Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-31 00:00:00

12.08.2024 позивач звернувся до Городоцького районного суду Львівської області з позовом про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» заборгованість за двома договорами кредиту в розмірі 95042.25 грн., яка складається з: 18400,00 грн. - тіла кредиту; 58061,00 грн. сума заборгованості за відсотками та 2000 грн. заборгованості за комісією і судовий збір. Позов обґрунтовує тим, що 18.07.2023 між Товариством з обмеженою відповідальністю «МІЛОАН» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 100258544 в електронній формі в особистому кабінеті Позичальника, що створений в інформаційно комунікаційній системі товариства та доступний зокрема через сайт товариства або відповідний мобільний додаток чи інші засоби, відповідно до кредитного договору, порядок укладення договору та спосіб ідентифікації верифікації позичальника. Крім того 19.07.2023 між Товариством з обмеженою відповідальністю «МІЛОАН» та [PERSON] укладено кредитний договір № 9806609 за умовами якого вона отримала кредит 5000 грн. Відповідно до п.2.1 Кредитного договору кредитні кошти надаються ТОВ «МІЛОАН» позичальнику у безготівковій формі шляхом їх перерахування за реквізитами платіжної картки, реквізити які надані відповідачкою. Згідно п.1.1 Кредитного договору, кредит вважається наданим в день перерахування ТОВ «МІЛОАН» грошових коштів в сумі визначеній у п.1.2 Кредитного договору. 29.01.2024 між ТОВ «МІЛОАН» та ТзОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» укладено договір факторингу № 29012024 на підставі якого ТОВ «МІЛОАН» передав ТзОВ «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги до боржників. Позивач стверджує, що відповідачка умови договорів позики не виконала, грошові кошти в строк не повернула, у зв`язку з чим має заборгованість по кредитним зобов`язанням в розмірі 95042.25 грн. 16.08.2024 Ухвалою Городоцького районного суду Львівської області прийнято до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, судове засідання призначено на 05.11.2024. 05.11.2024 від відповідачки надійшла заява про відкладення розгляду справи, позов не визнає. 03.12.2024 відповідачка у зв`язку з відновленням документів подала заяву про чергове відкладення розгляду справи. 03.02.2025 відповідачка подала заяву про зупинення провадження у справу з огляду на те, що звернулась до відділення поліції № 2 ГУ НП у Львівській області про вчинення позивачем кримінального правопорушення. Суд ухвалив про перехід до розгляду позову в загальному позовному провадженні та перейти до підготовчого судового засідання. Відповідачка подала відзив на позовну заяву в якій просила відмовити у позові оскільки грошей вона не отримувала за кредитним договором, вказану суму банк зарахував на її рахунок і сам зняв кошти, вона не встигла ними скористатися. Заяву про зупинення розгляду даної справи просила залишити без розгляду. Позивач надав пояснення на відзив та додатково заявив клопотання про витребування наявного карткового рахунку [PERSON] . В судовому засіданні відповідачка позов не визнала. Пояснила суду, що вона укладала договори, проте гроші їй не надійшли, вона ними не встигла скористалася, на її картку було перераховано суми грошей згідно договору, проте вони були відразу зняті. В подальшому вона згідно зібраних документів, встановила, що саме ТзОВ «Мілоан» з її картки зняло гроші. Таку позицію відповідачки підтримав її представник. Просили в позові відмовити. Заслухавши пояснення відповідачки та її представника, вивчивши матеріали справи, суд дійшов наступного. В ході розгляду справи судом встановлено, що 18.07.2023 між Товариством з обмеженою відповідальністю «МІЛОАН» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 100258544 в електронній формі в особистому кабінеті Позичальника, відповідно до якого відповідачка отримала кредит у сумі 20000,00 грн. В заяві вказано номер платіжної картки позичальника (а.с.8-15) 19.07.2023 між Товариством з обмеженою відповідальністю «МІЛОАН» та [PERSON] укладено кредитний договір № 9806609 за умовами якого вона отримала кредит 5000 грн. (а.с.21-28) Згідно з п.2.1 Кредитних договорів, кредитні кошти надаються ТОВ «МІЛОАН» позичальнику у безготівковій формі шляхом їх перерахування за реквізитами платіжної картки, реквізити які надані відповідачкою. Згідно п.1.1 Кредитних договорів , кредит вважається наданим в день перерахування ТОВ «МІЛОАН» грошових коштів в сумі визначеній у п.1.2 Кредитного договору. Умовами цих Договорів передбачено кількість календарних днів у році, період нарахування починається з дня надання позики (включно). Нарахування процентів повністю і остаточно припиняється в день фактичного повернення позики в повному обсязі. 29.01.2024 між ТОВ «МІЛОАН» та ТзОВ ««ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» укладено договір факторингу № 29012024 на підставі якого ТОВ «МІЛОАН» передав ТзОВ «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги до боржників в тому числі до [PERSON] (а.с.16-28) Статтею 512 ЦК України визначені загальні підстави та порядок заміни кредитора у зобов`язанні, згідно з якими кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 ЦК України). Відповідно до ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти у розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Договір факторингу є правочином, який характеризується тим, що: а) йому притаманний специфічний суб`єктний склад (клієнт - фізична чи юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності, фактор - банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати фінансові, в тому числі факторингові операції, та боржник - набувач послуг чи товарів за первинним договором); б) його предметом може бути лише право грошової вимоги (такої, строк платежу за якою настав, а також майбутньої грошової вимоги); в) метою укладення такого договору є отримання клієнтом фінансування (коштів) за рахунок відступлення права вимоги до боржника; г) за таким договором відступлення права вимоги може відбуватися виключно за плату; д) його ціна визначається розміром винагороди фактора за надання клієнтові відповідної послуги, і цей розмір може встановлюватись у твердій сумі; у формі відсотків від вартості вимоги, що відступається; у вигляді різниці між номінальною вартістю вимоги, зазначеної у договорі, та її ринковою (дійсною) вартістю тощо; е) вимоги до форми такого договору визначені у статті 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». За договором факторингу фактор передає грошові кошти клієнту, за що отримує право вимоги за грошовим зобов`язанням боржника та плату за надані грошові кошти, а клієнт - отримує грошові кошти, за що передає право вимоги до боржника та сплачує плату за отримані кошти. Ціна договору факторингу визначається розміром винагороди фактора за надання клієнтові відповідної послуги. Розмір винагороди фактора може встановлюватись по-різному, наприклад, у твердій сумі; у формі відсотків від вартості вимоги, що відступається; у вигляді різниці між номінальною вартістю вимоги, зазначеної у договорі, та її ринковою (дійсною) вартістю. Згідно з ч. 1 ст. 1084 ЦК України, якщо відповідно до умов договору факторингу фінансування клієнта здійснюється шляхом купівлі у нього фактором права грошової вимоги, фактор набуває права на всі суми, які він одержить від боржника на виконання вимоги, а клієнт не відповідає перед фактором, якщо одержані ним суми є меншими від суми, сплаченої фактором клієнтові. Вищевказані правові висновки щодо кваліфікуючих ознак договору факторингу зроблені Великою Палатою Верховного Суду в постановах від 11.09.2018 року у справі № 909/968/16, від 31.10.2018 року у справі № 465/646/11, від 11.10.2019 року у справі № 910/13731/17 та від 10.11.2020 року у справі № 638/22396/14-ц. Позивачем на підтвердження своїх позовних вимог надано копію Договору факторингу, акт прийому передачі Реєстру Боржників розрахунок заборгованості боржника [PERSON] , дві копії заяв на отримання кредитів [PERSON] , графік платежів та дві копії договорів між ТзОВ «Мілоан» та [PERSON] . З долученого графіку за договором про споживчий кредит вбачається, що всі наведені в цьому графіку розрахунки здійснені\~виходячи з\~припущення, що позичальник отримає кредитні кошти в день укладення цього договору.(а.с.13 на звороті) З розрахунків заборгованості за Кредитними договорами вбачається, що станом на 12.08.2024 заборгованість відповідачки становить 95042 грн.25 коп. Поряд з цим, стороною позивача на підтвердження обґрунтованості заявлених вимог не додано до позовної заяви жодних доказів того, що відповідачка отримувала суми кредиту згідно договорів. Натомість, згідно квитанцій долучених відповідачкою (а.с.140,141) 18.07.2023 та 13.07.2023 проходили платежі по належному [PERSON] картковому рахунку, в них зазначено призначення заборгованості по кредиту, проте з цих квитанцій вбачається, що отримувачем суми 19720.00 грн. та 11484.00 грн. є ТОВ «Мілоан». Суд, оцінивши подані позивачем докази, вважає їх не достатніми, оскільки вони не містять інформацію щодо предмета доказування, не підтверджують існування обставин на які посилається позивач і на їх підставі не можна встановити дійсні обставини справи. Докази отримання відповідачкою зазначених сум в позові, не надані. Не спростовано позивачем записи у квитанція наданих Приват Банком по рахунках належних відповідачці. Отже, з урахуванням встановлених обставин та норм для їх правового регулювання, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову. Згідно з ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. У відповідності до ч.ч. 1-3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Статтею 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Пунктом 27 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Зважаючи на викладене вище, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач, як на підставу для задоволення позову, не знайшли свого підтвердження при розгляді справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають. З урахуванням вищевикладеного та

Outcome: dismissed