Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-28 00:00:00

ТОВ «Коллект Центр» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договорами № 75818983 від 09.07.2021 та № 4655530 від 22.07.2021 в розмірі 78 062, 58 грн., понесених судових витрат в розмірі 2422,40 грн. та витрат на надання правової допомоги в розмірі 16 000 грн. На обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що 09.07.2021 року між ТОВ «1 Безпечне Агентство необхідних кредитів» та [PERSON] було укладено кредитний договір №75818983 в електронній формі, відповідно до якого відповідач отримав грошові кошти в сумі 10 000 грн., зі сплатою процентів. Процентна ставка (базова,фіксована) становить 1,99%, яка нараховується за кожен день користування позикою. ТОВ «1 Безпечне Агентство необхідних кредитів» належним чином виконало свої зобов`язання за договором кредиту, надавши [PERSON] кредитні кошти, в порядку передбаченому умовами кредитного договору. 22.02.2022 між ТОВ «1 Безпечне Агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено Договір факторингу №22/02/2022, відповідно до якого ТОВ «1 Безпечне Агентство необхідних кредитів» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, у тому числі, за договором №75818983. 10.01.2023 ТОВ «Вердикт Капітал» відступило право вимоги до боржників за кредитними договорами ТОВ «Коллект Центр» відповідно до договору відступлення права вимоги №10-01/2023, в тому числі, за кредитним договором №75818983. Крім цього, 22.07.2021 року між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] було укладено договір № 4655530, який було підписано електронним підписом позичальника. 26 січня 2022 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено Договір факторингу №26-01/2022-83, відповідно умов якого ТОВ «Мілоан» відступило ТОВ «Вердикт Капітал» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі, за договором № 4655530. 10.03.2023 ТОВ «Вердикт Капітал» відступило право вимоги до позичальників ТОВ «Коллект Центр» відповідно до договору відступлення прав вимоги №10-03/2023/01 від 10.03.2023 року, в тому числі за договором № 4655530. На підставі\~зазначеного,\~представник позивача\~просить стягнути\~з відповідача\~заборгованість за\~договорами у\~загальному розмірі\~78\~062,58\~грн.,\~з яких\~заборгованість за\~договором №\~75818983\~від 09.07.2021\~в розмірі\~31\~283,64\~грн.,\~в тому\~числі -\~заборгованість за\~тілом кредиту\~ 10\~000,00\~грн.,\~заборгованість за\~відсотками \~21\~282,00\~грн.;\~3%\~річних \~1,64\~грн.;\~заборгованість за договором № 4655530 від 22.07.2021 46 778 грн. 94 коп., в тому числі: заборгованість за тілом кредиту 7\~819,00 грн., заборгованість за відсотками 36 109,94 грн., заборгованість за комісіями 2 850 грн. Також представник позивача просить стягнути з відповідача судовий збір в розмірі 2\~422,40 грн. та витрати на правову допомогу в розмірі 16 000 грн. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримала, просила його задовольнити з підстав, зазначених у ньому. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково. Не заперечив щодо отримання [PERSON] кредитних коштів, однак заперечив щодо порядку нарахування та розміру відсотків. Крім того, 24.02.2025\~від представника\~відповідача надійшов\~відзив на\~позовну заяву,\~в якому\~він просив\~відмовити в\~задоволенні позову,\~оскільки за кредитним договором №75818983 від 09.07.2021 орієнтовна загальна вартість кредиту 12\~985 грн., крім того сторони погодили, що строк кредитування закінчується 08.08.2021 року (30 днів), у зв`язку з чим нарахування процентів мало припинитись саме в цю дату, та їхрозмір мав скласти 2 985 грн. Всупереч зазначених вимог, в кредитному договорі №75818983 процентна ставка становить 2300 % річних, розмір нарахованих відсотків складає 21 282,00 грн., що у процентному значені перевищує суму заборгованості на 112,82%. За кредитним договором №4655530 від 22.07.2021 орієнтовна загальна вартість кредиту 22 350 грн., крім того сторони погодили, що строк кредитування закінчується 06.08.2021 (15 днів), тому нарахування процентів мало припинитись саме в цю дату, розмір процентів та комісії мав скласти 4 500 грн. Всупереч зазначених вимог, в кредитному договорі №4655530 процентна ставка становить 1 637 467 % річних, розмір нарахованих відсотків складає 36 109, 94 грн., що у процентному значені перевищує суму заборгованості на 140,73%. Представник відповідача у відзиві зазначив, що позивач не довів належними та допустимими доказами наявність кредитних відносин з відповідачем та заборгованості у заявленому розмірі. Крім того, вважає, що витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 16 000 грн. є завищеними та підлягають зменшенню до 2 000 грн. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши докази у справі, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що 09.07.2021 року між ТОВ «1 Безпечне Агентство необхідних кредитів» та [PERSON] було укладено договір позики №75818983 в електронній формі, відповідно до якого відповідач отримав грошові кошти в сумі 10 000 грн., зі сплатою процентів. Термін повернення кредиту - до 08.08.2021. Процентна ставка (базова,фіксована) становить 1,99%, яка нараховується за кожен день користування позикою (а.с.209). 22.02.2022 між ТОВ «1 Безпечне Агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено Договір факторингу №22/02/2022, відповідно до якого ТОВ «1 Безпечне Агентство необхідних кредитів» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, у тому числі, за договором №75818983 від 09.07.2021, що укладений між ТОВ «1 Безпечне Агентство необхідних кредитів» та [PERSON] (а.с.11,82-85,211-214). 10.01.2023 ТОВ «Вердикт Капітал» відступило право вимоги до боржників за кредитними договорами ТОВ «Коллект Центр» відповідно до договору відступлення права вимоги №10-01/2023, в тому числі, за кредитним договором №75818983 від 09.07.2021, що укладений між ТОВ «1 Безпечне Агентство необхідних кредитів» та [PERSON] (а.с.14,24-26,218-221). Крім цього, 22.07.2021 року між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] було укладено договір про споживчий кредит № 4655530, який підписано електронним підписом позичальника (а.с.48-52). 26 січня 2022 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено Договір факторингу №26-01/2022-83, відповідно умов якого ТОВ «Мілоан» відступило ТОВ «Вердикт Капітал» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі, за договором № 4655530 від 22.07.2021, що укладений між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] (а.с.17,86-88,215-217). 10.03.2023 ТОВ «Вердикт Капітал» відступило право вимоги до позичальників ТОВ «Коллект Центр» відповідно до договору відступлення прав вимоги №10-03/2023/01 від 10.03.2023 року, в тому числі за договором № 4655530 від 22.07.2021, що укладений між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] (а.с.8,20-23,222-225). Частиною першою статті 205 ЦК України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Згідно зі статтею 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. У частині другій статті 639 ЦК України зазначено, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі. Відповідно до статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі (стаття 1055 ЦК України). Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Згідно з пунктом 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частина четверта статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»). За правилом частини восьмої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Щодо заборгованості за договором № 75818983 від 09.07.2021, суд виходить з наступного. Представник відповідача визнав, що відповідач [PERSON] 09.07.2021 отримував зазначений кредит в розмірі 10\~000 грн., що підтверджується і випискою з рахунка відповідача, наданою АБ «Південний» 9 (а.с.160). Водночас, представник відповідача зазначив, що позивач нарахував відсотки за даним кредитом поза межами строку кредитування, крім того, відповідач здійснив розрахунок за даним договором в сумі 9616 грн., а тому несплаченою залишається сума кредиту в розмірі 3369 грн. (орієнтовна загальна вартість позики 12985 грн. сплачені кошти за кредитом 9616 грн.). Суд погоджується з цією позицією представника відповідача, з огляду на таке. Відповідно до договору позики від 09.07.2021 відповідач отримав грошові кошти в сумі 10 000 грн., зі сплатою процентів. Базова (фіксована) процентна ставка становить 1,99%, яка нараховується за кожен день користування позикою (п.2.1,2.3,4 Договору). Відповідно до п.2.2,2.3 Договору строк позики (строк договору) 30 днів, день повернення позики 08.08.2021. При цьому, суд відхиляє посилання представника позивача на те, що умови продовження строку дії договору передбачені Правилами надання грошових коштів у позику, оскільки у договорі позики від 09.07.2021 не конкретизовано на яких умовах та на які терміни може бути продовжено строк дії договору, а відтак відповідач із зазначеними умовами не ознайомлений. Враховуючи наведене, суд вважає, що строк дії договору відповідно до п.2.2., становить 30 днів. Оскільки, відповідно до розрахунку заборгованості ТОВ «1 Безпечне Агентство необхідних кредитів» за договором від 09.07.2021, відповідач здійснив оплату за кредитом в розмірі 9616 грн. (а.с.72-77), що сторонами визнано, а орієнтовна загальна вартість позики складає 12985 грн. (п.2.3 Договору), то заборгованість відповідача за даним Договором становить 3369 грн. (12985 грн. 9616 грн.). У зв`язку з наведеним, суд відхиляє розрахунок заборгованості за договором № 75818983 від 09.07.2021 на загальну суму 31\~283,64 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту 10 000,00 грн., заборгованість за відсотками 21 282,00 грн. та 3% річних 1,64 грн. (а.с.79,81). Щодо заборгованості за договором № 4655530 від 22.07.2021, суд виходить з наступного. Представник відповідача\~визнав,\~що відповідач\~ [PERSON] \~22.07.2021\~отримував зазначений\~кредит в\~розмірі 15\~000\~грн.,\~що підтверджується\~і випискою\~з рахунка\~відповідача,\~наданою АБ\~«Південний» 9\~(а.с.188). Водночас, представник відповідача зазначив, що позивач нарахував відсотки за даним кредитом поза межами строку кредитування, у зв`язку з чим вони значно перевищують тіло кредиту, що суперечить положенням Закону України «Про споживче кредитування». Суд відхиляє посилання представника відповідача на те, що позивач неправомірно проводив нарахування відсотків за кредитом поза межами строку кредитування, з огляду на таке. Відповідно до п.п.1.3,1.4 Договору кредит надається строком на 15 днів з 22.07.2021, термін повернення кредиту 06.08.2021. Умови продовження\~строку дії\~договору (пролонгації)\~передбачені п.2.3\~Договору,\~з якими\~відповідач ознайомлений,\~крім того,\~здійснював платежі\~за кредитом,\~в тому\~числі,\~сплату комісії\~за пролонгацію\~кредиту,\~що підтверджується\~відомістю про\~щоденні нарахування\~та погашення\~ТОВ «Мілоан»\~за кредитним\~ договором\~№ 4655530 (а.с.67-69). Однак, суд враховує посилання представника відповідача на те, що розмір відсотків є завищеним, з огляду на таке. Заборгованість за договором № 4655530 від 22.07.2021 становить 46 778 грн. 94 коп., в тому числі: за тілом кредиту 7\~819,00 грн., за відсотками 36 109,94 грн., за комісіями 2 850 грн. (а.с.78,80). Відповідно до частин 1, 3 статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. При цьому споживачем, права якого захищаються на підставі Закону України «Про захист прав споживачів», є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника (пункт 22 частини 1 статті 1 цього Закону). Закон регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів. Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року №15-рп/2011 у справі щодо офіційного тлумачення положень пунктів 22, 23 статті 1, статті 11, частини 8 статті 18, частини 3 статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» у взаємозв`язку з положеннями частини 4 статті 42 Конституції України (справа про захист прав споживачів кредитних послуг), дія цього Закону поширюється і на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем за договором про надання споживчого кредиту), що виникають як під час укладення так і виконання такого договору. Щодо розміру заявлених до стягнення з відповідача процентів, суд враховує, що відповідно до пункту 5 частини 3 статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором. Вимога про нарахування та сплату відсотків, які є явно завищені, не відповідає передбаченим у частині 3 статті 509 та частинах 1, 2 статті 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми відсотків спотворює їх дійсне правове призначення, перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором. Позивач, як фінансова установа, скориставшись необізнаністю позичальника, діючи з порушенням звичаїв ділового обороту та порушуючи при цьому норми і вимоги діючого законодавства, спонукав у такий спосіб позичальника на укладення договору позики на вкрай невигідних для нього умовах, які відповідач не міг оцінити належно. Крім того, з огляду на приписи частини 4 статті 42 Конституції України, участь у договорі споживача як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту щодо сплати споживачем непропорційно великих відсотків за прострочення повернення кредиту. Це узгоджується з положеннями Резолюції Генеральної Асамблеї ООН від 09 квітня 1985 року №39/248 «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», в якій зазначено наступне: визнаючи, що споживачі нерідко перебувають у нерівному становищі з точки зору економічних умов, рівня освіти та купівельної спроможності, принципи захисту інтересів споживачів мають, зокрема, за мету сприяти країнам у боротьбі зі шкідливою діловою практикою усіх підприємств на національному та міжнародному рівнях, яка негативно позначається на споживачах. У наведених Керівних принципах для захисту інтересів споживачів визначено, що споживачі мають бути захищені від таких зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав у контрактах та незаконні умови кредитування продавцями. Пунктом 1.2 вищезазначеної Резолюції Генеральної Асамблеї ООН, Хартією захисту споживачів, схваленою Резолюцією Консультативної ради Європи від 17 травня 1973 року №543, Директивою 2005/29/ЄС Європейського Парламенту та Ради від 11 травня 2005 року (пункти 9, 13, 14 преамбули), Директивою 2008/48/ЄС Європейського Парламенту та Ради від 23 квітня 2008 року про кредитні угоди для споживачів передбачається, що надання товарів чи послуг, у тому числі у фінансовій галузі, не має здійснюватися за допомогою прямого чи опосередкованого обману споживача, а відповідні права споживачів регламентуються як на доконтрактній стадії, так і на стадії виконання кредитної угоди. Директива 2005/29/ЄС Європейського Парламенту та Ради Європи від 11 травня 2005 року розділяє комерційну діяльність, що вводить в оману на дію і бездіяльність та застосовується до правовідносин до і після укладення угоди, фінансові послуги через їх складність та властиві їм серйозні ризики потребують встановлення детальних вимог, включаючи позитивні зобов`язання торговця. Оманливі види торговельної практики утримують споживача від поміркованого і таким чином ефективного вибору. Відповідно до положень Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів» споживачі мають бути захищені від таких зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав у контрактах та незаконні умови кредитування продавцями. Межі дії принципу свободи договору визначаються законодавством з урахуванням критеріїв справедливості, добросовісності, пропорційності і розумності. При цьому держава має підтримувати на засадах пропорційності розумний баланс між публічним інтересом ефективного перерозподілу грошових накопичень, комерційними інтересами банків щодо отримання справедливого прибутку від кредитування і правами та охоронюваними законом інтересами споживачів їх кредитних послуг (абзац 3 підпункту 3.2 пункту 3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року №15-рп/2011 у справі про захист прав споживачів кредитних послуг). Окрім цього, як зазначено в рішенні Конституційного суду України від 11 липня 2013 року, №7-рп/2013, у випадку нарахування неустойки, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим у пункті 6 статті 3, частині 3 статті 509 та частинах 1-2 статті 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності, як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права, суд має право її зменшити. Застосовуючи дану норму, суд зобов`язаний встановити баланс між застосованим до порушника заходом відповідальності у вигляді неустойки й оцінкою дійсного, а не покладеного розміру збитків, заподіяних у результаті конкретного правопорушення. У цьому рішенні Конституційний Суд України дійшов висновку, що умови договору споживчого кредиту, його укладання та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими особа споживача вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності. Виконання державою конституційно-правового обов`язку щодо захисту прав споживачів вимагає від неї спеціального законодавчого врегулювання питань, пов`язаних із забезпеченням дії зазначених принципів у відносинах споживчого кредитування, зокрема, щодо встановлення справедливого розміру неустойки за прострочення виконання грошових зобов`язань позичальниками - фізичними особами. Такого правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 07 жовтня 2020 року у справі №132/1006/19 провадження №61-1602св20. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі №902/417/18 зазначено, що якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. У пункті 8.38 зазначеної постанови з огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що виходячи з принципі розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити загальний розмір як неустойки, штрафу так і процентів річних як відповідальності за прострочення грошового зобов`язання. Суд вважає, що встановлений сторонами договору розмір відсотків (1\~637\~467 % відсотків річних п.1.5 Договору), є несправедливим у розумінні статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», суперечить принципам розумності та добросовісності, є наслідком дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позичальника, як споживача послуг, у зв`язку з чим вважає за необхідне змінити розмір відсотків і встановити їх в розмірі заборгованості за тілом кредиту 7819 грн., у зв`язку з чим сума заборгованості за договором № 4655530 від 22.07.2021 становитиме 18\~488 грн. (7819 грн. тіло кредиту + 7819 грн. відсотки за користування кредитом + 2 850 грн. комісії). Таким чином, загальна сума заборгованості за договором №75818983 від 09.09.2021, яка підлягає до стягнення на користь позивача з відповідача, становить 3369 грн. (12985 грн. 9616 грн.) та за договором № 4655530 від 22.07.2021 - становить 18\~488 грн. (7819 грн. + 7819 грн. + 2 850 грн.), а всього за кредитними договорами 21\~857 грн. При вирішенні питання щодо зменшення суми заборгованості, яка підлягає стягненню з відповідача суд враховує те, що сторона відповідача визнала факт отримання кредитів, відповідач частково здійснив погашення по обох кредитних договорах, також суд враховує, що на даний час на території України діє воєнний стан. В задовленні решти позовних вимог слід відмовити. Щодо стягнення витрат на правничу допомогу, суд виходить з наступного. Статтею 133\~ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу. Представником позивача до закінчення розгляду справи по суті було подано докази понесених витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 16 000 грн., а саме, надано: договір про надання правової допомоги від 01.07.2024, заявку на надання юридичної допомоги №630 від 02.12.2024, витяг з акту про надання юридичної допомоги від 27.12.2024 року (а.с.43-47). Відповідно до частин першої-п`ятої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року (справа №922/1964/21) зроблено висновок, що при визначенні суми\~відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Досліджені судом докази вказують на те, що [PERSON] має понести витрати на професійну правничу допомогу у зв`язку з розглядом даної справи. Однак, враховуючи заяву відповідача про зменшення розміру витрат на правову допомогу, виходячи з критерію реальності адвокатських витрат, враховуючи фактичний обсяг наданих ТОВ «Коллект Центр» юридичних послуг, час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), складність даної справи, враховуючи принцип розумності розміру витрат на правничу допомогу, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін, а також, враховуючи часткове задоволення позову, суд вважає, що з [PERSON] на користь ТОВ «Коллект Центр» слід стягнути витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5 000 грн. Щодо стягнення з відповідачана користь позивача судового збору, суд виходить з наступного. Відповідно до\~вимог ст.141\~ЦПК України,\~з відповідача\~на користь\~позивача підлягають\~стягненню судові\~витрати,\~а саме,\~судовий збір\~пропорційно до\~розміру задоволених\~позовних вимог\~в сумі\~678,26\~грн. ((21\~857 грн.х100%\~: 78 062,58 грн.)\~х 2 422,40 грн. : 100%).

Outcome: partial