Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-23 00:00:00

Обласне комунальне підприємство «Донецьктеплокомуненерго» звернулося до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення\~заборгованості за\~теплову енергію,\~обґрунтувавши свої\~вимоги тим,\~що відповідач\~мешкає за\~адресою:\~ [ADDRESS] \~,\~є абонентом\~Обласного комунального\~підприємства «Донецьктеплокомуненерго»\~в місті\~Слов`янськ та\~користується послугами з опалення, однак не в повному обсязі оплачує вартість спожитих послуг з опалення, що порушує право Позивача на отримання оплати за надані послуги з теплопостачання у встановлений законодавством строк. Таким чином у Відповідача виникло зобов`язання сплатити грошові кошти за спожиту послугу, а у Позивача право вимагати від Відповідача виконання обов`язку щодо оплати наданих послуг. З 01 лютого 2022 року до 01 червня 2025 року сума заборгованості за Особовим рахунком відповідача склала 46 476,36 грн. Протягом періоду, під час якого утворилася заборгованість, Відповідач користувався послугами з опалення. Між позивачем і Відповідачем встановилися фактичні договірні відносини з приводу надання житлово комунальної послуги на підставі відкритого Особового рахунку, оскільки Позивач фактично надавав Відповідачу послуги з теплопостачання, а Відповідач використовував дану послугу для задоволення власних потреб та не відмовлявся від неї. Багатоквартирний будинок, де мешкає Відповідач, приєднаний до централізованої мережі з теплопостачання. Протягом зазначеного вище періоду скарг з приводу ненадання чи неналежного надання послуги Позивачем від Відповідача не надходило. Відповідач несвоєчасно оплачує спожиті комунальні послуги, оскільки згідно п. 35 Постанови Кабінету міністрів України «Про затвердження Правил надання послуги з постачання теплової енергії і типових договорів про надання послуги з постачання теплової енергії» № 830 від 21 серпня 2019 року розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Оплата послуги здійснюється не пізніше останнього дня місяця, що настає за розрахунковим періодом (граничний строк внесення плати за спожиту послугу), якщо інший порядок та строки не визначені договором. Крім того, відповідно до ст. 68 Житлового кодексу України, наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Крім того, до плати виконавцю комунальної послуги за договором входить плата за абонентське обслуговування. Нарахування здійснюється щомісяця протягом року у фіксованому розмірі. Заборгованість за\~абонентське обслуговування\~за період\~з 01\~лютого 2022\~року до\~01\~червня 2025\~року по\~Особовому рахунку\~№ [NUMBER] складає 714,94 грн. Обласне комунальне\~підприємство «Донецьктеплокомуненерго»\~просить суд\~стягнути з\~ [PERSON] \~на свою\~користь заборгованість\~за теплову\~енергію в\~розмірі 46\~476,36\~грн.,\~заборгованість за\~абонентське обслуговування\~в розмірі\~714,94\~грн.,\~витрати по\~сплаті судового\~збору у розмірі 2\~422,40 грн. та поштові витрати, пов`язані з поштовим відправленням відповідачу документів в сумі 45,00 грн. та витрати, пов`язані з формуванням Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно в сумі 45,00 грн. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами. Відповідач [PERSON] повідомлявся про розгляд справи у спрощеному провадженні, а також про необхідність надати Відзив на позовну заяву із зазначенням заперечень та доказів, що підтверджують його Відзив. Відповідач [PERSON] своєчасно і належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду справи у спрощеному порядку, подав Відзив на позовну заяву від 11 липня 2025 року. У Відзиві повідомив, що не визнає позовні вимоги в повному обсязі, обґрунтувавши цей факт наступним чином: позивачем зазначені недостовірні відомості щодо обставин справи в частині взаємовідносин із відповідачем, грубо порушено вимоги Закону України «Про житлово-комунальні послуги» в частині права на застосування тарифів, передбачених цим законом без укладення договорів, внаслідок чого сума заборгованості, яка стягується значно завищена, та знехтувано вимогами Постанови Кабінету Міністрів України від 5 березня 2022 р. № 206 «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану». В позовній заяві позивач стверджує, що здійснюючи свою діяльність протягом тривалого часу в опалювальний період, надає відповідачеві теплову енергію у квартиру, що знаходиться за адресою [ADDRESS] , а відповідач використовував надану послугу для власних потреб та не відмовлявся від неї. Предметом позову є заборгованість за період з 1 лютого 2022 року по 01 червня.2025 року. Відповідач вважає, що він не є боржником і що наведені позивачем факти з приводу несплати заборгованості є невірними, тому що відповідач став власником квартири в порядку спадкування 28 вересня 2024 року відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 28 вересня 2024 року №7622, виданого приватним нотаріусом Бігуном В.В. Попереднім Власником квартири була бабуся відповідача - [PERSON] , яка померла [INFO] . [PERSON] з нею не проживав та послугами не користувався, що підтверджено відповідною довідкою про фактичне місце проживання особи за місцем відмінним від реєстрації від 03 січня 2025 року №397214-21-28. У Відзиві на позовну заяву Відповідач стверджує, що між ним і Позивачем не було укладено договір у межах дії Закону України від 09 листопада 2017 року №2189-VIII "Про житлово-комунальні послуги" (далі Закон №2189), вважає, що правовідносини між сторонами регулюються виключно Договором, укладеним на підставі Закону України від 24 червня 2004 року №1875-IV "Про житлово-комунальні послуги" (далі Закон №1875) на підставі пункту 3 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №2189, вказує про неправомірність застосування тарифу, встановленого розпорядженням голови Донецької обласної державної адміністрації керівника обласної військово-цивільної адміністрації від 29 липня 2020 року №805/5-20, з посиланням на постанову Верховного Суду від 31 жовтня 2024 року у справі №200/2782/21-а. [PERSON] посилається на\~положення Постанови\~Кабінету Міністрів\~України від\~05\~березня 2022\~року №\~206\~«Деякі питання\~оплати житлово-комунальних\~послуг в\~період воєнного\~стану» (далі\~ Постанова\~№ 206)\~як на\~підставу для\~звільнення від\~обов`язку сплачувати\~заборгованість за\~послуги з\~постачання теплової\~енергії. Позивач подав Відповідь на Відзив від 18 липня 2025 року, в якому стверджує, що Здійснюючи господарську діяльність у межах наданих повноважень та відповідно до вимог чинного законодавства, Обласне комунальне підприємство «Донецьктеплокомуненерго» у період з 01 лютого 2022 року по 01 червня 2025 року забезпечувало тепловою енергією житлове приміщення квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] . На підприємстві Позивача був відкритий Особовий рахунок № [NUMBER] на ім`я відповідального наймача/власника [PERSON] , що відповідало зазначеному об`єкту житлового фонду. 04 листопада 2024 року, з метою актуалізації інформації щодо правового статусу власника зазначеної квартири, Позивачем було отримано Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 402107734. Відповідно до вказаного витягу, власником житлового приміщення є [PERSON] , який набув право власності на підставі Свідоцтва про право на спадщину, серія та номер: 7622, виданого 28 вересня 2024 року приватним нотаріусом Краматорського районного нотаріального округу Донецької області Бігуном В.В. Слід зазначити, що після набуття права власності на вказане житлове приміщення Відповідач не звертався до Позивача з повідомленням про відкриття спадщини або щодо наявності зобов`язань спадкодавця перед підприємством. Таким чином, лише 04 листопада 2024 року Позивач вперше дізнався про те, що [PERSON] набув право власності на вищезазначене житлове приміщення у порядку спадкування. Саме з цього моменту у Позивача з`явилася можливість належним чином спрямувати вимоги до належного спадкоємця Відповідача у справі. Обласне комунальне підприємство «Донецьктеплокомуненерго» звернулося до боржника-спадкоємця [PERSON] із Претензією № 6 від 10 січня 2025року згідно ст. 1282 Цивільного кодексу України в межах строку пред`явлення своїх вимог. 22 січня 2025 року на адресу Позивача надійшов лист Відповідача «Щодо усунення недоліків на претензію №6 від 10 січня 2025 року», в якому Відповідач заперечував щодо вимог Позивача, просив надати розрахунки боргу станом на 19 вересня 2022 року день смерті спадкодавця, та за період з 19 вересня 2022 року по 01 січня 2025 року, оскільки заборгованість станом на 19 вересня 2022 року він не визнає. 28 січня 2025 року Позивач направив Відповідачу лист №12 з розрахунками заборгованості за періоди: з 01 лютого 2022 року по 01 вересня 2022 року та з 01 вересня 2022 року по 01 січня 2025 року відповідно до запиту Відповідача. 11 лютого 2025 року Позивач отримав відповідь на Претензію №6 з урахуванням листа №12 від 28 січня 2025 року, в якій Відповідач остаточно відмовився погасити заборгованість, що обліковується за його Особовим рахунком, у зв`язку з чим, Позивач змушений був звернутися до суду за захистом свого порушеного права та стягненням заборгованості в судовому порядку. Позивач стверджує, що нормами діючого законодавства прямо встановлений обов`язок відповідача [PERSON] , як власника квартири та споживача комунальної послуги, наданої йому позивачем, здійснювати своєчасну оплату отриманих житлово-комунальних послуг, у строки встановлені договором. Позивач стверджує,що з 03 листопада 2021 року між ОКП «ДТКЕ» та споживачами, зокрема й Відповідачем, діє типовий індивідуальний договір як публічний договір приєднання. Крім того, відповідно до частини першої статті 9 Закону №2189, відмова споживача від укладення договору не звільняє його від обов`язку оплачувати фактично спожиті послуги. Така ж позиція викладена у постанові Верховного Суду від 20 квітня 2016 року у справі №6-2951цс15: споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги, якщо фактично ними користувався, незалежно від наявності письмового договору. Посилання Відповідача на чинність договорів, укладених на підставі ЗУ1875 не відповідає вимогам законодавства. Хоча такі договори було укладено раніше, з моменту набрання чинності Законом №2189, а саме з 01 травня 2019 року, їх дія припиняється в частині, що суперечить новим правилам. Відповідно до пунктів 3 і 4 розділу VI "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №2189, договори, укладені до набрання чинності цим Законом, зберігають чинність лише до моменту укладення нових договорів згідно з його положеннями. Таким чином, у випадку з будинком по [ADDRESS] : співвласники не прийняли рішення про модель договірних відносин; виконавець оприлюднив публічну оферту у вигляді типового договору; споживачі, зокрема й Відповідач, фактично користувались послугами тобто акцептували оферту. Посилання відповідача на «карантинне» продовження строків не спростовує факт укладення договору, а лише свідчить про продовження дії старого договору до моменту набрання чинності нового. У даному випадку новий договір уже набрав чинності внаслідок акцепту відповідачем за правилами ст.13 Закону №2189-VIII. Отже, правових підстав вважати його нечинним або відкладеним через карантин немає. Навпаки, на момент розгляду спору діє саме типовий індивідуальний договір, укладений між сторонами на підставі Закону №2189-VIII та Правил надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених постановою КМУ №830 Позивач зазначає, що Відповідно до Закону України №1875, та «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених до цього закону Постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005року №630, виконавцями комунальних послуг, для задоволення потреб споживача у забезпеченні нормативної температури повітря у приміщеннях квартири (будинку садибного типу), надавалась послуга централізованого опалення. Тариф на цю послугу для Позивача було встановлено Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (а саме Постановою від 09 червня 2016 року №1101 «Про внесення змін до Постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 31 березня 2015 року №1171»). \~ \~ \~Проте,\~наразі,\~вищезазначений Закон\~України №1875\~втратив чинність\~на підставі\~введення в\~дію Закону\~України №2189,\~який передбачає\~надання вже\~іншої комунальної\~послуги \~послуги з\~постачання теплової\~енергії.\~Відповідно до\~положень Закону\~України №2189,\~для виконавців\~комунальних послуг\~має бути\~встановлено тариф\~саме на\~таку послугу.\~Варто зазначити,\~що для\~цієї послуги\~затверджено окремий\~порядок її\~надання,\~та нові\~моделі договорів\~зі споживачами\~такої послуги\~(постанова\~Кабінету Міністрів\~України від\~21\~серпня 2019\~року №830\~«Про затвердження\~Правил надання\~послуги з\~постачання теплової\~енергії і\~типових договорів\~про надання\~послуги з\~постачання теплової енергії» (далі Постанова №830).\~Тариф є\~регульованим,\~і,\~відповідно до\~діючого законодавства,\~встановлюється для\~Позивача обласною державною адміністрацією. Позивач повністю виконав процедуру, визначену законодавством, по інформуванню споживачів про намір зміни цін/тарифів з обґрунтуванням такої необхідності. Позивач стверджує, що Пунктом 1 Постанови № 206 передбачено, що до припинення чи скасування воєнного стану в Україні забороняється стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, що утворилася після 24 лютого 2022 року, на територіях, включених до переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії, затвердженого наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України. Разом з тим, така заборона застосовується виключно до споживачів, які покинули своє місце проживання, розташоване на відповідній території. Постанова КМУ № 206 не містить посилання на статус ВПО як єдиний критерій, а натомість вимагає фактичного залишення території, яка включена до переліку бойових дій (наказ Мінреінтеграції від 22 грудня 2022 року № 309). У даному випадку відповідач не покинув територію бойових дій, а лише змінив місце фактичного проживання в межах того самого населеного пункту м. Слов`янськ Донецької області, яке відповідно до наказу Мінреінтеграції України від 22 грудня 2022 року № 309 входить до офіційного переліку територій, де ведуться (велися) бойові дії. Тобто, жодного переміщення за межі небезпечної території не відбулось. Відповідач посилається на Довідку про фактичне місце проживання від 03 січня 2025 року, надіслану позивачу 05 січня 2025 року. Проте зазначена довідка не підтверджує факт залишення території, на якій ведуться бойові дії, а лише засвідчує проживання відповідача в іншій квартирі того ж міста, тобто на тій самій території. Довідка не відповідає вимогам та не є достатньою підставою для звільнення від забов`язання зі сплати вартості фактично нарахованих послуг. Позивач розглянув подане звернення відповідача та надав обґрунтовану письмову відповідь листом від 09 січня 2025 року № Г-3, в якій чітко вказав на відсутність правових підстав для застосування звільнення відповідно до Постанови № 206. Зокрема, було зазначено, що відповідач не залишив територію бойових дій, а тому дія Постанови на нього не поширюється. Позивач зазначає, що діяв правомірно, здійснюючи нарахування та звертаючись до суду з позовом про стягнення заборгованості. Доводи відповідача щодо порушення його прав є безпідставними та не підтверджені жодними належними доказами. Заявлені позовні вимоги є обґрунтованими, а обставини які викладені у позовній заяві підтверджують обов`язок Відповідача сплатити спожиті ним послуги з постачання теплової енергії у квартирі [ADDRESS] в спірний період. На підставі вищевикладеного, ОКП «Донецьктеплокомуненерго» просить суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Від [PERSON] надійшли Заперечення на Відповідь на Відзив від 21 липня 2025 року, в яких Відповідач просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі та обґрунтовує свою позицію тим, що заборгованість за період після 19 січня 2022 року не може бути предметом вимоги, що заявляється відповідно до ст.1282 ЦКУ, про що позивачеві було повідомлено письмово відповідачем. Жодних відомостей щодо невизнання суми вимоги станом на 19 вересня 2022 року в листі від 22 січня 2022 року немає. Також в обґрунтуванні своєї позиції Відповідач посилався на ст.82,178,180,263 ЦПК України; Постанову Верховного Суду України від 31 жовтня 2024 року у справі 200/2782-21. Суд, розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги Обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» до [PERSON] про стягнення заборгованості, підлягають задоволенню в повному обсязі з огляду на їх законність та обґрунтованість. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] мешкає за адресою: [ADDRESS] , є абонентом\~ Обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» в особі Виробничої одиниці «Слов`янськтепломережа» та має Особовий рахунок № [NUMBER] . Між позивачем і відповідачем встановилися фактичні договірні відносини з приводу надання послуг з опалення, оскільки позивач фактично надавав відповідачу послуги з опалення, а відповідач користувався даними послугами для задоволення власних потреб та не відмовлявся від них. Відповідно до п.5 ч.2 ст. 7 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Згідно з п. 35 Постанови Кабінету міністрів України «Про затвердження Правил надання послуги з постачання теплової енергії і типових договорів про надання послуги з постачання теплової енергії» № 830 від 21 серпня 2019 року розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Оплата послуги здійснюється не пізніше останнього дня місяця, що настає за розрахунковим періодом, але відповідач несвоєчасно оплачує спожиті комунальні послуги. Згідно з ст. 68 ЖК України, наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Крім того, відповідно до ст.64 ЖК України повнолітні члени родини наймача\~ несуть солідарну з наймачем відповідальність по зобов`язанням за надані комунальні послуги. Приписами ст. 509 ЦК України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 13 ЦК України, а саме цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Таким чином, між позивачем та відповідачем виникли відносини, що породжують права та обов`язки, оскільки позивач надає житлово-комунальні послуги, відповідач ними користується. Згідно з ст. 526 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином, згідно\~ ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, одностороння відмова не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Згідно ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов?язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування виникає у випадку смерті фізичної особи або оголошення її померлою у встановленому законом порядку, де підставою виникнення спадкових правовідносин є рішення суду, яке ґрунтується на припущенні, що фізична особа (спадкодавець) померла. З цими юридичними фактами закон пов?язує появу у спадкоємців права на прийняття спадщини, а у всіх інших осіб обов?язку не перешкоджати їм у здійсненні цього права. Після прийняття спадщини спадкоємець стає учасником тих самих правовідносин, суб?єктом яких раніше був спадкодавець, тобто фактично відбувається заміна суб?єкта у правовідносинах, учасником яких був спадкодавець. Крім цивільних прав, до спадкоємців переходять також і майнові обов?язки спадкодавця (наприклад, сплата боргів, відшкодування заподіяної шкоди тощо). Права й обов?язки спадкодавця, що входять до складу спадщини переходять до спадкоємців як єдине ціле. Тому, якщо спадкоємець приймає якусь частину спадщини, то він вважається таким, що прийняв усю спадщину, що йому належить за законом і за заповітом. Такий перехід прав і обов?язків називається універсальним правонаступництвом, де спадщина переходить до спадкоємця як єдине ціле. Відповідно до ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадкоємець, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, є її власником з часу її відкриття, а документом для підтвердження права власності на спадкове майно є Свідоцтво про право на спадщину, отримане в установленому законодавством порядку. Відповідно до положення статті 322 Цивільного кодексу України, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Суд приходить до висновку, що [PERSON] став спадкоємцем майна, а саме квартири за адресою: [ADDRESS] , яка належала [PERSON] на підставі Свідоцтва про право на спадщину за Заповітом від 28 вересня 2024 року №7622, виданого приватним нотаріусом Бігуном В.В.,відповідно до [PERSON] перейшли майнові обов`язки спадкодавця. Згідно з ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами ч.1 ст. 76 ЦПК України «Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи». Як передбачено ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. За загальним принципом доказування та подання доказів, відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази, які заявник повинен подати в рахунок обґрунтування всіх тих обставин, на які він посилається, як на підставу для задоволення його вимог, і на підставі яких суд в подальшому встановить наявність або відсутність підстав для задоволення заяви чи відмови у її задоволенні,- повинні бути виключно належними та допустимими. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, тому подання відповідачем доказів на підтвердження наведених вище обставин є обов`язковим, оскільки в цій частині між позивачем та відповідачем виник спір про право, і такі докази матимуть значення для ухвалення рішення у справі. Тобто, докази, які відповідач повинен подати в рахунок обґрунтування всіх тих обставин, на які він посилається, як на підставу невизнання позовних вимог, і на підставі яких суд в подальшому встановить наявність або відсутність підстав для задоволення позову чи відмови у його задоволенні, повинні бути виключно належними та допустимими. У порушення ст. ст. 67,68 ЖК України [PERSON] не здійснює оплату за надані комунальні послуги з централізованого опалення та має заборгованість у розмірі 46 476,36 грн. за період 01 лютого 2022 року до 01 червня 2025 року. Суд не приймає до уваги ствердження відповідача, що Пунктом 1 Постанови № 206 передбачено, що до припинення чи скасування воєнного стану в Україні забороняється стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, що утворилася після 24 лютого 2022 року, на територіях, включених до переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії, затвердженого наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України. Суд звертає увагу, що така заборона застосовується виключно до споживачів, які покинули своє місце проживання, розташоване на відповідній території. Постанова КМУ № 206 не містить посилання на статус ВПО як єдиний критерій, а натомість вимагає фактичного залишення території, яка включена до переліку бойових дій (наказ Мінреінтеграції від 22 грудня 2022 року № 309). У даному випадку відповідач [PERSON] не покинув територію бойових дій, а лише змінив місце фактичного проживання в межах того самого населеного пункту м. Слов`янськ Донецької області, яке відповідно до наказу Мінреінтеграції України від 22 грудня 2022 року № 309 входить до офіційного переліку територій, де ведуться (велися) бойові дії. Тобто, жодного переміщення за межі небезпечної території не відбулось. Відповідач [PERSON] посилається на Довідку про фактичне місце проживання від 03 січня 2025 року, надіслану позивачу 05 січня 2025 року. Проте зазначена довідка не підтверджує факт залишення території, на якій ведуться бойові дії, а лише засвідчує проживання відповідача в іншій квартирі того ж міста, тобто на тій самій території. Довідка не відповідає вимогам та не є достатньою підставою для звільнення від забов`язання зі сплати вартості фактично нарахованих послуг. Отже, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають повному задоволенню та на користь позивача необхідно стягнути заборгованість з [PERSON] за спожиті послуги з централізованого опалення у розмірі\~ 46 476,36 грн. Згідно з п.11 ч.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» плата за абонентське обслуговування - платіж, який споживач сплачує виконавцю комунальної послуги за індивідуальним договором про надання комунальних послуг (далі - індивідуальний договір) або за індивідуальним договором з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем про надання комунальних послуг (далі - індивідуальний договір з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем) (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і з постачання та розподілу електричної енергії), що включає витрати виконавця, пов`язані з укладенням договору про надання комунальної послуги, здійсненням розподілу обсягу спожитих послуг між споживачами, нарахуванням та стягненням плати за спожиті комунальні послуги, обслуговуванням та заміною вузлів комерційного обліку води і теплової енергії (у разі їх наявності у будівлі споживача), крім випадків, визначених цим Законом, а також за виконання\~ інших функцій, пов`язаних з обслуговуванням виконавцем абонентів за індивідуальними договорами (крім обслуговування та\~ поточного ремонту внутрішньобудинкових систем теплопостачання, водопостачання, водовідведення та постачання гарячої води). Такі витрати підлягають відшкодуванню за рахунок плати за абонентське обслуговування всіма співвласниками багатоквартирних будинків, незалежно від того, чи підключено їхнє приміщення до систем теплопостачання виконавця комунальної послуги. Розмір плати за абонентське обслуговування встановлено відповідно до вимог Постанови КМУ від 21 серпня 2019 року №808 «Про встановлення граничного розміру плати за абонентське обслуговування у розрахунку на одного абонента для комунальних послуг, що надаються споживачам багатоквартирних будинків за індивідуальними договорами». Розмір плати за абонентське обслуговування у розрахунку на одного абонента для послуг з постачання теплової енергії, що надаються ОКП «ДТКЕ» споживачам багатоквартирних будинків за індивідуальними договорами з 01 жовтня 2020 року складає 26,42 грн. з ПДВ; з 01 жовтня 2021 року складає 33,74 грн. для споживачів, які мешкають у будинках, обладнаних вузлами обліку теплової енергії, та 23,04 грн. для споживачів, будинки яких не обладнано лічильниками обліку теплової енергії; з 01 жовтня 2022 року плата за абонентське обслуговування становить 29,15 грн. (будинки, обладнані вузлами обліку теплової енергії) та 21,36 грн. (будинки, необладнані вузлами обліку теплової енергії); з 01 жовтня 2023 року плата за абонентське обслуговування становить 38,02 грн. (будинки, обладнані вузлами обліку теплової енергії) та 28,07 грн. (будинки, необладнані вузлами обліку теплової енергії); з 01 жовтня 2024 року плата за абонентське обслуговування становить 42,89 грн. (будинки, обладнані вузлами обліку теплової енергії) та 29,78 грн. (будинки, необладнані вузлами обліку теплової енергії). Нарахування здійснюється щомісяця протягом року у фіксованому розмірі. Заборгованість за\~абонентське обслуговування\~за період\~з 01\~січня 2022\~року до\~28\~лютого 2025\~року по\~особовому рахунку\~№ [NUMBER] складає 714,94 грн., яку слід стягнути з відповідача на користь позивача. Згідно із частиною 1 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно з ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до п/п 1 пункту 1 частини 2 ст. 4 Закону України від 08 липня 2011 року № 3674-VI «Про судовий збір» з позовної заяви майнового характеру, яка подана юридичною особою, справляється судовий збір в розмірі 1,5% відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду. Відповідно до ч.3 ст.4 Закону України «Про судовий збір» при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору. Згідно статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи на 01 січня 2025 року складає 3 028,00 грн. Дана позовна заява сформована в системі «Електронний суд», тому розмір судового збору за подання даної позовної заяви становить 2\~422,40 грн. (3 028 х 0,8), який сплачений позивачем. Суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог позивача про стягнення заборгованості з відповідача. З цих задоволених вимог підлягає сплаті судовий збір у сумі 2\~422 грн. 40 коп., який підлягає відшкодуванню позивачу за рахунок відповідача і тому з відповідача слід стягнути на користь позивача Обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» витрати по сплаті ним судового збору, у розмірі 2\~422,40 грн. Відповідно до п.4 ч.3 ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Позивачем по справі понесені витрати,\~пов`язані з\~формуванням Інформації\~з Державного\~реєстру речових\~прав на\~нерухоме майно\~та Реєстру\~прав власності\~на нерухоме\~майно в\~сумі 45,00\~грн.,\~що підтверджується\~квитанцією № №T68M-76AD-YU2E від\~04\~листопада 2024\~року,\~та витрати, пов`язані з поштовим відправленням відповідачу документів у справі на суму 45,00 грн., тому ці витрати слід стягнути з відповідача на його користь. На підставі\~викладеного і\~

Outcome: approved