Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-24 00:00:00

13.11.2024 позивач звернулася до суду з позовом до відповідача та просить стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 440 000,00 (чотириста сорок тисяч) доларів США, з яких: 370 000 доларів США -основного боргу; 70 000,00 доларів США -неустойки (10 000,00 доларів США -штраф та 60 000,00 доларів США пеня) та понесені судові витрати. Свої вимоги мотивує тим, що 28.12.2022 між [PERSON] та [PERSON] було укладено Договір про надання безвідсоткової поворотної фінансової допомоги. Відповідно до даного договору, позикодавець передав, а позичальник прийняв готівкові грошові кошти у вигляді безвідсоткової поворотної фінансової допомоги у розмірі 370 000 (триста сімдесят тисяч) доларів США, для використання у розвитку підприємницької діяльності ТОВ «ЄС ЕНЕРДЖИ» (ЄДРПОУ - 44602694) та ТОВ «ЄС ЕНЕРДЖИ СЕРВІС» (ЄДРПОУ - 34807380). Сторони погодили в договорі, що позичальник зобов?язується повернути всю суму позики позикодавцю у строк до 08.09.2024. Проте, станом на момент подачі даної позовної заяви відповідач не виконав свої зобов?язання згідно умов договору та не повернув кошти у встановлений договором строк, що слугувало підставою для звернення до суду з позовом. У зв`язку з чим, позивач просить стягнути з відповідача суму боргу у розмірі 370 000,00 доларів США. Крім цього, позивач вказує, що відповідно до договору позики, за прострочення виконання зобов`язання за цим договором, позичальник зобов`язався сплатити штраф у розмірі 10 000,00 доларів США та пеню в розмірі 1 000,00 доларів США за кожен день прострочення. Таким чином, позивач просить стягнути неустойку з відповідача за період з 09.09.2024-07.11.2024 у розмірі 70 000,00 доларів США (10 000,00 доларів США -штрафу та 60 000,00 доларів США -пені). З урахуванням наведеного, просить задовольнити позов у повному обсязі. 13.11.2024 згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями цивільну справу було передано до провадження головуючому судді Букіній О.М. Ухвалою суду від 04.12.2024 у справі відкрито провадження та призначено справу до розгляду в підготовчому засіданні. Ухвалою суду від 06.12.2024 відмовлено у задоволенні клопотання позивача про забезпечення позову. 28.01.2025 від представника позивача -адвоката Жук Т.С. надійшла заява про забезпечення позову. Ухвалою суду від 07.02.2025 частково задоволено заяву представника позивача -адвоката Жук Т.С. про забезпечення позову. 10.02.2025 від позивача надійшли пояснення по справі. Ухвалою суду від 12.02.2025 закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до судового розгляду по суті. 03.03.2025 від представника відповідача -адвоката Бігунець І.М. надійшли письмові пояснення по справі. 03.03.2025 від представника відповідача -адвоката Бігунець І.М. надійшло клопотання про повернення до підготовчого судового засідання та проведення судової почеркознавчої експертизи. 06.03.2025 від представника відповідача -адвоката Бігунець І.М. надійшло клопотання про повернення до підготовчого судового засідання та проведення судової почеркознавчої експертизи. 31.03.2025 від представника позивача -адвоката Бондар О.В. надійшли заперечення на клопотання відповідача. 31.03.2025 від представника позивача. -адвоката Бондар О.В. надійшли письмові пояснення по справі. Ухвалою суду від 31.03.2025 відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача про повернення до підготовчого судового засідання та проведення судової почеркознавчої експертизи. 31.03.2025 від представника відповідача - адвоката Василик В.В. надійшло клопотання про скасування ухвали суду від 07.02.2025 про забезпечення позову. 02.04.2025 від представника позивача - адвоката Бондар О.В. надійшли заперечення на клопотання відповідача. Ухвалою суду від 07.04.2025 відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача -адвоката Василик В.В. про скасування ухвали суду від 07.02.2025 про забезпечення позову. У судовому засіданні представник позивача позов підтримав та просив його задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечував та просив відмовити у його задоволенні. У подальшому відповідач та його представник в судове засідання повторно не з`явилися, про час та дату повідомлялись належним чином. 18.07.2025 представник відповідача -адвокат Василик В.В. подав до суду клопотання про відкладення розгляду справи, внаслідок погіршення стану його здоров`я. Відповідач про причини своєї неявки суд до відома не поставив. Вимогами ст.223 ЦПК України передбачено наслідки неявки у судове засідання учасника справи. Відповідно до п.2 ч.3 ст.223 ЦПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі повторної неявки учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причини неявки. З урахуванням вимог ст.223 ЦПК України та вислухавши думку представника позивача, суд вважає за можливе розглядати справу у відсутності позивача, відповідача та його представника, оскільки їх неявка не перешкоджає розгляду справи. Разом з цим, враховуючи вимоги ст.223 ЦПК України суд не знаходить підстав для задоволення поданого клопотання представника відповідача про відкладення розгляду справи, оскільки незалежно від наявності поважної причини, повторна неявка відповідача чи його представника є правовою підставою для розгляду справи по суті. Крім того, як свідчать матеріали справи інтереси відповідача у суді представляли адвокат Василик В.В. та [PERSON] , а враховуючи те, що у одного із представників 17.07.2025 сталося погіршення здоров`я, відповідач не був позбавлений можливості забезпечити явку у судове засідання, яке призначене на 18.07.2025 о 12-45 год. іншого із своїх представників. Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши та оцінивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Згідно ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог-відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частина 2 статті 1047 ЦК України встановлює, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Встановлено, що 28.12.2022 між [PERSON] та [PERSON] укладено договір про надання безвідсоткової поворотної фінансової допомоги , за яким позивач надав відповідачу - [PERSON] у позику грошові кошти у розмірі 370 000, 00 доларів США, а відповідач зобов`язався їх повернути у строк до 08.09.2024. Відповідно до Договору, вказані вище кошти були отримані відповідачем, що зазначено у самому договорі позики. Як вбачається з умов укладеного договору, відповідач отримав у позивача позику для використання та розвитку підприємницької діяльності ТОВ «ЕС ЕНЕРДЖИ» та «ЄС ЕНЕРДЖИ СЕРВІС». Доказів того, що вказаний договір укладено з метою здійснення спільної підприємницької діяльності позивача та відповідача чи на виконання зобов`язань,які не пов`язані з отриманням коштів в борг за договором позики, матеріали справи не містять. Як встановлено у судовому засіданні відповідач отримані кошти у борг у встановлений строк до 08.09.2024 не повернув. Відповідно до ст. 545 ЦК України, прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Оригінал договору позики наявний у позивача та був оглянутий судом під час слухання справи по суті. Згідно вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Оцінюючи матеріали справи на відповідність їх нормам чинного законодавства, суд вважає, що договір позики від 28.12.2022 у розумінні вимог ст. 1047 ЦК України є належним доказом у справі в підтвердження наявності боргових зобов`язань відповідача перед позивачем на суму 370 000,00 долларів США, а надана його копія до позову відповідає оригіналу, що встановлено судом під час його огляду у суді. Згідно зі ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог-відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини 1 статті 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Статтею 525 ЦК України закріплено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Відповідно до ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Суд вважає, що доводи представника відповідача в обґрунтування своїх заперечень проти позову не спростовують наявність боргових зобов`язань перед позивачем та суті укладеного між сторонами договору позики від 28.12.2022. Так, ознайомившись із наданими представником відповідача запереченнями щодо обставин укладення Договору від 28.12.2022 про надання безвідсоткової поворотної фінансової допомоги, суд дійшов висновку про їхнеобґрунтованість та недоведеність належними і допустимими доказами. Так, посилання сторони відповідача на те, що відповідач [PERSON] не володіє українською мовою та не міг належним чином усвідомити зміст правочину, не підтверджені належними доказами у справі та не спростовують наявність боргових зобов`язань відповідача щодо повернення отриманих у позику коштів за договором від 28.12.2022. У той же час, доводи відповідача про те, що він не був присутній під час підписання вказаного вище договору позивачем, жодним чином не спростовують наявність боргових зобов`язань, оскільки як слідує з наданих представником відповідача пояснень, відповідач не виключає можливість, що він підписував договір від 28.12.2022, оскільки перебував у дружніх стосунках з [PERSON] , тобто сином позивача. Разом з цим, доводи відповідача про те, що підпис у договорі від 28.12.2022 було виконано не позивачем та відповідно підпис на договорі не належить відповідачу, не підтверджено жодними допустимими доказами. У той же час, суд вважає, що посилання відповідача на те, що договір міг бути підписаний іншою особою або був наданий до підпису особою, не уповноваженою представляти інтереси позивача, не підтверджені також належними доказами. Також відсутні докази, які б свідчили про те, що на момент укладення Договору від 28.12.2022 грошові кошти не були передані відповідачу, що відповідно до положень ст. 1046-1047 ЦК України є істотною умовою договору позики. Так, сторона відповідача не надала жодних доказів того, що не отримувала грошових коштів за договором від 28.12.2022. У той же час, у самому договорі зазначено про те, що 28.12.2022 позикодавець передав,а позичальник прийняв грошові кошти у розмірі 300 000,00 дол. США, що свідчить про реальність укладеного договору та отримання відповідачем обумовлену суму коштів за даним договором. Виходячи з викладеного, суд приходить до висновку, що заперечення відповідача проти позову не підтверджені жодними належними, допустимими та достатніми доказами, а тому не можуть бути прийняті судом до уваги як обґрунтовані. З огляду на викладене вище, суд вважає, що договір від 28.12.2022 про надання безвідсоткової поворотної фінансової допомоги вважається таким, що укладений належним чином, а доводи відповідача такими, що не спростовують позовних вимог позивача щодо надання позики відповідачу у розмірі 370 000,00 дол. США. Відповідно до статті 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Разом з тим, у правовій позиції, висловленої Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 16.01.2019 у справі №14-446цс18 та від 11.10.2019 справа №911/165/18 зазначено наступне. Гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України. Такі випадки передбачені статтею 193, частиною четвертою статті 524 ЦК України, Законом України від 16 квітня 1991 року № 959-XII «Про зовнішньоекономічну діяльність», Декретом Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» (далі - Декрет № 15-93), Законом України від 23 вересня 1994 року № 185/94-ВР «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті». Гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики. Аналізуючи матеріали справи та приймаючи до уваги те, що відповідачем не виконані взяті на себе зобов`язання, суд вважає, що вимоги позивача про стягнення з відповідача боргу у розмірі 370 000,00 доларів США є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача неустойки, яка передбачена умовами договору у розмірі 70000,00 дол. США. Відповідно до договору позики, за прострочення виконання зобов`язання за цим договором, позичальник зобов`язався сплатити штраф у розмірі 10 000,00 доларів США та пеню в розмірі 1 000,00 доларів США за кожен день прострочення, що становить 60 000,00 грн. за період з 09.09.2024-07.11.2024. Відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Дана позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 21.10.2015 №6-2003цс15. За таких обставин, вимоги позивача про стягнення штрафу у розмірі 10 000,00 дол. США не підлягають задоволенню. Разом з цим, суд вважає, що вимоги позивача шодо стягнення з відповідача пені за просторочення виконання взятих зобов`язань є обгрунтованим та відповідає умовам, укладеного договору. Що стосується доводів позивача щодо застосування у даній справі судової практики, яка зазначена у постанові від 27.04.2012 та від 12.06.2012,слід зазначити, що вона регуляє одночасне застосування пені та штрафу у господарських відносин та у правочині відмінному від договору позики, що є предметом розгляду у даній справі, а тому не підлягає застосуванню у даній справі. Разом з тим, суд не знаходить підстав для задоволення позову про стягнення неустойки, виходячи з наступного. Так, узв`язку з військовою агресією російської федерації проти України,на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України,відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" указом Президента України від 24.02.2022 року, затвердженого Законом України № 2102-IXвід 24.02.2022 року введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, який в подальшому неодноразово продовжувався та продовжує діяти на даний час. Законом України від 15 березня 2022 року № 2120-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» доповнено, серед іншого, розділ "Прикінцеві та перехідні положення"Цивільного кодексу України пунктом 18. Зокрема, вказаним пунктом визначено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Також, вказаним пунктом установлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Разом з тим, як вбачається із заявлених позивачем вимог, останній просить стягнути неустойку за період з 09.09.2024 по 07.11.2024, тобто за період, який охоплює введений в Україні з 24.02.2022 року воєнний стан. За таких обставин, правових підстав для задоволення вимог позивача в цій частині позову, суд не вбачає. Таким чином, позов підлягає задоволенню частково. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 15 140,00 грн. за подання позову та 605,60 грн судового збору за подання заяви про забезпечення позову. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial