Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-23 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей у розмірі 1/3 частини його заробітку (доходу), мотивуючи свої вимоги тим, що сторони знаходяться в зареєстрованому шлюбі з 10.12.2005. Від даного шлюбу сторони мають неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Діти проживають разом з позивачем та перебувають на її утриманні. Відповідач інших утриманців не має, працездатний, отримує дохід, стан здоров`я дозволяє працювати та він може сплачувати такий розмір аліментів. Ухвалою Південного міського суду Одеської області від 02.07.2025 відкрито провадження у справі за вищевказаною позовною заявою та розгляд справи здійснено у порядку спрощеного провадження з повідомлення (викликом) сторін. Позивач та її представник в судове засідання не з`явились, від представника позивача надійшла заява, згідно якої він просить справу розглядати без участі сторони позивача, позов підтримують в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явився, надавши до суду заяву, згідно якої просить розглядати справу без його участі, позовні вимоги визнає в повному обсязі. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що сторони знаходяться в зареєстрованому шлюбі з 10.12.2005, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб. Від даного шлюбу сторони мають неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копіями свідоцтв про народження. Відповідач добровільно допомогу на утримання неповнолітніх дітей не надає. Діти проживають разом з позивачем. Статтею 8 Закону України "Про охорону дитинства" визначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Згідно із ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до положень ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно із ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В порядку\~ст.183 СК України, частка заробітку (доходу) батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. На підставі п.7 ч.1 ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення. Пунктом 1 ч.1 ст.430 ЦПК України передбачено, що суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Згідно із ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. За змістом частин 1, 5 статті 81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд з урахуванням закріплених ч.9 ст.7 СК України принципів справедливості, добросовісності, розумності та обов`язку обох батьків утримувати своїх дітей, з урахуванням інтересів дитини, встановленого мінімального розміру аліментів на одну дитину, дійшов висновку про необхідність задоволення позову та стягнення на користь позивача аліментів у розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) відповідача, але не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку та не менш ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , до повноліття [PERSON] , тобто до [INFO] , а потім у розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу), але не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку та не менш ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до повноліття [PERSON] , тобто до [INFO] , щомісячно, починаючи з 13.06.2025, оскільки вказана сума є достатнім утриманням одного із батьків для гармонійного та всебічного розвитку неповнолітньої дитини. Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Ст.141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони, пропорційно розміру задоволених вимог. Відповідно до ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Представник позивача звернувся до суду з позовом через систему «Електронний суд». Відповідно до ч.3 ст.4 Закону України «Про судовий збір» при поданні до суду процесуальних документів, передбачених ч.2 цієї статті, в електронній формі застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору. Правомірність застосування коефіцієнту 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору при поданні до суду позовної заяви підтверджується також позицією Верховного Суду, викладеною в Постанові від 16.11.2022 по справі № 916/228/22, а саме: «з огляду на наведене у позивача були обґрунтовані підстави вважати, що у разі подання ним позовної заяви в електронній формі до встановленої законом ставки судового збору має бути застосований понижуючий коефіцієнт у розмірі 0,8, визначений частиною 3 статті 4 Закону України «Про судовий збір». Отже, судовий збір за подання позовної заяви у даній справі складає: (1211,20*0,8) = 968,96 грн. Враховуючи задоволення\~позову,\~що позивач\~звільнена від\~сплати судового\~збору,\~відповідно до\~положень ст.141\~ЦПК України\~з відповідача\~підлягає стягненню\~судовий збір\~на користь\~держави позивача у розмірі 968,96 грн.

Outcome: approved