Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] , ідентифікаційний номер: [NUMBER] на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» (код ЄДРПОУ 43311346, місцезнаходження юридичної особи: 8200, м. Ірпінь, вул. Стельмаха Михайла, буд. 9А, офіс 204, банківські реквізити: [NUMBER] відкритий в АТ «ПУМБ», код банку - 334851) суму заборгованості за Договором позики №75553659 в розмірі 31 099,20 грн., з яких:10 000,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу;21 099,20 грн. - сума заборгованості за відсотками. Щодо судових витрат позивач просить стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» (код ЄДРПОУ 43311346, місцезнаходження юридичної особи: 8200, м. Ірпінь, вул. Стельмаха Михайла, буд. 9А, офіс 204, банківські реквізити: [NUMBER] відкритий в АТ «ПУМБ», код банку - 334851) суму сплаченого судового збору в розмірі 2422.4 грн. та витрати понесені на професійну правничу допомогу в розмірі 3 500,00 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив таке. 07 травня 2021 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» (ідентифікаційний код 39861924) як Позикодавцем та [PERSON] (ідентифікаційний код [NUMBER] ) як Позичальником було укладено договір позики №75553659, за умовами якого Позикодавець надав Позичальнику грошові кошти у розмірі 10 000,00 грн. на строк 30 днів, зі сплатою процентів у розмірі 1,99% в день. Укладення договору відбулось в електронній формі, з використанням одноразового ідентифікатора (аналог електронного підпису), який було надіслано на електронну адресу позичальника ([INFO]), що відповідає вимогам статей 11-13 Закону України «Про електронну комерцію». Факт укладення договору, а також надання Позичальнику грошових коштів підтверджується довідкою про ідентифікацію, наданою Позикодавцем, платіжною інструкцією №96fd0743-79d9-48fd-95c0-9bbafc547084 від 07.05.2021 року та довідкою ТОВ «ФК Фінекспрес» №КД-000002549/ТНПП від 19.11.2024 року, яка підтверджує виконання платіжної операції на картковий рахунок Відповідача. Позивач також посилається на положення статей 205, 207, 1049, 1054, 1055 Цивільного кодексу України, а також на практику Верховного Суду, яка визнає дійсними договори, укладені в електронній формі, зокрема постанови у справах №732/670/19 від 09.09.2020, №404/502/18 від 23.03.2020 та №127/33824/19 від 07.10.2020. Відповідно до пункту 6.5 Правил надання грошових коштів у позику, які є невід`ємною частиною договору, у разі прострочення повернення позики Позикодавець має право нараховувати проценти на суму простроченої заборгованості протягом 90 календарних днів. Крім того, вказаними Правилами передбачена можливість пролонгації строку позики, однак заборгованість Відповідачем так і не була погашена. Позивач також зазначає, що 19 листопада 2021 року первісний кредитор - ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» - уклав договір факторингу №1911 з ТОВ «Фінансова компанія управління активами», яким відступив право вимоги за договором позики №75553659. Надалі, 03 квітня 2023 року, за договором факторингу №030423-ФК, ТОВ «Фінансова компанія управління активами» відступило право вимоги за цим же договором вже на користь ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ». Правонаступництво підтверджується витягами з Реєстрів прав вимог та актами приймання-передачі. Таким чином, на момент звернення з позовом до суду, право вимоги до Відповідача належить саме ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» як Фактору за договором факторингу, що відповідає положенням ст. 514 Цивільного кодексу України. Позивач стверджує, що за договором позики №75553659 від 07.05.2021 р. Відповідачем було здійснено лише часткове погашення заборгованості у розмірі 2 470,00 грн. Загальна заборгованість станом на дату звернення до суду складає 31 099,20 грн., з яких: 10 000,00 грн. - заборгованість за основною сумою позики, 21 099,20 грн. - заборгованість за процентами за користування позикою. Позивач також просить стягнути із Відповідача витрати на сплату судового збору в розмірі 2 422,40 грн., з урахуванням коефіцієнта знижки при поданні документів в електронній формі (ч.3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір»), а також витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3 500,00 грн., що підтверджується договором з адвокатом, актами приймання-передачі та платіжними документами. У зв`язку з викладеним, Позивач просить суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі та ухвалити рішення про стягнення заборгованості за договором позики, судового збору та витрат на правничу допомогу. У відзиві на позовну заяву, поданому 17 січня 2025 року, відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на їх необґрунтованість. Так, відповідач зазначає, що спірний договір позики №75553659 від 07 травня 2021 року не підтверджує факту його підписання саме відповідачем, зокрема, за допомогою електронного цифрового підпису або одноразового ідентифікатора, який би відповідав вимогам Закону України «Про електронний цифровий підпис». Відповідач вважає, що надані позивачем матеріали не підтверджують належним чином дійсності укладення договору саме з нею, у зв`язку з чим правовідносини за цим договором, на її переконання, є недоведеними. Окрім того, відповідач вказує, що позивач у позовній заяві посилається на «Правила надання грошових коштів у позику», однак не надав доказів, що саме ці правила були погоджені або прийняті відповідачем. Тому зазначені правила, на її думку, не можуть вважатися частиною договору позики. Також відповідач стверджує, що розрахунок заборгованості, долучений до позову, не є належним доказом, оскільки не відповідає вимогам до первинного бухгалтерського документа відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». Відповідач також зазначає, що у копії договору позики зазначено орієнтовну реальну річну процентну ставку 142,5%, натомість з фактичного розрахунку нарахованих позивачем відсотків видно, що реальна річна ставка перевищує 700% (а саме 726,35%), що, на її думку, є порушенням вимог постанови Правління НБУ №16 від 11 лютого 2021 року щодо розрахунку загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит. Крім того, відповідач вказує на відсутність належної оцінки її платоспроможності перед укладанням договору позики, що, на її думку, свідчить про недобросовісну поведінку первісного кредитора - ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів». Також, на думку відповідача, жодних дій з боку позивача з врегулювання заборгованості у досудовому порядку не вчинялося, належних доказів комунікації з боржником не надано. Окремо відповідач звертає увагу суду на обставини соціального характеру - а саме, що її чоловік, [PERSON] , проходить військову службу у складі військової частини [NUMBER] з 14 квітня 2020 року. З огляду на це, відповідач посилається на п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», відповідно до якого у період дії особливого періоду не допускається нарахування штрафних санкцій, пені та процентів за невиконання зобов`язань, у тому числі на дружин (чоловіків) військовослужбовців, які беруть участь у відсічі збройної агресії РФ. Також відповідач звертає увагу на те, що у позовній заяві зазначене її попереднє прізвище - [PERSON] , тоді як з 26 грудня 2024 року вона має прізвище [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про шлюб. З огляду на викладене, відповідач просить відмовити у задоволенні позову ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» у повному обсязі. 22 січня 2025 року представник позивача надав відповідь на відзив, у якій заперечив проти доводів, викладених у відзиві відповідача, та просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Зокрема, позивач вказав, що доводи відповідача про відсутність доказів перерахування коштів є безпідставними, оскільки до матеріалів справи долучено належні документи, що підтверджують переказ кредитних коштів на картковий рахунок відповідача. Серед них: електронна платіжна інструкція №96fd0743-79d9-48fd-95c0-9bbafc547084 від 07.05.2021 року, довідка №КД-000002549/ТНПП від 19.11.2024 року, видана ТОВ «ФК ФІНЕКСПРЕС», лист Позикодавця №20/11/24-7 від 20.11.2024 року. Позивач зазначив, що ці документи є первинними відповідно до пункту 5 розділу VII Постанови НБУ №705 від 05.11.2014 року та можуть бути використані при вирішенні спорів, оскільки мають статус первинного документа за операціями з використанням платіжних інструментів. Крім того, у разі заперечення факту отримання коштів саме відповідач, як власник рахунку, мав можливість надати виписку з карткового рахунку або інші підтвердження. Щодо укладення договору в електронній формі, позивач послався на Закон України «Про електронну комерцію» та норми Цивільного кодексу України, які передбачають, що електронний договір, укладений із застосуванням електронного підпису або одноразового ідентифікатора, має юридичну силу рівнозначну письмовій формі. У матеріалах справи наявна довідка про ідентифікацію, яка підтверджує акцепт договору відповідачем за допомогою одноразового ідентифікатора md8LzgYDq5, надісланого на її електронну пошту. Позивач також спростував доводи відповідача про неналежність «Правил надання грошових коштів у позику» як невід`ємної частини договору. Він зазначив, що підписання договору було технічно неможливе без попереднього ознайомлення з цими правилами, розміщеними на сайті кредитора. Вказані правила містять порядок нарахування відсотків, зокрема - за користування позикою після закінчення основного строку договору, обмежено 90 календарними днями. Щодо розміру процентної ставки, позивач пояснив, що нарахування здійснювалося згідно з договором лише до моменту відступлення права вимоги. Усі нарахування здійснювались у межах, передбачених договором, а саме - ставка 2,7% за кожен день прострочення. Жодних пені чи штрафів у позовних вимогах не заявлено. Посилання відповідача на норми Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» позивач вважає безпідставними, оскільки позика надавалася не для придбання житла або автомобіля, а також тому, що на момент укладення договору позики чоловік відповідача не був мобілізований і не проходив військову службу в районах проведення заходів із забезпечення національної безпеки. Крім того, позивач наголосив, що відповідачем до відзиву не було додано належних доказів на підтвердження її тверджень: зокрема, не надано виписок з банківського рахунку, контррозрахунків, підтвердження неволодіння електронною адресою чи номером телефону, зазначених у договорі. 23 січня 2025 року відповідач надала заперечення його обставин викладених у відповіді на відзив в яких зазначила наступне. Відповідач вказує, що у відповіді на відзив, поданій представником позивача, безпідставно зазначено ТОВ «Фінансова компанія управління активами» як особу, яка нібито отримала відзив відповідача 21 січня 2024 року. При цьому, як наголошує відповідач, ТОВ «Фінансова компанія управління активами» не є стороною у даній справі, позивачем виступає інша юридична особа - ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ». З огляду на це, відповідач вважає, що відповідь на відзив не може вважатися належною процесуальною дією у справі, оскільки вона містить некоректну інформацію щодо сторін та викликає сумніви у її авторстві. Відповідач зазначає, що їй незрозуміло, від кого саме надійшла відповідь на відзив, оскільки ім`я позивача ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» у відповіді згадується лише один раз - у частині щодо застосування пільг членам сімей військовослужбовців. Також відповідач наголошує на спотвореному, на її думку, тлумаченні позивачем положень пункту 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Вона вказує, що зазначена норма охоплює ширше коло осіб, зокрема не лише мобілізованих військовослужбовців, але й їх подружжя, а також осіб, які беруть участь у забезпеченні оборони держави в умовах особливого періоду. Відповідач наполягає, що вона має право користуватися передбаченими пільгами як дружина військовослужбовця, який перебуває на військовій службі. З урахуванням викладеного, відповідач просить суд: залишити без розгляду відповідь на відзив, подану позивачем; відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Справу розглянуто в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Судом встановлено, що 07.05.2021 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» (ідентифікаційний код юридичної особи - 39861924) та [PERSON] (ідентифікаційний код фізичної особи - [NUMBER] ) було укладено Договір позики №75553659 (на умовах повернення позики в кінці строку позики). Відповідно до умов зазначеного договору, Позикодавець надав Позичальнику грошові кошти у розмірі 10 000,00 грн. на строк 30 днів зі сплатою процентів у розмірі 1.99 % в день (базова процентна ставка/фіксована). Договір підписано електронним підписом Позичальника шляхом використання одноразового ідентифікатора md8LzgYDq5, що був надісланий на електронну адресу [INFO] Вказані обставини підтверджуються Договором позики №75553659 від 07.05.2021 року. Згідно з довідкою про ідентифікацію, виданою ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів», Позичальника - [PERSON] , РНОКПП: [NUMBER] - ідентифіковано як сторону договору №75553659 від 07.05.2021 року. В довідці зазначено, що акцепт договору з боку Позичальника здійснено шляхом підписання аналогом електронного підпису у формі одноразового ідентифікатора md8LzgYDq5. Ідентифікатор направлено 07.05.2021 року о 22:53:31 на електронну пошту [INFO] Відповідно до ст. 205 та ст. 207 Цивільного кодексу України, договір, укладений в електронній формі, вважається укладеним у письмовій формі. Вказане підтверджується також правовими висновками, викладеними у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18 та від 07 жовтня 2020 року у справі №127/33824/19. Факт виконання зобов`язань Позикодавцем підтверджується платіжною інструкцією №96fd0743-79d9-48fd-95c0-9bbafc547084 від 07.05.2021 року. Згідно з її змістом, грошові кошти в розмірі 10 000,00 грн. були перераховані на картковий рахунок Відповідача № [NUMBER] через платіжну установу - ТОВ «ФК Фінекспрес». Платіжна інструкція складена та підписана в електронній формі електронно-цифровим підписом платіжної установи. Листом №20/11/24-7 від 20.11.2024 року ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» підтвердило, що на банківський рахунок Відповідача, на підставі платіжної інструкції №96fd0743-79d9-48fd-95c0-9bbafc547084, перераховано грошові кошти в рахунок виконання умов Договору позики №75553659. Крім того, згідно з довідкою №КД-000002549/ТНПП від 19.11.2024 року, ТОВ «ФК Фінекспрес» підтверджує прийняття до виконання платіжної інструкції, наданої за допомогою АРІ-інтерфейсу ініціатором платіжної операції - ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» (код ЄДРПОУ 39861924). В довідці зазначено, що 07.05.2021 року було завершено платіжну операцію з переказу 10 000,00 грн. за номером платіжної картки № [NUMBER] , номер платежу - 96fd0743-79d9-48fd-95c0-9bbafc547084. Також у довідці зазначено, що у зв`язку з тим, що платіжна установа не здійснює операцій з готівкою, видаткові касові ордери на суму переказу не складаються. Відповідно до ч. 1 ст. 13 Закону України «Про електронну комерцію» розрахунки у сфері електронної комерції здійснюються згідно з вимогами Законів України «Про платіжні послуги», «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» та нормативно-правовими актами Національного банку України. З огляду на те, що позика за договором №75553659 від 07.05.2021 року була видана на платіжну картку Відповідача, а не на банківський рахунок, правовідносини між сторонами регулюються положеннями Постанови НБУ №705 від 05.11.2014 «Про здійснення операцій з використанням спеціальних платіжних засобів», яка була чинною на момент укладення вказаного договору. При цьому перерахування коштів здійснено за посередництвом платіжної установи, оскільки переказ безпосередньо з банківського рахунку Позикодавця на картковий рахунок фізичної особи є технічно неможливим. У розділі VII пункт 5 зазначеної Постанови НБУ №705 вказано, що документи за операціями з використанням електронних платіжних засобів мають статус первинного документа та можуть бути використані під час урегулювання спірних питань. Таким чином, платіжна інструкція та документ платіжної системи про перерахування коштів на картковий рахунок, які містяться в матеріалах справи, мають статус первинних документів, що підтверджують факт переказу коштів. Відповідно до п. 4.2. Договору позики №75553659, Позичальник до моменту його підписання ознайомився з умовами договору та з Правилами надання грошових коштів у позику (на умовах повернення позики в кінці строку), що розміщені на вебсайті https://mycredit.ua/ua/documents-license/, а також із процедурою та наслідками оформлення пролонгації або автопролонгації. Правила про надання грошових коштів у позику від 11.02.2021 року (Повернення в кінці строку) додані до справи. Згідно з п. 6.5 зазначених Правил, у редакції, що діяла на час укладення договору, у разі неповернення, несвоєчасного повернення або часткового повернення позики та процентів, на суму такої заборгованості Позикодавець має право нараховувати проценти, передбачені договором позики, за кожен день понадстрокового користування, до моменту повернення суми боргу або процентів, але не більше 90 календарних днів. У цих же Правилах вказано, що таке нарахування не є штрафною санкцією, а є формою процентної ставки за понадстрокове користування позикою. Таким чином, строк позики, встановлений договором, становив 30 днів, проте в договорі та у Правилах передбачено можливість продовження цього строку шляхом пролонгації або автопролонгації, тривалість яких обмежена 90 календарними днями. Суд також враховує, що без попередньої реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі Позикодавця, отримання одноразового ідентифікатора, входу до особистого кабінету за логіном і паролем, внесення особистих даних Відповідача (ідентифікаційного коду, паспортних даних, адреси, банківської карти тощо), а також без погодження оферти договору позики та Правил надання грошових коштів у позику - укладення договору є технічно неможливим. Це відповідає положенням ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію». З наведеного алгоритму дій вбачається, що без ознайомлення та погодження з умовами Договору позики та Правилами подальше укладення електронного договору на сайті Позикодавця неможливе. Таким чином, підписанням договору Позичальник підтвердив прийняття відповідних умов надання кредиту, а також факт повідомлення його про всі умови відповідно до вимог чинного законодавства. Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом, зокрема у постановах від 12 січня 2021 року у справі №524/5556/19 (провадження №61-16243св20) та від 10 червня 2021 року у справі №234/7159/20 (провадження №61-18967св20), які відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України суд враховує при застосуванні норм права. Згідно з витягом з Реєстру прав вимог від 03.04.2023 року до Договору факторингу №030423-ФК, ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» набуло право грошової вимоги до Відповідача на загальну суму 33 401,07 грн., з яких: 9 870,00 грн. - заборгованість за основною сумою боргу; 23 531,07 грн. - заборгованість за відсотками. Таким чином, Відповідач не виконав належним чином зобов`язання щодо повернення заборгованості за Договором позики як перед Первісним кредитором - ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів», так і перед Позивачем - ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ», яке набуло права вимоги. Судом установлено, що 19.11.2021 року ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Фінансова компанія управління активами» (код ЄДРПОУ - 35017877) уклали Договір факторингу №1911, за умовами якого право грошової вимоги за Договором позики №75553659 було передано ТОВ «Фінансова компанія управління активами». 03.04.2023 року ТОВ «Фінансова компанія управління активами» уклало Договір факторингу №030423-ФК з ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» (код ЄДРПОУ - 43311346), відповідно до якого останнє набуло права грошової вимоги за вказаним Договором позики. Відповідно до п. 5.2 Договору факторингу №030423-ФК встановлено, що перехід прав вимоги від Клієнта до Фактора відбувається в момент підписання Актів прийому-передачі Реєстру Заборгованостей. Такі Акти підписані сторонами, що підтверджує набуття Позивачем відповідних прав вимоги. Вказані Акти, які є додатками №4 та №5 до Договору факторингу №030423-ФК та Договору факторингу №1911, долучені до справи. Таким чином, установлені у справі обставини свідчать про те, що між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] 07.05.2021 року було укладено Договір позики №75553659 в електронній формі, на підставі якого Позикодавцем передано Відповідачу грошові кошти у розмірі 10 000,00 грн зі сплатою процентів, визначених умовами договору. Внаслідок неналежного виконання Відповідачем зобов`язань щодо повернення позики та сплати процентів за користування нею, утворилась заборгованість за основним боргом і процентами, право вимоги якої первісно перейшло до ТОВ «Фінансова компанія управління активами» на підставі договору факторингу №1911 від 19.11.2021 року, а згодом - до ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» на підставі договору факторингу №030423-ФК від 03.04.2023 року, яке і є кінцевим правонаступником за вказаним договором позики. Разом з цим, вирішуючи питання про розмір основної суми боргу (тіла кредиту), суд зазначає, що позивач не довів виникнення у Відповідача заборгованості за основною сумою позики у розмірі 10 000,00 грн., як про це зазначається у розрахунку заборгованості, доданому до позовної заяви. Згідно з наданим розшифруванням платежів, Відповідачем здійснено часткове погашення заборгованості в розмірі 2 470,00 грн., при цьому позивачем не доведено, що ця сума не охоплює частини основного боргу, а віднесена виключно на сплату процентів. Водночас, відповідно до витягу з Реєстру прав вимог від 03.04.2023 року, який є єдиним документом, що підтверджує перехід права вимоги до позивача, розмір основної заборгованості становить 9 870,00 грн., що свідчить про визнання факту часткового погашення тіла позики попереднім кредитором або правонаступником. Що стосується заявлених до стягнення процентів, суд виходить із суми, зазначеної у позовній заяві, оскільки відповідно до положень статті 13 ЦПК України, суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог та не наділений повноваженнями присуджувати більше, ніж просить позивач. Хоча у витягу з Реєстру прав вимог від 03.04.2023 року загальна сума заборгованості за процентами становить 23 531,07 грн., позовні вимоги сформульовані виходячи з іншого розрахунку, згідно з яким заборгованість за відсотками становить 21 099,20 грн. У зв`язку з цим, суд розглядає спір щодо нарахованих процентів виключно в межах суми, яка заявлена у позові, - 21 099,20 грн., навіть якщо в матеріалах справи наявні докази, що підтверджують більший розмір відповідної заборгованості. Що стосується доводів відповідача про неукладення договору позики №75553659 від 07.05.2021 року, зокрема, з посиланням на відсутність її підпису або використання кваліфікованого електронного підпису, суд не приймає ці аргументи, з огляду на наступне. Згідно зі статтями 11, 12, 13 Закону України «Про електронну комерцію» та правовими висновками Верховного Суду, підтвердженими постановами у справах №732/670/19 від 09.09.2020, №404/502/18 від 23.03.2020, №127/33824/19 від 07.10.2020, електронний договір вважається укладеним у письмовій формі, якщо в процесі його підписання було використано одноразовий ідентифікатор або інший засіб ідентифікації особи, що дозволяє однозначно встановити сторін. В даному випадку, матеріали справи містять довідку про ідентифікацію Позичальника - відповідача [PERSON] , у якій підтверджено, що вона акцептувала оферту договору за допомогою одноразового ідентифікатора md8LzgYDq5, який був направлений на електронну пошту [INFO] Усі персональні дані відповідача, зазначені в договорі (ПІБ, РНОКПП, адреса, банківська картка), збігаються з наданими відповідачем у відзиві. Відтак суд доходить висновку, що укладення договору відбулося саме відповідачем, і її ідентифікація як сторони договору є достатньо підтвердженою. Доводи відповідача щодо відсутності доказів погодження нею з умовами «Правил надання грошових коштів у позику» також не заслуговують на увагу, оскільки, як встановлено судом, у договорі прямо зазначено, що Позичальник ознайомився і погодився з правилами, розміщеними на сайті кредитора, що є типовою процедурою при укладенні договорів у сфері електронної комерції. Як свідчить алгоритм дій, описаний позивачем і підтверджений правовою практикою, ознайомлення з Правилами є необхідною умовою для завершення укладення договору. Крім того, відповідач заперечує факт укладення договору, посилаючись на відсутність підтвердження її волевиявлення та заперечуючи використання одноразового ідентифікатора, однак при цьому не заперечує, що електронна пошта, на яку було надіслано ідентифікатор, належить їй. Також відповідачем не надано жодних доказів того, що доступ до цієї електронної пошти або до її персональних даних міг мати хтось інший. Також, відповідач не зазначає жодної альтернативної версії подій, за якої можливим було б укладення договору з використанням її персональних даних сторонньою особою без її відома, натомість підтвердженим фактом у справі є здійснення відповідачем часткового погашення заборгованості за цим договором у розмірі 2 470,00 грн. Здійснення такого платежу свідчить про визнання існування зобов`язань за договором, який вона одночасно заперечує. Звертає увагу суд і на те, що відповідачем не заявлено про вчинення відносно неї жодних шахрайських дій з боку третіх осіб, жодних звернень до правоохоронних органів з відповідними заявами вона не подавала. Це додатково свідчить про необґрунтованість її позиції щодо неукладення договору. Таким чином, суд дійшов висновку, що вимога позивача про стягнення з відповідача заборгованості за основною сумою позики є обґрунтованою та підлягає задоволенню в межах 9 870,00 грн, оскільки саме ця сума підтверджується витягом з Реєстру прав вимог від 03.04.2023 року, який належним чином засвідчує обсяг грошової вимоги позивача як правонаступника первісного кредитора. Інших належних доказів на підтвердження більшого розміру основної заборгованості суду не надано. Що стосується обставин щодо наявності підстав для стягнення з відповідача нарахованих відсотків з урахуванням статусу її чоловіка як військовослужбовця, суд зазначає таке. Відповідно до повторного свідоцтва про шлюб серія [NUMBER] , виданого 13 серпня 2021 року Скадовським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану, між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб 17 березня 2020 року. Відповідно до довідки, виданої командиром військової частини [NUMBER] 13 січня 2025 року, чоловік відповідачки - молодший лейтенант [PERSON] перебуває на військовій службі у цій частині з 14 квітня 2020 року по теперішній час. Довідку видано на підставі наказу командира військової частини [NUMBER] №157 від 14.04.2020 року. Таким чином, на час укладення спірного договору позики, а також у період виникнення та існування зобов`язань за цим договором, сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. Частиною 1 статті 58 Конституції України передбачено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Відповідачка виходить з того, що вона є дружиною військовослужбовця, якого було призвано на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період на весь час їх призову на час укладення договору (07.05.2021 року), тому та на неї поширюються пільги, передбачені пунктом 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовці та членів їх сімей». З огляду на це до відповідачки не може бути застосовано штрафних санкцій, пені за невиконання зобов`язань за користування кредитом, а також наявні підстави для звільнення від обов`язку щодо сплати процентів за користування кредитом. Таким чином, станом на час укладення спірного кредитного договору (07.05.2021 року) відповідачка була дружиною військовослужбовця і є нею на даний час, відтак на неї розповсюджуються положення п. 15 ст. 14 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей". Разом із тим, ці положення внесені до Закону № 2011-ХІІ згідно із Законом України від 11 квітня 2024 року №3633-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку», який набрав чинності 18 травня 2024 року. На час виникнення спірних правовідносин, а саме, у період з 07.05.2021 року по 17.05.2024 року, частина п`ятнадцята статті 14 Закону №2011-ХІІ була викладена в такій редакції: «Військовослужбовцям, призваним на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, на весь час їх призову, а військовослужбовцям під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, які перебували або перебувають безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (житлового будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля.». Тобто на момент укладення сторонами кредитного договору (07.05.2021 року) дружини (чоловіки) військовослужбовців, які призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, на весь час їх призову, та військовослужбовці під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації, забезпеченні їх здійснення, які перебували або перебувають безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, не звільнялися від сплати процентів за користування кредитом. Редакція частини 15 статті 14 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", якою було надано право дружинам військовослужбовців на звільнення від сплати процентів за користування кредитом під час дії особливого періоду, набрала законної сили 18 травня 2024 року. Отже, проценти за Договором позики №75553659 слід нараховувати за період з 07.05.2021 року по 17 травня 2024 року. З наданого позивачем Розрахунку суми заборгованості [PERSON] із зазначенням суми заборгованості, строку, за який провадиться стягнення та відміткою стягувача про непогашення заборгованості за Договором позики № 75553659 від 07.05.2021 року вбачається, що проценти за користування кредитом нараховані з 08 травня 2021 року по 04 вересня 2021 року. Тобто вказаний період охоплює проміжок часу протягом якого відповідачка як дружина військовослужбовця не була звільнена від сплати процентів за користування кредитом. За таких обставин, вимоги позивача щодо стягнення процентів за користування кредитом за період з 08 травня 2021 року по 04 вересня 2021 року є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в межах заявлених позовних вимог. На момент нарахування зазначених процентів норми законодавства, які передбачають пільги для членів сімей військовослужбовців, не надавали відповідачці права на звільнення від виконання грошових зобов`язань, зокрема від сплати процентів за користування кредитом. Відтак, нарахування процентів у вказаний період є правомірним. Щодо судових витрат суд дійшов таких висновків. Позивач просить стягнути з відповідача понесені витрати на правничу допомогу у розмірі 3500 грн. На підтвердження таких витрат позивач надав договір про надання правничої допомоги №01-11/24 від 01.11.2024 року, з якого вбачається, що його укладено між ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» та адвокатом «Ткаченко Юлія Олегівна». Відповідно до п.п. 1.1. Договору Адвокат бере на себе зобов`язання по наданню Клієнту за його зверненням на довгостроковій основі правової допомоги у відповідності з умовами цього договору, а Клієнт зобов`язується прийняти надану йому правову допомогу та здійснити її оплату у відповідності до умов Договору. Сторони в п.п. 4.1. Договору визначили, що Клієнт сплачує на користь Адвоката винагороду, зокрема у розмірі 3 500,00 грн. за Вивчення наявних у Клієнта документів, проведення їх аналізу, визначення правової позиції/аналіз судової практики та збір документів/доказів по малозначній справі для формування позовної заяви (500,00 грн.) та підготовку/складання позовної заяви до Боржника за договором позики у малозначній справі (3 000,00 грн.), що разом складає 3 500,00 грн. Відповідно до витягу з акту №5-П від 18.12.2024 року про приймання-передачі наданої правничої допомоги до Договору про надання правничої допомоги №01-11/2024 від 01.11.2024 року, вбачається, що адвокатом надано Позивачу професійну правничу допомогу, зокрема за вивчення/збір документації та складання позовної зави до Відповідача - вартість зазначених послуг складає 3 500,00 грн., яка була сплачена ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» в повному обсязі та підтверджується платіжним документом. Відповідно до статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з частинами першої четвертої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Статтею 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено, що адвокатська діяльність - це незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Відповідно до пункту 2 частини другої статті 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з пунктами 1, 2 частини третьої наведеної норми права, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін. У відповідності до частини восьмоїст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). При визначенні суми відшкодування суд має враховувати критерій реальності витрат (встановлення їх дійсності та необхідності), а також критерій розумності їх розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ураховуючи наведені приписи процесуального закону та надані позивачем докази на підтвердження понесених витрат з правничої допомоги, суд вважає підтвердженим факт понесення позивачем відповідних витрат у вказаному розмірі. Відповідач не зверталась з клопотанням про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до пункту 3 частини другої статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивач заявив до стягнення 31 099,20 грн, а суд задовольним цю вимогу в частині суми в розмірі 30 969,20 грн. Тобто, у відсотковому співвідношенні задоволена частина позовних вимог становить 99,6 %. З урахуванням цього, позивачу має бути компенсовано 3 486 грн із суми понесених ним витрат на правову допомогу. Такий саме принцип слід застосувати і при вирішенні питання про компенсацію позивачу понесених ним витрат у виді судового збору, але відповідно до положень частини першої статті 141 ЦПК України. Оскільки позивач повинен був сплатити і сплатив судовий збір в сумі 2422,40 грн, то відшкодуванню йому підлягає сума в розмірі 2 412,71 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial