Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-29 00:00:00

[PERSON] звернулася до Київського районного суду м.Харкова із позовною заявою до [PERSON] , відповідно до якої прохає суд визнати з нею, [PERSON] , право власності на будинок садибного типу з господарськими спорудами [ADDRESS] , який розташований на земельній ділянці площею 583 кв.м., в порядку спадкування за законом після смерті її чоловіка, [PERSON] , померлого [INFO] . В обґрунтування позову позивачка зазначила, що вона зареєстрована і постійно проживає в будинку [ADDRESS] (далі- спірне домоволодіння). Станом на 31.12.2012 право власності на спірне домоволодіння зареєстроване за наступними особами: " [PERSON] " (російською мовою) на праві приватної власності 3/20 частини, на підставі рішення народного суду Київського району м Харкова від 25.04.1962 справа № 2-379; " [PERSON] " (російською мовою) на праві приватної власності 3/20 частини, на підставі рішення народного суду Київського району м Харкова від 25.04.1962 справа № 2-379; " [PERSON] " (російською мовою) на праві приватної власності 3/20 частини, на підставі рішення народного суду Київського району м.Харкова від 25.09.1962 справа № 2-1036; " [PERSON] " (російською мовою) на праві приватної власності 8/20 частин, на підставі рішення народного суду Київського району м.Харкова від 25.09.1962 справа № 2-1036; " [PERSON] " (російською мовою) на праві приватної власності 3/20 частини, на підставі свідоцтва про право особистої власності, виданого 18.03.1957 виконавчим комітетом Кагановичскої районної ради депутатів трудящих. Зазначений спірний будинок на земельній ділянці площею 583 кв.м. був виділений в користування попередньому власнику [PERSON] на підставі рішення Київського РВК м Харкова від 23.08.1955 за №16. [PERSON] померла [INFO] . На день її смерті в будинку були зареєстровані та фактично проживали її син [PERSON] разом з дружиною [PERSON] та сином [PERSON] , її чоловік [PERSON] . Донька [PERSON] та онука [PERSON] в будинку фактично не проживали.Син померлої - [PERSON] , на день смерті матері в спірному домоволодінні не проживав, знявся з реєстраційного обліку за вказаною адресою в 1951 році і виїхав взагалі з м Харкова. З сім`єю зв`язок він майже не підтримував, поки була жива його мати, він їй інколи писав.Отже після смерті матері [PERSON] , її син [PERSON] фактично спадщину не прийняв, до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини не звертався. Після смерті матері, [PERSON] та його вітчим [PERSON] продовжували проживати разом в спірному домоволодінні однією сім`єю. Протягом десятків років вони спільно проживали в цьому будинку. [PERSON] виростив [PERSON] як свого сина, а той завжди вважав своїм батьком вітчима [PERSON] . Вони піклувалися один про одного, у них був загальний бюджет та витрати, вони мали спільний побут, взаємні права та обов`язки як члени однієї родини, вони вели спільне господарство, надавали один одному моральну та матеріальну підтримку. Вони були зареєстровані за місцем спільного проживання в будинку [ADDRESS] . Зазначає, що [PERSON] помер [INFO] . [PERSON] отримав свідоцтво про смерть, поховав вітчима, сплатив витрати на поховання та поминки. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на належне йому майно у вигляді 3/20 частин будинку, яку фактично прийняв у володіння і користування [PERSON] . На день смерті вітчима і після його смерті він був зареєстрований та постійно проживав в будинку, сплачував комунальні платежі і податок за будинок, підтримували його у житловому стані, користувався всім будинком, надвірними будівлями та проводив необхідний ремонт, користувалися земельною ділянкою. Із заявами про прийняття спадщини після смерті [PERSON] до нотаріальної контори ніхто не звертався. Свідоцтва про право на спадщину ніхто після смерті [PERSON] не отримував. [PERSON] , була рідною донькою [PERSON] і рідною сестрою [PERSON] . В будинку [ADDRESS] вона ніколи не була зареєстрована і не проживала. Після шлюбу з [PERSON] (ім`я та по батькові її першого чоловіка позивачка не знає), [PERSON] знову взяла шлюб 14.10.1962 з [PERSON] і прізвище чоловіка [PERSON] . Вони проживали за адресою: [ADDRESS] . Померла [PERSON] [INFO]. Після її смерті відкрилася спадщина на належні їй 3/20 частин будинку, яку фактично прийняв у володіння і користування [PERSON] . На день смерті сестри він був зареєстрований та постійно проживав в будинку, сплачував комунальні платежі і податок за будинок, підтримували його у житловому стані, користувався всім будинком, надвірними будівлями та проводив необхідний ремонт, користувалися земельною ділянкою. Спадкоємців першої черги у [PERSON] не було, єдиним спадкоємцем був її рідний брат [PERSON] . Із заявами про прийняття спадщини після її смерті до нотаріальної контори ніхто не звертався. Свідоцтва про право на спадщину ніхто після її смерті не отримував. Зазначає, що [PERSON] , 1915 року народження, зареєстрував шлюб з [PERSON] , 1918 року народження. [PERSON] помер [INFO] . Після його смерті відкрилася спадщина на належне йому майно у вигляді 8/20 частин будинку, які він отримав на підставі рішення народного суду Київського району м. Харкова від 25.09 1962 справа №№ 2-1036; 3/20 частини будинку після смерті [PERSON] ; 3/20 частини будинку після смерті його матері [PERSON] , які не були прийняті в передбаченому законом порядку його братом [PERSON] та залишилися відкритою спадщиною після смерті [PERSON] згідно судового рішення від 25.09.1962 по справі № 2-1036; 3/20 частини після смерті рідної сестри [PERSON] . Спадщину фактично прийняли його дружина [PERSON] та син [PERSON] . На день смерті чоловіка і батька, вони були зареєстровані та постійно проживали в будинку, сплачували комунальні платежі і податок за будинок, підтримували його у житловому стані, користувалися всім будинком, надвірними будівлями та проводили необхідний ремонт, користувалися земельною ділянкою. Із заявами про прийняття спадщини після смерті [PERSON] до нотаріальної контори ніхто не звертався. Свідоцтва про право на спадщину ніхто не отримував. Донька [PERSON] і, відповідно, онука [PERSON] - [PERSON] , [INFO] , в спірному будинку ніколи не була зареєстрована і не проживала, з родиною батька зв`язок не підтримувала. Факт її смерті [INFO] був зареєстрований Першим відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Харкові Східного міжрегіонального, управління Міністерства юстиції в актовому запису від 27.06.2001 за № 5675. Після її смерті відкрилася спадщина на належні їй 3/20 частин будинку, яку фактично прийняла у володіння і користування [PERSON] , дружина [PERSON] . На день смерті [PERSON] , [PERSON] була зареєстрована та постійно проживала в будинку, сплачувала комунальні платежі і податок за будинок, підтримували його у житловому стані, користувалася всім будинком, надвірними будівлями та проводила необхідний ремонт, користувалася земельною ділянкою. Із заявами про прийняття спадщини після смерті [PERSON] до нотаріальної контори ніхто не звертався. Свідоцтва про право на спадщину на будинок ніхто після її смерті не отримував. [PERSON] померла [INFO] . Після її смерті спадщину фактично прийняв її син [PERSON] . На день смерті матері він був зареєстрований та постійно проживав в будинку, сплачував комунальні платежі і податок за будинок, підтримував його у житловому стані, користувався всім будинком, надвірними будівлями та проводив необхідний ремонт, користувалися земельною ділянкою. Із заявами про прийняття спадщини після її смерті до нотаріальної контори ніхто не звертався. Свідоцтва про право на спадщину ніхто після її смерті не отримував. Позивачка зазначає, що право на спадщину у [PERSON] , який був її чоловіком, виникло після смерті його батька [PERSON] , у вигляді 8/20 частин будинку, які він отримав на підставі рішення народного суду Київського району м. Харкова від 25.09.1962 справа № 2-1036; 3/20 частини будинку після смерті [PERSON] ; 3/20 частини будинку після смерті його матері [PERSON] , які не були прийняті в передбаченому законом порядку його братом [PERSON] та залишилися відкритою спадщиною після смерті [PERSON] ; 3/20 частини після смерті рідної сестри [PERSON] та після смерті його матері [PERSON] . Зазначає, що [PERSON] , помер [INFO] . Після його смерті відкрилася спадщина на належне йому майно, яке він фактично отримав після смерті своїх батьків [PERSON] та [PERSON] у вигляді будинку [ADDRESS] . На час смерті чоловіка та відкриття спадщини вона фактично проживала разом зі спадкодавцем, а тому прийняла спадщину на підставі ч.3 ст. 1268 ЦК України. Але оскільки у неї відсутні документи на підтвердження реєстрації права власності за чоловіком на зазначене спадкове майно, вона змушена звернутися з цим позовом до суду. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Київського районного суду м.Харкова від 25.03.2024, визначено головуючу суддю у справі - Лисиченко С.М. Ухвалою Київського районного суду м.Харкова від 26.03.2024 позовну заяву - залишено без руху, встановлено строк для усунення зазначених в ухвалі недоліків. Ухвалою Київського районного суду м.Харкова від 11.04.2024 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 02.05.2024 представником позивачки [PERSON] подано до суду заяву про виклик свідків. Ухвалою Київського районного суду м.Харкова від 23.05.2024 задоволено клопотання представника позивачки про витребування доказів. 01.07.2024 електронним шляхом до суду надійшла інформація, витребувана судом з відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Харківській області Управління державної реєстрації Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції. 02.07.2024 засобами поштового зв`язку до суду надійшла інформація, витребувана судом з Комунального підприємства «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» Харківської міської ради. 09.07.2024 засобами поштового зв`язку до суду надійшла інформація, витребувана судом з відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Харківській області Управління державної реєстрації Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Ухвалою Київського районного суду м.Харкова від 22.10.2024 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. Ухвалою Київського районного суду м.Харкова від 24.12.2024 залучено до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Харківську міську раду. Ухвалою Київського районного суду м.Харкова від 25.03.2025 задоволено клопотання представника позивачки про витребування доказів. 08.04.2025 засобами поштового зв`язку до суду надійшла інформація, витребувана судом з П`ятої Харківської міської державної нотаріальної контори. 09.04.2025 засобами поштового зв`язку до суду надійшла інформація, витребувана судом з Другої Харківської міської державної нотаріальної контори. 11.04.2025 засобами поштового зв`язку до суду надійшла інформація, витребувана судом з відокремленого підрозділу Четвертої Харківської міської державної нотаріальної контори. 25.04.2025 засобами поштового зв`язку до суду надійшла інформація, витребувана судом з Харківського обласного державного нотаріального архіву. Ухвалою Київського районного суду м.Харкова від 29.04.2025 задоволено клопотання представника позивачки про витребування доказів. 03.06.2025 засобами поштового зв`язку до суду надійшла інформація, витребувана судом з Державного нотаріального архіву Тернопільської області. 21.07.2025 електронним шляхом до суду надійшло клопотання представника позивачки про долучення доказів. Позивачка та її представник в судове засідання не з`явились, про час, день та місце розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку. Електронним шляхом до суду надійшла заява представника позивачки [PERSON] - адвоката Ситникової Я.В. з проханням провести судове засідання за її відсутності та відсутності позивачки, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час, день та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку. 21.10.2024 відповідачем подано до суду заяву про визнання позовних вимог та розгляду справи за його відсутністю. Представник третьої особи Харківської міської ради у судове засідання не з`явився, про час, день та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку. Причини неявки суду не відомі. Згідно частини 1 статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. З огляду на зазначене суд вважає за можливе розглянути справу по суті на підставі наявних у справі доказів. Фіксація судового розгляду справи технічними засобами не проводилась згідно частини 2 статті 247 ЦПК України. Суд, заслухавши вступне слово сторони позивачки, дослідивши письмові заяви по суті справи, допитавши свідків, докази наявні в матеріалах справи та оцінивши їх у сукупності, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Згідно даних архівних матеріалів інвентаризаційної справи реєстрація права власності на житловий будинок з надвірними будівлями [ADDRESS] зареєстровано за наступними особами: - [PERSON] - 3/20 частини, на підставі рішення народного суду Київського району м. Харкова від 25.04.1962 справа № 2-379; - [PERSON] - 3/20 частини, на підставі рішення народного суду Київського району м Харкова від 25.04.1962 справа № 2-379; - [PERSON] - 3/20 частини, на підставі рішення народного суду Київського району м. Харкова від 25.09.1962 справа № 2-1036, - [PERSON] - 8/20 частин, на підставі рішення народного суду Київського району м. Харкова від 25.09.1962 справа №№ 2-1036, - [PERSON] - 3/20 частини, на підставі свідоцтва про право особистої власності, виданого 18.03.1957 Виконавчим комітетом Кагановичскої районної ради депутатів трудящихся. Рішення народного суду Київського району м.Харкова від 25.04.1962 у справі №2-379 визнано за [PERSON] та [PERSON] право власності по 3/20 частин за кожним з них на домоволодіння за адресою: [ADDRESS] . В межах розгляду справи № 2-379 судом встановлено, що домоволодіння за адресою: [ADDRESS] належало на праві власності в рівних частках подружжю [PERSON] та [PERSON] з 1910 року. У 1925 році [PERSON] помер. Спадкоємцями померлого [PERSON] є:жінка, донька [PERSON] та сини [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , але фактично з померлим не проживали, спадщину прийняла жінка померлого - [PERSON] та син [PERSON] . Тобто жінці померлого, після прийняття спадщини належить частини домоволодіння, а сину померлого - [PERSON] після прийняття спадщини належить домоволодіння. [PERSON] , після смерті її чоловіка [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] . Після укладення шлюбу змінила прізвище із « [PERSON] » на « [PERSON] ». [INFO] померла [PERSON] . Суд дійшов висновку, що спадкоємцями померлої [PERSON] є: другий чоловік- [PERSON] , донька - [PERSON] (російською мовою - [PERSON] ), сини - [PERSON] та [PERSON] , онука - [PERSON] , яка спадкує замість батька [PERSON] , померлого в 1941 році, тобто :5= 3/20 спадщини необхідно визнати за кожним з них. Судом в межах розгляду справи № 2-379 встановлено, що син [PERSON] - [PERSON] на момент смерті матері в м.Харкові не прожив та не оформив у встановлений законом строк свої спадкові права. Отже суд в межах розгляду справи № 2-379 дійшов висновку про визнання за [PERSON] та [PERSON] право власності по 3/20 частин на спадковий житловий будинок за кожним з них, зазначивши, що 9/20 частин належить [PERSON] , а 5/20 частин [PERSON] . Рішенням народного суду Київського району м.Харкова від 25.09.1962 у справі №2-1036, в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] визнано за [PERSON] право власності на 3/20 частин, а за [PERSON] право власності на 8/20 частин домоволодіння за адресою: [ADDRESS] . При цьому суд зазначив, що по 3/20 частини у зазначеному домоволодінні належить [PERSON] , [PERSON] , а 3/20 частини вважається відкритою спадщина після смерті [PERSON] . Отже, судом в межах розгляду справи №2-1036 встановлено, що після смерті [PERSON] у встановленому законом порядку спадщину прийняли: [PERSON] - 3/20 частини спірного домоволодіння; [PERSON] - 3/20 частин спірного домоволодіння; [PERSON] - 3/20 частин спірного домоволодіння. [PERSON] у встановленому законом порядку прийняв спадщину після смерті батьків [PERSON] та [PERSON] - 8/20 частин спірного домоволодіння. Судом встановлено, що [PERSON] зареєстрував шлюб з [PERSON] , від якого у них [INFO] народився син, [PERSON] . Згідно даних свідоцтва про смерть серія [NUMBER] від 10.12.1969 [PERSON] помер [INFO] . Місто смерті - Київський район м.Харків. [PERSON] на час його смерті проживав та був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Станом на 09.12.1969 за адресою: [ADDRESS] , проживали та були зареєстровані: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Судом встановлено, оскільки не спростовано сторонами, що [PERSON] , [PERSON] за вказаною адресою станом на 09.12.1969 не проживали та не були зареєстровані. Зазначений факт підтверджується даними будинкової книги та показами свідків [PERSON] та [PERSON] . Після смерті [PERSON] спадкова справа не заводилася. Зазначений факт підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) №80713533 від 03.04.2025 Відповідно даних, наданих 01.07.2024 Східним міжрегіональним управлінням Міністерства юстиції на виконання ухвали суду від 23.05.2024 вбачається, що [PERSON] померла [INFO] . [PERSON] померла [INFO] . Станом на 14.03.1979 [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] , не проживала та не була зареєстрована. Даних щодозареєстрованого місця її проживання станом на 14.03.1979, матеріали справи не містять. Станом на 27.06.2001 [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , не проживала та не була зареєстрована. Даних щодо зареєстрованого її місця проживання станом на 27.06.2001, матеріали справи не містять. Після смерті [PERSON] спадкова справа не заводилася. Зазначений факт підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) №80705696 та №80707159 від 03.04.2025. Згідно інформації, наданої 17.04.2025 Харківським обласним державним нотаріальним архівом на виконання ухвали суду від 25.03.2025 вбачається, що за наявними в архіві даними, згідно із записами в алфавітних книгах обліку спадкових справ за 1979-1993 роки та книзі обліку та реєстрації спадкових справ за 1978-1980 роки Другої Харківської державної нотаріальної контори, після померлої [INFO] [PERSON] виявлено таку інформацію. 15.05.1979 до Другої Харківської державної нотаріальної контори після померлої із заявою невідомого змісту звернулася мовою оригіналу « [PERSON] ». Заяву було прийнято, зареєстровано в книзі обліку та реєстрації спадкових справ 15.05.1979 за порядковим №198, заведено спадкову справу №160\\79. В графі «дата видачі свідоцтва про право на спадщину» виконано відмітку «09.02.1980,2-787». 09.02.1980 до Другої Харківської державної нотаріальної контори після померлої із заявою невідомого змісту звернулася мовою оригіналу « [PERSON] ». Заяву було прийнято, зареєстровано в книзі обліку та реєстрації спадкових справ 09.02.1980 за порядковим №56 (за тією же спадковою справою). В графі «дата видачі свідоцтва про право на спадщину» виконано відмітку «н/д №160,79г вид. 09.02.1980г 2-787». Записів про надходження будь яких інших заяв та відміток в книгах обліку спадкових справ за 1979-1993 роки не виявлено. В матеріалах спадкової справи зберігається свідоцтво про право на спадщину за законом, видане старшим державним нотаріусом Другої Харківської державної нотаріальної контори Дяченко О.Л. 09.02.1980 року за реєстровим №2-787. Свідоцтво видано на майно, що складається з половини будинку з відповідною частиною надвірних будівель, розташованого за адресою: [ADDRESS] - доньці померлої, [PERSON] , як спадкоємцю за законом. Спадкове майно, на яке видано свідоцтво, належало померлій [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого державним нотаріусом Другої Харківської державної нотаріальної контори Дяченко О.Л. 12.05.1973 за реєстровим №2-2728 після померлого міському БТІ 18.05.1973 під №1656. Зазначений правовстановлюючий документ зберігається в спадковій справі. Документи, на підставі яких було видно свідоцтво про на спадщину за законом (в т.ч. заяви про прийняття спадщини, неприйняття спадщини, відмову від спадщини, про видачу свідоцтва про право на спадщину, документи, що підтверджують родинні відносини, довідки) знищено нотаріальною конторою в зв`язку із закінченням терміну їх зберігання до передачі документів в архів. Згідно даних свідоцтва про смерть серія [NUMBER] , видане Харківським міським відділом реєстрації актів громадянського стану 24.11.1995, [PERSON] помер [INFO] . За наявними архівними даними Харківського обласного державного нотаріального архіву від 17.04.2025, згідно із записами в алфавітних книгах обліку спадкових справ Восьмої Харківської державної нотаріальної контори за 1960-2000 роки, заяви про прийняття спадщини, відмову від спадщини та про видачу свідоцтва про право на спадщину від спадкоємців померлого [INFO] [PERSON] до нотаріальної контори не надходили, спадкові справи не заводилися, свідоцтва про право на спадщину не видавалися. Судом встановлено та не спростовано сторонами, що на час смерті [PERSON] , останній був зареєстрований та проживав за адресою: [ADDRESS] . За вказаною адресою були зареєстровані та проживали: дружина померлого - [PERSON] ; син померлого - [PERSON] . Факт родинних відносин [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] підтверджуються даними свідоцтва про народження серія [NUMBER] від 19.02.1949 та свідоцтва про одруження серія [NUMBER] від 22.03.1969. Відповідно даних свідоцтва про смерть серія [NUMBER] , видане міським відділом реєстрації актів громадянського стану Харківського обласного управління юстиції 21.09.2002, [PERSON] померла [INFO] . Судом встановлено та не спростовано сторонами, що на час смерті [PERSON] , остання була зареєстрована та проживала за адресою: [ADDRESS] . За вказаною адресою був зареєстрований та проживав син померлої - [PERSON] . Судом встановлено, що [PERSON] 29.03.1969 уклав шлюб з [PERSON] , від якого у них народився син, [PERSON] , [INFO] . Зазначений факт підтверджується даними свідоцтва про шлюб серія [NUMBER] від 22.03.1969 та свідоцтва про народження серія [NUMBER] від 21.05.1970. Згідно даних свідоцтва про смерть серія [NUMBER] , видане Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) 10.08.2020, [PERSON] помер [INFO] . Станом на 08.08.2020 за адресою [ADDRESS] була зареєстрована [PERSON] , [INFO] . Зазначений факт підтверджується даними інформаційної довідки з Реєстру територіальних громад міста Харкова від 18.07.2025, а також показаннями свідків [PERSON] та [PERSON] . [PERSON] станом на 08.08.2020 був зареєстрований та проживав за адресою: [ADDRESS] . Після смерті [PERSON] спадкова справа не заводилася. Зазначений факт підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) №80713415 від 03.04.2025. Статтею 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Отже, підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту є порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права. При вирішенні спору суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого - вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Відповідно до пункту 4, абзацу першого пункту 5 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України цей ЦК України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності ЦК України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Правила книги шостої ЦК України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 1 постанови від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 01 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі, коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК України і строк на її прийняття не закінчився до 01 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом. Враховуючи, що частина правовідносини щодо спадкування спірного майна виникли до набрання чинності ЦК України (в період з 1925 по 20.09.2002), тому до вказаних спірних правовідносин підлягають застосуванню положення ЦК Української РСР. Відповідно до статті 524 ЦК Української РСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Якщо немає спадкоємців ні за законом, ні за заповітом, або жоден з спадкоємців не прийняв спадщини, або всі спадкоємці позбавлені заповідачем спадщини, майно померлого за правом спадкоємства переходить до держави. Згідно зі статтями 525, 526 ЦК Української РСР часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця. Місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця, а якщо воно невідоме - місцезнаходження майна або його основної частини. Статтею 548 ЦК Української РСР передбачено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Згідно зі статтею 549 ЦК Української РСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Відповідно до статті 529 ЦК Української РСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю. При відсутності спадкоємців першої черги або при неприйнятті ними спадщини, а також в разі, коли всі спадкоємці першої черги не закликаються до спадкування, успадковують у рівних частка спадкоємці за законом другої черги: брати і сестри померлого, а також дід та бабка померлого як збоку батька, так і з боку матері (стаття 530 ЦК Української РСР). До числа спадкоємців за законом належать непрацездатні особи, що перебували на утриманні померлого не менше одного року до його смерті. При наявності інших спадкоємців вони успадковують нарівні з спадкоємцями тієї черги, яка заклякається до спадкоємців ( статті 531 ЦК Української РСР). А отже, положення ЦК Української РСР передбачало лише дві черги спадкоємців за законом. На відміну від положень ЦК України, який передбачає п`ять черг спадкування за законом Спадкування особами, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини, спадкування рідним дядьком та тіткою спадкодавця, а також спадкування за правом представлення, положення ЦК Української РСР не передбачав (подібний за змістом висновок зробив Верховний Суд у постанові від 16 березня 2023 року у справі №282/143/22). Згідно із статтею 553 ЦК Української РСР вважається, що відмовився від спадщини той спадкоємець, який не вчиняв жодної з дій, що свідчить про прийняття спадщини, передбачені статтею 549 цього Кодексу. Відповідно до частини 1 статті 554 ЦК Української РСР в разі неприйняття спадщини спадкоємцем за законом його частка переходить до спадкоємців за законом і розподіляється між ними в рівних частках. Судом встановлено, оскільки не спростовано сторонами, що після смерті [PERSON] у встановленому законом порядку спадщину прийняли: донька померлої від першого шлюбу - [PERSON] - 3/20 частини спірного домоволодіння; онука померлої від першого шлюбу - [PERSON] - 3/20 частин спірного домоволодіння; чоловік померлої від другого шлюбу - [PERSON] - 3/20 частин спірного домоволодіння. Також судом встановлено, що [PERSON] (син померлої від першого шлюбу) у встановленому законом порядку прийняв спадщину після смерті батьків [PERSON] та [PERSON] - 8/20 частин спірного домоволодіння. 3/20 частин спадщини у спірному домоволодінні інші спадкоємці померлої [PERSON] у встановленому законом порядку не прийняли, у зв`язку з чим вважається такими, що відмовилися від спадщини. А тому, відповідно до частини 1 статті 554 ЦК Української РСР, 3/20 частин спірного домоволодіння в рівних частках перейшли до спадкоємців, які в установленому законом порядку прийняли спадщину: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , у рівних частках, тобто по 3/80. З огляду на зазначене, суд доходить висновку, що після смерті [PERSON] у встановленому законом порядку спадщину прийняли: донька померлої від першого шлюбу - [PERSON] - 3/16 частини спірного домоволодіння (3/20 +3/80); онука померлої від першого шлюбу - [PERSON] - 3/16 частини спірного домоволодіння (3/20 +3/80); чоловік від другого шлюбу - [PERSON] - 3/16 частини спірного домоволодіння (3/20 +3/80). [PERSON] (син померлої від першого шлюбу) у встановленому законом порядку прийняв спадщину після смерті батьків [PERSON] та [PERSON] - 7/16 частини спірного домоволодіння (8/20 +3/80). Судом встановлено, що [INFO] [PERSON] помер. Після його смерті спадкова справа не заводилася. За життя [PERSON] заповіт не склав. На час смерті [PERSON] разом з ним проживали та були зареєстровані за адресою: [ADDRESS] наступні особи: [PERSON] (син від першого шлюбу померлої [PERSON] ); [PERSON] (дружина [PERSON] ) та [PERSON] ( син [PERSON] ). Разом з цим суд зазначає, що [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] не входять до кола осіб, які мають право на спадкування за законом після смерті [PERSON] в розумінні статей 529-539 ЦК Української РСР. З огляду на зазначене, доводи позивачки в цій частині не є слушними. Даних щодо наявності спадкоємців, які б прийняли спадщину після смерті [PERSON] , зокрема 3/16 частини спірного домоволодіння, або відмовилися від її прийняття, матеріали справи не містять. [INFO] померла [PERSON] . Після її смерті відкрилася спадщина на належне їй майно, зокрема на 3/16 частину у спірному домоволодінні. Спадщину після смерті [PERSON] прийняла донька померлої - [PERSON] (спадкоємець першої черги) шляхом звернення 15.05.1979 до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, тобто у встановлений законом строк. Разом з цим, свідоцтво про право на спадщину, зокрема на 3/16 часток спірного домоволодіння, [PERSON] не отримала. Даних про те, що [PERSON] відмовилася від прийняття спадщини - 3/16 частин у спірному володінні, матеріали справи не містять. Суд зазначає, що враховуючи положення статті 548 ЦК Української РСР спадкоємець, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, є власником із часу її відкриття. Відсутність реєстрації права власності відповідно до Закону України «Про реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» не зумовлює позбавлення особи прав користування та володіння належним їй на праві власності майном та не позбавляє її права на таке майно. Зазначене узгоджується із подібним за змістом висновком Верховного Суду у постанові від 22.03.2023 у справі №463/6829/21-ц. З огляду на зазначене, доводи позивачки щодо прийняття спадщини після смерті [PERSON] , братом померлої - [PERSON] , який є спадкоємцем другої черги, не можна вважати слушними. [INFO] помер [PERSON] . Після його смерті відкрилася спадщина на належне йому майно, зокрема на 7/16 частин спірного домоволодіння. Судом встановлено, що спадщину після смерті [PERSON] прийняли шляхом фактичного вступу в управління та володіння в рівних частках (по 7/32) спадкоємці першої черги: дружина померлого - [PERSON] ; син померлого - [PERSON] . Також судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] . Після її смерті відкрилася спадщина на належне їй майно, зокрема на 3/16 частки у спірному домоволодіння. Разом з цим даних про наявність спадкоємців, які б у встановленому законом порядку прийняли спадщину після смерті [PERSON] , або відмовилися від її прийняття, матеріали справи не містять. Суд зазначає, що померла [PERSON] була онукою померлих [PERSON] та [PERSON] , тобто племінницею [PERSON] , який помер [INFO] . Отже, відповідно до положень статей 529-539 ЦК Української РСР, дружина та син померлого рідного дядька спадкодавці [PERSON] , не входять до кола осіб, які мають право на спадкування за законом після смерті [PERSON] . А тому доводи позивачки щодо прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті [PERSON] , шляхом вступу в управління та володіння спадщиною дружиною померлого дядька спадкодавці - [PERSON] , не можна вважати слушними. [INFO] померла [PERSON] . Після її смерті відкрилася спадщина на належне їй майно, зокрема на 7/32 частин спірного домоволодіння. Судом встановлено, що спадщину після смерті [PERSON] прийняв шляхом фактичного вступу в управління та володіння син померлої - [PERSON] . [INFO] помер [PERSON] . Після його смерті відкрилася спадщина на належне йому майно, зокрема на 7/16 частин спірного домоволодіння, які він успадкував після смерті батьків [PERSON] та [PERSON] . З огляду на те, що спадщина після смерті [PERSON] відкрилася після [INFO] , суд доходить висновку, що до даних правовідносин підлягають застосуванню положення ЦК України. Згідно зі статтями 1216, 1217, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи (частина перша та друга статті 1220 ЦК України). У частинах першій та другій статті 1223 ЦК України визначено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Частиною першою статті 1258 ЦК України встановлено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Статтею 1261 ЦК України передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до частини першої статті 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (частина перша статті 1268 ЦК України). Згідно із частиною 2 статті 1269 Цивільного кодексу України заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (стаття 1270 Цивільного кодексу України). Суд зазначає, що суб`єктивне цивільне право на прийняття спадщини існує в межах строків, установлених статтею 1270 Цивільного кодексу України. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина 5 статті 1268 Цивільного кодексу України). Згідно із частиною третьою статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України). Судом встановлено, що [PERSON] за життя заповіт не склав. А тому спадкоємцями першої черги спадкодавця [PERSON] є: дружина - [PERSON] ; син - [PERSON] . Як було встановлено судом та не заперечувалося [PERSON] , останній на час відкриття спадщини разом із спадкодавцем [PERSON] не проживав, у встановлені законом строки не подав заяву про прийняття спадщини до нотаріуса, у зв`язку із чим відповідно до статті 1272 ЦК України вважається таким що не прийняв спадщину. [PERSON] не зверталася до нотаріальної контори у встановлений частиною першою статті 1270 ЦК України шестимісячний строк із заявою про прийняття спадщини або відмову від її прийняття після смерті [PERSON] . Разом з цим судом встановлено, що [PERSON] постійно проживала разом із спадкодавцем,зокрема і на час його смерті, а тому вважається такою, що прийняла спадщину після смерті її чоловіка [PERSON] . За загальними правилами доказування, визначеними статтями 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). За змістом частин першої - третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З огляду на зазначене, суд розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, на підставі наданих сторонами та витребуваних судом доказів, оцінивши їх в сукупності, доходить висновку про часткове задоволення позовних вимог [PERSON] , а саме визнання за останньою право власності на 7/16 частин житлового будинку з господарськими будівлями, які знаходяться на земельній ділянці за адресою: [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , [INFO] , померлого [INFO] . На підставі викладеного,

Outcome: partial