Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-23 00:00:00

Заявниця [PERSON] звернулась до суду з заявою, в якій просила встановити факт, що має юридичне значення про те, що заявниця та [PERSON] , [INFO] , проживали однією сім`єю, як чоловіка та дружина без реєстрації шлюбу, в період часу з 2010 року по [INFO] . В обґрунтування вимог в заяві зазначається, що заявниця та [PERSON] познайомились на початку 2010 року, а з травня 2010 року почали спільно проживати як подружжя і з того часу вели спільне господарство, мали спільний бюджет, піклувались один про одного і фактично виконували права та обов`язки подружжя, тобто проживали однією сім`єю, як чоловік та жінка. 27.05.2022 року [PERSON] був призваний на військову службу по мобілізації. Протягом перебування [PERSON] на військовій службі вони з заявницею підтримували постійний зв`язок між собою, піклувались один про одного, спільно несли витрати з оплати комунальних послуг та оренди житла, в якому проживала заявниця, а також разом проводили весь вільний час в період відпусток [PERSON] . 12.06.2024 року [PERSON] зник без вісті під час виконання бойового завдання. З метою реалізації заявницею права на подачу документів та отримання відповідей з питань розшуку безвісти зниклого [PERSON] , а також підтвердження належності їй пільг, що передбачені законом для членів сім`ї зниклих без вісті військовослужбовців, заявниця змушена звернутись до суду з даною заявою. 19.11.2024 судом відкрито провадження у справі. 24.02.2025 за клопотанням заявниці судом постановлено ухвали про витребування з органів державної реєстрації актів цивільного стану відомості, що наявні в актових записах про народження [PERSON] , про смерть [PERSON] , розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] 25.03.2025 з Ніжинського ВДРАЦС у Ніжинському районі Чернігівської області на адресу суду надійшла копія актового запису про народження [PERSON] 10.04.2025 з Миколаївського ВДРАЦС у Стрийському районі Львівської області на адресу суду надійшла копія актового запису про розірвання шлюбу щодо [PERSON] та [PERSON] 11.04.2025 з Ніжинського ВДРАЦС у Ніжинському районі Чернігівської області на адресу суду надійшла копія актового запису про смерть [PERSON] . В судовому засіданні заявниця [PERSON] та її представник [PERSON] заяву підтримали та наполягала на її задоволенні. Окрім того, заявниця суду пояснила, що понад 14 років поспіль вона з [PERSON] проживали однією сім`єю, як чоловік і дружина. Зазначила, що між ними були гарні стосунки: разом проживали та вели спільне господарство; мали спільний бюджет (спільно придбавали майно, в тому числі за рахунок кредитних коштів і гасили кредитні зобов`язання); разом відпочивали; разом проводили час дозвілля в спільних компаніях друзів; були знайомі з родичами один одного та їздили до них погостити. Зауважила, що найближчими родичами за кровним спорідненням [PERSON] є його мати, брат та син. Усі ці особи визнають, що характер відносин між заявницею та [PERSON] є таким, який притаманний подружжю. Натомість на теперішній час вона не має ніякого документального підтвердження того, що вона є членом сім`ї зниклого без вісті військовослужбовця, що у свою чергу перешкоджає їй вживати заходів з питань розшуку [PERSON] та отримувати інформацію, пов`язану з такими заходами. Заінтересовані особи - [PERSON] та [PERSON] - в судове засідання не з`явились, проте у своїх письмових заявах просили провести розгляд справи без їх участі та зазначили, що підтверджують той факт, що заявниця та [PERSON] проживали однією сім`єю, як чоловік та дружина без реєстрації шлюбу з 2010 року по час його зникнення безвісти /а.с. 67, 78/. Заслухавши пояснення заявниці, її представника, дослідивши та оцінивши усі наявні у справі докази, судом встановлено наступні обставини справи. [PERSON] , [INFO] , має зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується відомості з її паспорта громадянина України /а.с. 7-8/. 28.11.2017 на підставі договору купівлі-продажу заявницею було набуто у власність квартиру за адресою: [ADDRESS] /а.с. 46/. Відповідно до акту опитування сусідів від 03.10.2024, мешканці квартир [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] підтверджують факт того, що заявниця разом з [PERSON] з грудня 2018 року по березень 2022 року проживали однією сім`єю за адресою: [ADDRESS] /а.с. 21/. В період часу з 07.04.2022 заявниця була зареєстрована, як внутрішньо переміщена особа, у житлі за адресою: [ADDRESS] , - а з 25.07.2024 - [ADDRESS] /а.с. 9, 10/. [PERSON] , [INFO] , має зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується відомостями з його паспорта громадянина України /а.с. 11-12/. Згідно з довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи [PERSON] з 06.05.2022 зареєстрував своє фактичне місце проживання, як ВПО у житлі за адресою: [ADDRESS] /а.с. 14/. 27.05.2022 [PERSON] був призваний на військову службу по мобілізації, а згідно сповіщення сім`ї №4052 від 20.06.2024, що складено керівником [INFO] , [PERSON] зник безвісти 12.06.2024, виконуючи бойове завдання /а.с. 18/. Згідно акту опитування сусідів від 07.10.2024, засвідченого головою ОСББ «Прага 1», заявниця разом з [PERSON] в період часу з 11.07.2022 по 12.06.2024 спільно проживали однією сім`єю за адресою: [ADDRESS] . /а.с. 22/. Батьками [PERSON] є [PERSON] та [PERSON] . В той же час батько [PERSON] - [PERSON] - помер [INFO] , а відтак на теперішній час з числа близьких родичів у [PERSON] є його мати ( [PERSON] ), син ( [PERSON] ) та неповнорідний брат [PERSON] . Наявність відповідних обставин та родинного зв`язку між такими особами підтверджується відповідними документами, що видані органами державної реєстрації актів цивільного стану та відомостями з паспортних документів таких осіб /а.с. 15-17, 20, 70-77, 80-81, 169, 170/. Заінтересовані особи - [PERSON] та [PERSON] - у своїх письмових поясненнях, адресованих суду, підтвердили факт того, що заявниця разом з [PERSON] з 2010 року по дату зникнення безвісти останнього проживали однією сім`єю, як чоловік та дружина. /а.с. 68-69, 79/. Факт відсутності перебування заявниці та [PERSON] у зареєстрованому шлюбі в період часу з 2010 року дотепер підтверджується відсутністю у наданих суду документах відомостей, які свідчать про зворотнє. Заявниця стверджує, що характер стосунків між нею та [PERSON] за своїм змістом відповідав подружнім, оскільки в період часу з 2010 року до моменту зникнення безвісті останнього вони проживали разом однією сім`єю, як чоловік та дружина, вели спільне господарство та мали спільний побут. На підтвердження відповідних доводів судом додатково досліджено надані заявницею наступні письмові докази: спільні фотозображення заявниці з [PERSON] /а.с. 23-27/; скріншоти мобільного застосунку з відображенням надходжень грошових коштів від переказів з картки Ощадбанку , зареєстрованої на ім`я [PERSON] /а.с. 28-30/; скріншоти переписки у месенджері Вайбер /а.с. 31-45/. Оскільки законом не передбачено окремого порядку щодо документального підтвердження факту проживання чоловіка і жінки однією сім`єю, то встановлення такого факту можливе лише у судовому порядку, а тому заявниця звернулась до суду з даною заявою. Надаючи оцінку доводам заявника та встановленим обставинам справи суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. У відповідності до ч. 1 ст. 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи немайнових прав. Згідно п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення, зокрема, відповідно до п. 5 - факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу. Згідно вимог ч. 4 ст. 3 СК України сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Поняття сім`ї, сформульоване в цій статті, не містить такої обов`язкової ознаки сім`ї, як знаходження саме в зареєстрованому шлюбу. Сім`я розглядається як соціальний інститут і водночас як союз конкретних осіб. Сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки, що й є ознаками сім`ї. Пунктом 6 Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5- рп/99 встановлено, що до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, наявність інших обставин, які підтверджують реальність сімейних відносин. Доказами проживання однією сім`єю можуть бути, зокрема, докази: спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету, здійснення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності подружніх взаємних прав та обов`язків, інші докази які вказують на наявність встановлених між сторонами відносин притаманних подружжю. У пункті 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» роз`яснено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Факти, що мають юридичне значення, встановлюються в судовому порядку, коли ці факти безпосередньо породжують юридичні наслідки для заявника: право на спадщину; право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника, одержання компенсації тощо. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі №320/948/18 зазначено, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов, а саме, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів. Враховуючи вищезазначене, слід зробити висновок про те, що справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: - факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення: - встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах; - заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; - чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів. Аналогічні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 16 червня 2021 року № 643/6447/19 (провадження № 61-14968св20), від 03 лютого 2021 року у справі №644/9753/19 (провадження № 61-14667св20), від 18 листопада 2020 року у справі №554/3600/19 (провадження № 61-8937св20), від 25 листопада 2020 року у справі №636/4087/19 (провадження № 61-13847св20), від 19 червня 2019 року у справі №752/20365/16-ц (провадження № 61-24660св18), від 05 грудня 2019 року у справі №750/9847/18 (провадження № 61-18230св19). Визначальною обставиною під час розгляду заяви про встановлення певних фактів у порядку окремого провадження є те, що встановлення такого факту не пов`язане з наступним вирішенням спору про право цивільне. Під спором про право необхідно розуміти певний стан суб`єктивного права; спір є суть суперечності, конфлікт, протиборство сторін, спір поділяється на матеріальний і процесуальний. Таким чином, виключається під час розгляду справ у порядку окремого провадження існування спору про право, який пов`язаний з порушенням, оспорюванням або невизнанням, а також недоведенням наявності суб`єктивного права за умов, що є певні особи, які перешкоджають у реалізації такого права. За обставинами спірних правовідносин судом встановлено, що в даному випадку факт проживання однією сім`єю заявниці та зниклого безвісті військовослужбовця [PERSON] не оспорюється жодною з числа живих близьких осіб останнього, а відтак спір про право відсутній, отже справу допустимо розглядати в порядку окремого провадження. Заявниця просила встановити факти спільного проживання із [PERSON] , який необхідний їй для реалізації прав члена сім`ї зниклого безвісти військовослужбовця, зокрема, реалізації повноважень щодо комунікацій із уповноваженими особами України з питань розшуку [PERSON] . Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей регулюються Законом України від 20.12.1991 №2011-ХІІ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон №2011). Аналіз змісту положень такого закону свідчить, що він передбачає ряд прав та пільг для осіб, які є членами сім`ї військовослужбовців, які зникли безвісти, не визначаючи ступеню родинного та соціального зв`язку між такими особами (зокрема, а. 3 п. 3, 5, 8 ст. 12 Закону №2011 тощо). Також суд бере до уваги, що за загальним правилом особи, які проживають однією сім`єю, мають право в порядку передбаченому законом на отримання інформації з обмеженим доступом, що стосується таких осіб, а також на вжиття заходів та використання засобів для встановлення місцезнаходження зниклого безвісти військовослужбовця. Таким чином доводи заявниці про те, що встановлення факту її проживання однією сім`єю зі зниклим безвісті військовослужбовцем [PERSON] , має юридичне значення є обґрунтованим. За змістом ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, письмовими доказами та показаннями свідків. Згідно ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). При цьому, беручи до уваги практику Європейського суду з прав людини і громадянина, суд оцінює докази згідно з критерієм доведеності «поза розумним сумнівом», оскільки «таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів» (справа «Бочаров проти України» рішення від 17 березня 2011 року, заява № 21037/05, §45; «Федорченко та Лозенко проти України», рішення від 20 вересня 2012 року, заява № 387/03, §53). У справі «Джонстон проти Ірландії» (справа номер ECH-1986-S-006) було встановлено, що заявники прожили спільно близько 15 років. На цій підставі Європейський суд зробив висновок, що вони складали сім`ю, а тому мають право на захист, незважаючи на те, що їх зв`язок існує поза шлюбом. Конституційне право на особисту свободу дає підстави для висновку про те, що людина має право сама вибирати форму організації свого сімейного життя. Закон не може їй цього диктувати, як і того, з ким людина має проживати однією сім`єю, за винятком лише певних обмежень, які сформульовані у статті 3 СК України. Про ознаки проживання однією сім`єю висловився Конституційний Суд України у рішенні від 03 червня 1999 року № 5-рп/99, в якому зазначив, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт тощо. Системний аналіз наявних у наданих суду для дослідження документах інформації, що стосуються обставин спільного проживання заявниці з [PERSON] , свідчить, що існує достатньо відомостей на підтвердження того факту, що такі особи проживали однією сім`єю, як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу. При цьому? ані заявниця, ані [PERSON] не перебували у зареєстрованих шлюбних відносинах з будь-якими особами в період часу з 2010 року. До того ж всі близькі особи [PERSON] з числа родичів за кровною лінією споріднення (мати, син, неповнорідний брат) не заперечували відповідного факту. Натомість суд зауважує, що будь-яких письмових доказів щодо визначення дати початку періоду спільного проживання заявниці з [PERSON] , суду не надано. В той же час надані фотозображення спільного проведення дозвілля датовані початком 2015 року. Отже факт проживання заявниці з [PERSON] слід вважати доведеним в межах періоду часу з 01.01.2015 до 12.06.2024 (дата зникнення безвісти [PERSON] ). За таких обставин суд доходить висновку про доведення існування факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу заявниці з [PERSON] , як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, в період часу з 01.01.2015 по 12.06.2024 , оскільки такий факт доведений заявницею перед судом і у суду не виникає ніяких сумнівів з приводу правомірності та об`єктивності відповідного факту, а задоволення вимог заявниці сприятиме підтриманню публічного порядку в суспільстві та усуненню оспорюваності законних прав та інтересів заявниці. Тож заявлені вимоги підлягають частковому задоволенню. Згідно ч. 7 ст. 294 ЦПК при ухваленні судом рішення судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial