Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-22 00:00:00

У жовтні 2022 року до суду звернулося АТ КБ «Приватбанк» (надалі Банк, Позивач) із позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором про надання банківських послуг. В обґрунтування позову позивач зазначав, що [PERSON] звернулася до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву № б/н від 31.10.2010 року. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між нею та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Банком було відкрито кредитний рахунок із початковим кредитним лімітом у розмірі, що зазначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку, а відповідачу надано у користування кредитну картку. У подальшому, розмір кредитного ліміту збільшився до 50 000,00 грн. АТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за договором про надання банківських послуг виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Позивач вказував, що у зв`язку з порушеннями зобов`язань за кредитним договором відповідач станом на 17.10.2022 року має заборгованість у розмірі - 54 234,63 грн., з яких: 46 268,37 заборгованість за кредитом; 7966,26 грн. заборгованість за простроченими процентами, яку позивач просив стягнути з відповідача на свою користь, а також сплачений судовий збір у розмірі 2481,00 грн. Ухвалою судді Гончаренка О.В. від 02 листопада 2022 року відкрито провадження у справі, залучено сторони до участі у справі, призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження (т. 1 а.с. 77). Заочним рішенням суду від 26 січня 2023 року задоволено позов банку. Стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість за договором про надання банківських послуг у вигляді відкриття кредитної лінії б/н від 31.10.2010 року, у розмірі 54 234,37 грн., яка складається з: заборгованість за тілом кредиту - 46 268,37 грн.; заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит - 7966,26 грн. та судовий збір в розмірі 2481,00 грн. (т. 1 а.с. 83). 27 лютого 2023 року до суду від представника відповідача [PERSON] - Чорнухи Ю.В. було подано заяву про перегляд заочного рішення суду від 26 січня 2023 року (т. 1 а.с. 91-99). Ухвалою судді Гончаренка О.В. від 01 березня 2023 року прийнято заяву про перегляд заочного рішення суду, призначено справу до розгляду (т. 1 а.с. 139). 06 березня 2023 року до суду від позивача надійшов відзив на заяву про перегляд заочного рішення суду (т. 1 а.с. 141-147). Ухвалою суду від 14 березня 2023 року заяву [PERSON] задоволено. Скасовано заочне рішення суду від 26 січня 2023 року, призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження (т. 1 а.с. 158). 27 березня 2023 року до суду від представника відповідача [PERSON] - Чорнухи Ю.В. надійшло клопотання про витребування доказів (т. 1 а.с. 162-163), клопотання про допит свідка (т. 1 а.с. 167-168), заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження (т. 1 а.с. 169-171) та відзив на позовну заяву (т. 1 а.с. 172-178). Свій відзив відповідач обґрунтовує тим, що 24.12.2021 року з її банківської картки № [NUMBER] невідомими особами без її дозволу та підтвердження було списано (фактично викрадено) грошові кошти у загальній кількості 45 827,50 грн. кредитних коштів. В цей день, 24.12.2021 року на її номер почали надходити дзвінки з невідомих їй номерів телефонів, на які вона не відповідала. Потім почали надходити дзвінки від Приватбанку щодо підтвердження входу у приват24, таких підтверджень відповідач не здійснювала. Потім вона зателефонувала менеджеру та заблокувала свої рахунки. Далі почали надходити смс-повідомлення про підтвердження платежів, з кредитної картки списали кошти 45 827,50 грн. та 1405,79 грн. з зарплатної картки. Нові картки були перевипущені в цей же день. Також, в цей день відповідач написала заяву до банку про повернення їй коштів, а також 24.12.2021 року звернулася з відповідною заявою до поліції. З роздруківки, наданої відповідачем щодо проведення операцій з картками вбачається, що зняття коштів з картки відбувалося шляхом переводу з картки через термінали, що розташовані у м. Києві. Відповідач вважає, що за таких обставин вона не може нести відповідальність за здійснення платіжних операцій, які нею не акцептувалися. Крім того, відповідач вважає, що саме внаслідок безпідставного без її відома збільшення позивачем кредитного ліміту на її картковому рахунку до 50 000,00 грн. призвело до списання шахраями майже всієї суми ліміту. Як вбачається з анкети-заяви бажаний ліміт був визначений у розмірі 1 000,00 грн. і будь-яких додаткових угод про збільшення ліміту вона не підписувала. Вважає, що списання банком внаслідок дій невстановлених осіб майже 50 000,00 грн. за рахунок кредитних коштів в межах кредитного ліміту, який не погоджувався, є неправомірним і на неї не може бути покладено відповідальність та не можуть бути стягнуті кошти, отримання яких вона не погоджувала. Заявила про понесення судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000,00 грн. Просила у позові відмовити, покласти на відповідача судові витрати. 24 квітня 2023 року до суду від позивача надійшла відповідь на відзив (т. 1 а.с. 231-237). Стосовно посилання відповідача на заволодіння коштами з картки третіми особами, вказали, що 24.12.2021 року до банку надійшло платіжне доручення клієнта про переказ коштів. Ініціатором переказу є власник карткового рахунку, переказ ініційовано з використанням держателем картки. Платіж ініційовано через інтернет, а саме шляхом введення інформації про номер картки, термін дії та CVV код та проходження успішної авторизації. Кожна транзакція забезпечена захистом від шахрайських дій, а саме проходження клієнтом авторизації. З виписки вбачається, що здійсненню операцій 24.12.2021 року передувало успішне проходження ним авторизації, а саме введення реквізитів карти та отримання ОТП-паролю, що підтверджує бажання клієнта та запобігає виконання операцій шахрайським шляхом. Вказали, що посилання відповідача на те, що коштами заволоділи шахраї є необґрунтованим. Додатково зауважили, що відкрите кримінальне провадження не є підставою звільнення відповідача від взятих на себе зобов`язань за кредитним договором. Щодо компенсації витрат на професійну правничу допомогу вказали, що такі витрати підлягають розподілу за результатами розгляду справи. 04 травня 2023 року до суду від представника відповідача [PERSON] - Чорнухи Ю.В. надійшли письмові заперечення (т. 2 а.с. 1-5). 02 червня 2023 року до суду від позивача надійшли письмові пояснення (т. 2 а.с. 34-39). Розпорядженням керівника апарату суду за № 350 від 13 червня 2023 року здійснено повторний автоматизований розподіл судової справи у зв`язку з достроковим закінченням відрядження судді Гончаренка О.В. Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13 червня 2023 року визначено головуючим - суддю Семенову Л.М. (т. 2 а.с. 45-46). Ухвалою судді Семенової Л.М. від 14 червня 2023 року прийнято матеріали позовної заяви АТ КБ «Приватбанк» до провадження, призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження у судовому засіданні (т. 2 а.с. 47). 26 липня 2023 року до суду від позивача надійшли додаткові пояснення (т. 2 а.с. 48-59). Ухвалою суду від 11 жовтня 2023 року (головуючий суддя Семенова Л.М.) призначено справу у підготовчому судовому засіданні (т. 2 а.с. 69). Розпорядженням керівника апарату суду за № 150 від 12 січня 2024 року здійснено повторний автоматизований розподіл судової справи у зв`язку з достроковим закінченням відрядження (як тимчасове переведення) судді Семенової Л.М. до Автозаводського райсуду м. Кременчука. Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12 січня 2024 року визначено головуючим - суддю Нестеренка С.Г. (т. 2 а.с. 73-74). 16 лютого 2024 року до суду від представника відповідача [PERSON] - Чорнухи Ю.В. було подано клопотання про долучення до матеріалів справи письмових доказів (т. 2 а.с. 84). 19 лютого 2024 року до суд від позивача надійшло клопотання про витребування доказів (т. 2 а.с. 92-93). 20 лютого 2024 року до суд від представника відповідача [PERSON] - Чорнухи Ю.В. надійшло клопотання про витребування доказів (т. 2 а.с. 94-96, 100-102). та клопотання про допит відповідача в якості свідка (т. 2 а.с. 99). Ухвалою суду від 20 лютого 2024 року задоволено клопотання представників сторін, витребувано докази (т. 2 а.с. 104). 29 квітня 2024 року до суд від позивача надійшло клопотання про витребування доказів (т. 2 а.с. 148-149). 29 квітня 2024 року до суд від представника відповідача [PERSON] - Чорнухи Ю.В. надійшло клопотання про витребування доказів (т. 2 а.с. 150-152). Ухвалою суду від 29 квітня 2024 року задоволено клопотання представників сторін, витребувано докази (т. 2 а.с. 157-158). Ухвалою суду від 06 листопада 2024 року витребувано від ПрАТ «Київстар» інформацію по номеру [NUMBER] , а саме щодо вхідних текстових смс-повідомлень та їх повного змісту отриманих по вказаному номеру за проміжок часу (т. 2 а.с. 217). 10 січня 2025 року до суду від позивача надійшло клопотання про приєднання до матеріалів справи письмових доказів (т. 2 а.с. 224). У судовому засіданні представник АТ КБ «Приватбанк» - Лаврук А.М. позов банку підтримала, просила його задовольнити, посилаючись на обставини та підстави, викладені в ньому. Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] проти позову заперечували з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву, поданих запереченнях та письмових поясненнях. Суд, вислухавши пояснення учасників справи та їх представників, вивчивши матеріали справи, дослідивши надані докази у їх сукупності, встановив наступне. 31 серпня 2010 року між ПАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є АТ КБ «Приватбанк», та [PERSON] було укладено кредитний договір № б/н, згідно з умовами якого остання отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, шляхом підписання Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку та отримала кредитну картку. Згідно вказаної заяви відповідач погодилась з тим, що ця Анкета-заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між нею та банком договір про надання банківських послуг, а також, що вона ознайомилася та погодилася з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді, що підтверджується підписом у заяві (т. 1 а.с. 30). До кредитного договору Банк додав Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» 55 днів пільгового періоду та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку (т. 1 а.с. 35-59). З довідки АТ КБ «Приватбанк» постає, що за договором, підписаним з [PERSON] , останній з 31 серпня 2010 року Банком видавалися кредитні картки, зокрема 24 грудня 2022 року видалась остання кредитна картка № [NUMBER] , з терміном дії до 11/25, тип картки «Універсальна» (т. 1 а.с. 29). Відповідно до довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на [PERSON] , старт карткового рахунку відбувся 31 серпня 2010 року, кредитний ліміт позичальнику встановлено 31 серпня 2010 року у розмірі 1000,00 грн., максимально ліміт був збільшений 21 лютого 2020 року до 50 000 грн. та зменшений до 0 грн. 05 квітня 2022 року (т. 1 а.с. 28). Згідно з наданим банком розрахунком заборгованість відповідача за вказаним кредитним договором, станом на 17.10.2022 року, становить 54 234,63 грн., з яких: 46 268,37 - заборгованість за тілом кредиту; 7966,26 грн. - заборгованість за простроченими процентами (т. 1 а.с. 5-18). Також, матеріали справи містять банківську виписку по рахунку [PERSON] за договором № б/н за період з 31.10.2010 року по 01.08.2022 року, з якої вбачається наявність заборгованості, станом на 18.10.2022 року, в розмірі 54 234,63 грн. (т. 1 а.с. 19-27). Із наданих позивачем доказів, зокрема виписки за карткою [PERSON] , вбачається, що остання користувалася кредитною карткою, здійснювала оплату за товари та послуги, а також здійснювала повернення кредитних коштів позивачу. Всі ці дії свідчать про те, що відповідач отримував кредитні кошти та користувався ними з частковим поверненням. Надані позивачем докази в підтвердження укладання кредитного договору між сторонами суд вважає належними та допустимими. Договір відповідачем недійсним не визнавався, [PERSON] користувалась кредитними коштами протягом тривалого часу, договір нею виконувався, тобто вносилися платежі, що підтверджується розрахунком заборгованості, що в своїй сукупності вказує на наявність договірних відносин між сторонами та дійсність кредитного договору. Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд. Кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч. 1 ст. 4 ЦПК). Частинами 1 та 3 статті 13 ЦПК встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 статті 638 ЦК України передбачено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Як передбачено частиною другою статті 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфу 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Як установлено у ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Заперечуючи проти задоволення позовних вимог АТ КБ «Приватбанк» відповідач [PERSON] посилалася на те, що 24.12.2021 року з її банківської картки № [NUMBER] невідомими особами, без її дозволу та підтвердження, було списано (фактично викрадено) грошові кошти у розмірі 45 827,50 грн. Відповідач вказала, що цього дня, тобто 24.12.2021 року на її номер телефону почали надходити дзвінки з невідомих їй номерів телефонів на які вона не відповідала. Потім почали надходити дзвінки від Приватбанку щодо підтвердження входу у «Приват24», таких підтверджень відповідач не здійснювала. Потім вона зателефонувала менеджеру, який заблокував її рахунки. Далі їй почали надходити смс-повідомлення про підтвердження платежів, з кредитної картки всього списали кошти у розмірі 45 827,50 грн. з кредитної картки та 1405,79 грн. з зарплатної картки. Нові картки були перевипущені в цей же день. Зазначала, що з роздруківки щодо проведення операцій з картками вбачається, що зняття коштів відбувалося шляхом переводу з карток через термінали, що розташовані у м. Києві. Відповідач вважає що внаслідок дій позивача щодо збільшення кредитного ліміту на її картковому рахунку до 50 000,00 грн. відбулося списання шахраями майже всієї суми ліміту і за таких обставин вона не може нести відповідальність за здійснення платіжних операцій, які нею не акцептувалися. Після зняття коштів 24.12.2021 року вона, в цей же день, звернулася до правоохоронних органів. З виписки за договором № б/н за період з 02.09.2010 року по 01.08.2022 року, вбачається, що з рахунку [PERSON] , з кредитної картки № [NUMBER] 24.12.2021 року було здійснено перекази коштів 13 (тринадцятьма) платіжними операціями на суми: 3 005,00 грн., 3 005,00 грн., 3 005,00 грн., 3 005,00 грн., 3 005,00 грн., 3 005,00 грн., 3 004,98 грн., 3 005,00 грн., 4 004,98 грн., 4 004,98 грн., 4 004,98 грн., 4 005,00 грн., 4 004,98 грн. Загалом на суму - 44 064,90 грн. без комісії банку (т. 2 а.с. 118-125). Крім того, суд також звертає увагу на той факт, що заперечуючи щодо проведення транзакцій за рахунок кредитних коштів 24.12.2021 року, відповідач [PERSON] 30.12.2021 року здійснила поповнення своєї кредитної картки готівкою у розмірі 4260,00 грн. Тобто нею було здійснено платіж на погашення боргу по своїй картці в розмірі 4260,00 грн., що постає з виписки за договором № б/н за період з 02.09.2010 року по 01.08.2022 року. Факт поповнення своєї картки готівкою 30.12.2021 року відповідач не спростувала. З матеріалів справи вбачається, що 24 грудня 2021 року [PERSON] звернулась з письмовою заявою до Кременчуцького РУП ГУ НП в Полтавській області з заявою про кримінальне правопорушення по факту заволодіння невстановленими особами шляхом обману грошовими коштами, що знаходилися на її банківському рахунку (т. 1 а.с. 101). 25 грудня 2021 року в Єдиному реєстрі досудових розслідувань на підставі заяви від 24 грудня 2021 року зареєстровано кримінальне провадження № 12021175500002163 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України (т. 1 а.с. 179). 28 грудня 2021 року [PERSON] звернулася до керівника відділення № 3 АТ КБ «Приватбанк» м. Кременчука з письмовою заявою про викрадення з її карток, які були заблоковані, грошових коштів в розмірі 45 827,50 грн. та в розмірі 1405,79 грн. (т. 1 а.с. 190). Станом на день розгляду матеріали справи не містять результатів розслідування кримінального провадження, хоча із дня звернення до правоохоронних органів пройшло більше двох років, проте про результати розслідування [PERSON] суд не повідомила. Відповідно до Умов і правил надання банківських послуг, у редакції від 06.03.2010 року (Анкета-заява про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг підписана [PERSON] 31.08.2010 року): 1.1.5.5. Банк не несе відповідальності у випадку, якщо інформація про рахунки Клієнта, Карту, контрольну інформацію Клієнта, відправленому в SMS - повідомленні ПіН - коді, Ідентифікаторі користувача, паролях системи Приват24 або проведених Клієнтом операціях стане відомо іншим особам внаслідок несумлінного виконання Клієнтом умов їхнього зберігання і використання та/або прослуховування або перехоплення інформації у каналах зв`язку під час використання цих каналів. 1.1.5.13. Клієнт несе відповідальність у повному обсязі за всі операції супроводжуються авторизацією, до моменту письмової заяви Клієнта про блокування картки / рахунку / на рух коштів, номера мобільного телефону на надання банківських послуг. 1.1.5.14. Клієнт відповідає за усі операції в повному обсязі, здійснені у підрозділах Банку, через пристрої самообслуговування, систему MobileBanking, систему Приват24 з використанням передбачених цими Умовами засобів його ідентифікації та аутентифікації (т. 1 а.с. 36-45, 51-59). Відповідно до ч. 1 ст. 1068 ЦК України банк зобов`язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка. Згідно зі ст. 1071 ЦК України банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження. Грошові кошти можуть бути списані з рахунка клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених законом, договором між банком і клієнтом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку. Відповідно до ст. 1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунку клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом. Згідно з ст. 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» платіжною карткою є електронний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду карти, що використовується для ініціювання переказу коштів з рахунка платника або з відповідного рахунка банку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, отримання коштів у готівковій формі в касах банків через банківські автомати, а також здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором. Держателем такого платіжного засобу є фізична особа, яка на законних підставах використовує спеціальний платіжний засіб для ініціювання переказу коштів з відповідного рахунку в банку або здійснює інші операції із застосуванням зазначеного спеціального платіжного засобу. Неналежним переказом для цілей цього Закону вважається рух певної суми коштів, внаслідок якого з вини ініціатора переказу, який не є платником, відбувається її списання з рахунка неналежного платника та/або зарахування на рахунок неналежного отримувача чи видача йому суми переказу в готівковій чи майновій формі. Неналежним платником є особа, з рахунка якої помилково або неправомірно переказана сума коштів, а неналежним отримувачем - особа, якій без законних підстав зарахована сума переказу на її рахунок або видана їй у готівковій формі. Відповідно до ст. 14 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» користувач спеціального платіжного засобу зобов`язаний використовувати його відповідно до вимог законодавства України і умов договору, укладеного з емітентом, та не допускати використання спеціального платіжного засобу особами, які не мають на це права або повноважень. Згідно з ч. 7-9 розділу VI «Загальні вимоги до безпеки здійснення платіжних операцій та управління ризиками» Положення про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 05 листопада 2014 року № 705, емітент або визначена ним юридична особа під час отримання повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний ідентифікувати користувача і зафіксувати обставини, дату, годину та хвилини його звернення на умовах і в порядку, установлених договором. Емітент після надходження повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний негайно зупинити здійснення операцій з використанням цього електронного платіжного засобу. Емітент у разі здійснення помилкового або неналежного переказу, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися, після виявлення помилки негайно відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Емітент у разі повідомлення користувачем про незавершену операцію з унесення коштів через платіжні пристрої банку-емітента на рахунки, відкриті в банку-емітенті, після подання користувачем емітенту відповідного документа, що підтверджує здійснення цієї операції, негайно зараховує зазначену в цьому документі суму коштів на відповідний рахунок. Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Лише наявність обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, є підставою для його притягнення до цивільно-правової відповідальності. Зазначені норми є спеціальними для спірних правовідносин. Таким чином, користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій у разі відсутності доказів сприяння ним втраті, використанню ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 13 травня 2015 року у справі № 6-71цс15 та підтверджується сталою судовою практикою, викладеною у постановах Верховного Суду від 23 січня 2018 року у справі № 202/10128/14, від 13 вересня 2019 року у справі № 501/4443/14, від 20 листопада 2019 року у справі № 577/4224/16, від 17 червня 2021 року у справі № 759/4025/19, від 16 серпня 2023 року у справі № 176/1445/22, від 06 вересня 2023 року у справі № 686/30030/21 та інших. У постанові Верховного Суду від 20 червня 2018 року в справі № 691/699/16-ц вказано, що: «встановивши, що позивачем не доведено вчинення відповідачем дій чи бездіяльності, які сприяли втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера (коду) або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції за кредитною карткою, а відповідач, виявивши безпідставне списання коштів, невідкладно повідомила позивача та правоохоронні органи про цей факт, врахувавши наявність кримінального провадження, у межах якого встановлюється особа, яка протиправно заволоділа грошовими коштами, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк». Стороною відповідача до матеріалів справи додано протокол огляду мобільного телефону [PERSON] , складений останньою за участі її представника адвоката Чорнухи Ю.В., де зазначено про те, що був оглянутий мобільний пристрій (телефон) Redmi 5 Plus MIUI Global 11.0.2, який належить [PERSON] та в який встановлена сім-картка мобільного оператора Київстар із номером телефону [NUMBER] . У розділі «Журнал викликів» за 24.12.2021 року відображені вхідні дзвінки, де з різних номерів (не українських операторів) наявні пропущені та відхилені телефонні дзвінки, починаючи з 14:32 години і до 15:17 год. Загалом 11 телефонних дзвінків (т. 1 а.с. 200). У відповідь на ухвалу суду про витребування доказів, ПрАТ «Київстар» надало інформацію щодо вхідних та вихідних телефонних дзвінків по телефонному номеру [NUMBER] в період часу з 00 год. 00 хв. 24 грудня 2021 року по 24 год. 00 хв. 25 грудня 2021 року (т. 2 а.с. 138-142, 204-205). Із отриманої інформації вбачається, що 24.12.2021 року о 14:15:03 на мобільний телефон відповідача був вхідний дзвінок з телефонного номера [NUMBER] , який відповідач сама зазначає як номер телефону працівниці АТ КБ «Приватбанк» Оксани. Далі, починаючи з 14:29:24 і до 14:44:54 відповідач [PERSON] отримала 17 (сімнадцять) вхідних смс-повідомлень і жодного вхідного телефонного дзвінка, про яке було заявлено відповідачем, нею отримано не було. Такі смс-повідомлення були отримані відповідачем, зокрема, від - Opendatabot, MYCREDIT, Zakaz.ua, DengiDozp, CityMobil, ELDORADO, Staff-Ukr, MoneyGo, DISCORD тощо. Жодного дзвінка з невідомих телефонних номерів, в тому числі із росії, про які заявила відповідач (т. 1 а.с. 206-210, 212-213), остання не отримувала. Із отриманої від позивача АТ КБ «Приватбанк», на виконання вимог ухвали суду, інформації постає наступне. Переказ коштів 24 грудня 2021 року було здійснено у мережі «Інтернет» через термінали Е5710065, Е0111171, Е5710036, Е5710059 (ресурс не Приватбанку) на суму 44 065,00 грн. Операції пройшли коректно, у мережі «Інтернет» з введенням усіх даних, необхідних для успішного проведення транзакцій (ручного введення номера картки, термін її дії та коду для інтернет-платежів). Підтвердження через технологію 3-D Secure проводилося успішно (таке підтвердження надсилається на фінансовий номер клієнта). Крім того 24.12.2021 року до Приват24 клієнта входів ні з яких пристроїв не встановлено, зміни паролю входу у Приват24, а також перевипуску сім-картки фінансового номеру клієнта із зазначеним транзакціям не передувало. 24.12.2021 року о 15:02 аккаунт [PERSON] у ПК «Приват24» та всі її картрахунки банком за зверненням останньої було заблоковано (т. 2 а.с. 168, 170-171). У судовому засіданні представник позивача АТ КБ «Приватбанк» Лаврук А.М. пояснила, що 24.12.2021 року по кредитній картці № [NUMBER] було проведено 13 фінансових операцій «Переказ зі своєї картки». Перша транзакція відбулася 24.12.2021 року о 14:27:05, остання в цей день о 15:06:33. За результатами цих операцій були здійснені «Перекази зі своєї картки» на загальну суму 45 827,50 грн., з урахуванням комісії в сумі 1762,60 грн. Оскільки, платіжні операції були проведені в мережі «Інтернет» через платіжну систему, що не належить банку, останній не мав технічної можливості керувати такими операціями. Здійснення оплати через сторонню платіжну систему, яка не належить банку можлива лише за умови вірного введення платником (ініціатором платежу) номеру картки, терміну її дії, CVV2, а також ОТР-пароль/3-D Secure код, який відомий лише власнику картки. Додатково представник позивача зазначила, що для зміни паролю входу до Приват24 потрібно змінити номер фінансового телефону. Фінансовий номер телефону клієнта станом на 24.12.2021 року не змінювався. Жодні повідомлення про втрату доступу до фінансового номеру на час проведення платежів від [PERSON] до банку не надходили. Зміна паролю входу в Приват24 відбулася вже після проведення фінансових операцій, а саме о 15:09:53 відбулося блокування аккаунту Приват24, а о 15:21:54 - зміна паролю. Вхід до Приват24 [PERSON] 24.12.2021 року для проведення операцій по картці було здійснено під авторизацією клієнта з вірним введенням логіну та паролю. Матеріалами справи не підтверджено факту вчинення оспорюваних відповідачем транзакцій незаконно або не нею. Заперечуючи проти задоволення позову АТ КБ «Приватбанк» відповідач, посилалася на те, що вона зверталась до АТ КБ «Приватбанк» з приводу скасування спірних транзакцій, які мали місце 24 грудня 2021 року. Доводи відповідача стосовно списання невідомими особами з її банківського рахунку коштів та незаконному використанню ПІН-коду, суд вважає недоведеними, оскільки витяг з ЄРДР не може вважатись належним доказом, що підтверджує вчинення кримінального правопорушення. Більше того, сам факт внесення до ЄРДР повідомлення про вчинення кримінального правопорушення та розпочате кримінальне провадженняи № 12021175500002163 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України щодо невідомих осіб не є підставою для звільнення відповідача від обов`язку повернути кредитні кошти та сплатити відсотки. Крім того, суд зазначає, що [PERSON] не було надано доказів оспорювання дій Банку в судовому порядку щодо списання коштів. Суд також констатує, що поповнення власної картки 30.12.2021 року на погашення боргу в розмірі 4260,00 грн. після, нібито за твердженнями відповідача зняття коштів невідомими особами 24.12.2021 року, суд розцінює як визнання відповідачем боргу та намагання його зменшити. Згідно з ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. За змістом частин 1, 2 статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно з ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України). Обов`язок доказування покладається на сторін. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності. Предмет доказування - це коло фактів матеріально-правового значення, необхідних для вирішення справи по суті. Враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в тому судовому засіданні, в якому ухвалюється рішення. Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. На підставі наявних в матеріалах справи доказів, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку у їх сукупності, суд дійшов висновку, що, заперечуючи проти задоволення позовних вимог АТ КБ «Приватбанк», відповідачем та її представником не доведено відсутність вини відповідача у перерахуванні спірних грошових коштів з її банківського карткового рахунку в сумі 45 827,50 грн. Таким чином, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за тілом кредиту підлягає задоволенню. Щодо стягнення заборгованості за нарахованими процентами, суд виходить із наступного. За змістом статті 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Відповідно частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в частині стягнення заборгованості за простроченими відсотками, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, зокрема, посилався на Паспорт споживчого кредиту, Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку. Проте, в Анкеті-заяві позичальника від 31 серпня 2010 року не узгоджена процентна ставка, строки повернення грошових коштів та штрафи за прострочення. Обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування відсотків, крім самого розрахунку кредитної заборгованості, позивач посилався на витяг з Умов та правил надання банківських послуг у АТ КБ «Приватбанк», розміщеного на сайті Банку, а також витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», які не підписані відповідачем. Також, до матеріалів справи позивач додав довідку про умови кредитування з використанням платіжної картки «Кредитка Універсальна» 55 днів пільгового періоду (т. 1 а.с. 35), за якою базова ставка процентів в місяць складає 2,5%, відсоткова ставка в місяць на суму несанкціонованого перевищення ліміту кредитування становить 3,75%. Із довідки про розмір заборгованості за договором б/н від 31.08.2010 року вбачається, що позивач нараховував відповідачу проценти за ставкою (поточна) у розмірі 30% та проценти за ставкою (прострочена) також у розмірі 30%, починаючи з 31.08.2010 року. З 01.09.2014 року розмір таких процентів за ставкою (поточна та прострочена) становив 34,8%, а з 01.04.2015 року - 43,2%. Матеріали справи не містять доказів погодження з відповідачем процентних ставок у розмір 30%, 34,8% та 43,2% відповідно. Витягом з Умов та правил надання банківських послуг в АТ КБ «Приватбанк» визначені, у тому числі: умови використання кредитних карт; відповідальність сторін; порядок нарахування і сплати відсотків та комісії; порядок погашення боргових зобов`язань за кредитом. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей витяг з Умов розуміла відповідач та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в АТ КБ «Приватбанк», а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів саме у зазначеному в документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування. Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи. Згідно із частиною 6 статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача заборгованості за простроченими процентами в сумі 7966,26 грн. задоволенню не підлягають. Проте, враховуючи, що фактично отримані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «Приватбанк» не повернуті, а також вимоги частини 2 статті 530 ЦК України, за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, суд вважає, що банк вправі вимагати захисту своїх прав шляхом зобов`язання повернути йому фактично отримані грошові кошти (тіло кредиту), які в даному випадку складають 46 268,37 грн. За таких обставин, позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту в розмірі 46 268, 37 грн. підлягають задоволенню. Відповідно до п. 1 ч. 1, ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. Позивач при зверненні до суду сплатив судовий збір у розмірі 2481,00 грн. Судом позов задоволено на 85,31%. Тому, з відповідача на користь позивача слід стягнути 2 116,54 грн. (85,31 % від 2481,00 грн.) у повернення сплаченого судового збору. Стороною відповідача було заявлено про стягнення з позивача на її користь понесених витрат на правничу допомогу у розмірі 10 000,00 грн. Відповідач у відзиві на позовну заяву вказала попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат. На час розгляду справи остання не подала остаточний розрахунок витрат на правничу допомогу, на що вона має право подати такий розрахунок протягом 5 днів після ухвалення судом рішення по справі відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України. Сторони у справі не подавали заяви щодо відшкодування інших судових витрат. Справа розглянута в межах заявлених позовних вимог та наданих доказів.

Outcome: partial