Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-22 00:00:00

[PERSON] в особі представника звернулась з позовом до Брусилівської селищної ради про визнання права власності на спадкове майно. Позовні вимоги обґрунтувала тим, що [INFO] померла мати позивачки [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 29 липня 2002 року, виданого виконкомом Іванівської сільської ради Житомирського району. На випадок смерті [PERSON] залишила розпорядження у вигляді заповіту, посвідченого Озерською сільською радою Житомирської області 23 травня 1997 року. За змістом заповіту [PERSON] заповіла все її майно, яке на день смерті буде їй належати в чому б воно не заключалося і де б воно не знаходилось [PERSON] . 03 березня 2004 року за заявою позивачки Брусилівською державною нотаріальною конторою заведено спадкову справу № 60/2001 до майна померлої. До складу спадкового майна входить житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] , що знаходиться на території Брусилівської селищної ради та належав померлій [PERSON] , згідно з довідкою Брусилівської селищної ради від 24 січня 2025 року № 12. З метою оформлення спадкових прав позивачка звернулася до нотаріуса, проте, нотаріусом було повідомлено мені про неможливість видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, оскільки відсутні документи, що посвідчують право власності спадкодавця на цей будинок, відмова у вчиненні нотаріальної дії була оформлена посадовою особою нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 11 грудня 2019 р. № 148/02-31. Позивач вказує, що будинок був зареєстрований за матір`ю згідно погосподарських книг, інших спадкоємців, які б прийняли спадщину - нема. На підставі викладеного позивачка просила визнати за нею в порядку спадкування за законом право власності на спадковий житловий будинок з надвірними будівлями. Ухвалою судді від 19.06.2025 відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 30.06.2025 закрито підготовче провадження, справу призначено до розгляду по суті. Позивачка та її представник в судове засідання не з`явилися, представник [PERSON] надав до суду заяву про відкладення судового засідання в зв`язку з перебуванням представника у відпустці. Водночас, як зазначив Верховний Суд у постанові від 01.10.2020 у справі № 361/8331/18, якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Оскільки суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, то відсутні підстави для відкладення судового засідання за заявою представника позивача. Представник відповідача - Брусилівської селищної ради Брусилівського району Житомирської області, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, до суду не з`явився, від нього надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності. На підставі ст. ст. 211, 223 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін. У відповідності до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи. Суд, дослідивши та оцінивши надані докази, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 29 липня 2002 року (а.с. 8). Згідно заповіту [PERSON] від 03.05.1997, все своє майно вона заповіла [PERSON] (а.с.9). 03 березня 2004 року за моєю заявою Брусилівською державною нотаріальною конторою заведено спадкову справу № 60/2001 до майна померлої. Житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] , що знаходиться на території Брусилівської селищної ради та належав померлій [PERSON] , згідно з довідкою Брусилівської селищної ради від 24 січня 2025 року № 12 (а.с.10). Довідкою (витягом з господарської книги) № 5 на 2001-2005 роки, підтверджується, що [PERSON] (особовий рахунок [NUMBER] ) володіла житловим будинком площею 72 кв.м., в тому числі житловою 38 кв.м., а також земельними ділянками для будівництва і обслуговування житлового будинку - 0,25 га, для ведення особистого підсобного господарства - 0,19 га, для товарного виробництва, пай - 4,48 га (а.с.11). Відповідно до технічного паспорту на будинок, до його складу входить власне житловий будинок «А», погріб «П», вбиральня «У», огорожа №1. Загальна площа будинку становить 63,6 кв.м., а житлова площа - 37,8 кв.м. (а.с. 12). Довідкою Комунального підприємства «Житомирське обласне міжміське бюро технічної інвентаризації» Житомирської обласної ради від 10 грудня 2024 р. № 99 встановлено, що право власності на вказаний житловий будинок не зареєстровано (а.с.24). Постановою нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 11 грудня 2019 р. № 148/02-31 було повідомлено про неможливість видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, оскільки позивачкою не подані документи, що посвідчують право власності спадкодавця на цей будинок. (а.с. 25). Згідно ст. 41 Конституції України, право власності є непорушним. Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю і ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. За змістом ст. 328 ЦК України право власності на майно набувається на підставах, що не заборонені законом. Відповідно до ст. 1216 - 1218 ЦК України спадкування є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до іншої особи ( спадкоємця), спадкування здійснюється за заповітом або за законом, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За змістом ст. 328 ЦК України право власності на майно набувається на підставах, що не заборонені законом. Згідно ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Згідно ч. 1 та ч. 3 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Частина 1 статті 1297 ЦК України передбачає, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов`язку у виді втрати права на спадщину. Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов`язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину (статті 1296, 1297 ЦК) та/або не здійснив його державної реєстрації (ст. 1299 ЦК України). Відповідно до роз`яснень, викладених в абз. 3 п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 р. № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно роз`яснень інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" у період чинності Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, що затверджена Міністерством комунального господарства Українського РСР 31 січня 1966 року, державна реєстрація нерухомого майна не проводилась в сільській місцевості. За змістом п.62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженої наказом Міністра юстиції Української РСР від 31 жовтня 1975 року № 45/5, підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. При цьому виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. До компетенції виконкомів місцевих рад відносилось питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих рад. Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку. На виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 11 березня 1985 року №105 у 1985- 1988 роках сільськими, селищними, районними радами народних депутатів ухвалювалось рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних рад із додатками списків громадян, яким ці будинки належали. Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності, відтак суд вважає підтвердженим право власності спадкодавця на спірний будинок. Враховуючи наведене, судом встановлено, що спадкодавець [PERSON] за життя набула право власності на житловий будинок за адресою [ADDRESS] , однак не зареєструвала його у встановленому порядку. При цьому, позивачка є єдиною спадкоємицею після смерті матері за заповітом, інших спадкоємців - нема, спадщина була прийнята у встановленому порядку. За таких обставин суд вважає, що позивачка, має право на спадкування належного спадкодавцю будинку з господарськими будівлями. Іншим чином позивач захистити свої права на успадковане майно не може. Відповідно до п. 3.3 Узагальнення судової практики розгляду цивільних справ про спадкування Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року при відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Отже, за відсутності інших спадкоємців, позов подано до належного відповідача. З урахуванням викладених позивачем обставин та досліджених у судовому засіданні письмових доказів, що оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає до задоволення в повному обсязі. Також в зв`язку з задоволенням позовних вимог майнового характеру в повному обсязі, на підставі ч. 2 ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь позивача понесені судові витрати у виді судового збору. Заяв про розподіл інших видів судових витрат - не надійшло.

Outcome: approved