Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-03 00:00:00

[PERSON] адвокат Герасимчук Олег Олександрович звернувся до Московського районного суду м. Харкова, через систему «Електронний суд», з позовом до [PERSON] , у якому просить розірвати укладений між сторонами шлюб. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з 04.06.2021 року сторони перебувають у шлюбі. Від шлюбу сторони мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Спільне життя не склалось у зв`язку із втратою взаєморозуміння та відчуття любові один до одного. Примирення та спільне життя з відповідачем не можливе, спільне господарство не ведеться, шлюб існує лише формально. Представник позивача просив розглядати справу за його відсутності та відсутності позивача. Відповідач у судове засідання не з`явився, про час та дату розгляду справи повідомлений, причини неявки не повідомив, відзив або інших клопотань чи заяв щодо розгляду справи до суду не подав. Враховуючи, що відповідач будучи повідомленим про час, дату та місце розгляду справи до суду не з`явився, доказів поважності причин неявки до суду не надав, а тому, відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 223 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за його відсутності на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 2 ст.\~247\~ЦПК України у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступне. Сторони перебувають у шлюбі, що зареєстрований 04 червня 2021 року Московським районним у місті Харкові відділом державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харкова), актовий запис №290, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] . Від вказаного шлюбу сторони мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] . Сімейне життя позивача та відповідача не склалось у зв`язку із втратою взаєморозуміння та відчуття любові один до одного, розірвання шлюбу відповідає інтересам позивача. Згідно положень ст.\~51\~Конституції України та ч. 1 ст.\~24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 3, 4 ст.\~56 СК України кожен\~з подружжя\~має право\~припинити шлюбні\~відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. У судовому засіданні об`єктивно встановлено, що подальше спільне життя із збереженням шлюбу суперечить інтересам сторін, що має істотне значення. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу це одна з основних його засад. Шлюб це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка (ст. 24 СК України). Шлюб припиняється внаслідок його розірвання (ст. 104 СК України). Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Суд доходить висновку, що у даний час шлюб носить формальний характер, подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, а тому вважає, що шлюб між сторонами підлягає розірванню. У позовній заяві позивач просив стягнути з відповідача судові витрати, а саме суму сплаченого судового збору у розмірі 968,96 грн. та витрати на правову допомогу адвоката у розмірі 6000,00 грн. Відповідно до статті 133\~Цивільного процесуального\~кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч.1\~ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно копії платіжної інструкції від 08.01.2025 року, позивачка сплатила в якості судового збору грошову суму у розмірі 968,96 грн. Враховуючи те, що суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог, з відповідача в порядку розподілу судових витрат підлягає стягненню сума сплаченого судового збору у розмірі 968,96 грн. Положеннями статті 59\~Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.\~137\~ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами За змістом пункту 1 частини другої статті 137, частини восьмої статті 141\~Цивільного процесуального\~кодексу України розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою. Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх вартість уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. Аналогічну правову позицію викладено у постановах об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19 та від 22.11.2019 у справі № 910/906/18. Згідно з положенням пункту 1 частини другої статті 141\~ЦПК України у разі задоволення позову судові витрати покладаються на відповідача. Відповідно до частини третьої статті 141\~ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до частини восьмої статті 141\~ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. За підсумовуючим аналізом наведених правових норм, суд дійшов висновку, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано: договір про надання правової допомоги від 01.01.2025 року, у якому обумовлений розмір гонорару у сумі 6000,00 грн.; копію ордеру про надання правової допомоги до договору № б/н від 01.01.2025 року, копію Свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю № 603. Зважаючи на вищевикладене, суд дійшов висновку, що витрати у розмірі 6000,00 грн. на правову допомогу підлягають відшкодуванню з відповідача.

Outcome: approved