Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-22 00:00:00

26.06.2024 р. [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просила позбавити батьківських прав відповідача [PERSON] щодо їх неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . Позовні вимоги обґрунтовані невиконанням відповідачем своїх батьківських обов`язків. Ухвалою судді Херсонського міського суду Херсонської області від 30.07.2024 р. відкрите провадження по справі, залучено до участі в справі третю особу, вирішено проводити розгляд справи в порядку загального позовного провадження, призначене підготовче засідання. 11.10.2024р. від представника відповідача [PERSON] адвоката Кисіль В.М. надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи нотаріально посвідченої заяви відповідача про визнання позову. Ухвалою підготовчого засідання від 14.10.2024 р. суд відмовив у прийнятті заяви [PERSON] про визнання позову. 31.10.2024р. електронною поштою надійшло рішення виконавчого комітету Боярської міської ради Київської області від 15.10.2024р. про затвердження висновку про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] по відношенню до малолітньої дитини [PERSON] 04.02.2025 р. від позивачки надійшло клопотання про долучення доказів. 28.02.2025р. електронною поштою без КЕЦП надійшла заява від імені [PERSON] про визнання позову та заява адвоката Кисіль В.М. як представника відповідача [PERSON] про визнання позову, підписана КЕЦП. 03.03.2025 р. від представника позивачки адвоката Рева С.Л. надійшло клопотання про долучення доказів. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 03.03.2025 р. заяви [PERSON] та його представника адвоката Кисіль В.М. на підставі ч.3 ст. 44 ЦПК України залишені без розгляду; підготовче провадження закрите, призначене судове засідання. В судовому засіданні 10.07.2025р. заслухана думка дитини неповнолітньої [PERSON] , якій виповнилося повних 14 років. Ольга вказала, що повністю підтримує позов своєї матері, оскільки біологічний батько не цікавиться її життям, не телефонує, зі святами не вітає, жодної підтримки вона від нього не має, вона його майже візуально не пам`ятає, їй відомо, що він проживає у Польщі. Вказала, що її батьком є чоловік її матері [PERSON] , який повністю піклується про неї. В судове засідання 23.07.2025 р. сторони не прибули: від представника позивачки [PERSON] адвоката Рева С.Л. надійшла заява про розгляд справи у їх відсутність, позов підтримує в повному обсязі; від представника відповідача [PERSON] адвоката Кисіль В.М. надійшла заява про розгляд справи у відсутність, проти задоволення позову не заперечує; від представника служби у справах дітей Боярської міської ради надійшла заява про розгляд справи у їх відсутність. Представник служби у справах дітей Генічеської районної державної адміністрації в судове засідання не прибув про час, дату та місце розгляду справи повідомлені належним чином шляхом розміщення оголошення 10.07.2025р. на сайті суду. Суд, заслухавши думку дитини, заяву відповідача щодо визнання позову, дослідивши надані письмові докази у їх сукупності, встановив наступні обставини справи та відповідні ним правовідносини. Позивачка [PERSON] (до шлюбу [PERSON] ) та відповідач [PERSON] є батьками [PERSON] , яка народилася [INFO] , що підтверджено свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим виконавчим комітетом Чкалівської сільської ради Новотроїцького району Херсонської області 11.04.2011 р. (арк. справи 9). Рішенням Новотроїцького районного суду Херсонської області від 17.03.2015 р. розірвано шлюб між позивачкою [PERSON] та відповідачем [PERSON] , від якого вони мають дитини [PERSON] , [INFO] , рішення набуло законної сили 27.03.2015 р. (арк. справи 7-8). 18 серпня 2018 р. укладено шлюб між [PERSON] та [PERSON] , прізвище після реєстрації шлюбу дружини [PERSON] , що підтверджено свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим 18.08.2018 р. Суворовським районним у м.Херсоні відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Херсонській області. 24 вересня 2024 р. [PERSON] склав до Херсонського міського суду Херсонської області заяву про визнання позову та розгляд справи у його відсутність, його підпис засвідчений державним нотаріусом Паула Клозе з м.Свебодзін Республіки Польща. Крім того [PERSON] вказав, що йому відомі та зрозумілі наслідки визнання ним позову про позбавлення його батьківських прав (арк. справи 63-65). За висновком служби у справах дітей, затвердженого рішенням виконавчого комітету Боярської міської ради № 9/65 від 15.10.2024 р. [PERSON] , 2011 р.н. проживає разом з матір`ю [PERSON] , відчимом [PERSON] , сестрою [PERSON] , 2019 р.н. та братом [PERSON] , 2021 р.н. Створені усі умови для проживання, родина забезпечена та добропорядна проживають в будинку з 4 кімнат, в кімнаті дитини є місце для ігор, навчання, речей, окреме ліжко для сну. Матір`ю створені належні умови для повноцінного та гармонійного розвитку усіх дітей. Вважають доцільним позбавлення батьківських прав [PERSON] по відношенню до малолітньої [PERSON] . Відповідачем, крім заяви про визнання позову не надано жодних пояснень щодо виконання або причин невиконання ним батьківських обов`язків, в тому числі щодо надання дитині необхідного харчування, медичного догляду, здійснення лікування дитини, спілкування з донькою в тому обсязі, який є необхідним для її нормального розвитку, доступу до культурних та інших духовних цінностей, засвоєнню донькою загальновизнаних норм моралі, виявлення інтересу до її внутрішнього світу, створення умов для здобуття нею освіти. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Забезпечення найкращих інтересів дитини - дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити (абзац четвертий частини першої статті 1 Закону України «Про охорону дитинства»). Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»). У разі ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, такі матір, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав по відношенню до дитини (пункт 2 частини першої статті 164 СК України). Тлумачення змісту пункту 2 частини першої статті 164 СК України дає змогу зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є винятковим заходом, який тягне за собою істотні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Правовий висновок про те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків, викладено, зокрема, у постановах Верховного Суду від 29 липня 2021 року у справі № 686/16892/20, від 03 серпня 2022 року у справі № 306/7/20, від 07 грудня 2022 року у справі № 562/2695/20, від 11 січня 2023 року у справі №461/7447/17, від 06 вересня 2023 року у справі № 545/560/21, від 29 січня 2024 року у справі №185/9339/21. У рішенні від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним. У рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України», заява № 39948/06, зазначено, що відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини. У справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року Європейський суд з прав людини наголосив, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54). Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки; факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (пункт 58). Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України). За загальним правилом, доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення останнього батьківських прав, покладено на позивача. В той же час, відповідач не висловив жодного аргументу, який би свідчив про виконання ним батьківських обов`язків, а його заява про визнання позову свідчить лише про самоусунення від виконання батьківських обов`язків, що підтверджено і самою дитиною, яка в категоричному порядку висловила свою думку та вказала, що батько не приймає жодної участі в її житті, та її батьком багато років є вітчим. Відповідно до частин третьої статті 155 СК України відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства та не відповідає інтересам дитини. Проте, така заява характеризує ставлення батька, який не бажає виконувати свої батьківськи обов`язки, по відношенню до неповнолітньої доньки. Крім того, суд приймає до уваги, що на засіданні комісії з питань захисту прав дітей при виконавчому комітеті Боярської міської ради була заслухана думка [PERSON] ,2011 р.н., яка висловила свою думку про те, що ініціатором позбавлення батьківських прав [PERSON] по відношенню до неї була безпосередньо вона. При цьому дівчина розповіла, що батько [PERSON] не проявляє жодного інтересу до неї, не бере участі в її житті, не цікавиться її життям, не займається її вихованням, не телефонує, а ні в повсякденні, а ні на свята з моменту розлучення батьків у 2015 році. Крім того, дитина повідомила, що візуально батька майже не пам`ятає, а проживає разом з сестрою, братом, мамою та чоловіком матері, якого називає татом, з яким у неї гарні стосунки та який утримує та забезпечує всю родину (арк. справи 239 клопотання служби у справах дітей). Наявності перешкод, які б зумовлювали неможливість участі батька у житті дитини з 2015 року, крім його власного небажання, судом не встановлено. На думку суду, відповідач протягом тривалого часу після розірвання шлюбу з позивачкою у 2015 році свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками, а саме, батьківського піклування та батьківської турботи до дитини не виявляє, станом здоров`я дитини не піклується, фізичний та моральний розвиток дитини не підтримує, необхідних умов для навчання та проживання дитині не забезпечує, не створює умов для отримання дитиною освіти, не спілкується з дитиною в обсязі необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню дитиною загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу. Таку поведінку відповідача суд оцінює як винне ухилення батька від виконання батьківських обов`язків щодо виховання дитини. За таких обставин позбавлення [PERSON] батьківських прав відповідатиме найкращим інтересам дитини, оскільки батько добровільно пішов із життя своєї неповнолітньої дитини, не виявляє інтересу до спілкування з дитиною, її виховання, не надає утримання дитині, не сприяє створенню умов для отримання нею освіти. Внаслідок тривалої розлуки психоемоційний зв`язок між батьком та дитиною втрачено. Приймаючи уваги викладене вище, суд дійшов висновку про задоволення позову в повному обсязі. Підстави для негайного виконання рішення відсутні. Заходи забезпечення позову не застосовувалися. Підстави для зобов`язання подати звіт про виконання судового рішення відсутні. Позивачка не заявляла клопотань про відшкодування судових витрат. Повне рішення складене 23.07.2025 р. На підставі викладеного,

Outcome: approved