Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-29 00:00:00

До Житомирського районного суду Житомирської області в порядку цивільного судочинства надійшла зазначена позовна заява, у якій позивач просить визначити місце проживання дитини, [PERSON] , [INFO] , з матір`ю [PERSON] . В обгрунтування зазначає, що відповідач самоусунувся від виховання дитини, аліменти не сплачує та має заборгованість. Ухвалою Житомирського районного суду Житомирської області від 01.10.2024 у справі відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання (а.с. 36). Ухвалою від 06.11.2024 закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду (а.с. 46). Представник позивача адвокат Капустинська Г.О. підтримала заявлені позовні вимоги, та додатково вказала, що на протязі певного часу, близько літа 2024, відповідач не спілкується із дитиною, не приймає участі у її вихованні, фінансово не забезпечує, про що свідчить заборгованість по сплаті аліментів. Від представника служби у справах дітей як представника органу опіки та піклування Близнюк А. надійшла заява, в якій просила розгляд справи проводити у їх відсутності, враховуючи та не порушуючи прав дитини (а.с. 41). На виконання вимог ухвали суду надано висновок щодо доцільності місця проживання дітей (а.с. 95). Відповідач [PERSON] ув судове засідання 30.07.2025 року не з`явився; проте, під час проведення підготовчого судового засідання 06.11.2024 позовні вимоги визнав у повному обсязі (а.с. 44). Суд, дослідивши матеріали справи, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що сторони перебували в шлюбі, який рішенням Житомирського районного суду Житомирської області було розірвано 31.05.2023, одночасно із позивача було стягнуто аліменти на утримання дружини у розмірі 1/10 до досягнення дитиною [PERSON] , [INFO] , до досягнення трирічного віку (а.с. 28-29). Сторони мають неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] , яка проживає разом із позивачем за адресою: [ADDRESS] (а.с. 10). Судовим наказом Житомирського районного суду Житомирської області із відповідача стягнуто на користь позивачки на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , аліменти у розмірі 1/4 заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до повноліття [PERSON] (а.с. 13). Зі змісту Висновку органу опіки та піклування Новогуйвинської селищної ради Житомирського району Житомирської області, який затверджений рішенням Новогуйвинської селищної ради Житомирського району Житомирської області №1351 від 30.05.2025, вбачається, що після розірвання шлюбу між сторонами, дитина проживає разом із мамою, із наданих пояснень мамою, вбачається, що батько, із дитиною не спілкується, кошти на їх утримання не надає та не приділяє належної уваги її вихованню. Згідно даного висновку позивачка винаймає житло, що розташоване за адресою: [ADDRESS] , де проживає разом із донькою. У висновку вказано, що 13.08.2024 та 10.01.2025 працівники служби у справах дітей та КУ «Центр надання соціальних послуг» Новогуйвинської селищної ради обстежили умови проживання дитини та склали акт оцінки потреб сім`ї. Відповідно до акту створені належні умови для виховання та розвитку дитини, для доньки відведено окрему кімнату, яка облаштована необхідними меблями, шкільним приладдям. Мілєна відвідує Новогуйвинський заклад дошкільної освіти «Дзвіночок», відповідно до характеристики дошкільного закладу, мати приділяє належну увагу навчанню та вихованню дитини, цікавиться їх життям, підтримує зв`язок з вихователем. Мати працевлаштована у ТОВ «Вигідна покупка» на посаді касира і має стабільний дохід. Враховуючи вказані факти, виходячи з інтересів дитини, згідно висновку визнано за доцільне визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , разом із матір`ю [PERSON] (а.с. 95). У матеріалах справи наявна довідка про наявність заборгованості зі сплати аліментів, із якої вбачається, що у відповідача наявна заборгованість (а.с. 17, 18). Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що вона є хресною мамою дівчинки [PERSON] ; останній раз бачила батька дитини після розірвання шлюбу весною у 2023 році, повідомила, що донькою останній не цікавиться взагалі, родичі відповідача також не приймають участі у вихованні дитини. Згідно договору оренди квартири від 18.07.2024, позивачка орендує квартиру (а.с. 21). Актом обстеження умов проживання за адресою: [ADDRESS] , підтверджено, що умови проживання задовільні, квартира суха, світла, умебльована. Наявні продукти харчування, дитина забезпечена всім необхідним для утримання та виховання, разом із позивачкою проживає її донька [PERSON] , [INFO] та співмешканець [PERSON] , [INFO] (а.с. 23). Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист (ч. 10\~ст. 7 Сімейного кодексу України\~(далі -\~СК України). Згідно з ч. 1\~ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень статей\~\~8\~та\~12 Закону України «Про охорону дитинства»\~кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до частин 1, 2 статті 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної\~Ради України\~від 27\~лютого 1991\~року №\~789-XII (далі - Конвенція про права дитини), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У рішенні Європейського суду з прав людини від 11.07.2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (§ 76). Верховний Суд у постанові від 30.03.2021 року по справі №542/1428/18 зазначив, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. При визначенні місця проживання дитини судами необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору. Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. Право взаємного спілкування одного з батьків та дитини становить основоположний елемент «сімейного життя» у розумінні статті 8 Конвенції. Вирішуючи питання про визначення місця проживання дитини в даній справі, суд враховує об`єктивні та наявні докази, бере до уваги, що спір стосується вкрай чутливої сфери правовідносин, а батьки не змогли самостійно вирішити спір щодо визначення місця проживання дитини, при цьому суд враховує інтереси неповнолітніх дітей, їх вік, права та інтереси на гармонійний розвиток та належне виховання, на потребу в належному матеріальному забезпеченні. Виходячи з фактичних обставин даної справи, суд враховує, що [PERSON] забезпечена власним житлом, має достатній рівень матеріального забезпечення, офіційно працевлаштована, бере до уваги, що донька протягом тривалого часу проживають саме з матір`ю, вона бере активну участь в забезпеченні її побутових та виховних потреб, відвідує навчальний та медичний заклади. Суд також враховує думку відповідача, який визнав позовні вимоги в повному обсязі, а також пояснення свідка, яка вказала, що батько після розірвання шлюбу у 2023 році припинив спілкуватися із донькою та приймати участь у її вихованні. Отже, враховуючи ставлення обох батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, наміри і можливості виховувати дитини як повноцінного члена суспільства, виходячи із першочергового значення та оцінки саме найкращих інтересів дитини, дотримуючись балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дітей і обов`язком батьків діяти в інтересах дітей, на підставі внутрішнього переконання, пояснень свідка та думки самого відповідача щодо даного спору, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог і визначає місце проживання [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю [PERSON] . Крім того, суд зауважує, що батько дитини, у разі визначення місця проживання дитини з матір`ю, не обмежений у своєму праві на спілкування з донькою, турботі відносно доньки та участі у вихованні доньки, може реалізувати свої права шляхом домовленості з матір`ю дитини щодо встановлення часу спілкування, а у разі наявності спору - за рішенням органу опіки та піклування або за судовим рішенням. На підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі 1211,20 грн. Згідно з положеннями п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на правничу допомогу. Відповідно до частин 1, 2 статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Пунктом 3 частини 2 статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною 8 статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). 24.07.2024 між [PERSON] та адвокатом Капустинською Г.О., яка діє на підставі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії ЖТ №001325 від 26.08.2022, укладений Договір про надання правничої допомоги (а.с. 107), згідно якого адвокат зобов`язується здійснювати представництво та надавати інші види правової допомоги клієнту на умовах і в порядку, передбачених даним Договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання цього Договору. Згідно з п. 3 Договору про надання професійної правничої допомоги за виконання обов`язків захисника клієнт сплачує адвокату гонорар за домовленістю сторін, відповідно до акту виконаних робіт. Відповідно до Акту виконаних робіт по наданню юридичних послуг до Договору від 24.07.2024 надано такі послуги: консультація 500,00 грн, 2 адвокатські запити 500,00 грн, підготовка позовної заяви з додатками та направлення її до суду 3000,00 грн та участь у судових засіданнях 3000,00 грн (а.с. 106). Згідно квитанції до прибуткового касового ордера № 1 від 24.01.2025 та №5 від 02.06.2025 позивачка оплатила послуги адвоката в розмірі 7000,00 грн (а.с. 103). Обсяг виконаних адвокатом робіт підтверджується матеріалами справи. Частинами 4, 5 статті 137 ЦПК України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи. Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 02 липня 2020 року в справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19). Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду в постанові від 22.01.2021р. по справі № 925/1137/19 наголосив, що витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено. Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду в постанові від 03.10.2019р. у справі № 922/445/19. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням\~іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Враховуючи категорію і складність даної справи, зміст заявлених позивачем позовних вимог, обсяг робіт, виконаних адвокатом; те, що позовні вимоги задоволені, на підставі п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню витрати з надання професійної правничої допомоги в розмірі 5000,00 грн., які суд вважає співмірними та реальними з обсягом виконаних адвокатом робіт.

Outcome: approved