Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-22 00:00:00

[PERSON] \~звернулася в\~суд з\~даним позовом,\~в якому\~просить розірвати\~шлюб між\~нею та\~ [PERSON] ,\~зареєстрований 21.11.2015\~виконавчим комітетом\~Боярської міської\~ради Києво-Святошинського\~району Київської\~області,\~актовий запис\~№ 766. Позовні вимоги\~обґрунтовані тим,\~що 21.11.2015\~сторони зареєстрували\~шлюб у виконавчому комітеті Боярської міської ради Києво-Святошинського району Київської області, актовий запис № 766. Під час шлюбу в сторін народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , які проживають з позивачкою та проживатимуть з нею після розірвання шлюбу. Подружнє життя сторін не склалося через відсутність взаєморозуміння, різні погляди на сімейні відносини та обов`язки. З початку 2023 року сторони остаточно припинили шлюбні відносини, не ведуть спільного господарства, бюджету та проживають окремо. За таких обставини подальше спільне життя і збереження шлюбу буде суперечити інтересам позивачки та відповідача. Представник позивачки, адвокат Шевчук Т.В., подав до суду письмову заяву, в якій позовні вимоги підтримала повністю, просила розглянути справу в її відсутність та відсутність позивачки, залишити позивачці прізвище набуте в шлюбі " [PERSON] ". Відповідач [PERSON] подав до суду письмову заяву про визнання позовних вимог і розгляд справи у його відсутність. Враховуючи те, що відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи та проводить його в даному судовому засіданні на підставі доказів наявних у справі. Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та усі зібрані по справі докази, давши їм оцінку в сукупності, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що 21.11.2015 сторони зареєстрували шлюб у виконавчому комітеті Боярської міської ради Києво-Святошинського району Київської області, актовий запис № 766, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . Під час шлюбу в сторін народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO] (свідоцтвом про народження серії [NUMBER] ) та [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серія [NUMBER] ), які проживають з позивачкою та проживатимуть з нею після розірвання шлюбу. Подружнє життя сторін не склалося через відсутність взаєморозуміння, різні погляди на сімейні відносини та обов`язки. З початку 2023 року сторони остаточно припинили шлюбні відносини, не ведуть спільного господарства, бюджету та проживають окремо. Статтею 51 Конституції України визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Згідно з ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно з ч.ч. 3,4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч. 2 ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно з ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 3 ст. 109 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Відповідно до ст. 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Виходячи з засад сімейного законодавства, шлюб має добровільний характер та ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і припиняється внаслідок його розірвання, що засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Незгода лише будь-кого зі сторін продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання її права вимагати розірвання шлюбу. Враховуючи те, що у сторін відсутнє бажання проживати однією сім`єю, позивачка наполягає на розірванні шлюбу, а відповідач не заперечує проти його розірвання, а тому подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити інтересам сторін, що має істотне значення, а також зважаючи на відсутність майнового спору, враховуючи конституційне право особи на шлюб за вільною згодою, суд приходить до висновку про неможливість збереження шлюбу та наявність підстав для задоволення позову про розірвання шлюбу. Ст. 113 СК України визначає, що особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивачка виявила бажання залишити прізвище набуте в шлюбі. Судові витрати залишити за позивачкою.

Outcome: approved