Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-30 00:00:00

13 лютого 2025 року [PERSON] звернувся до суду з позовом про усунення перешкод у користуванні власністю та його вселення в житлове приміщення. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що на момент подачі позовної заяви позивач [PERSON] є власником 1/3 частки квартири [ADDRESS] , а відповідачка [PERSON] є власником 2/3 частки цієї квартири [ADDRESS] . У позовній заяві позивач посилається на те, що відповідачка [PERSON] самовільно користується квартирою. Доступу до квартири позивачу не надає. Ключі від помешкання також не надає. Крім того, заявник вказує, що відповідач [PERSON] не питаючи згоди позивача [PERSON] здавала і продовжує здавати квартиру в оренду, підтвердженням чого є копії договорів оренди жилого приміщення, укладені між відповідачкою [PERSON] та фізичними особами. Також позивач вказує, що на його численні звернення відповідачка [PERSON] відповідала, що квартира належить лише їй, і що він ніколи нічого не отримає - ані своєї частки квартири, ані гроші за оренду, і щоб він забув про цю свою частку назавжди. Посилаючись на те, що компромісів у позасудовому порядку знайти не вдалося, позивач звернувся до суду з даним позовом, у якому просив усунути йому, [PERSON] , перешкоди у користуванні нерухомим майном, а саме квартирою [ADDRESS] шляхом вселення позивача до вказаної квартири, а також зобов`язати [PERSON] не чинити позивачу [PERSON] будь-які перешкоди в користуванні даною квартирою та передати йому ключі від вхідних дверей до вказаної квартири. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13 лютого 2025 року, головуючим суддею у справі визначено Войтенко Т.В. Ухвалою судді Подільського районного суду м.Києва від 18.02.2025 відкрите спрощене позовне провадження. У судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити з підстав, викладених у позові. Позивач [PERSON] пояснив, що розмова з відповідачкою щодо його користування квартирою була 6 років тому. Відповідачка просила позивача потерпіти та дати їй можливість здавати квартиру в оренду, оскільки вона мала борги. На даний час відповідачка здає квартиру в оренду якомусь чоловіку. Вселитися у квартиру позивач не має можливості, оскільки відповідачка не надала ключі від квартири позивачу та через дружину позивача повідомила, що заперечує права на квартиру позивача та не має наміру впускати його до квартири. Позивач повідомив, що не може виламати двері та вселитися як законний власник, адже у квартирі речі сторонньої особи, відтак, є необхідність зобов`язати відповідачку не чинити йому перешкоди у користування квартирою та добровільно надати ключі від квартири. Відповідачка, будучи у встановленому законом порядку повідомленою про час та місце розгляду справи, в судове засідання повторно не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила, відзив не подавала, заяв та клопотань до суду не надходило. Відповідно до ст. 280 Цивільного процесуального кодексу України, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних у ній доказів, оскільки відповідач, належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився у судове засідання, про причини неявки не повідомив, не подав відзив і позивач не заперечує проти такого розгляду справи. Суд, заслухавши пояснення позивача та його представника, дослідивши матеріали справи, оцінивши всі фактичні обставини справи та докази, які мають значення для розгляду справи, вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню, зважаючи на таке. Судом встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] є співвласниками нерухомого майна, а саме квартири [ADDRESS] . Відповідно до Інформаційної довідки КП КМР «Київське міське бюро технічної інвентаризації» від 11.12.2023 р. вих. № 38841, згідно з даними реєстрових книг Бюро, квартира [ADDRESS] на праві власності зареєстрована: -1/3 за [PERSON] ( [PERSON] ) на підставі свідоцтва про право власності на житло виданого Відділом приватизації (державної адміністрації Шевченківського району міста Києва 16.12.1993 р., зареєстрованого в Бюро 27.12.1993 р. за реєстровим № 1304; -2/3 за: [PERSON] , [PERSON] (в рівних частках) на підставі свідоцтва про право на спадщину виданого 3-ю Київською державною нотаріальною конторою 06.12.2001, № 1-1373, дублікат якого виданий 30.05.2002, № 3-1106, зареєстрованого в Бюро 04.06.2002 р. за реєстровим № 1304. Також судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є однією і тією ж особою відповідно до Свідоцтва про зміну імені виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції в м. Києві 04 лютого 2014 року Серія [NUMBER] , згідно з яким [PERSON] , що народилася [INFO] , 20 березня 2001 року змінила ім`я, яке після державної реєстрації зміни імені стало: [PERSON] . Таким чином, судом встановлено, що на момент подачі позовної заяви, позивач [PERSON] , є власником 1/3 частки квартири [ADDRESS] , а відповідачка [PERSON] - є власником 2/3 частки квартири [ADDRESS] . Позивач не користується квартирою та не може вселитися до неї, його право на користування квартирою заперечується відповідачкою, що стало підставою для звернення до суду з даною заявою. Пунктом 1 статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано кожній особі окрім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. Відповідно до статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду. Положеннями ст. 383 ЦК України передбачено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Відповідно до вимог ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Частиною першою ст. 319 ЦК Українивстановлено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав ( ч.3 ст. 319 ЦК України). Частиною першою ст.321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Крім того, статтею 150 ЖК України передбачено, що громадяни, які мають у приватній власності жилий будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється за їх згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їх спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності . Наведені норми законодавства свідчать про те, що співвласник квартири може в будь-який момент вселитися у належну йому квартиру, навіть якщо проти такого вселення заперечує інший співвласник. На час розгляду справи у суді позивач повідомляє, що вселитися до квартири не може, адже йому чиняться перешкоди у користуванні квартирою, його право на вселення заперечується відповідачкою, позивачу не надаються ключі від квартири. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Частиною першою та другою ст. 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: припинення дії, яка порушує право. Пунктом 33 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 р. «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» передбачено, що відповідно до положень статей 391, 396 ЦК України позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Судом встановлено, що відповідачка у добровільному порядку не надає ключі від квартири, відтак, позивачу мають бути усунуті перешкоди у користуванні квартирою шляхом зобов`язання відповідачки надати ключі від дверей, щоби забезпечити позивачу право безперешкодного входження до квартири. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідачкою доказів на спростування позовних вимог не надано. Згідно ст. 141 ЦПК України, у зв`язку із задоволенням позову з відповідача підлягають стягненню на користь позивача судові витрати в розмірі 1211,20 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved