Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-23 00:00:00

Позивач звернувся до Соснівського районного суду м. Черкаси з позовом до відповідача, в якому просить стягнути заборгованість за договором №210104-32148-1 від 04.01.2021 станом на 16.01.2024 у сумі 19\~941,25 грн., яка складається з 3\~500,00 грн. заборгованість за кредитом, 1\~741,25 грн. заборгованість за нарахованими процентами з 04.01.2021 по 29.01.2021, 14\~700,00 грн. заборгованість за нарахованими процентами з 30.01.2021 по 29.05.2021, судовий збір у сумі 3\~028,00 грн. та витрати на правову допомогу у сумі 9\~000,00 грн. У обґрунтування вимог позивач зазначив, що 04.01.2021 між ТОВ «Фінансова компанія «Фінанс Інновація» та [PERSON] було укладено договір №210104-32148-1, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у сумі 3\~500,00 грн., строком на 25 днів, шляхом переказу на його платіжну картку № [NUMBER] , емітовану АТ «Універсал Банк», зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,99% від суми кредиту за кожен день користування та 3,5% від залишку суми кредиту за кожен день прострочення терміну повернення кредиту. 01 липня 2021 року між ТОВ «Фінансова компанія «Фінанс Інновація» та ТОВ «Фінансова компанія «Ріальто» укладений договір відступлення права вимоги №01/07/2021-Р/М, згідно умов якого право вимоги за договором №210104-32148-1 від 04 січня 2021 перейшло до ТОВ «Фінансова компанія «Ріальто». Відповідач свої зобов`язання за кредитним договором не виконав, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з вказаною позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідача заборгованість за Договором №210104-32148-1 від 04.01.2021 станом на 16.01.2024 у сумі 19\~941,25 грн., що складається з 3\~500,00 грн. заборгованість за кредитом, 1\~741,25 грн. заборгованість за нарахованими процентами відповідно до п. 1.2 кредитного договору за ставкою 1,99% за кожен день користування кредитом за період з 04.01.2021 по 29.01.2021 (включно), 14\~700,00 грн. заборгованість за нарахованими процентами відповідно до п. 3.3. кредитного договору за ставкою 3,5 % від суми несвоєчасного повернутого кредиту (грошових коштів) за кожен день прострочення за період з 30.01.2021 по 29.05.2021 (включно) відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України. 28 березня 2024 року на адресу суду найшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач позовні вимоги не визнав, просив застосувати строк позовної давності та відмовити у задоволенні позовних вимог. У обґрунтування своїх заперечень відповідач зазначив, що первісним кредитором не було направлено відповідачу письмове повідомлення про відступлення права вимоги за кредитним договором. Також позивачем не надано доказів що платіжна картка, на яку було здійснено зарахування кредитних коштів, емітована саме на ім`я [PERSON] , не надано виписку про рух коштів по указаному рахунку за період з 04.01.2021 по 09.01.2021. Крім того, відповідач не визнає витрати на правничу допомогу у сумі 9\~000,00 грн. Просив застосувати до позовних вимог строк позовної давності, оскільки з моменту надання кредиту 04.01.2021 до першого судового засідання 06.03.2024 минуло 3 роки 1 місяць 28 днів, а отже позов подано до суду з пропущенням строку позовної давності. Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 29 січня 2024 року відкрито спрощене позовне провадження, призначено судове засідання на 06 березня 2024 року, яке відкладено до 29 квітня 2024 року у зв`язку з неявкою відповідача. Згідно Розпорядження в.о. керівника апарату Соснівського районного суду м. Черкаси від 17.04.2024 № 98 призначено повторний автоматизований розподіл справи. Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.04.2024 обрано суддю Стеценко О.С. Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 29 квітня 2024 року справу прийнято до провадження судді Стеценко О.С. та призначено судове засідання на 12 червня 2024 року. Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 12 червня 2024 року зупинено провадження у справі у зв`язку з перебуванням відповідача на військовій службі. Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 20 травня 2025 року поновлено провадження у справі, призначено судове засідання на 26 червня 2025 року, яке відкладено на 16 липня 2025 року у зв`язку з неявкою відповідача. Представник позивача до судового засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав клопотання про розгляд справи без його участі. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, а саме визнав розмір основного боргу у сумі 3\~500,00 грн., щодо стягнення відсотків заперечив, зазначив, що розмір нарахованих відсотків не може перевищувати суму наданого кредиту, просив застосувати строк позовної давності. Заслухавши думку відповідача, дослідивши та оцінивши письмові докази у справі у їх сукупності, суд зазначає таке. Судом встановлено, що 04 січня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінанс Інновація» та [PERSON] укладено договір №210104-32148-1. Згідно п. 1.1 договору Товариство надає Позичальникові грошові кошти у сумі 3\~500,00 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а Позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом не пізніше строку, визначеного в п. 1.3 договору. У п. 1.2 договору сторони погодили процентну ставку за користування кредитом 1,99% від суми кредиту за кожен день користування кредитом в межах строку, визначеного в п. 1.3 договору. Пунктом 1.3 договору визначено строк надання кредиту та строк дії договору 25 днів, але в будь-якому випадку строк користування грошовими коштами, наданими в кредит не може становити менше 3 (трьох) календарних днів. Строк надання кредиту може бути подовжений в порядку та на умовах, визначених цим договором. У п. 1.6 договору зазначено рахунок для зарахування суми кредиту №444111ХХХХХХ8730. Пунктом 2.4.1 договору передбачено, що позичальник зобов`язаний у встановлений договором строк повернути кредит та сплатити проценти за його користування. У випадку порушення строків повернення кредиту, встановлених п. 1.3 договору, позичальник сплачує Товариству плату за неправомірне користування кредитом за процентною ставкою 3,5% від суми несвоєчасного повернення кредиту за кожний день користування (річна процентна ставка становить 1277,50%) кредитом понад строк, зазначений в п. 1.3 цього договору (п. 3.3. договору). Згідно графіку розрахунків, що є додатком №1 до договору№210104-32148-1 від 04.01.2021 дата повернення кредиту 29.01.2021, сума кредиту 3\~500,00 грн., нарахована сума процентів 1\~741,25 грн., всього до сплати 5\~241,25 грн. З квитанції №343688733 вбачається, що 04.01.2021 ТОВ «Фінансова компанія «Фінанс Інновація» здійснило переказ коштів у сумі 3\~500,00 грн. на рахунок [NUMBER] , призначення «перерахування коштів за договором 210104-32148-1 від 04.01.2021 на умовах фінансового кредиту». 01 липня 2021 року між ТОВ «Фінансова компанія «Фінанс Інновація» та ТОВ «Фінансова компанія «Ріальто» було укладено договір відступлення права вимоги №01/07/2021-Р/М. Згідно витягу з акту приймання-передачі прав №1 від 01 липня 2021 року до договору про відступлення права вимоги №01/07/2021-Р/М ТОВ «Фінансова компанія «Ріальто» набуло право грошової вимоги до відповідача за договором №210104-32148-1 від 04.01.2021 в сумі 19\~941,25 грн., з яких 3\~500,00 грн. заборгованість за кредитом; 15\~441,25 грн. заборгованість за нарахованими процентами. Стаття 626 ЦК України визначає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. У статті 627\~ЦК України встановлено, що відповідно до статті 6\~цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст.\~629\~ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, а також сплати процентів, належних йому, якщо інше не передбачено договором. Статтею 1054\~ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що відповідач отримав та користувався кредитними коштами у сумі 3\~500,00 грн., однак в добровільному порядку не повернув, тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість у сумі 3\~500,00 грн. за тілом кредиту. Також суд вважає за необхідне задовольнити вимогу про стягнення відсотків за користування кредитом у сумі 1\~741,25 грн., які нараховані згідно пункту 1.2 Кредитного договору за період з 04.01.2021 по 29.01.2021. Що стосується вимог позивача про стягнення відсотків за несвоєчасне повернення кредиту у сумі 14\~700,00 грн., які нараховані за період з 30.01.2021 по 29.05.2021, суд зазначає таке. Як зазначалося вище, пунктом 1.3 договору визначено строк надання кредиту та строк дії договору 25 днів, але в будь-якому випадку строк користування грошовими коштами, наданими в кредит не може становити менше 3 (трьох) календарних днів. Строк надання кредиту може бути подовжений в порядку та на умовах, визначених цим договором. Пунктом 3.3 договору передбачено, що у випадку порушення строків повернення кредиту, встановлених пунктом 1.3. Договору (з урахуванням пролонгації строку дії договору), позичальник сплачує товариству плату за неправомірне користування кредитом за процентною ставкою 3,5% від суми несвоєчасно повернутого кредиту за кожний день користування кредитом понад строк, зазначений у пункті 1.3 цього договору. Однак договір №210104-32148-1 від 04.01.2021 не містить умов щодо пролонгації. Договором визначено строк кредитування 25 днів, тобто до 29.01.2021, що також відображено у графіку розрахунків. Отже позивач має нараховувати відсотки лише в межах строку дії договору, що відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.04.2023 у справі № 910/4518/16, а саме: «Велика Палата Верховного Суду наголошує, що проценти відповідно до статті 1048 ЦК України сплачуються не за сам лише факт отримання позичальником кредиту, а за «користування кредитом» (тобто за можливість позичальника за плату правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу). Надання кредиту наділяє позичальника благом, яке полягає в тому, що позичальник, одержавши від кредитора грошові кошти, не повинен повертати їх негайно, а отримує можливість правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу (строку кредитування, у межах якого сторони можуть встановити періоди повернення частини суми кредиту), а кредитор, відповідно, за загальним правилом не вправі вимагати повернення боргу протягом відповідного строку (право кредитора достроково вимагати повернення всієї суми кредиту передбачає частина друга статті 1050 ЦК України). Саме за це благо можливість правомірно не повертати кредитору борг протягом певного часу позичальник сплачує кредитору плату, якою є проценти за договором кредиту відповідно до статті 1048 ЦК України. Уклавши кредитний договір, сторони мають легітимні очікування щодо належного його виконання. Зокрема, позичальник розраховує, що протягом певного часу він може правомірно «користуватися кредитом», натомість кредитор розраховує, що він отримає плату (проценти за «користування кредитом») за надану позичальнику можливість не повертати всю суму кредиту одразу. Разом з цим зі спливом строку кредитування чи пред`явленням кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту кредит позичальнику не надається, позичальник не може правомірно не повертати кошти, а тому кредитор вправі вимагати повернення кредиту разом із процентами, нарахованими відповідно до встановлених у договорі термінів погашення періодичних платежів на час спливу строку кредитування чи пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту у межах цього строку. Тобто позичальник у цьому разі не отримує від кредитора відповідне благо на період після закінчення строку кредитування чи після пред`явлення кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту, а тому й не повинен сплачувати за нього нові проценти відповідно до статті 1048 ЦК України. Очікування кредитодавця, що позичальник повинен сплачувати проценти за «користування кредитом» поза межами строку, на який надається такий кредит (тобто поза межами існування для позичальника можливості правомірно не сплачувати кредитору борг), виходять за межі взаємних прав та обов`язків сторін, що виникають на підставі кредитного договору, а отже, такі очікування не можуть вважатись легітимними. Отже, припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України» (п.п 81-85, 91). Суд зазначає, що нарахування позивачем відсотків за Договором №210104-32148-1 від 04.01.2021 у період з 30.01.2021 по 29.05.2021 є необґрунтованим, оскільки здійснено поза межами строку кредиту, передбаченого Договором. Тому вимога щодо стягнення відсотків за договором №210104-32148-1 від 04.01.2021 у сумі 14\~700,00 грн., нарахованих з 30.01.2021 по 29.05.2021, задоволенню не підлягає. Таким чином,\~оцінивши зібрані\~у справі\~докази в\~їх сукупності,\~враховуючи,\~що отримані\~та використані\~відповідачем кредитні\~кошти в\~добровільному порядку\~позивачу не\~повернуті,\~нарахування позивачем\~процентів за\~межами строку\~дії договору\~необґрунтоване,\~позовні вимоги\~підлягають частковому\~задоволенню шляхом\~стягнення з\~боржника [PERSON] заборгованості за договором №210104-32148-1 у сумі 5\~241,25 грн., яка складається з 3\~500,00 грн. заборгованість за сумою кредиту, 1\~741,25 заборгованість з відсотків за користування кредитом за період з 04.01.2021 по 29.01.2021. У решті вимог позивача слід відмовити за необґрунтованістю. Відповідач просить до вимог позивача застосувати строк позовної давності. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Статтею 257 ЦК України визначено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно із ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Наслідки спливу позовної давності передбачені статтею 267 ЦК України. Так, особа, яка виконала зобов`язання після спливу позовної давності, не має права вимагати повернення виконаного, навіть якщо вона у момент виконання не знала про сплив позовної давності. Заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. У постанові ВП ВС від 13.02.2019 по справі №826/13768/16 (11-609апп18) визначено, що позовна давність це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до відповідальності у суді після закінчення певного періоду часу після вчинення правопорушення. Також у постанові ВП ВС від 04.12.2018 по справі №910/18560/16 (12-143гс18) сказано, що позовна давність може застосовуватися виключно, якщо позовні вимоги судом визнано обґрунтованими та доведеними: «Однак застосування положень про позовну давність та відмова в позові з цієї підстави здійснюється в разі, коли суд попередньо встановив наявність порушеного права, на захист якого подано позов, та обґрунтованість і доведеність позовних вимог». Порушене право за договором №210104-32148-1 від 04.01.2021 виникло з 30.01.2021. Позивач до суду із позовом звернувся 17.01.2024 згідно відмітки на поштовому конверті. Отже, позивачем не порушено строк позовної давності щодо вимог про стягнення заборгованості за договором №210104-32148-1 від 04.01.2021. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд виходить з наступного. Позивачем заявлено до стягнення з відповідача витрати на професійну правничу допомогу у сумі 9\~000,00 грн. На підтвердження понесених витрат позивачем надано договір №02/06/2022 про надання юридичних послуг від 02.06.2022, укладений між ТОВ «Фінансова компанія «Ріальто» та фізичною особою-підприємцем [PERSON] , акт приймання-передачі наданих послуг №194 до договору №02/06/2022 та витяг з реєстру до акту приймання-передачі наданих послуг №194 до договору №02/06/2022 про надання юридичних послуг від 02.06.2022, з яких вбачається, що вартість послуг, наданих фізичною особою-підприємцем [PERSON] ТОВ «Фінансова компанія «Ріальто» складає 9\~000,00 грн. Відповідач у судовому засіданні просив відмовити у стягненні витрат на правову допомогу. Вирішуючи питання щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 133 ЦПК України - судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). За змістом частини четвертої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 137 ЦПК України). Щодо заявленого розміру витрат на правничу допомогу, суд погоджується з доводами відповідача про те, що він є завищеним. Згідно з витягом з реєстру до акту приймання-передачі наданих послуг №194 до договору №02/06/2022 про надання юридичних послуг від 02.06.2022 правнича допомога складається з підготовки позовної заяви про стягнення заборгованості та клопотання про витребування доказів вартістю 8\~000,00 грн., складання адвокатського запиту про витребування доказів по боржнику [PERSON] вартістю 1\~000,00 грн. Так, вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним зі складністю справи, тобто не має бути явно завищеним. Дослідивши надані позивачем документи, враховуючи наведені норми права, суд дійшов висновку, що розмір заявлених позивачем до стягнення витрат на правничу допомогу в даному випадку є неспівмірним із виконаними адвокатом роботами (послугами). Вказана справа є справою, яка не є складною, адвокатом складено позовну заяву, яка є типовою у цій категорії справ, та клопотання про витребування доказів, справа є малозначною, а отже вартість послуги зі складання позовної заяви та клопотання про витребування доказів у розмірі 9\~000,00 грн. є занадто завищеним. Тому, з огляду на обставини справи та з урахуванням клопотання відповідача про зменшення витрат, суд приходить до висновку про зменшення витрат на оплату професійної правничої допомоги до 4\~000,00 грн. і саме з цією суми слід здійснити розподіл витрат на правничу допомогу. Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судом задоволено позовні вимоги у сумі 5\~241,25 грн., що становить 26,28% позовної вимоги, а отже з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення судовий збір у сумі 795,76 грн., а також витрати на правничу допомогу у сумі 1\~051,20 грн.

Outcome: partial