Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-21 00:00:00

ТзОВ «Фінансова компанія «Ейс» звернулося до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Свої позовні вимоги аргументує тим, що 29 липня 2024 року він уклав Кредитний договір №148104 у формі електронного документу з використанням електронного підпису із ТОВ «Фінансова компанія «Кредіплюс» та отримав кредит у вигляді кредитної лінії в розмірі кредитного ліміту на суму 11765грн, із зобов`язанням повернути його разом з відсотками згідно умов Договору; ТОВ «Фінансова компанія «Кредіплюс» свої зобов`язання за Договором виконало у повному обсязі, а саме надало відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах передбачених Договором; [PERSON] не повернув своєчасно товариству грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, що має відображення у розрахунку заборгованості за Договором. Надалі на підставі Договору факторингу №10102024 укладеного 10 жовтня 2024 року між «Фінансова компанія «Кредіплюс» та ТзОВ «Фінансова компанія «Ейс», останній набув право вимоги за вказаним кредитним договором. Враховуючи порушення зобов`язання за кредитним договором [PERSON] має заборгованість в сумі 12168,59грн., яка складається з наступного: 11765 грн. - заборгованість по кредиту; 2,59грн - заборгованість по несплаченим відсотках за користування кредитом, 401грн комісія за кредитним договором; відтак просять присудити стягнути вказану суму в користь товариства та понесені судові витрати, в тому числі на правову допомогу. Відзиву на позов від відповідача до суду не поступало; позивачем подано клопотання про розгляд справи у відсутності представника позивача і у порядку спрощеного позовного провадження. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами і ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, і, в даному конкретному випадку за наявних у справі доказів за одночасного існування передбачених ч. 1 ст. 280 ЦПК України умов ухвалює заочне рішення. У зв`язку з наведеним і, вивчивши матеріали справи, суд уважає, що позов слід задовольнити з наступних підстав: Судом установлено, що 29 липня 2024 року між ТОВ «Фінансова компанія «Кредіплюс» та [PERSON] було укладено Кредитний договір №148104, згідно з умовами якого товариство надало відповідачу кредит у розмірі 11765грн, який він зобов`язувався повернути разом із відсотками відповідно до умов кредитного договору. Згідно Договору факторингу №10102024 від 10.10.2024р, укладеного між ТОВ «Фінансова компанія «Кредіплюс» та ТзОВ «Фінансова компанія «Ейс» останній набув право вимоги заборгованості за вказаним кредитним договором. Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором №10102024 від 29.07.2024 року вбачається, що [PERSON] станом на 06.03.2025 року має заборгованість 12168,59грн, яка складається із 11765грн. - заборгованість по кредиту; 2,59грн. - заборгованість по несплачених відсотках за користування кредитом; 401грн заборгованість за комісією. У відповідності до ст.\~526\~ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Як встановлено судом відповідач [PERSON] порушив умови договору, неналежно виконуючи взяті на себе зобов`язання. Даних про належне виконання відповідачем умов кредитного договору суду не представлено. Щодо стягнення з відповідача в користь позивача 401грн комісії за надання кредиту, яка встановлена п. 2.5. Договору, суд зазначає наступне. Відповідно до п. 4 ч. 1\~ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування»\~загальні витрати за споживчим кредитом\~витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця для отримання, обслуговування та повернення кредиту. Згідно з ч. 2\~ст. 8 цього Закону України «Про споживче кредитування»\~до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і повернення кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахункове-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Відповідно до ст.\~11\~Закону України\~«Про захист\~прав споживачів» цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Згідно з ч. ч. 1, 2, 5, 7 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів»\~продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Якщо до положення вносяться зміни, такі зміни вважаються чинними з моменту їх внесення. Відповідно до ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування»\~умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим\~Законом, є нікчемними. Надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до частини першої\~статті 1054 ЦК України\~є обов`язком фінансової установи, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту\~це обов`язок фінансової установи за кредитним договором, то така дія як надання фінансового інструменту чи моніторинг заборгованості по кредиту не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає оплаті позичальником на користь фінансової установи. Надання фінансового інструменту є фактично наданням кредиту позичальнику, така операція, як і моніторинг заборгованості по кредиту, відповідає економічним потребам лише самої фінансової установи та здійснюється при виконанні прав та обов`язків за кредитним договором, а тому такі дії фінансової установи не є послугами, що об`єктивно надаються позичальнику. Подібні правові висновки викладено у\~постанові Верховного Суду у\~складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 9 грудня 2019 року в справі №524/5152/15. Умови договору про сплату позичальником на користь товариства винагороди за надання фінансового інструменту, відсотків за дострокове погашення кредиту та винагороди за проведення додаткового моніторингу, тобто за дії, які банк здійснює на власну користь, що є несправедливим, суперечить принципу добросовісності, є наслідком істотного дисбалансу договірних прав і обов`язків на погіршення становища споживача, за своєю природою є дискримінаційним та таким, що суперечить моральним засадам суспільства. Подібні правові висновки викладено у постановах Верховного Суду, від 21 квітня 2021 року в справі №677/1535/15, від 21 липня 2021 року в справі №751/4015/15, від 15 грудня 2021 року в справі №209/789/15, від 12 квітня 2022 року в справі №640/14229/15 та від 20 липня 2022 року в справі №343/557/15-ц. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що положення Кредитного договору №148104 від 29.07.2024 щодо сплати позичальником на користь кредитодавця комісії за надання кредиту в розмірі 1764,75грн суперечать положенням\~ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів»\~і є нікчемними з моменту укладення договору, а відтак відсутні підстави для стягнення такої з відповідача. За таких обставин суд дійшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог позивача та слід стягнути із відповідача заборгованість за кредитним договором та заборгованість за простроченими відсотками в сумі 11767,59грн, що передбачено у поданих ним розрахунках виходячи із законодавчих норм, у стягненні комісії в сумі 401грн слід відмовити. Також позивач просить присудити стягнути з відповідача понесені ним витрати на правничу допомогу адвоката в сумі 7000 грн. На підтвердження понесених витрат суду надано: копію договору про надання правничої допомоги №04/02/25-01 від 04.02.2025р. та Додаткову угоду №21 від 04.02.2025р.; акт прийому-передачі наданих послуг від 04.02.2025р. на суму 7000грн; свідоцтво про право заняття адвокатською діяльністю. При визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд виходить з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Подібні висновки щодо підтвердження витрат, пов`язаних із оплатою професійної правничої допомоги, зроблені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року в справі №826/1216/16 та додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року в справі №755/9215/15-ц. Визначаючи розмір суми наданої правничої допомоги, з урахуванням виконаної адвокатом роботи, зважаючи на категорію справи, яка є малозначною, розгляд справи проводився за правилами спрощеного позовного провадження без участі представника позивача, а також враховуючи виконання роботи адвокатом, часткове задоволення позову, суд доходить висновку, що стягненню з відповідача підлягають витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 7000грн., що є співмірним і справедливим, з огляду на категорію та складність справи. Відповідно до вимог ч. 1, 2 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові\~витрати,\~пов`язані з\~розглядом справи,\~покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2)\~у разі\~відмови в\~позові -\~на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. ТзОВ «Фінансова компанія «Ейс» при поданні позову сплачено в дохід держави судовий збір у розмірі 2422,4грн, що підтверджено наданою позивачем Випискою про зарахування судового збору №9001 від 19.03.2025р. Оскільки позовні вимоги ТзОВ «Фінансова компанія «Ейс» задоволено частково, судовий збір підлягає стягненню з відповідача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 2349,7грн (11767,59грн х 100% : 12168,59грн = 97%; 2422,4грн. х 97% = 2349,7грн).

Outcome: partial