Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-16 00:00:00

04.03.2025 [PERSON] звернулася до суду з даним позовом мотивуючи тим, що вона є власницею квартири [ADDRESS] , у якій зареєстрована [PERSON] . Відповідачка не проживає у квартирі з червня 2022 року та її фактичне місце проживання невідоме, вона квартирою не цікавиться, її речей у житловому приміщенні немає, комунальні платежі вона не сплачує та не несе будь-яких зобов`язань щодо утримання житла. Вона, [PERSON] , змушена сплачувати за комунальні послуги по квартирі з врахуванням всіх зареєстрованих осіб, що є для неї надмірним тягарем та у зв`язку з чим накопичуються борги з наданих житлово комунальних послуг. Також, факт реєстрації відповідачки у квартирі порушує її права, як власника щодо розпорядження майном. Тому, просила визнати відповідачку такою, що втратила право користування житловим приміщенням квартири [ADDRESS] . 26.03.2025 судом постановлено ухвалу, якою прийнято до розгляду позовну заяву, відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін та призначено судове засідання на 29.04.2025 11:30 год. 29.04.2025 судом постановлено ухвалу, яка занесена до протоколу судового засідання, про відкладення засідання на 20.05.2025 10:00 год, згідно із ч.2 ст. 223 ЦПК України. 20.05.2025 судом постановлено ухвалу, яка занесена до протоколу судового засідання, про відкладення засідання на 03.07.2025 10:30 год, за клопотанням представника позивачки для вирішення питання відповідно до Порядку декларування та реєстрації місця проживання (перебування, затвердженого ПКМ України від 07.02.2022 за № 265. 09.06.2025 представник позивачки адвокат Ненько Юлія Ярославівна подала до суду клопотання про прийняття додаткового доказу у справі, а саме: заяви власника житла про зняття особи із задекларованого /зареєстрованого місця проживання, у задоволенні якої позивачці було відмовлено у вчиненні відповідних дій, згідно Порядку декларування та реєстрації місця проживання (перебування, затвердженого ПКМ України від 07.02.2022 за № 265. 03.07.2025 судом постановлено ухвали, які занесені до протоколу судового засідання, про оголошенням явки позивачки обов`язковою для дачі особистих пояснень та подання документів щодо житлового приміщення, а також вирішення питання щодо виклику та допиту свідків, які зазначені у позовній заяві; про відкладення засідання на 17.07.2025 09:30 год. 17.07.2025 судом постановлено ухвали, які занесені до протоколу судового засідання, про прийняття до розгляду копії документів щодо спірного житлового приміщення, та допит у судовому засіданні свідка [PERSON] . Позивачка - [PERSON] у судовому засіданні позов підтримала у повному обсязі та зазначила, що відповідачка її колишня невістка, яка після розлучення з її сином з червня 2022 року добровільно залишила житлове приміщення, забрала свої особисті речі\~ і з того часу житлом не цікавиться. Відповідачка житлово комунальні послуги по будинку не сплачує, участі в утриманні житла не приймає, де вона фактично проживає невідомо, тому неможливо вирішити у досудовому порядку питання щодо зняття її з реєстраційного обліку. Представник позивачки адвокат Ненько Юлія Ярославівна у судовому засіданні позов підтримала у повному обсязі та зазначила, що відповідачка має на праві власності житловий будинок, тому у випадку задоволення позову її житлові права не порушуються. Відповідачка -\~ [PERSON] у судове засідання повторно не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, у тому числі шляхом оголошення на веб порталі судової влади України, причини неявки суд не повідомила, відзив на позов та заяви з процесуальних питань до суду не подала. 17.07.2025 судом постановлено ухвалу, яка занесена до протоколу судового засідання, про заочний розгляд справи, згідно ч. 4 ст. 223, ст.280-281 ЦПК України. Суд, заслухавши учасників справи, показання свідка, дослідивши матеріали справи, встановив наступні фактичні обставини, спірні правовідносини, з посиланням на докази та норми права. Відповідно до ч 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно із ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до вимог ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За правилами ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Встановлено, що позивачка - [PERSON] , [INFO] , яка зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS] , на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 06.12.2024, посвідченого державним нотаріусом Першої білоцерківської державної нотаріальної контори Кравець А.В. та зареєстрованого у реєстрі за № 1-1348, являється власником 1/10 частики житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель та споруд під [ADDRESS] , яка належала її чоловіку [PERSON] , який помер [INFO] , на підставі договору дарування частини житлового будинку від 04.07.2000, посвідченого приватним нотаріусом Білоцерківського міського нотаріального округу та зареєстрованого у реєстрі за № 2838. Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 26.01.2024 (а.с.20-21), треті особи: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , являються співвласниками житлового будинку під [ADDRESS] . З копії Технічного паспорту на житловий будинок [ADDRESS] (а.с. 95-104) вбачається, що житловий будинок перебуває у спільній частковій власності, між співвласниками проведено поділ будинку на вісім квартир, відповідно до їх часток у власності та займаних приміщень, зокрема, 1/10 частці житлового будинку, яка належить [PERSON] , відповідає номер квартири 5. З витягів з реєстру Білоцерківської міської ради Київської області за № 15.2-03/28257 від 21.12.2023 та №15.2-03/2948 від 06.02.2025 (а.с. 16,17) вбачається, що відповідачка - [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] з 24 лютого 2007 року, що узгоджується з довідкою Управління обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ЦМЦ ДМС у м. Києві та Київській області від 11.03.2025 (а.с.43). З Акту № 66/2023 від 21.12.2023, складеного КП БМР ЖЕК № 6 за участю мешканців будинку [ADDRESS] [PERSON] та [PERSON] (а.с.18) вбачається, що в 1/10 частині житлового будинку під [ADDRESS] , зареєстровані та проживають: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , а [PERSON] , [INFO] не проживає за місцем реєстрації з червня 2022 року. З Акту № 13Ц/2025 від 06.02.2025, КП БМР ЖЕК № 6 за участю мешканців будинку [ADDRESS] [PERSON] та [PERSON] (а.с.19) вбачається, що в 1/10 частині житлового будинку під [ADDRESS] , зареєстровані та проживають: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , а [PERSON] , [INFO] не проживає за місцем реєстрації з червня 2022 року. З матеріалів справи (а.с.22-23, 28-32) вбачається, що за адресою: [ADDRESS] , по особовому рахунку відкритому на ім`я [PERSON] , рахується заборгованість зі сплати комунальних послуг у загальному розмірі 9462,17 грн; позивачка - [PERSON] з 2020 року не працює, на обліку в Управлінні соціального захисту населення Білоцерківської міської ради не перебуває, окрім орендної плати у розмірі 9565,22 грн, отриманої нею від ПП «АГРО ПРИВАТ» за період з 4 кварталу 2023 року по 1 квартал 2024 року, іншого доходу немає. Згідно матеріалів справи (а.с.25-27) відповідачка -\~ [PERSON] має на праві власності, на підставі свідоцтв про право на спадщину від 17.06.2010, посвідчених приватним нотаріусом Володарського районного нотаріального округу Київської області Бабак В.С, зареєстрованих у реєстрі за № 845, № 849, житловий будинок [ADDRESS] та земельні ділянки з кадастровими номерами: 3221688000:05:005:0009 та 3221688000:05:003:0033. Свідок [PERSON] у судовому засіданні дав покази, що відповідачка -\~ [PERSON] являється його колишньою дружиною, вони з нею розлучилися три роки тому, вона в добровільному порядку виїхала з будинку, забрала свої особисті речі та з того часу житловим приміщення квартири [ADDRESS] не цікавиться, комунальні послуги не сплачує, участі в утриманні майна не приймає. Йому невідомо фактичне місце проживання відповідачки. При вирішенні спору суд виходить з наступного. Ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право на справедливий суд, зокрема кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. У пункті 36 рішення від 09 грудня 2010 року у справі «Буланов і Купчик проти України», Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право звернутися до суду з будь-якою вимогою щодо своїх цивільних прав та обов`язків. У такий спосіб здійснюється «право на суд», яке, відповідно до практики Суду, включає не тільки право ініціювати провадження, а й право отримати «вирішення» спору судом. Така сама правова позиція викладена Європейським судом з прав людини й у пункті 50 рішення від 13 січня 2011 року у справі «Чуйкіна проти України» та інших рішення Суду. Відповідно до статті 41 Конституції України та статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого Протоколу та протоколів\~ № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди відповідно до закону за своєю волею незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до ст.150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ст. 156 ЖК України, члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За згодою власника будинку (квартири) член його сім`ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім`ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно. До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Згідно ст. 64 ЖК України, члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. У рішенні Конституційного Суду України від 3 червня 1999 року № 5-рп/99, зазначено, що Житловий кодекс Української РСР, визнаючи гарантії права громадян на житло, встановлює права і обов`язки наймача жилого приміщення та членів його сім`ї, які проживають разом з ним, за договором найму, обов`язковим елементом якого є плата за користування житлом та за комунальні послуги. Ч. 2 ст. 64 цього Кодексу передбачає, що до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Згідно ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до приписів ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч.1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Встановлено, що [PERSON] була зареєстрована в 1/10 частині житлового будинку під [ADDRESS] за згодою власника, як член сім`ї, однак у житловому приміщенні не проживає більше року, особистих речей у ньому не має, житлом не цікавляться, участі в його утриманні не приймає, а поважності причин відсутності відповідачки у вказаному\~ житловому приміщенні судом не встановлено. Позивачка, як власник житлового приміщення - 1/10 частини житлового будинку під [ADDRESS] ,\~ сплачує житлово комунальні послуги та утримує житло у належному стані, однак не має можливості вільно користуватися, володіти та розпоряджатися майном, адже реєстрація відповідачки у житловому приміщенні збільшує тягар утримання майна, при малозабезпеченості [PERSON] . Згідно із п.2 ч.1 ст. 18 Закону України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні» 05.11.2021 № 1871-IX (далі Закон - № 1871-IX) зняття особи із задекларованого або зареєстрованого місця проживання (перебування) у разі звернення до органу реєстрації або через центр надання адміністративних послуг за місцем задекларованого або зареєстрованого місця проживання (перебування) здійснюється за заявою власника житла приватної форми власності, поданої у паперовій формі, стосовно повнолітньої особи, місце проживання (перебування) якої зареєстровано або задекларовано в житлі, що належить власнику на підставі права власності. Із заяви від 26.05.2025 (а.с.68) вбачається, що [PERSON] , як власник житлового приміщення - 1/10 частини житлового будинку під [ADDRESS] , звернулася до Органу реєстрації Білоцерківської міської ради з вимогою про зняття з реєстрації [PERSON] , однак їй було відмовлено у вчиненні відповідних реєстраційних дій відповідно до п. 87.3 постанови КМУ № 265, ч.3, п.1 ч.13 ст. 18 Закону України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні Відповідно до ч.3 ст. 18 Закону № 1871-IX, зняття із задекларованого або зареєстрованого місця проживання (перебування) особи за заявою співвласника житла в порядку, передбаченому пунктом 2 частини першої цієї статті, здійснюється за згодою іншого співвласника житла, яка надається особисто або через представника. Згідно із ч.2 ч.13 ст. 18 Закону № 1871-IX, орган реєстрації приймає рішення про відмову у знятті із задекларованого або зареєстрованого місця проживання (перебування) особи, якщо особа подала не в повному обсязі передбачені цим Законом документи (відомості) або документ, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України, є недійсним. Отже, для зняття особи із задекларованого або зареєстрованого місця проживання в Органах реєстрації обов`язковим є надання згоди іншого співвласника житла. У даному випадку, співвласниками житлового будинку [ADDRESS] є позивачка - [PERSON] та треті особи: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , які не подали до Органу реєстрації Білоцерківської міської ради особисто або через представника згоди на зняття з реєстраційного обліку за вказаною адресою відповідачки - [PERSON] , а також не з`явилися до суду та не подали письмових пояснень у справі щодо позовних вимог. Також, відповідачка - [PERSON] у порядку п.1 ч.1 ст.18 Закону № 1871-IX, не подала до Органу реєстрації Білоцерківської міської ради особисто або через представника\~ заяву про зняття її із зареєстрованого місця проживання (перебування). Встановлено, що [PERSON] втратила зв`язок з житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] та вона має на праві власності інше житлове приміщення за адресою: [ADDRESS] , отже має житло для проживання та можливість зареєструвати своє місце проживання за вказаною адресою, а залишаючись зареєстрованою у вказаному житловому приміщенні вона перешкоджає [PERSON] вільно користуватися і володіти вказаним майном, чим порушує її права, як власника. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст.4 ЦПК України). Відповідно до ч.1 ст. 10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Відповідно до ч. 3, ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. За правилами ч.1, ч. 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Ст. 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно зі ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. У свою чергу, ст. 80 ЦПК України передбачає, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може\~ ґрунтуватися на припущеннях. Аналіз наведених норм процесуального та матеріального права дає підставу вважати, що кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів (Постанова Верховного Суду від 08 серпня 2019 року у справі №450/1686/17). Верховний Суд також неодноразово наголошував на необхідності застосування категорій стандартів доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. У ч. 3\~ ст. 2 ЦПК України однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства визначено принцип змагальності сторін, сутність якого розкрита у ст. 12 цього Кодексу. Реалізація принципу змагальності сторін в процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у ст. 129 Конституції України. Відповідачка відзив на позов із запереченнями і відповідними доказами у їх підтвердження та спростування доводів позивачки до суду не подала. Даючи оцінку встановленим обставинам та доказам поданим позивачкою у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення у повному обсязі. Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Таким чином, виходячи зі змісту зазначеної норми закону, прийняте рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням (позбавлення права користування житловим приміщенням), відповідно є підставою дня зняття цієї особи з реєстрації, а відповідно до ст. 18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організації, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Згідно із\~ ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачка сплатила при подачі позову судовий збір у розмірі 1211,20 грн (а.с.1), тому вказані судові витрати стягуються з [PERSON] на користь [PERSON] .

Outcome: approved