувається в момент підписання сторонами акту прийому-передачі реєстру прав вимог згідно Додатку №2, але не раніше здійснення оплати Фактором згідно п.3.1 цього договору, після чого Фактор стає кредитором по відношенню до Позичальників стосовно боргу та набуває відповідні права вимоги. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками акт прийому-передачі реєстру прав вимог підтверджує факт переходу від Клієнта до Фактора прав вимоги боргу та є невід?ємною частиною цього договору (п. 2.3 розділу 2 договору факторингу). 28 лютого 2024 року сторони підписали акт прийому-передачі реєстру прав вимог за договором факторингу №НІ/11/16-Ф від 28.02.2024. Згідно витягу з реєстру прав вимог до договору факторингу №НІ/11/16-Ф від 28.02.2024, Акціонерне товариство "Таскомбанк" відступило на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія" "Європейська агенція з повернення боргів" право вимоги до [PERSON] за договором №002/12691486-СК_SB в загальному розмірі 14 293,06 грн (9 081,09 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 5 172,90 грн - сума заборгованості за відсотками). Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне. Відповідно до ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частинами 1, 2 ст.\~639\~ЦК України встановлено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовились укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно- комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Частиною 1 ст.\~205\~ЦК України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). В порядку визначеному ч. 2 ст. 1046 ЦК України, договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. У відповідності до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. Положеннями ст.\~1055\~ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За змістом ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Як передбачено ст. 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Згідно зі ст. 517 ЦК України, первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. За змістом ч. 3 ст.12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України). У ч. 2 ст.\~78\~ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ч. 1 ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. У постанові від 30 січня 2018 року в справі №161/16891/15 Верховний Суд вказав, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року №254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17 зазначила, що обґрунтування наявності обставин повинно здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, що й буде відповідати встановленому статтею 6\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у ст. 129 Конституції України. Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, в тому числі у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи. Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час вирішення судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів. Частиною четвертою статті 10\~ЦПК України і статтею 17\~Закону України\~«Про виконання\~рішень та\~застосування практики\~Європейського суду\~з прав\~людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права. Згідно з практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та з принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторін. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам доказів не збирає. Принцип змагальності полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається на підтвердження чи заперечення вимог (ст.ст.12, 81 ЦПК України). Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторін. Тобто, сторони не можуть будувати власну позицію на тому, що вона є доведеною, доки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу сама концепція змагальності втрачає сенс. Кредитний договір є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. З матеріалів справи вбачається, що 22 листопада 2021 року між Акціонерним товариством "Таскомбанк" та [PERSON] було укладено договір про комплексне банківське обслуговування, за умовами якого позичальник отримав грошові кошти шляхом встановлення кредитного ліміту у сумі 9 000,00 гривень строком на 12 місяців, зі сплатою відсотків. Доказом надання кредитодавцем позичальнику кредитних коштів є саме первинні документи, вимоги до яких встановлені Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». Аналогічні за змістом висновки, викладені і у постанові Верховного Суду від 11 вересня 2019 року по справі №755/2284/16-ц. При цьому, у разі заміни первісного кредитора у зобов`язанні, останній повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення, в тому числі і первинні документи, що підтверджують факт виконання свого обов`язку перед позичальником, тобто факт надання коштів у кредит. Позивачем ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» не було надано жодного первинного документу, який би засвідчив, що банком були перераховані грошові кошти відповідачці в розмірі, що передбачений договором, а відповідачка ці кошти отримала. Як вбачається з матеріалів справи, звертаючись до суду, позивач у позовній заяві виклав обставини, якими обґрунтовував свої вимоги, зазначив докази, що підтверджують вказані обставини, разом з тим, не заявляв клопотання про вжиття заходів забезпечення доказів, та не зазначав про докази, які не можуть бути подані разом із позовною заявою із поважних причин, не подавав клопотання про їх витребування. Тобто, позивач на власний розсуд розпорядився своїми правами, а тому несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням ним процесуальних дій. Наявний в матеріалах справи розрахунок заборгованості за договором №002/12691486-СК_SB сам по собі не може свідчити про наявність заборгованості у відповідачки. Позиція суду узгоджується із викладеною в постанові Житомирського апеляційного суду від 11.12.2024 в справі № 295/4571/24. Крім того, матеріали справи не містять доказів на підтвердження сплати ціни придбання позивачем у АТ "Таскомбанк" права грошової вимоги за договором №002/12691486-СК_SB від 22 листопада 2021 року. З урахуванням вищевикладеного суд дійшов висновку, що відсутні підстави для стягнення з відповідачки заборгованості за договором про комплексне банківське обслуговування від 22 листопада 2021 року, оскільки не підтверджено факт отримання суми кредиту позичальником, його використання відповідачкою (рух коштів по рахунку, на який отримано кредитні кошти), а також відступлення права вимоги за спірним договором на користь позивача. Отже, у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія" "Європейська агенція з повернення боргів" до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором слід відмовити. У зв`язку із відмовою у задоволенні позовних вимог, понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 3 028,00 грн відшкодуванню не підлягають.

Outcome: dismissed