Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-30 00:00:00

03 липня 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (далі ТОВ «ФК «ЄАПБ») звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитними договорами. Позов мотивований тим, що 01 серпня 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «АВАНС КРЕДИТ» (далі ТОВ «АВАНС КРЕДИТ») та [PERSON] був укладений договір про надання фінансового кредиту № 35697-07/2024, право вимоги за яким на підставі договору факторингу №24122024 від 24 грудня 2024 року перейшло до ТОВ «ФК «ЄАПБ». Крім цього, 24 грудня 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ»\~(далі ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ») та [PERSON] був укладений кредитний договір № 8481883, право вимоги за яким на підставі договору факторингу №27/03/25 від 27 березня 2025 року перейшло до ТОВ «ФК «ЄАПБ». Вказуючи, що у зв`язку з невиконанням відповідачем належним чином умов кредитних договорів у нього виникла заборгованість в загальному розмірі 39900 грн, позивач просив стягнути з відповідача суму заборгованості та судові витрати. У судове засідання представник позивача не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час і місце розгляду справи (а. с. 62, 63), у позовній заяві просив розглядати справу без його участі (а. с. 6). Відповідач у судове засідання не з`явився, хоча в контексті положень частини восьмої статті 128 ЦПК України про дату, час і місце розгляду справи був належним чином повідомлений (а. с. 65), про причини неявки суд не повідомляв, відзив на позов не подавав. Враховуючи, що в судове засідання учасники судового розгляду не з`явилися, то відповідно до вимог частини другої статті 247\~ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд ухвалою від 31 липня 2025 року постановив проводити заочний розгляд справи. Дослідивши та оцінивши наявні в матеріалах справи письмові докази в їх сукупності, суд дійшов до такого висновку. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054\~ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина першастатті 1048 ЦК України). Згідно зі статтею 1049\~ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Статтею 628\~ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до\~статті 639 ЦК України\~якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Закон України\~«Про електронну\~комерцію» визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. \~Статтею 3 цього Закону\~визначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до частин сьомої, дванадцятої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та\~Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Норми\~статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»\~відповідно до Закону України\~«Про електронний\~цифровий підпис» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису, так і електронного підпису визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа і не може визнаватися недійсним лише через його електронну форму. Статтею 12 зазначеного Закону встановлено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання відповідно до\~Закону України\~«Про електронний\~цифровий підпис» є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Норми\~статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»\~відповідно до Закону України\~«Про електронний\~цифровий підпис» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису, так і електронного підпису визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа і не може визнаватися недійсним лише через його електронну форму. Судом встановлено, що 31 липня 2024 року [PERSON] уклав із ТОВ «АВАНС КРЕДИТ» договір про надання фінансового кредиту № 35698-07/2024, відповідно до умов якого отримав кредит в розмірі 6000 гривень зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 1,5 % в день. Строк дії договору 120 днів до 27 листопада 2024 року (а. с. 7 -9). Відповідно до пункту 1.6 Договору кредит надається клієнту в безготівковій формі у національній валюті на рахунок клієнта включаючи використання реквізитів платіжної картки № [NUMBER] протягом одного робочого дня з дня прийняття рішення про видачу кредиту. Пунктом 5.3 Договору передбачено, що у випадку прострочення клієнтом терміну сплати чергового платежу, визначеного в Графіку платежів, Товариство у перший день прострочення нараховує штраф у розмірі 100% від суми, одержаної клієнтом за цим договором. Того ж дня сторони договору підписали графік платежів та паспорт споживчого кредиту (а. с. 9 на звороті -10, 11-12). Усі зазначені\~документи підписані\~відповідачем за\~допомогою електронного\~цифрового підпису одноразовим ідентифікатором W0312. 01 серпня 2024 року на платіжну картку відповідача були перераховані кошти в сумі 6000 гривень (номер транзакції в системі iPaу.ua 468581644) (а. с. 13). ТОВ «АВАНС КРЕДИТ», надавши відповідачу кредит, свої зобов`язання за договором виконало. З наявного в справі розрахунку видно, що заборгованість [PERSON] за кредитним договором № 35698-07/2024 від 31 липня 2024 року становить 24300 гривень, з яких заборгованість за основною сумою боргу складає 6000 гривень, заборгованість за процентами за користування кредитом 8550 гривень, заборгованість за штрафними санкціями 9750 гривень (а. с. 14-15). Крім того, 24 грудня 2024 року [PERSON] уклав із ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» договір про надання коштів у кредит № 8481883 (а. с. 25-32). Відповідно до пункту 2.1 Договору ТОВ «ФК «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» взяло на себе зобов`язання передати [PERSON] у власність грошові кошти на погоджений умовами Договору строк шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок [PERSON] , а [PERSON] зобов`язався повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку кредиту або достроково та сплатити кредитодавцю плату (проценти) від суми кредиту та комісію за надання кредиту. Пунктом 2.2 Договору передбачено, що сума кредиту становить 5000 гривень, строк кредиту 15 днів, дата повернення кредиту 07 січня 2025 року, процентна ставка 0,01% за день, процентна ставка за понадстрокове користування позикою 5%, комісія за надання кредиту - 11,86% від суми кредиту, що становить 593 гривень (а. с. 26). Відповідно до пункту 2.5 Договору проценти нараховуються щоденно, починаючи з другого дня користування кредитом до дати повернення, на залишок кредиту, виходячи із строку фактичного користування кредитом та до повного погашення заборгованості за договором. Договір позики підписаний електронними підписами сторін, зокрема, відповідача шляхом введення одноразового ідентифікатора 673711. Також у Договорі вказаний номер електронного платіжного засобу відповідача [NUMBER] . До кредитного договору № 8481883 від 24 грудня 2024 року як Додаток № 1 додана Таблиця обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, яка також підписана електронними підписами сторін (а. с. 32 на звороті - 33). З наявного в справі розрахунку видно, що заборгованість [PERSON] за кредитним договором № 8481883 від 24 грудня 2024 року становить 15600 гривень, з яких заборгованість за основною сумою боргу складає 5000 гривень, заборгованість за процентами за користування позикою 7 гривень, заборгованість за пенею 10000 гривень, заборгованість за комісією 593 гривні (а. с. 4). Наведені обставини свідчать про те, що між ТОВ «АВАНС КРЕДИТ», ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та відповідачем [PERSON] виникли договірні зобов`язання, які випливають із вказаних вище кредитних договорів, ці договори є укладеними в письмовій формі відповідно до вимог статей 639, 1054 ЦК України, оскільки передача грошей відбулася і сторонами кредитних договорів було досягнуто згоди відносно всіх їхніх істотних умов. Такі ж висновки викладені у постанові Верховного Суду від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18 (провадження № 61-8449св19), від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19 (провадження № 61-7203св20), від 07 жовтня 2020 року у справі № 127/33824/19 (провадження № 61-9071ск20). Відповідно до пункту 1 частини першої\~статті 512 ЦК України\~кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). У частині першій\~статті 516 ЦК України\~зазначено, що заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. За загальним правилом наявність згоди боржника на заміну кредитора в зобов`язанні не вимагається, якщо інше не встановлено договором або законом. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша\~статті 514 ЦК України). Відступлення права вимоги по суті це договірна передача зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором. Частиною першою\~статті 1077 ЦК України\~визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). За змістом частини першої\~статті 1078 ЦК України\~предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). З матеріалів справи видно, що 24 грудня 2024 року між ТОВ «АВАНС КРЕДИТ» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладений договір факторингу № 24122024 (а. с. 17-19). Відповідно до пункту 1.1 вказаного договору ТОВ «ФК «ЄАПБ» зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження ТОВ «АВАНС КРЕДИТ» за плату, а ТОВ «АВАНС КРЕДИТ» відступити ТОВ «ФК «ЄАПБ» право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за управління кредитом, плату за процентною ставкою) пенею, за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить ТОВ «АВАНС КРЕДИТ». Перелік боржників, підстави виникнення права грошової вимоги до боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені в реєстрі боржників, який формується згідно з Додатком №1 та є невід`ємною частиною договору. Пунктом 1.2 договору передбачено, що право вимоги переходить від клієнта до фактора в момент підписання сторонами акту прийому-передачі Реєстру боржників згідно з додатком № 2. 24 грудня 2024 року уповноважені представники сторін договору факторингу підписали акт прийому-передачі Реєстру боржників (а. с. 20). Відповідач [PERSON] є в Витязі з Реєстру боржників до Договору факторингу № 24122024 від 24 грудня 2024 року і загальна сума його зобов`язань за кредитним договором № 35698-07/2024 від 31 липня 2024 року становить 24300 гривень (а. с. 22). Крім того, 27 березня 2025 року ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» уклали договір факторингу № 27/03/25 (а. с. 34-36). Відповідно до пункту 1.1 вказаного договору ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» зобов`язується відступити ТОВ «ЄАПБ» права вимоги зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а ТОВ «ЄАПБ» зобов`язується прийняти такі права вимоги та передати грошові кошти в розпорядження ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та відповідний реєстр за плату у передбачений договором спосіб. Перелік боржників, підстави виникнення права грошової вимоги до боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені у відповідних реєстрах боржників, відображаються у відповідному реєстрі боржників, складеному за формою згідно Додатку №1 та є невід`ємною частиною договору. Відповідно до пункту 1.2 договору факторингу перехід прав вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами акту прийому-передачі відповідного Реєстру боржників згідно Додатку № 2. 23 квітня 2025 року між ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладена додаткова угода № 2 до договору факторингу № 27/03/25 від 27 березня 2025 року, відповідно до якої ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло право вимоги до боржників, зазначених у Реєстрі боржників № 3 від 23 квітня 2025 року (а. с. 36). 23 квітня 2025 року уповноважені представники ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» підписали акт прийому-передачі Реєстру боржників № 3 від 23 квітня 2025 року за договором факторингу № 27/03/25 від 27 березня 2025 року (а. с. 37). З Реєстру боржників № 3 видно, що заборгованість [PERSON] за кредитним договором № 8481883 від 24 грудня 2024 року становить 15600 гривень (а. с. 39). Аналіз наведених вище норм матеріального права та обставин справи в їх сукупності дає достатні підстави для висновку, що позивач набув у встановленому законом порядку право вимоги до відповідача за вказаними вище кредитними договорами. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-1383/2010 (провадження №14-308цс18) зазначено, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. У цій справі кредитні договори та договори позики, укладені між відповідачем та первісними кредиторами, договори факторингу та додаткові угоди до них, укладені між первісними кредиторами та ТОВ ФК «ЄАПБ» в установленому законом порядку недійсними не визнані, у зв`язку з чим у розглядуваному випадку відповідно до положень статті 204 ЦК України діє презумпція правомірності вказаних правочинів. Таким чином, враховуючи, що відповідач фактично отримав та використовував кошти, перераховані первісними кредиторами на кредитну картку, що й було предметом двох укладених Договорів, але не повернув їх, то суд вважає, що позовні вимоги про стягнення з відповідача сум заборгованості за тілом кредиту, що ним фактично отримані і на час розгляду цієї справи не повернуті, є підставними і підлягають до задоволення. Такі висновки відповідають правовим позиціям Великої Палати Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, Верховного Суду у постанові від 23 грудня 2020 року у справі № 191/2648/17. Проценти за користування кредитними коштами в розмірі 7 гривень та комісія за надання кредиту в розмірі 593 гривень за кредитним договором № 8481883 від 24 грудня 2024 року розраховані відповідно до узгоджених між сторонами договору істотних умов та підлягають стягненню. Проте, не можна повністю погодитися із розміром нарахованих позивачем процентів за користування кредитними коштами за договором № 35698-07/2024 від 31 липня 2024 року з таких підстав. Зі змісту укладеного між ТОВ «АВАНС КРЕДИТ» та [PERSON] кредитного договору видно, що кредит надавався відповідачу на задоволення власних потреб і в контексті пункту 11 частини першої\~статті 1 Закону України «Про споживче кредитування»\~є споживчим кредитом. Відповідно до частини п`ятої статті 8\~Закону України\~«Про споживче\~кредитування» максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %. Вказана норма була введена в дію Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» від 22 листопада 2023 року №3498-IXта\~набрала чинності 24 грудня 2023 року. Пунктом 17 Прикінцевих і перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» від 22 листопада 2023 року максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів\~2,5 %, протягом наступних 120 днів\~1,5 %. Тобто, максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати з 24 грудня 2023 року до 22 квітня 2024 року 2,5 %, з 23 квітня 2024 року до 20 серпня 2024 року 1,5 %, і з 21 серпня 2024 року 1 %. Натомість у пункті 1.4.1 укладеного між сторонами кредитного договору № 35698-07/2024 від 31 липня 2024 року передбачено сплату відсотків за користування кредитом за фіксованою процентною ставкою\~у розмірі 1,5 % за один день користування кредитом, яка застосовується в межах строку кредитування. З огляду на вказане, розмір відсотків за користування кредитними коштами за договором № 35698-07/2024 від 31 липня 2024 року з урахуванням встановлених законом обмежень становить 7830 гривень: 6000 грн * 1,5 % / 100 % * 21 дн. = 1890 грн (за період з 31 липня 2024 року по 20 серпня 2024 року); 6000 грн * 1 % / 100 % * 99 дн. = 5940 грн (за період з 21 серпня 2024 року по 27 листопада 2024 року); 1890 + 5940 =7830 грн. Також, звертаючись до суду із цим позовом, позивач просив стягнути з відповідача неустойку (штрафу, пеню) за кредитними договорами. За змістом стаття 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Предметом неустойки\~може бути\~грошова сума,\~рухоме і\~нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (стаття 551 ЦК України). Відповідно до пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625\~цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). З огляду на вказане, нарахована позивачем неустойка (штраф, пеня), сплата яких передбачена кредитними договорами (за кредитним договором № 35698-07/2024 9750 гривень, за кредитним договором № 8481883 10000 гривень), підлягає списанню і в цій частині позовних вимог слід відмовити. За таких обставин справи, які підтверджуються належними і допустимими доказами, та відповідно до зазначених норм матеріального права суд дійшов висновку про наявність у розглядуваному випадку передбачених законом підстав для часткового задоволення позову та стягнення з відповідача заборгованості за кредитними договорами, оскільки останній порушив його умови, що виразилося у неналежному виконанні договірних зобов`язань, а саме, неповерненні грошових коштів у визначений договором строк. У відповідності до вимог частини першої\~статті 141 ЦПК України\~з відповідача на користь позивача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (48,7%) підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1474 гривень 64 копійки (3028 грн * 48,7 % / 100 % = 1474,64 грн). На підставі викладеного, статей 526, 530, 610, 611, 629, 634, 1048, 1054,\~1056-1\~Цивільного кодексу\~України та

Outcome: partial