Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-21 00:00:00

У червні 2017 року позивач звернувся до Добропільського міськрайонного суду Донецької області з позовом до [PERSON] , [PERSON] , треті особи Товариство з обмеженою відповідальністю «Автостандарт СВ», [PERSON] , [PERSON] , про визнання договору купівлі-продажу автотранспортного засобу недійсним. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що ТОВ «С.К.С.-ТРАНС» є власником автотранспортного засобу VOLVO FM-12 самоскид-С, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] , виданого ВРЕР м. Добропілля при УДАІ ГУМВС України в Донецькій області, реєстраційний номер [NUMBER] . У листопаді 2015 року представником позивача було з`ясовано, що вантажний автомобіль VOLVO FM-12, державний реєстраційний номер [NUMBER] , був проданий від імені ТОВ «С.К.С.- ТРАНС» громадянином [PERSON] . Покупцем даного вантажного автомобілю стала його дружина [PERSON] . У відповідності до Статуту товариства відчуження майна, що перебуває у власності ТОВ «С.К.С.-ТРАНС» відбувається на підставі рішення засновників (протоколу зборів) цього товариства. Засновниками ТОВ «С.К.С.-ТРАНС» на момент вчинення угоди купівлі-продажу автотранспортного засобу були [PERSON] , який володів часткою в Статутному капіталі ТОВ «С.К.С.-ТРАНС» в розмірі 33%; [PERSON] , який володів часткою в Статутному капіталі ТОВ «С.К.С.-ТРАНС» в розмірі 33%; [PERSON] , яка володіла часткою в Статутному капіталі ТОВ «С.К.С.-ТРАНС» в розмірі 34%. Після звернення з адвокатським запитом до ТОВ «Автостандарт СВ», представником позивача було з`ясовано, що укладання договору купівлі-продажу спірного автомобіля здійснювалось [PERSON] на підставі протоколу №4 загальних зборів засновників ТОВ «С.К.С.-ТРАНС» від 07.11.2014, який [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , як засновники не підписували. Рішення про продаж вантажного автомобіля на загальних зборах засновників не приймалося. Крім того, [PERSON] з метою продажу вантажного автомобілю був наданий наказ ТОВ «С.К.С.-ТРАНС» №6 від 07.11.2015, який [PERSON] також не підписував, оскільки перебував за межами України. У відповідності до довідки-рахунку серії ВІА №566143 від 13.11.2014, виданої ТОВ «Автостандарт СВ» вартість вантажного автомобілю VOLVO FM 12 складає 100 000,00 грн., утім, дійсна вартість даного транспортного засобу на момент укладання угоди складала приблизно більше 1 000 000,00 грн., що свідчить про те, що [PERSON] здійснив продаж вантажного автомобіля за ціною, яка не відповідає дійсній реальній вартості та є заниженою в декілька разів. Цей факт призвів до недоотримання ТОВ «С.К.С.-ТРАНС» грошових коштів в особливо великому розмірі. У зв`язку з вищевикладеним, позивач просив суд визнати договір купівлі-продажу автотранспортного засобу VOLVO FM-12 самоскид-С, реєстраційний номер [NUMBER] , укладений 13.11.2014 між ТОВ «С.К.С.-ТРАНС», від імені якого діяв [PERSON] , та [PERSON] , недійсним, а також стягнути з відповідачів на його користь судові витрати по справі. Ухвалою Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 14.07.2017 відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду у попередньому судовому засіданні (а.с.45 т.1). Ухвалою Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 30.08.2017 цивільну справу №227/2028/17 призначено до розгляду в судовому засіданні на 14-00 годину 21.09.2017 (а.с.74 т.1). Ухвалою Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 21.09.2017 задоволено клопотання представника позивача Молчанової Н.В. та залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог [PERSON] , 1980 року народження (а.с.80 т.1). Ухвалою Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 21.12.2017 задоволено клопотання представника позивача [PERSON] та зупинено провадження по цивільній справі №227/2028/17 до закінчення проведення почеркознавчої експертизи в рамках кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №12015050230002148 (а.с.134 т.1). Ухвалою Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 22.12.2018 провадження по справі поновлено (а.с.158 т.1). Ухвалою Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 26.03.2019 задоволено клопотання представника відповідачів та витребувано у приватного нотаріуса Зіма Я.В. завірені копії посвідченої нею 24.09.2014 за реєстром №1415 (НАВ 166474) довіреності, а також документів, що долучились при посвідченні цієї довіреності з метою дослідження в судовому засіданні (а.с.207 т.1). Ухвалою Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 26.03.2019 задоволено клопотання представника відповідачів та витребувано у Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України (вул. Володимирська, буд. 26, м. Київ 01034) відомості про те, чи виїхали в березні 2015 року з території України до території Російської Федерації громадянка України [PERSON] , [INFO] , паспорт серії [NUMBER] виданий Добропільським МРВ УМВС в Донецької області 24.09.2004, зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , ІПН [NUMBER] , та громадянин України [PERSON] , [INFO] , паспорт серії [NUMBER] виданий Пролетарським РВ ДМУУМВС України в Донецькій області 05.03.1998, зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , ІПН [NUMBER] ; чи заїжджали або виїжджали в подальшому на територію України з території Російської Федерації вищевказані громадяни України (а.с.208 т.1). Ухвалою Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 15.03.2023 відкладено судове засідання по справі на 13.04.2023 на 10:00 годину (а.с.95 т.3). Ухвалою Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 14.05.2024 відкладено судове засідання по справі на 20.05.2024 на 11:00 годину (а.с.241 т.3). Ухвалою Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 19.06.2024 відкладено судове засідання по справі на 18.07.2024 на 13:00 годину та витребувано з Територіального сервісного центру МВС м. Покровськ (85301, м. Покровськ, вул. Дмитра Донцова, 1) інформацію на підставі, яких документів було здійснено перереєстрацію транспортного засобу марки VOLVO, модель FM-12 , тип ТЗ самоскид-С, випуску 2005 року об`єм двигуна 12000, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , колір жовтий, реєстраційний номер [NUMBER] , з ТОВ «С.К.С.-ТРАНС» на [PERSON] у 2014 році та в подальшому коли і на підставі яких документів було здійснено перереєстрацію автомобіля з [PERSON] на іншу особу, і кому саме на теперішній час на праві власності належить даний автомобіль (а.с.4 т.4). Відповідно до рішення Вищої ради правосуддя №2797/0/15-24 від 24 вересня 2024 року «Про зміну територіальної підсудності судових справ Добропільського міськрайонного суду Донецької області» з 7 жовтня 2024 року змінено територіальну підсудність судових справ Добропільського міськрайонного суду Донецької області шляхом її передачі до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, дана цивільна справа 23.12.2024 надійшла в провадження судді Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська Подорець О.Б. (а.с.60 т.4). Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська\~від 24.12.2024 дану цивільну справу прийнято до свого провадження та призначено судове засідання на 19.02.2025 10-00 годину (а.с.61 т.4). Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська\~від 19.02.2025 з Територіального сервісного центру м. Краматорськ витребувано належним чином завірені копії договору купівлі-продажу та документів, які слугували підставою для продажу транспортного засобу VOLVO, модель FM-12, тип ТЗ самоскид-С, 2005 року випуску, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , колір жовтий, реєстраційний номер [NUMBER] , перереєстрованого 19.07.2017 з [PERSON] на [PERSON] за договором купівлі-продажу, укладеного в ТСЦ №1443 РСЦ ГСЦ МВС в Донецькій області №1443/2017/547221 від 19.07.2017(а.с.70 т.4). Ухвалою Амур-Нижньодніпровського\~районного суду\~м.\~Дніпропетровська\~від 27.03.2025 до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору залучено [PERSON] (а.с.77 т.4). 22.07.2025 по справі ухвалено рішення. У судовому засіданні представник позивача адвокат Молчанова Н.В. позовну заяву підтримала в повному обсязі та просила її задовольнити. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з`явилися, їх представник адвокат Голуб О.Ю. підтримав відзив на позовну заяву та просив відмовити у її задоволенні. Пояснив, що довіреність ТОВ «С.К.С.-ТРАНС» на ім`я [PERSON] була видана відповідно до статуту та посвідчена нотаріально. В пункті 9.6.4 статуту зазначено, що директор має право без довіреності здійснювати від імені товариства, вчиняти правочини, що не перевищують 1000000 грн. з одним контрагентом на день, та вчиняти дії від імені товариства, давати доручення. У даному випадку, щодо спірного питання прийняття рішення загальними зборами товариства про укладення правочину ні закон, ні статут підприємства не вимагали, а тому посилання представника позивача на ст.59 Закону України «Про господарські товариства» є помилковим. [PERSON] є добросовісним набувачем. Представник третьої особи ТОВ «Автостандарт СВ» в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце слухання справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце слухання справи повідомлена належним чином. 15.05.2019 та 29.12.2020 надавала до Добропільського міськрайонного суду Донецької області заяви про розгляд справи за її відсутності, в яких зазначала про те, що протокол зібрання засновників ТОВ «С.К.С.-ТРАНС» щодо продажу транспортного засобу VOLVO вона не підписувала, рішення засновників щодо його продажу не приймалося. Позовні вимоги визнала в повному обсязі (а.с.31 т.2, а.с.229 т.2). Третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце слухання справи повідомлений належним чином. 15.05.2019 та 29.12.2020 надавав до Добропільського міськрайонного суду Донецької області заяви про розгляд справи за його відсутності, в яких зазначав про те, що протокол зібрання засновників ТОВ «С.К.С.-ТРАНС» щодо продажу транспортного засобу VOLVO він не підписував, рішення засновників щодо його продажу не приймалося. Позовні вимоги визнав в повному обсязі (а.с.32 т.2, а.с.227 т.2). Третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце слухання справи повідомлений належним чином. 14.05.2019 надав до Добропільського міськрайонного суду Донецької області заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій повідомив, що протокол зібрання засновників ТОВ «С.К.С.-ТРАНС» щодо продажу транспортного засобу VOLVO він не підписував, рішення засновників щодо його продажу не приймалося (а.с.30 т.2). Третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій просив відмовити у задоволенні позовної заяви, оскільки коли він купував спірний автомобіль, його перереєстрація здійснювалась через МРЕО (сервісний центр №1443), жодних заборон на відчуження даного транспортного засобу не існувало і продавець [PERSON] володіла цим автомобілем до нього вже декілька років, а тому він є його добросовісним набувачем (а.с.85 т.4). Вислухавши учасників судового розгляду, дослідивши письмові докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що ТОВ «С.К.С.-ТРАНС» на праві власності належав автотранспортний засіб VOLVO FM 12, самоскид-С, реєстраційний номер [NUMBER] , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] , виданим ВРЕР м. Добропілля при УДАІ ГУМВСУ в Донецькій області (а.с.14 т.2). Протоколом №4 загальних зборів засновників ТОВ «С.К.С.-ТРАНС» від 07.11.2014 прийнято рішення про продаж автомобіля самоскида VOLVO FM-12, державний номер [NUMBER] , та призначення [PERSON] відповідальним за його продаж та зняття з обліку (а.с.13 т.1). Наказом директора\~ТОВ «С.К.С.-ТРАНС»\~Спєвакова О.В.\~№6\~від 07.11.2014\~знято з\~обліку автомобіль VOLVO FM-12, 2005 року випуску, № шасі (кузова, рами) [NUMBER] в ВРЕР ДАІ м. Добропілля. [PERSON] призначено відповідальним за продаж та зняття з обліку транспортного засобу в установлені законом терміни (а.с.14 т.1). 24.09.2014 ТОВ «С.К.С.-ТРАНС» в особі директора [PERSON] за попередньою досягнутою домоленістю сторін, згідно усного договору, укладеного з повіреним 24.09.2014, видано довіреність, якою [PERSON] , [INFO] , уповноважено здійснити правочини, пов`язані з користуванням та розпорядженням належним Товариству на підставі Свідоцтва про реєстрацію ТЗ серії [NUMBER] , виданого ВРЕР м. Добропілля при УДАІ ГУМВСУ в Донецькій області 22.05.2013, автомобілем марки VOLVO, модель FM 12, тип ТЗ самоскид-С, випуску 2005 року, об`єм двигуна 12000, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , колір жовтий, реєстраційний номер [NUMBER] , зареєстрованим у ВРЕР м. Добропілля при УДАІ ГУМВСУ в Донецькій області 22.05.2013. Дана довіреність посвідчена приватним нотаріусом Добропільського районного нотаріального округу Донецької області Зіма Я.В. та зареєстрована у реєстрі за №1415 (а.с.1а т.2). З протоколу загальних зборів засновників ТОВ «С.К.С.-ТРАНС» №3 від 23.09.2014 вбачається, що засновники підприємства [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] проголосували «за» одностайно за надання вищезазначеної довіреності [PERSON] (а.с.11 т.2). 10.11.2014 між ТОВ «С.К.С.-ТРАНС» в особі директора [PERSON] , діючого на підставі Статуту, та ФОП [PERSON] було укладено договір купівлі продажу грузового самоскиду - VOLVO FM 12, 2005 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , згідно якого вартість даного автомобіля склала 50\~000,00 грн. (а.с.200 т.2). Згідно п. 2.2 договору купівлі-продажу від 10.11.2024 право власності на автомобіль VOLVO FM 12, 2005 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , шасі № [NUMBER] , виникає з моменту підписання акту прийому-передачі. 11.11.2014 ТОВ «С.К.С.-ТРАНС» в особі директора Спєвакова О.В., діючого на підставі Статуту, та ФОП [PERSON] підписано акт прийома-передачі автомобіля VOLVO FM 12, 2005 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] (а.с.201 т.1). Згідно довідки-рахунку\~від 13.11.2014,\~серії ВІА\~№566143,\~виданої ТОВ\~«Автостандарт СВ»\~ [PERSON] \~продано та\~видано самоскид\~марки VOLVO\~FM\~12,\~кузов № [NUMBER] , свідоцтво про реєстрацію (технічний паспорт) № [NUMBER] , вартістю 100 000,00 грн. (а.с.16 т.1). Відповідно до платіжної інструкції №1 від 22.01.2015 вбачається, що [PERSON] перерахувала на рахунок ТОВ «С.К.С.-ТРАНС» 50000,00 грн. в рахунок оплати за автомобіль VOLVO FM-12 (а.с.188 т.3). Згідно бухгалтерської довідки, виданої головним бухгалтером ТОВ «С.К.С.-ТРАНС», за даними бухгалтерського обліку ТОВ «С.К.С.-ТРАНС» балансова вартість автомобіля VOLVO [NUMBER] станом на 01.11.2014 становила 272\~792,73 грн., сума зносу дорівнювала 18\~177,45 грн., остаточна вартість складала 254614,28 грн. (а.с.17 т.1). Згідно бухгалтерської довідки, виданої головним бухгалтером ТОВ «С.К.С.-ТРАНС» від 31.05.2017 за вих. № 31/06 [PERSON] не знаходився в трудових відносинах з ТОВ «С.К.С.-ТРАНС» (а.с.32 т.1). Згідно висновку судового експерта Донецького НДЕКЦ МВС України Малікової М.В. №2/6-145 від 19.10.2018 підпис від імені [PERSON] у протоколі №4 загальних зборів засновників ТОВ «С.К.С.-ТРАНС» від 07.11.2014, виконаний не [PERSON] , а іншою особою (а.с.146-154 т.1, а.с.32-36 т.3). Згідно висновку судового експерта Донецького НДЕКЦ МВС України Малікової М.В. №2/6-171 від 21.12.2018 підписи у графі «Замовники (Учасники)» від імені [PERSON] в протоколі №4 загальних зборів засновників ТОВ «С.К.С.-ТРАНС» від 07.11.2014 і у графі «Директор» у наказі №6 ТОВ «С.К.С.-ТРАНС» від 07.11.2014, виконані не [PERSON] , а іншою особою. Наявність діагностичних ознак у досліджуваних підписах пояснюється наслідуванням справжньому підпису [PERSON] (а.с.37-41 т.3). Відповідно до інформації, наданої начальником ТСЦ МВС №1444 Бандурко М. від 12.07.2024 на виконання ухвали суду по справі №227/2023/17, згідно бази даних Єдиного державного реєстру МВС станом на 11.07.2024 транспортний засіб VOLVO FM 12, 2005 року випуску, VIN - [NUMBER] , номерний знак [NUMBER] , перереєстровано 19.07.2017 з [PERSON] на [PERSON] , на підставі договору купівлі-продажу, укладеному в ТСЦ № 1443 РСЦ ГСЦ МВС в Донецькій області № 1443/2017/547221 19.07.2017 та доручення продавця серії НМЕ № 564910 від 11.07.2017, виданого приватним нотаріусом Гнатенко В.Л. Також, даним листом повідомлено, що транспортний засіб VOLVO FM 12, 2005 року випуску, VIN - [NUMBER] , номерний знак [NUMBER] , було перереєстровано 14.11.2014 з ТОВ «С.К.С.-ТРАНС» на [PERSON] , на підставі довідки-рахунку ВІА № 566143 від 13.11.2014, виданої ТОВ «АВТОСТАНДАРТ СВ» (а.с.13 т.4). Згідно інформації, наданої начальником ТСЦ МВС №1452 Чернявським Д. від 06.03.2025 відповідно до інформації наявних баз даних станом на 13 годину 06.03.2025 автомобіль марки VOLVO FM 12, номерний знак [NUMBER] , рік випуску 2005, колір жовтий, шасі [NUMBER] , свідоцтво про реєстрацію [NUMBER] від 19.07.2017, зареєстрований на підставі договору купівлі-продажу №1443/2017/547221 від 19.07.2017 на ім`я [PERSON] , [INFO] , іпн. [NUMBER] . Документи, які стали підставою для реєстрації зазначеного транспортного засобу знищені по закінченню терміну зберігання. (Акт вилучення на знищення документів від 26.01.2023 № 1) (а.с.75 т.4). За змістом статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини, інші юридичні факти. За змістом статей 15 і 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно частини першої статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін (частина четверта цієї ж статті). Частиною третьою статті 203 ЦК України передбачено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Відповідно до законодавчого визначення правочином є перш за все вольова дія суб`єктів цивільного права, що характеризує внутрішнє суб`єктивне бажання особи досягти певних цивільно-правових результатів, набути, змінити або припинити цивільні права та обов`язки. Здійснення правочину законодавством може пов`язуватися з проведенням певних підготовчих дій учасниками правочину (виготовленням документації, оцінкою майна, інвентаризацією), однак сутністю правочину є його спрямованість, наявність вольової дії, що полягає в згоді сторін взяти на себе певні обов`язки (на відміну, наприклад, від юридичних вчинків, правові наслідки яких наступають у силу закону незалежно від волі його суб`єктів). У двосторонньому правочині волевиявлення повинно бути взаємним, двостороннім і спрямованим на досягнення певної мети. У статті 215 ЦК України унормовано, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Верховний Суд\~у складі\~колегії суддів\~Другої судової\~палати Касаційного\~цивільного суду\~у постанові\~від 13.09.2023\~по справі\~№ 638/9047/19 зазначив, що недійсність договору як приватно-правова категорія, покликана не допускати або присікати порушення приватних прав та інтересів або ж їх відновлювати. До правових наслідків недійсності правочину належить те, що він не створює юридичних наслідків. Тобто, правовим наслідком недійсності договору є по своїй суті "нівелювання" правового результату породженого таким договором (тобто вважається, що не відбулося переходу/ набуття/ зміни/ встановлення/ припинення прав взагалі). В ЦК України закріплений підхід, при якому оспорюваність правочину конструюється як загальне правило. Навпаки, нікчемність правочину має місце тільки у разі, коли існує пряма вказівка закону про кваліфікацію того або іншого правочину як нікчемного. Оспорюваний правочин визнається недійсним судом, якщо одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом (частина третя статті 215 ЦК України). Правочин, недійсність якого не встановлена законом (оспорюваний правочин), породжує правові наслідки (набуття, зміну або припинення прав та обов`язків), на які він був направлений до моменту визнання його недійсним на підставі рішення суду. Оспорювання правочину відбувається тільки за ініціативою його сторони або іншої заінтересованої особи шляхом пред`явлення вимог про визнання правочину недійсним (позов про оспорювання правочину, ресцисорний позов). Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша статті 334 ЦК України). У судовому засіданні від 26.07.2024 встановлено, що згідно інформації, наданої начальником ТСЦ МВС №1444 Бандурко М. від 12.07.2024 станом на 11.07.2024, транспортний засіб VOLVO FM 12, 2005 року випуску, номерний знак [NUMBER] , було перереєстровано 19.07.2017 з [PERSON] на [PERSON] , що підтверджується протоколом судового засідання в режимі конференції №3163134 (а.с.24-27 т.4). Згідно ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. Добросовісність є однією з основоположних засад цивільного законодавства та імперативним принципом щодо дій усіх учасників цивільних правовідносин (пункт 6 частини 1 статті 3 ЦК України). Добросовісність - це відповідність дій учасників цивільних правовідносин певному стандарту поведінки, який характеризується чесністю, відкритістю, повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Зловживання правом і використання приватноправового інструментарію всупереч його призначенню проявляється у тому, що: 1) особа (особи) "використовувала / використовували право на зло"; 2) наявні негативні наслідки (різного прояву) для інших осіб (негативні наслідки є певним станом, у який потрапляють інші суб`єкти, чиї права безпосередньо пов`язані з правами особи, яка ними зловживає; цей стан не задовольняє інших суб`єктів; для здійснення ними своїх прав не вистачає певних фактів та/або умов; настання цих фактів / умов безпосередньо залежить від дій іншої особи; інша особа може перебувати у конкретних правовідносинах з цими особами, які "потерпають" від зловживання нею правом, або не перебувають); 3) враховується правовий статус особи/осіб (особа перебуває у правовідносинах і як їх учасник має уявлення не лише про обсяг своїх прав, а й про обсяг прав інших учасників цих правовідносин і порядок їх набуття та здійснення; особа не вперше перебуває у цих правовідносинах, або ці правовідносини є тривалими, або вона є учасником й інших аналогічних правовідносин) (постанова Верховного Суду від 11 листопада 2021 року у справі № 910/8482/18 (910/4866/21); Якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього (ч.1 ст. 330 ЦК України). Власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (стаття 387 ЦК України). Відповідно до статті 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках. Правила частини першої статті 388 ЦК України стосуються випадків, коли набувач за відплатним договором придбав майно в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач). За змістом частини п`ятої статті 12 ЦК України добросовісність набувача презюмується, тобто незаконний набувач вважається добросовісним, поки не буде доведено протилежне. Якщо судом буде встановлено, що набувач знав чи міг знати про наявність перешкод до вчинення правочину, в тому числі про те, що продавець не мав права відчужувати майно, це може свідчити про недобросовісність набувача й є підставою для задоволення позову про витребування у нього майна (пункти 28, 29 постанови Великої Палати Верховного Суду від 20.11.2018 у справі № 907/50/16). Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 14.07.2025 по справі №643/58/24 дійшов висновку, що погоджуючись з висновком суду першої інстанції про відмову в позові, апеляційний суд обґрунтовано вказав, що за обставин, встановлених у розглядуваній справі, а саме повторного відчуження спірного автомобіля на користь [PERSON] (представника позивача за довіреністю), після укладення оспорюваного правочину, ефективним способом захисту прав позивача є пред`явлення вимоги про витребування спірного автомобіля від особи, за якою наразі зареєстровано право власності, однак таких вимог у розглядуваній справі не заявлено. При вирішені цього спору, суд керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Конституційний Суд України у Рішенні від 29 червня 2010 року № 17-рп/2010 вказав, що одним із елементів конституційного принципу верховенства права є принцип правової визначеності, у якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлюваних такими обмеженнями; обмеження будь-якого права повинне базуватися на критеріях, які дадуть змогу особі відокремлювати правомірну поведінку від протиправної (абзац третій підпункту 3.1 пункту 3 мотивувальної частини). Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права. У рішенні від 31.07.2003 у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає не лише запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права. Під захистом права розуміється застосування державою примусу, спрямоване на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин і забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною, внаслідок чого відбудеться припинення порушення (чи оспорювання) прав цього суб`єкта, компенсація витрат, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав. Як визначає Верховний Суд у постанові від 16.12.2020 по справі № 676/58/17-ц, спосіб захисту права чи інтересу може бути визначено як вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи результату, право чи інтерес якої порушені, правового результату. При цьому, спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що у такий спосіб буде припинено порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав. Як правило, суб`єкт порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права (пункт 5.6 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.08.2018 у справі № 925/1265/16). Обрання конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (Близькі за змістом висновки викладено, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 338/180/17, від 11.09.2018 у справі № 905/1926/16 та від 30.01.2019 у справі№ 569/17272/15-ц). Зазначена позиція кореспондується з висновками Європейського суду з прав людини, відповідно до яких, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності "небезпідставної заяви" за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею, повинен бути "ефективним" як у законі, так і на практиці, зокрема, в тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (пункт 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02)). Отже, "ефективний засіб правого захисту", в розумінні статті 13 Конвенції, повинен забезпечити поновлення порушеного права й одержання особою бажаного результату. Обрання позивачем неналежного та неефективного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови у позові (див., зокрема, постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19 (пункт 6.21), від 2 лютого 2021 року у справі № 925/642/19 (пункт 54), від 6 квітня 2021 року у справі № 910/10011/19 (пункт 99), від 22 червня 2021 року у справі № 200/606/18 (пункт 76), від 2 листопада 2021 року у справі № 925/1351/19 (пункт 6.56), від 25 січня 2022 року у справі № 143/591/20 (пункт 8.46), від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц (пункт 155)). Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що власник з дотриманням вимог статті 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування оспорювання рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, ланцюга договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними. Такі висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі №183/1617/16, від 21 серпня 2019 року у справі №911/36817, від 22 січня 2020 року у справі №910/1809/18, від 22 червня 2021 року у справі №200/606/18, від 23 листопада 2021 року у справі №359/3373/16-ц. Виходячи з вказаних вище висновків щодо застосування норм права Великої Палати Верховного Суду, належним та ефективним способом захисту прав позивача в даній справі, крім вимоги про визнання договору купівлі-продажу автомобіля недійсними, є ще й окреме заявлення вимоги про витребування автомобіля з чужого незаконного володіння [PERSON] , оскільки з ним позивач не перебуває у зобов`язальних відносинах. Таким чином, задоволення позовної вимоги про визнання договору недійсним не вплине ані на права та обов`язки позивача, ані на права та обов`язки відповідача. Адже у позивача внаслідок визнання договору недійсним не виникне ані права власності на автомобіль, який буде продовжувати перебувати у власності [PERSON] , ані обов`язку повернути грошові кошти відповідачу. Відповідно, у відповідача внаслідок визнання договору недійсним не виникне ані право вимагати від позивача повернення грошових коштів, зазначених у договорі (вартості автомобіля), ані обов`язку повернути автомобіль позивачу. У зв`язку з вищевикладеним, суд приходить до висновку, що у задоволенні позовної заяви слід відмовити в повному обсязі, оскільки визнання оспорюваного договору недійсним не призведе до поновлення порушених прав позивача. Враховуючи відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, понесені позивачем судові витрати покладаються на позивача.

Outcome: dismissed