Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-21 00:00:00

У лютому 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «РІАЛЬТО» (далі ТОВ «ФК РІАЛЬТО») через систему «Електронний суд» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 27 296 грн. 50 коп. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 12.05.2023 між ТОВ «ФК РІАЛЬТО» та [PERSON] укладено Кредитний договір № 230512-61818-1 на суму 4 550 грн., яким визначено умови надання кредиту, строки та порядок повернення кредитних коштів. Позивач, взяті на себе за Договором зобов`язання виконав в повному обсязі, натомість, відповідач взяті на себе зобов`язання щодо повернення кредитних коштів належним чином не виконував, у зв`язку з чим виникла заборгованість, яка станом на 17.02.2025 становить 27 296,50 грн. Враховуючи, що відповідач в добровільному порядку не погашає виниклої заборгованості, позивач просить стягнути з відповідача суму заборгованості за кредитним договором в розмірі 27 296,50 грн. та 2 422 грн. 40 коп. сплаченого судового збору та 9 000,00 грн. понесених витрат на правничу допомогу. Ухвалою Менського районного суду Чернігівської області від 27 лютого 2025 року прийнято позовну заяву до провадження Менського районного суду та відкрито провадження у справі; справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження з викликом сторін та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Менського районного суду Чернігівської області від 24 квітня 2025 року підготовче провадження закрито та призначено справу до судового розгляду по суті. У судове засідання представник позивача не з`явився, просив розглянути справу без його участі, вказавши, що позов підтримує та не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений відповідно до ст.ст. 128, 130 ЦПК України належним чином. Враховуючи, що відповідач належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи, не з`явився в судове засідання без повідомлення причин та не надав відзив на позовну заяву, зі згоди позивача, суд ухвалює рішення про заочний розгляд справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. 12 травня 2023 року між ТОВ «ФК «РІАЛЬТО» та [PERSON] було укладено Договір № 230512-61818-1, за умовами якого відповідачу було надано кредит в сумі 4 550 грн., строком на 150 днів, зі сплатою відсотків: процентна ставка за користування кредитом становить 3,5% (річна процентна ставка становить 1277,50%) (а.с.12-16). Відповідно до Договору № 230512-61818-1 від 12.05.2023 та квитанції про підтвердження переказу грошові кошти в сумі 4550,00 грн. 12 травня 2023 року були перераховані на рахунок [NUMBER] (зворот а.с.19). Згідно повідомлення АТ КБ «ПриватБанк» на ім`я [PERSON] в банку емітовано карту № [NUMBER] . Номер телефону на який відправляється інформація про підтвердження операцій за платіжною картою № [NUMBER] за період з 12.05.2025-17.05.2025 та який знаходиться в анкетних даних [PERSON] [NUMBER] . Крім цього, згідно руху коштів по рахунку № [NUMBER] 12.05.2023 на картку було зарахування платежу в сумі 4 550 грн., що узгоджується з умовами укладеного договору та доказами наданими позивачем (а.с.81-82). Таким чином, кредитні кошти відповідачем фактично отримані. Вказані доводи відповідачем не спростовані. Пунктом 1 частини другої статті 11 Цивільного кодексу України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст.12 цього Закону є оригіналом такого документа. Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Частиною першою статті 509 Цивільного кодексу України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Статтею 525 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Позивачем зазначено, що свої зобов`язання за договором позивач виконав у повному обсязі та надав відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах, передбачених договором, однак, відповідач свої зобов`язання належним чином не виконував, у зв`язку з чим утворилася заборгованість. Так, згідно розрахунку позивача, заборгованість відповідача за кредитним договором станом на 04 лютого 2025 року становить 27 296,50 грн., яка складається з: 4 550,00 грн. - заборгованість за кредитом; 22 746,50 грн. - заборгованість за нарахованими процентами (зворот а.с. 17). Відповідачем вказаного розрахунку не спростовано. Згідно зі статтею 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до частини першої статті 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Частинами першою, другою статті 612 Цивільного кодексу України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Згідно із частиною другою статті 615 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Відповідач [PERSON] не скористався своїми процесуальними правами, несучи ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням ним процесуальних дій, не подав відзиву на позов, не надав будь-яких заперечень проти позову чи доказів на спростування позиції позивача, не спростував суми заборгованості, заявленої до стягнення, не надав контррозрахунку у разі незгоди з таким розрахунком. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог у повному обсязі. Щодо розподілу судових витрат суд зазначає наступне. Порядок розподілу судових витрат визначений у статті 141 ЦПК України. Відповідно до частин першої та другої цієї статті судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При вирішенні заяви позивача про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу, суд виходить з наступного. Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. Також Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 визначила докази, які є необхідними для компенсації витрат на правничу допомогу: «…На підтвердження цих обставин (складу та розміру витрат) суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені». Представництво інтересів позивача у даному провадженні здійснював адвокат Руденко К.В. на підставі Договору про надання юридичних послуг № 02/06/2022 від 02 червня 2022 року (а.с.35-37). На підтвердження понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу, до позовної заяви додані Договір про надання юридичних послуг, Додатковий договір № 1, копія Свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, Довіреність, Витяг з Акту приймання-передачі наданих послуг, Акт приймання - передачі наданих послуг, платіжна інструкція (а.с.35-40). Суд дійшов висновку, що обсяг та розмір наданих адвокатом позивача послуг та виконаних робіт, який зазначений у договорі, акті виконаних робіт є обґрунтованими, оскільки у повній мірі узгоджується з матеріалами справи, тому необхідно стягнути з відповідача на користь позивача 9 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу. Згідно платіжної інструкції № 2266 від 16 лютого 2025 року (а.с.41) позивачем було сплачено 2 422 гривні 40 копійок судового збору, які підлягають стягненню з відповідача. З цих підстав,

Outcome: approved