Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-27 00:00:00

\~\~\~\~ [PERSON] у червні 2023 року звернулась до суду з позовом про зняття арешту з 1/5 частини квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , який накладений на підставі постанови б/н від 26.04.2006 року, слідчим Кіровоградського МВ УМВС України Петков Ю.В., реєстраційний номер обтяження 3142877 та виключення вказаного обтяження з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна. На обґрунтування позову зазначила, що [INFO] помер її син [PERSON] . Після його смерті відкрилась спадщина, яка складається, серед іншого, з 1/5 частини квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Проте видати свідоцтво про право на вказане спадкове майно за наявності арешту на нерухоме майно, не є можливим, так як в єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна є відомості про існування обтяження у вигляді арешту нерухомого майна, яке належить покійному [PERSON] , накладеного постановою про накладення арешту, АЕ № 281757. 24.11.2009 року, яку було винесено державним виконавцем Кіровського ВДВС Кіровоградського МУЮ Соловйова Н.П. та арешт нерухомого майна накладеного на підставі постанови № б/н, 26.04.2006 року, Кіровоградським МВ УМВС України, слідчий Петков Ю.В. Зареєстровано 26.04.2006 року 16:50:24 за № 3148277 реєстратором: Державний нотаріальний архів в Кіровоградській області. Об`єктом обтяження було вказано квартира, 1/5 частина, адреса: [ADDRESS] . Фортечним відділом Державної виконавчої служби у місті Кропивницькому, повідомлено, що перевіркою Автоматизованої системи виконавчих проваджень відносно боржника [PERSON] встановлено, що у відділі на виконанні відсутні виконавчі провадження в рамках винесеної постанови про арешт відсутні. Зазначила, що вироком Кіровського районного суду міста Кіровограда від 01 червня 2006 року, по справі № 1-245 [PERSON] визнано винним за частиною третьою статті 185 Кримінального кодексу України, призначено покарання у вигляді позбавлення волі строком на 3 роки. Стягнуто із засудженого на користь [PERSON] 506,00 грн збитків. Питання щодо майна, на яке накладено арешт не вирішено. Вказує, що із припиненням кримінальної справи арешт майна стає публічним обтяженням права власності, підстави для подальшого існування якого відпали. Арешт майна у такому разі із заходу забезпечення кримінального провадження перетворюється на неправомірне обтяження права особи користуватися належним їй майном. Ухвалою судді Кіровського районного суду міста Кіровограда від 03 липня 2023 року позовну заяву [PERSON] залишено без руху та надано строк для усунення недоліків (а.с. 20). Ухвалою судді Кіровського районного суду міста Кіровограда від 07 вересня 2023 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання. На підставі частини третьої статті 53 Цивільного процесуального кодексу України залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Фортечний відділ державної виконавчої служби у місті Кропивницькому Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (а.с. 25). Ухвалою Кіровського районного суду міста Кіровограда від 11 січня 2024 року залучено до участі у справі в якості співвідповідачів: Фортечний відділ державної виконавчої служби у місті Кропивницькому Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), та [PERSON] . Витребувано у Кропивницької державної нотаріальної контори № 2 належним чином засвідчену копію спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON] , померлого [INFO] (а.с.44-45). На виконання вимог ухвали Кіровського районного суду міста Кіровограда від 11 січня 2024 року Кропивницькою державною нотаріальною конторою № 2 направлено до суду належним чином засвідчену копію спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON] , померлого [INFO] (а.с.63-78). Ухвалою Кіровського районного суду міста Кіровограда від 18 березня 2024 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Призначено судове засідання (а.с.83). Позивач в судове засідання не з`явилась, представник позивача в судовому засіданні позов підтримав в повному обсязі та просив задовольнити. Відповідач Фортечний відділ державної виконавчої служби у місті Кропивницькому Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) в судове засідання не з`явився, представник подав до суду клопотання (вх. № 28873 від 16.07.2025 року) про розгляд справи без його участі, вирішити позов на розсуд суду. Відповідачі - Кропивницьке районне управління поліції Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області та [PERSON] в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлені належним чином (а.с. 140,141), причини неявки суду не відомі, заяв, клопотань та відзиву на позов до суду не подавали. Розглянувши наявні матеріали справи, заслухавши думку учасників справи, оцінивши наявні в матеріалах справи та досліджені докази, суд встановив таке. Згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] (а.с.11). Отже позивач є матір`ю [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 27 вересня 2016 року виданого Кіровоградським міським відділом державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області, актовий запис № 2474 (а.с. 12). Відповідно до витягу про реєстрацію в спадковому реєстрі № 67291736 від 15.11.2021 року Кропивницькою міською державною нотаріальною конторою № 2 відкрита реєстрація спадкової справи, номер у спадковому реєстрі 68649328, номер у нотаріуса 619/2021, спадкодавець: [PERSON] , [INFO] , дата смерті [INFO] (а.с. 12 на звороті). Листом Кропивницької міської державної нотаріальної контори № 2 Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) № 167/01-16 від 09.02.2023 року [PERSON] повідомлено, що нею 15 листопада 2021 року до Кропивницької міської державної нотаріальної контори № 2 була подана заява про прийняття спадщини та видачу свідоцтва після смерті сина [PERSON] , померлого [INFO] . Заява зареєстрована за № 1506 та заведена спадкова справа № 619/2021. Ця довідка не підтверджує право власності на спадкове майно, свідоцтва про право на спадщину не видавались (а.с. 13). Листом Кропивницької міської державної нотаріальної контори № 2 Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) № 168/01-16 від 09.02.2023 року щодо видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок за наявності арешту зазначено, що видати свідоцтво про право на спадщину на спадкове майно 1/5 частку квартири під номером [ADDRESS] за наявності арешту на нерухоме майно, не є можливим (а.с. 13 на звороті). Зі змісту відомостей з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна вбачається, що 26.04.2006 року зареєстровано обтяження у вигляді арешту нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження № 3148277, реєстратором: Державний нотаріальний архів в Кіровоградській області, підстава обтяження: постанова, б/н, 26.04.2006, Кіровоградський МВ УМВС України, слідчий Петков Ю.В., об`єкт обтяження: квартира, 1/5 частина, адреса: [ADDRESS] , власник: [PERSON] , Причина відсутності коду: інша причина відсутності коду, 1974 року народження (а.с. 14). З матеріалів спадкової справи № 619/2021 заведеною Кропивницькою міською державною нотаріальною конторою № 2 Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , встановлено, що інші спадкоємці окрім позивача, які б звертались з заявами про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , відсутні (а.с.63-78). Водночас, відповідно до Свідоцтва про право власності на житло від 24.04.2000 року видане Кіровоградською міською радою квартира, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , належить на праві приватної спільної (сумісної або часткової) [PERSON] та членам його сім`ї: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а.с.14 на звороті). Відповідно до статті 1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов`язків, що зазначені у статті 1219 Цивільного кодексу України (статті 1218, 1231 Цивільного кодексу України). Часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою (частина друга статті 1220 Цивільного кодексу України). Згідно з частиною першою статті 1268 Цивільного кодексу України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до частини першої статті 1296 Цивільного кодексу України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Разом з тим, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 Цивільного кодексу України). Згідно з частиною першою статті 1297 Цивільного кодексу України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Проте відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 Цивільного кодексу України). Отже, системний аналіз зазначених норм права свідчить про те, що спадкоємець, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, є її власником з часу її відкриття, а документом для підтвердження права власності на спадкове майно є свідоцтво на спадщину, отримане в установленому законодавством порядку. Відсутність реєстрації права власності відповідно до Закону України «Про реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» не зумовлює позбавлення особи прав користування та володіння належним їй на праві власності майном. У спадкоємця, який в установленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають з часу відкриття спадщини, тому такий спадкоємець може захищати свої порушені права володіння та користування спадковим майном відповідно до глави 29 Цивільного кодексу України. Підставою для звернення позивачів із позовом стало накладення державним виконавцем арешту на частку спірної квартири, яка за життя належала на праві власності [PERSON] та яку позивач успадкувала після його смерті. Статтею 41 Конституції України встановлено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Згідно зі статтею 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутись за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, серед інших, припинення дії, яка порушує право. Частиною першою статті 4 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (стаття 5 Цивільного процесуального кодексу України). Згідно зі статтею 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Держава не втручається у здійснення власником права власності. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (стаття 391 Цивільного кодексу України). Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно із частиною першою статті 316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів (частина перша статті 328 цього Кодексу). Відповідно до статті 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Під правом володіння власністю визнається юридично забезпечена можливість фактичного «панування» власника над майном, не пов`язана з використанням його властивостей. Право користування власністю це юридично забезпечена можливість власника добувати з належного йому майна корисні властивості. Під правом розпорядження розуміють юридично забезпечену можливість власника визначати долю майна. Відповідно до частин першої, другої статті 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно зі статтею 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до постанови слідчого Кіровоградського МВ ГУНП України в області Петкова Ю.В. про накладення арешту на майно від 26.04.2006 року з метою забезпечення відшкодування збитків за цивільним позовом, по справі виникла необхідність накладення арешту на 1/5 частину квартири [ADDRESS] , що є володінням [PERSON] (а.с. 16). Вироком Кіровського районного суду міста Кіровограда від 01 червня 2006 року [PERSON] визнано винним в скоєнні злочину передбаченому частиною 3 статті 185 Кримінального кодексу України, призначивши покарання за частиною 3 статті 185 Кримінального кодексу України 3 роки позбавлення волі. Термін відбування покарання відраховувати з 11.04.06 року. Стягнуто із засудженого на користь [PERSON] 506,00 грн шкоди. (а.с. 17). Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08 листопада 2019 року у справі № 643/3614/17 дійшла висновку про те, що вимоги про звільнення майна з-під арешту, що ґрунтуються на праві власності на нього, виступають способом захисту зазначеного права (різновидом негаторного позову) і виникають з цивільних правовідносин, відповідно до частини першої статті 19 Цивільного процесуального кодексу України можуть бути вирішені судом цивільної юрисдикції (пункт 37). Відповідно до частини першої статті 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами. Встановлено, що арешт на належну боржнику квартиру було накладено постановою слідчого під час здійснення досудового слідства у кримінальній справі на підставі положень Кримінального процесуального кодексу України 1960 року. Згідно з пунктом 9 розділу XI «Перехідні положення» Кримінального процесуального кодексу України 2012 року питання про зняття арешту з майна, накладеного під час дізнання або досудового слідства до дня набрання чинності цим Кодексом, вирішується в порядку, що діяв до набрання чинності цим Кодексом. Спори про право цивільне, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства. Отже, справа про скасування арешту майна, накладеного постановою слідчого відповідно до положень Кримінального процесуального кодексу України 1960 року, підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у справі №2-3392/11 (Постанова від 24.04.2019 року). У відповідності до пункту 21.1. постанови Великої Палати Верховного Суду від 30 червня 2020 року (справа №727/2878/19, провадження №14-516цс19) спір щодо звільнення майна з-під арешту є приватноправовим, якщо арешт накладений на майно особи, яка не була учасником кримінального провадження, розпочатого за Кримінально-процесуальним кодексом України (далі - КПК України 1960 року) та завершеного (вирок, постанова про закриття провадження) у порядку, передбаченому КПК України 1960 року (постанова Великої Палати Верховного Суду від 15 травня 2019 року у справі №372/2904/17-ц) або КПК України 2012 року (постанова Великої Палати Верховного Суду від 24 квітня 2019 року у справі №2-3392/11). Залежно від суб`єктного складу учасників цього спору його слід розглядати за правилами цивільного чи господарського судочинства. Листом Фортечного відділу державної виконавчої служби у місті Кропивницькому Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) № 23589/11-33 від 14.06.2022 року повідомлено, що перевіркою Автоматизованої системи виконавчих проваджень відносно боржника [PERSON] встановлено, що у відділі на виконанні відсутні виконавчі провадження в рамках винесеної постанови про арешт. В зв`язку з цим надати більш детальну інформацію не має можливості, оскільки виконавчі провадження знищені, згідно наказу Міністерства юстиції України № 1829/5 від 07.06.2017 року «Про затвердження Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями» строк зберігання виконавчих проваджень, переданих до архіву органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, становить три роки, крім виконавчих проваджень за постановами про накладення адміністративного стягнення, строк зберігання яких становить один рік (а.с. 15). Відповідно до статті 48 Цивільного процесуального кодексу України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава. Основною ознакою сторін цивільного процесу є їхня матеріальна і процесуальна заінтересованість у справі. Саме сторони є суб`єктами правовідношення, з приводу якого виник спір. Визначення відповідачів, предмета і підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (правова позиція Великої Палати Верховного Суду, викладена у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц, провадження № 14-61цс18, пункт 41). Велика Палата Верховного Суду звертала увагу, що поняття «сторона у спорі» може не бути тотожним за змістом поняттю «сторона у процесі»: сторонами в процесі є такі її учасники, як позивач і відповідач; тоді як сторонами у спорі є належний позивач і той належний відповідач, до якого звернута чи має бути звернута відповідна матеріально-правова вимога позивача. Отже, належним відповідачем є особа, яка є суб`єктом матеріального правовідношення, тобто особа, за рахунок якої можливо задовольнити позовні вимоги, захистивши порушене право чи інтерес позивача. Суд зазначає, що відповідач є обов`язковим учасником цивільного процесу - його стороною. Основною ознакою сторін цивільного процесу є їхня особиста і безпосередня заінтересованість; саме сторони є суб`єктами правовідношення, з приводу якого виник спір. Крім того, відповідач є тією особою, на яку вказує позивач як на порушника свого права. Тобто, відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього. Згідно з частинами першою, другою статті 51 Цивільного процесуального кодексу України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. При цьому неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 Цивільного процесуального кодексу України). Разом з тим, положеннями частини п`ятої статті 12 Цивільного процесуального кодексу України на суд покладені певні обов`язки зі створення для сторін змагального процесу, а саме суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, зокрема: керує ходом судового процесу; роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом. У частині першій статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05 травня 2020 року у справі № 554/8004/16 (провадження 14-431цс19) дійшла висновку про те, що спори, пов`язані з належністю майна, на яке накладений арешт, відповідно до статей 15 і 16 Цивільного процессуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо існує спір щодо визнання права власності на майно та однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства. У разі якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається у порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України у вказаній редакції. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно та про зняття з нього арешту. Особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Відповідачем у справах за позовами про звільнення майна з-під арешту є боржник або особа, в інтересах якої накладено арешт на майно у виконавчих провадженнях, оскільки задоволення такого позову може безпосередньо вплинути на права та законні інтереси сторін спірних правовідносин щодо такого майна. Отже, відповідачі - Кропивницьке районне управління поліції Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області та Фортечний відділ державної виконавчої служби у місті Кропивницькому Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), є неналежними відповідачами в даній справі, що є самостійною підставою для відмови у позові. Разом з тим, відповідно до статті 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: прийняття постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; прийняття постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; прийняття постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту. Постанова державного виконавця про арешт коштів чи майна боржника може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом. Як вбачається з постанови слідчого Кіровоградського МВ ГУНП України в області Петкова Ю.В. про накладення арешту на майно від 26.04.2006 року, дана процесуальна дія вчинена з метою забезпечення відшкодування збитків за цивільним позовом, відшкодування завданих злочинними діями [PERSON] . Практика Верховного Суду при розгляді справи даної категорії вказує на те, що позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Згідно з частиною першою статті 56 Закону України «Про виконавче провадження», арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Відповідно до частин четвертої та п`ятої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження», підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій\~ статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову. У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. Частиною другою статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що у разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Отже враховуючи вищевикладені вимоги, однієї з підстав зняття арешту з майна боржника це є відсутність будь-яких грошових зобов`язань, або у разі погашення заборгованості в повному обсязі. Позивач зазначає, що обтяження на частку спірної квартири накладено на виконання вироку Кіровського районного суду міста Кіровограда від 01 червня 2006 року, яким стягнуто із засудженого на користь [PERSON] 506,00 грн шкоди, проте відомостей щодо сплати даних коштів потерпілій суду не надано. При цьому, Верховний Суд зазначає, що судовий захист повинен бути повним та відповідати принципу процесуальної економії, тобто забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту. Такі висновки сформульовані у постановах Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справі № 910/3009/18 (провадження № 12-204гс19), від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19 (провадження № 12-80гс20), від 16 лютого 2021 року у справі № 910/2861/18 (провадження № 12-140гс19). Судом встановлено на спірну квартиру накладено ще одне обтяження, арешт нерухомого майна реєстраційний номер 9288546, зареєстровано 27.11.2009 року; підстава обтяження: постанова про накладення арешту АЕ № 281757 Кіровським ВДВС Кіровоградського МУЮ, про зняття якого не заявлено в даному провадженні, що не відповідає принципу процесуальної економії та призведе до необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту, відтак суд вважає, що обраний позивачем спосіб захисту не є ефективним. Враховуючи викладене, суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позову в повному обсязі. Відповідно до статті 141 Цивільного процесуального кодексу України судові витрати у зв`язку з відмовою у задоволенні позову покладаються на позивача.

Outcome: dismissed