Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-21 00:00:00

Представник позивача за довіреністю Грибанов Д.В. в інтересах позивача засобами поштового зв`язку 27.02.2025 звернувся до суду із зазначеним позовом, за змістом позовної заяви просить стягнути на користь позивача з відповідача заборгованість за кредитним договором (договором позики) №74869619 від 13.02.2022 у сумі 20 016,11 гривень, яка складається з основної суми боргу (тіло кредиту) 14 652,00 гривень, відсотків 5 364,11 гривень, заборгованість за кредитним договором №103852136 від 08.02.2022 у сумі 11 559,45 гривень, яка складається з основної суми боргу (тіло кредиту) 10 100,00 гривень, відсотків 954,45 гривень, комісії у сумі 505,00 гривень, тобто, загальна ціна позову дорівнює 31\~575,56 гривень. За змістом позовної заяви, 13.02.2022 між [PERSON] та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» укладено договір позики №74869619, згідно з п.1 якого позикодавець зобов`язується передати позичальнику у власність грошові кошти (позику) на погоджених умовах (строк позики), шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок позичальника, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцю таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позики, або достроково, сплатити позикодавцю плату (проценти) від суми позики. Підписанням цього договору [PERSON] підтверджує ознайомлення на сайті з повною інформацією щодо кредитування, передбаченою ст.12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», а також погодився, що до моменту підписання договору позики вивчив цей договір та Правила надання грошових коштів у позику, що розміщені на сайті позикодавця, їх зміст, суть, об`єм зобов`язань сторін та наслідки укладення цього договору зрозумілі (п.5.2 п.5 договору). Правила надання послуг перебувають в загальному доступі, є публічною пропозицією (офертою) в розумінні ст.641,644 ЦК України на укладення договору позики та визначають порядок і умови кредитування, права і обов`язки сторін, іншу інформацію, необхідну для укладення договору. За змістом п. 20 договору він укладений у вигляді електронного документа шляхом обміну електронними повідомленнями, з використанням інформаційно-телекомунікаціної системи, застосуванням електронного підпису та електронного підпису одноразовим ідентифікатором згідно Закону України «Про електронну комерцію». 14.06.2021 на підставі Договору факторингу №14/06/21, ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» на користь ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» відступлено права вимоги за плату, до боржників, вказаних в реєстрі. Згідно з п. 1.1. Договору факторингу, згідно умов цього Договору Фактор зобов?язується передати грошові кошти в розпорядження Клієнта (ціна продажу) за плату, а Клієнт відступити Факторові Право грошової Вимоги, строк виконання зобов?язань за якою настав до третіх осіб - Боржників, включаючи суму основного зобов`язання (Позики), плату за Позикою (плату за процентною ставкою), процент за порушення грошових зобов?язань, право на одержання яких належить Клієнту. Перелік Боржників, підстави виникнення Права грошової Вимоги до Боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені у відповідних Реєстрах Боржників, які формуються згідно Додатку N1, є невід?ємною частиною Договору. Згідно з п.1.2 Перехід від Клієнта до Фактора Прав Вимоги Заборгованості до Боржників відбувається в момент підписання Сторонами Акту прийому-передачі відповідного Реєстру Боржників згідно Додатку N2, після чого Фактор стає кредитором по відношенню до Боржників стосовно Заборгованостей та набуває відповідні Права Вимоги. Підписаний Сторонами та скріплений їх печатками Акт прийому передачі Реєстру Боржників - підтверджує факт переходу від Клієнта до Фактора Прав Вимоги Заборгованості та є невід?ємною частиною цього Договору. Відповідно до Реєстру боржників №11 від 27.10.2023 до Договору факторингу N14/06/21 від 14.06.2021, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 20 016,11 гривень, яка складається з основної суми боргу (тіло кредиту) 14 652,00 гривень, відсотків 5 364,11 гривень. Відповідно до п.2.1.7. Договору факторингу, як стверджує сторона позивача, на день підписання відповідного Рестру Боржників Право Вимоги, яке відступається за відповідним Рестром Боржників, не перебуває в заставі, заборгованість дійсно має місце та виникла на законних підставах, повністю не погашена, не прощена, не стягнена, права не відступлені третім особам, клієнтом не укладено угод про заміну зобов`язань по поверненню такої заборгованості іншими зобов`язаннями. За змістом п.1.3, 3.7 зобов`язання по повідомленню боржників по відступленню права вимоги мало бути виконано у передбачені договором строки ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ», а в разі отримання сплати від боржників, - перерахувати її факторові. Позивач стверджує, що відповідач своїх зобов`язань за кредитним договором не виконав, що зумовило виникнення вказаної заборгованості. За змістом позовної заяви, з моменту отримання права вимоги нарахування штрафних санкцій позивачем відповідачу не здійснювалось. Крім того, 08.02.2022 між [PERSON] та ТОВ «МІЛОАН» укладено кредитний договір №103852136. Кредит надається шляхом безготівкового переказу на реквізити банківської картки, наданими позичальником. Умови договору в повному вигляді доведені до відання споживача, який із ними погодився. Ці правила є публічною пропозицією (офертою) в розумінні ст.641,644 ЦК України на укладення договору кредиту та визначають порядок і умови кредитування, права та обов`язки сторін, іншу інформацію, необхідну для укладення договору. 16.07.2024 на підставі Договору факторингу №16072024, укладеного між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» позивач набув прав вимоги до боржників ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ», що зазначені у відповідному реєстрі боржників. Так, ТОВ "ФК "ЄАПБ" набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 11 559,45 гривень, з яких: ?10 100,00 гривень - сума заборгованості за основною сумою боргу; ??954,45 гривень - сума заборгованості за відсотками, 505,00 гривень за комісією. За змістом п.1.3, 3.9 зобов`язання по повідомленню боржників по відступленню права вимоги мало бути виконано у передбачені договором строки ТОВ «Мілоан», а в разі отримання сплати від боржників, - перерахувати її факторові. Позивач стверджує, що відповідач своїх зобов`язань за кредитним договором не виконав, що зумовило виникнення вказаної заборгованості. За змістом позовної заяви, з моменту набуття права вимоги на підставі договору факторингу нарахування штрафних санкцій позивачем відповідачу не здійснювалось. На підставі наведеного, із посиланням на ст. 509, 512, 516, 525, 526, 530, 549, 599, 610-612, 625-626, 628, 633, 634, 638, 639, 641, 642, 1048, 1049, 1054, 1056-1 ЦК України, наголошуючи, що з моменту отримання (прийняття) позивачем прав вимоги до відповідача за вказаними кредитними договорами, відповідач заборгованість за кредитними договорами в позасудовому порядку не сплатив, не надходили відповідні кошти й від первісних стягувачів, представник позивача просить задовольнити позовні вимоги відповідно до наведеного розрахунку. Ухвалою судді від 17.03.2025 (під головуванням судді Дмитрюк О.В.) прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено розглядати її в порядку спрощеного позовного провадження із повідомленням (викликом) сторін. Згідно з ухвалою відповідачу визначено строк на подання відзиву та роз`яснено, що відповідно до ч.8 ст.178 ЦПК України у разі його ненадання у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. На підставі розпорядження керівника апарату суду від 15.04.2025 щодо призначення повторного автоматизованого розподілу судової справи, відповідно до п. 2.3.43, 2.3.44 Положення про автоматизовану систему документообігу суду проведено повторний автоматизований розподіл судової справи між суддями, замінено головуючого суддю Дмитрюк О.В. та 16.04.2025 матеріали цивільної справи передано визначеному головуючому судді Вайнраух Л.А. на підставі протокола повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.04.2025. Ухвалою судді від 21.04.2025 постановлено прийняти цивільну справу до свого провадження, розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін, визначено дату, час і місце проведення судового засідання, встановлено строки подання заяв по суті справи, роз?яснено, що відповідно до ч.4 ст.178 ЦПК України, одночасно з надісланням (наданням) відзиву до суду, копію відзиву та доданих до нього документів відповідач зобов`язаний надіслати іншим учасникам справи. У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами (ч. 8 ст. 178 ЦПК України). Згідно з ч.1 ст.193 ЦПК України у строк для подання відзиву відповідач має право пред`явити зустрічний позов. Представник позивача в судове засідання не з`явився, за змістом позовної заяви просить розглянути справу за його відсутності, заперечень проти заочного порядку розгляду не має. 29.04.2025 до суду надійшли додаткові пояснення за підписом представника позивача Білотіл А.Г. Разом з цим, суд не приймає дані письмові пояснення представника позивача, враховуючи таке. Види заяв по суті справи чітко визначені нормою ч.2 ст.174 ЦПК України. Крім того, за приписами ч.2, 4, 5 ст.174 ЦПК України підстави, час та черговість подання заяв по суті справи визначаються цим Кодексом або судом у передбачених цим Кодексом випадках. Суд може зобов`язати державний орган чи орган місцевого самоврядування подати відповідну заяву по суті справи (крім позовної заяви). Суд може дозволити учаснику справи подати додаткові пояснення щодо окремого питання, яке виникло при розгляді справи, якщо визнає це за необхідне. Відповідних ухвал судом не постановлено. Зазначене обумовлює висновок суду про неможливість прийняття додаткових пояснень, відповідно, суд не бере їх до уваги при розгляді справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, засобами поштового зв`язку, що підтверджено матеріалами справи, обізнаний із провадженням справи в суді. 19.03.2025 відповідач ознайомився із матеріалами справи на підставі власної заяви (а.с.64), скерував 07.04.2025 письмові пояснення. Останнім днем для подання відзиву є 04.04.2025, з урахуванням змісту ухвали суду від 17.03.2025, тобто, строк подання заяви по суті справи порушений. Крім того, зміст пояснень не відповідає ч.3 ст.178 ЦПК України, якою визначено вимоги до відзиву як заяви по суті справи. Таким чином, письмові пояснення, подані до суду, за своєю формою не є відзивом, крім того, подані з порушенням визначеного судом в ухвалі суду строку на його подання. Також, за змістом ч.4, 5, 7, 8 ст.178 ЦПК України передбачено, що копія відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи повинна бути надіслана (надана) одночасно з надісланням (наданням) відзиву до суду. До відзиву додаються: 1) докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача, якщо такі докази не надані позивачем; 2) документи, що підтверджують надіслання (надання) відзиву і доданих до нього доказів іншим учасникам справи. Відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Суд має встановити такий строк подання відзиву, який дозволить відповідачу підготувати його та відповідні докази, а іншим учасникам справи - отримати відзив не пізніше першого підготовчого засідання у справі. У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Враховуючи допущення з боку сторони відповідача порушення наведених процесуальних норм, письмові пояснення до розгляду не приймаються і під час розгляду справи не досліджуються судом. Окремо суд наголошує, що сторона позивача, якій не були скеровані дані пояснення, була позбавлена права своєчасно надіслати відповідь на відзив, висловити заперечення щодо доводів відповідача про застосування строку позовної давності, що є порушенням принципу змагальності сторін в разі протилежних висновків суду і є неприпустимим. 10.06.2026 до справи надійшла заява відповідача, згідно з якою він просить не розглядати клопотання про зупинення провадження у справі, відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Інших процесуальних дій у справі судом не вчинено за відсутності відповідних клопотань, зустрічної позовної заяви у даній справі не подано. Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, не здійснюється згідно з ч.2 ст. 247 ЦПК України. Як врегульовано ч.1 ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Інших заяв та клопотань до матеріалів справи стороною відповідача не надано, про причини своєї неявки [PERSON] суд не повідомив, своїм правом на подання заяв по суті справи не скористався. За приписами ч.8 ст.178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Тому у відповідності до ч.4 ст.223 ЦПК України, враховуючи думку представника позивача, дотримання вимог ч.1 ст.280 ЦПК України, суд вирішує справу на підставі наявних у ній доказів, а саме ухвалює згідно з ч.1 ст.281 ЦПК України розглядати справу в заочному порядку. Відповідно до ч.1 ст.279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Розглянувши позовну заяву, дослідивши матеріали справи із наявними письмовими доказами на підтвердження вимог позивача, суд дійшов висновку про те, що позов не підлягає задоволенню у зв`язку із таким. Судом встановлено, що 13.02.2022 між [PERSON] та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» укладено договір позики №74869619 (на умовах повернення позики в кінці строку позики). Згідно з п.1 договору позикодавець зобов`язується передати позичальнику у власність грошові кошти (позику) на погоджених умовах (строк позики), шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок позичальника, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцю таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позики, або достроково, сплатити позикодавцю плату (проценти) від суми позики. Сума позики 14 652 гривні, строк позики 30 днів, базова процентна ставка 1.99% в день, фіксована, дата надання позики 13.02.2022, дата повернення 15.03.2022. Підписанням цього договору [PERSON] підтверджує ознайомлення на сайті з повною інформацією щодо кредитування, передбаченою ст.12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», а також погодився, що до моменту підписання договору позики вивчив цей договір та Правила надання грошових коштів у позику, у тому числі і на умовах фінансового кредиту, розміщені на сайті позикодавця, їх зміст, суть, об`єм зобов`язань сторін та наслідки укладення цього договору зрозумілі (п.5.1 договору). За змістом п. 20 договору він укладений в електронній формі, з використанням інформаційно-телекомунікаціногї системи, шляхом обміну електронними повідомленнями, із застосуванням електронного підпису та електронного підпису одноразовим ідентифікатором згідно Закону Україги «Про електронну комерцію». У додатку №1 до договору позики наведений графік (таблиця обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит). Разом з цим, перерахування кредитних коштів (факту надання кредиту у зазначені в договорі дату) та / або використання грошових коштів позичальником стороною позивача не надано. Судом також встановлено, що 14.06.2021 на підставі Договору факторингу №14/06/21, укладеного між ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» відступлено позивачу права вимоги за плату, до боржників, вказаних в реєстрі (додатку до договору). Згідно з п. 1.1. Договору факторингу, згідно умов цього Договору Фактор зобов?язується передати грошові кошти в розпорядження Клієнта (ціна продажу) за плату, а Клієнт відступити Факторові Право грошової Вимоги, строк виконання зобов?язань за якою настав до третіх осіб - Боржників, включаючи суму основного зобов`язання (Позики), плату за Позикою (плату за процентною ставкою), процент за порушення грошових зобов?язань, право на одержання яких належить Клієнту. Перелік Боржників, підстави виникнення Права грошової Вимоги до Боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені у відповідних Реєстрах Боржників, які формуються згідно Додатку N1, є невід?ємною частиною Договору. Згідно з п.1.2 Перехід від Клієнта до Фактора Прав Вимоги Заборгованості до Боржників відбувається в момент підписання Сторонами Акту прийому-передачі відповідного Реєстру Боржників згідно Додатку N2, після чого Фактор стає кредитором по відношенню до Боржників стосовно Заборгованостей та набуває відповідні Права Вимоги. Підписаний Сторонами та скріплений їх печатками Акт прийому передачі Реєстру Боржників - підтверджує факт переходу від Клієнта до Фактора Прав Вимоги Заборгованості та є невід?ємною частиною цього Договору. Повідомлення боржників про відступлення права грошової вимоги згідно з п. 1.3 Договору факторингу є зобов`язанням ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ», відповідні докази повідомлення до справи не долучені. Зміни до договору (п.1.3), а також загальної суми прав вимоги були предметом додаткової угоди №2 від 28.07.2021, №12 від 27.10.2023, графа із сумою не заповнена. Суд окремо наголошує, що договір факторингу наданий у неповному обсязі, тобто, його детальний зміст, виключний перелік прав та обов`язків сторін, відповідальності, до відома суду не доведено. За змістом акта прийому-передачі реєстру боржників №11 від 27.10.2023 до вищевказаного договору, на виконання п.1.2, клієнт передав, а фактор прийняв реєстр боржників №11 кількістю 24 674, після чого від клієнта до фактора переходять права вимоги заборгованості від боржників і фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей. У справі наявний витяг з реєстру боржників №11 від 27.10.2023, засвідчений представником позивача [PERSON] 19.02.2025, без зазначення номера боржника в реєстрі, загальна сума заборгованості [PERSON] 20 016,11 гривні. Згідно з наявним розрахунком, доданим до позовної заяви, до договору від 13.02.2022, боржник [PERSON] , 27.10.2023 первісним кредитором нараховано відсотки у сумі 5 364,11 гривень, без зазначення відсоткової ставки та періоду нарахування, заборгованість по тілу кредиту 14 652,00 гривень. В подальшому позивачем не здійснювалось нарахування відсотків. Розрахунок засвідчений представником позивача, здійснений по 31.01.2025. За даними розрахунка станом на вказану дату заборгованість не погашена, становить 20 016,11 гривні. Крім того, відповідно до матеріалів справи, 08.02.2022 між [PERSON] та ТОВ «МІЛОАН» укладено кредитний договір №103852136 про споживчий кредит в електронній формі в особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно-комунікаційній системі товариства ( п.6.1). Загальний розмір кредиту становить 10\~100 гривень (п.1.2.договору), строком на 90 днів, з дати укладення договору, складається з пільгового та поточного періодів (п.1.3), пільговий період - 30 днів, до 10.03.2022, з правом пролонгації (п.2.3.1), поточний 60 днів, з наступного дня після пільгового і діє до 09.05.2022; позичальник має повернути кредит, сплатити комісії за його надання та проценти за користування в рекомендовану дату платежу 10.03.2022, але не пізніше 09.05.2022 (п.1.3, 1.4 договору). В п.1.5.2, 1.5.3 договору сторонами узгоджено порядок нарахування процентів, загальні витрати із врахуванням пільгового та поточного періодів, порядок їх сплати в п.2.2.1. В п.1.5.1 визначено розмір комісії за надання кредиту у сумі 505,00 гривень, від суми кредиту, одноразово, в момент видачі кредиту. За змістом п.2.1. договору кредитні кошти надаються позичальнику безготівково на рахунок з використанням картки 5168*17. Відповідальність сторін правочину визначена у розділі 4. У додатку до договору №1 викладений графік платежів, їх кількість, розмір та періодичність внесків, що досліджений судом, а у додатку №2 паспорт споживчого кредиту При цьому, перерахування кредитних коштів (факту надання кредиту у зазначену в договорі дату) за реквізитами, вказаними вище, або будь-якими іншими, та / або використання грошових коштів позичальником стороною позивача не надано. Платіжне доручення (у незасвідченій копії), додане до позовної заяви (від 08.02.2022), не містить обов?язкових реквізитів, відсутнє підтвердження зарахування коштів й на рахунок позичальника. Даний доказ не є допустимим, оскільки додаий протокол створення та перевірки кваліфікованого та удосконаленого електронного підпису свідчить про підписання файлу з назвою «доручення», розміром 1,2Гб, а повноваження особи (генерального директора ТОВ «Мілоан»), що підписала даний файл 31.07.2024 на дату підписання не є підтвердженими. Наявність повноважень на час укладення кредитного договору не свідчить про їх приналежність [PERSON] в часі пізніше. За змістом ч.1 ст.78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. До тотожних висновків приходить суд при дослідженні наявного переліку операцій по кредитному договору. Витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань щодо ТОВ «Мілоан» здійснений станом на 28.12.2022. 16.07.2024 на підставі Договору факторингу №16072024, укладеного між ТОВ «Мілоан» (клієнт) та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне у майбутньому до третіх осіб- боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (за управління кредитом та процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту. Перелік боржників зазначений в реєстрі боржників, який формується згідно з додатком №1 та є невід`ємною частиною договору. Згідно з п.1.2 перехід права вимоги відбувається в момент підписання сторонами акта прийому-передачі реєстру боржників згідно з Додатком №2, після чого позивач набуває відповідні Права вимоги. Копія зазначеного акта від 16.07.2024 наявна у матеріалах справи. Графа щодо загальної суми заборгованості не заповнена. Разом з цим, як зазначено у преамбулі договору, реєстр боржників це інформація, що стосується боржників, оформлена за формою, встановленою в додатку №1 (в паперовому вигляді) та додатку №4 (в електронному вигляді) до цього договору. Визначену сторонами правочину ціну продажу відповідно до узгодженого сторонами визначення у п. 3.3 договору не відображено, позаяк до справи договір наданий фрагментарно, до п.2.2.2, а також з п. 9.3., що не надає суду можливості встановити виключний перелік та обяг прав та обов?язків сторін правочину, зокрема, порядок набрання договором чинності. Порядок повідомлення боржників про відступлення права грошової вимоги визначений у п. 1.3 договору. Згідно з засвідченим витягом з Реєстру боржників від 16.07.2024 до вказаного договору, ТОВ "ФК "ЄАПБ" набуло права грошової вимоги до відповідача [PERSON] в сумі 11 559,45 гривні, з яких: 10 100,00 гривень - сума заборгованості за основною сумою боргу; 954,45 гривень - сума заборгованості за відсотками, 505,00 гривень - комісія. Витяг сформований та засвідчений представником позивача, номер боржника [PERSON] відповідно до повних даних реєстру не зазначений. Додаток №4 для огляду суду не наданий (реєстр боржників в електронного вигляді). Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Загальні вимоги до доказів врегульовані ст.77-80 ЦПК України, а положеннями ч.1,6 ст.81 ЦПК України чітко врегульовано, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Слід наголосити, що відповідно до ч.7 ст.81 ЦПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Відмовляючи у задоволенні позову, суд виходить з таких норм чинного законодавства. За загальним правилом ст.15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один зі способів, визначених ч.2 ст. 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд при розгляді справи застосовує правовий зміст норм, які регулюють загальні умови, строки виконання зобов`язань учасниками цивільних правовідносин, правові наслідки їх порушень, зокрема, ст. 509, 525-527, 599, 610, 611, 625, 1049, 1050, 1054 ЦК України. Крім того, на дані правовідносини, поширюються положення про договір (ст. 626-629, 631 ЦК України) та положення Закону України «Про захист прав споживачів». Згідно з ч.1,3 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.1,2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до п.1 ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно з ч.1 ст.514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. За приписами ч.1,2 ст.516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Главою 73 розділу І книги 5 ЦК України врегульовує положення, що стосуються договору факторингу. Так, згідно з ч.1 ст.1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Статтею 1082 ЦК України визначено, що боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові у справі відсутнє (щодо обох договорів), хоча на виконання умов договорів факторингу могло бути витребувано клієнтом. Разом з цим, виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом. Такі відомості стороною відповідача не надані. За висновками Верховного Суду України, що викладені у постанові № 6-979цс15 від 23 вересня 2015 року, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним. Якщо боржник не сплачував заборгованість за кредитним договором ні новому, ні старому кредитору, внаслідок чого в останнього утворилася заборгованість, правильним є стягнення заборгованості на користь нового кредитора, оскільки неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі. Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 06 лютого 2019 року у справі № 667/11010/14-ц (провадження № 61-10349св18). Враховуючи зміст ст.633, 634 ЦК України, суд виходить з того, що споживач фінансових послуг лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Оскільки такі умови договорів приєднання розробляються надавачами певних фінансових, зокрема, банківських послуг, відповідно, вони мають бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим має бути підтверджено, що на час укладення відповідного договору та під час його виконання діють певні вимоги у визначеній редакції. Згідно з ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. При цьому, за нормою ч.1 ст.1046 ЦК України, договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом ч.2 ст.1056-1 ЦК України, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до п.5 ч.1 ст.3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Згідно з ч.2 ст.6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. За змістом ч.4,6 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Згідно з ч.8 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договора відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договора. Статтею 12 цього Закону передбачено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Отже, укладення договору в електронній формі узгоджується з правовою позицією Верховного Суду у постанові від 12.01.2021 у справі №524/5556/19, до аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах: від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18 (провадження № 61-8449св19); від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19 (провадження № 61-7203св20). Проте, судом не встановлено належних, допустимих та достовірних доказів перерахування грошей кредитодавцями позичальнику в порушення ч.1 ст.1046 ЦК України щодо обох договорів кредиту (позики), тобто, виникнення грошового зобов`язання у відповідача стороною позивача не доведено. Суд також позбавлений можливості дійти висновку й про набуття права вимоги ТОВ «ЄАПБ» відносно заборгованості [PERSON] , з урахуванням ненадання повних реєстрів боржників у визначеній умовами договорів факторингу формі, тобто, непідтвердженості включення заборгованості боржника відповідача до реєстру до кожного з двох договорів. Не доведено належними та допустимими доказами й сум, нарахованих в якості відсотків, порядку їх нарахування, дотримання під час нарахування умов кредитних договорів щодо строку нарахування (в межах строку дії договорів) та узгодженої сторонами відсоткової ставки, - в межах пільгового періоду та поза ним (за кожним договором), дати припинення нарахування первісними кредиторами складових заборгованості. Крім того, чи здійснювалось нарахування відповідних складових заборгованості дійсно первісним кредитором, чи скористався позичальник сумами кредиту та в якому розмірі сплатив заборгованість в часі до відступлення права вимоги первісними кредиторами, а також чи були пролонговані договори, що безпосередньо впливає на строк нарахування складових заборгованості, матеріали справи доказів не містять. Ч.1 ст.229 ЦПК України передбачено, що суд під час розгляду справи повинен безпосередньо дослідити докази у справі: ознайомитися з письмовими та електронними доказами, висновками експертів, поясненнями учасників справи, викладеними в заявах по суті справи, показаннями свідків, оглянути речові докази. Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у ст.129 Конституції України. Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі, у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи. Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів. Ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права. Згідно із практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. З урахуванням вищенаведених висновків, суд встановив наявність підстав для відмови у задоволенні позову у повному обсязі. За приписами ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. За змістом ч.1,2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Тому судові витрати у вигляді сплаченого судового збору за пред`явлення позовної заяви до суду у сумі 3 028,00 гривень, слід залишити за позивачем. Докази понесення позивачем судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, а саме з витребування доказів, проведення огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпечення доказів, у сумі 1\~514,00 гривень матеріали справи не містять. Проте, відповідно до змісту ч.2 ст.140 ЦПК України розмір витрат, пов`язаних з проведенням огляду доказів за місцем їх знаходження, забезпеченням доказів та вчиненням інших дій, пов`язаних з розглядом справи чи підготовкою до її розгляду, встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів. Тому підстав для їх стягнення судом не встановлено, з урахуванням зазначеного вище та положень ч.2 ст.141 ЦПК України.

Outcome: dismissed