Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-24 00:00:00

07 лютого 2025 року представник позивача звернулася до суду з позовом, в якому проситла усунути [PERSON] , адреса реєстрації: [ADDRESS] , РНОКПП: [NUMBER] , [INFO] , перешкоди у користуванні квартирою [ADDRESS] шляхом виселення із квартири [ADDRESS] [PERSON] , адреса реєстрації: [ADDRESS] , РНОКПП: [NUMBER] , [INFO] . В обґрунтування позову посилається на те, що 05.01.2022 року, під час шлюбу, на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Груєвою О.В., під №60 [PERSON] було набуто у власність квартиру [ADDRESS] загальною площею 62,4 м. кв., житловою площею 27,7 кв. м. за 1 400 000,00 грн. При цьому, 600 000,00 грн. за договором купівлі-продажу були сплачені покупцем до підписання цього договору та подаровані [PERSON] її матір`ю, а інші 800 000,00 грн. були отримані позивачкою у кредит у Акціонерному товаристві комерційний банк «ПриватБанк», оформлений строком до 05.01.2042 року, який сплачується самостійно [PERSON] . Одразу після придбання зазначеної квартири подружжя з дитиною переїхало до квартири, як до місця постійного мешкання, хоча і не зареєструвало місце свого постійного проживання у квартирі у встановленому законом порядку. Оскільки сімейне життя у сторін не склалось, 13.04.2023 року [PERSON] звернулась до суду з позовом про розірвання шлюбу. 03.08.2023 року Рішенням Приморського районного суду м. Одеса по справі №522/7396/23 що набрало законної сили, шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Зазначає, що наразі вже колишній чоловік позивачки [PERSON] продовжує проживати у квартирі, вчиняє домашнє насильство психологічного характеру відносно позивачки та відмовляється від добровільного виселення із квартири, у якій позивачка проживає разом із неповнолітнім сином. Оскільки відповідач із розірванням шлюбу перестав бути членом сім`ї власника квартири і не має права на сервітут (право користування чужим майном), позивачка є одноосібним власником квартири (із позовом про поділ майна відповідач не звертався), позивачка просить суд усунути їй перешкоди у користуванні квартирою [ADDRESS] шляхом виселення із квартири [ADDRESS] [PERSON] (адреса реєстрації: [ADDRESS] , РНОКПП: [NUMBER] , [INFO] ). Ухвалою судді від 11.02.2025 року відкрито провадження в цивільній справі та призначено підготовче судове засідання у приміщенні Київського районного суду м. Одеси на 11.03.2025 року о 11 год. 30 хв. За клопотанням представника відповідача [PERSON] з метою надання стороні відповідача можливості ознайомитись із матеріалами справи розгляд справи було відкладено на 31.03.2025 року о 12.20 год. За клопотанням представника позивача клопотання про витребування доказів, що було подано разом із позовом, було залишено без розгляду. 24.03.2025 року представником відповідача до суду було подано відзив, у якому відповідач заперечує проти задоволення позову, посилаючись на те, що квартира [ADDRESS] є спільним майном подружжя. Зазначає, що оскільки [PERSON] є власником вказаної квартири, то підстави для виселення із неї відсутні. У підготовчому судовому засіданні, що відбулося 31.03.2025 року, представником відповідача було подано клопотання про виклик свідка неповнолітнього [PERSON] , у задоволенні якого суд відмовив. Крім цього, 31.03.2025 представником відповідача заявлено клопотання про відкладення розгляду справи для надання сторонам часу на примирення. Вказане клопотання було судом задоволено та відкладено розгляд справи на 18.04.2025 року до 11.00 год. У підготовчому судовому засіданні, що відбулося 18.04.2025 року, представником відповідача було повторно заявлено клопотання про відкладення розгляду справи з метою надання сторонам часу на примирення, яке було судом задоволено та відкладено розгляд справи до 29.05.2025 року до 10:00 год. У підготовче судове засідання, призначене на 29.05.2025 року о 10:00 год. представник відповідача не з`явився, письмово про причини неявки суду не повідомив. Враховуючи те, що розгляд справи до цього двічі відкладався за клопотанням представника відповідача, протокольною ухвалою суду від 29.05.2025 року було закрито підготовче провадження по цивільній справі; призначено справу до розгляду по суті у судове засідання на 03.07.2025 року на 11.30 год. 30.05.2025 року через систему «Електронний суд» від представника відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, призначеного на 29.05.2025 року о 10:00 год. Судове засідання, призначене на 03.07.2025 року о 11.30 год. було відкладено на 21.07.2025 року до 9.45 год. за клопотанням представника відповідача та зобов`язано відповідача надати докази, що підтверджують обставини поважності причин неявки до суду, зазначені у клопотанні. Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду сповіщені належним чином у порядку ст.ст. 128-130 ЦПК України. У судовому засіданні, призначеному на 21.07.2025 року до 9.45 год., представник позивача підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про причини своєї неявки суд не повідомив. Представник третьої особи Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» у судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, письмових пояснень щодо позову не надав. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, 21 квітня 2012 року між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб, про що Виконавчим комітетом Гандрабурівської сільської ради Ананьївського району Одеської області в Книзі реєстрації шлюбі зроблено відповідний актовий запис №01. [INFO] у шлюбі народився син [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану в місті Одесі Одеського міського управління юстиції. 05.01.2022 року на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу, Груєвою О.В., під №60 [PERSON] було набуто у власність квартиру [ADDRESS] , загальною площею 62,4 м. кв., житловою площею 27,7 кв. м. за 1 400 000 грн. 600 000,00 грн. за договором купівлі-продажу були сплачені покупцем до підписання цього договору та подаровані [PERSON] її матір`ю, [PERSON] , що підтверджується декларацією про доходи [PERSON] за 2021 рік, поданою 22.02.2022, договором купівлі-продажу квартири від 26.06.2019 року, посвідченим приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу, Криворотетенко Л.І. під номером 830, згідно із яким [PERSON] отримала від продажу квартири, належної їй на праві власності кошти у розмірі 1\~249\~072,00 грн. та п. 2.2.1 Договору про іпотечний кредит №OD01GK00000065 від 05.01.2022. За договором про іпотечний кредит №OD01GK00000065 від 05.01.2022 року [PERSON] було отримано кредит у Акціонерному товаристві комерційний банк «ПриватБанк» у розмірі 800 000,00 грн. строком до 05.01.2042 року, згідно із яким у іпотеку банку було передано квартиру [ADDRESS] загальною площею 62,4 м. кв., житловою площею 27,7 кв. м. 13.04.2023 року [PERSON] звернулась до суду із позовом про розірвання шлюбу. 03.08.2023 року Рішенням Приморського районного суду м. Одеса по справі №522/7396/23 що, яке набрало законної сили, шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Згідно із копіями платіжних інструкцій доданих до позову, після розірвання шлюбу платежі за кредитом сплачуються [PERSON] своєчасно та одноособово. Після розірвання шлюбу [PERSON] продовжив проживати у квартирі та відмовлявся від добровільного виселення із квартири, у якій позивачка проживає разом із неповнолітнім сином. 20.06.2024 року о 18:30 год. [PERSON] , перебуваючи за адресою: [ADDRESS] , висловлювався нецензурною лайкою на адресу своєї колишньої дружини [PERSON] , чим вчинив домашнє насильство психологічного характеру, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, на підставі чого відносно відповідача було складено протокол та постановою Київського районного суду м. Одеси по справі №947/20160/24, провадження №3/947/4061/24 від 28.06.2024 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення (https://reyestr.court.gov.ua/Review/120109121). Станом на день звернення до суду із позовом та день розгляду справи, сторони продовжують проживати у квартирі разом, із неповнолітнім сином [PERSON] . Між тим, права власника житлового будинку (квартири) визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Згідно ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Отже право власності позивача захищено законодавством . У спірних правовідносинах права позивачки, як власниці квартири, захищені і статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до якої кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно ч. 1ст. 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. [PERSON] , як член сім`ї власника квартири -- [PERSON] , набув право користування (сервітуту) квартирою в період шлюбу з позивачкою. Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ч. 2 ст. 156 ЖК України за згодою власника будинку (квартири) член його сім`ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім`ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно. Відповідно до ч. 2 ст. 64 ЖК України до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Тлумачення наведених норм права свідчить, що право членів сім`ї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім`ї якої вони є; із припиненням у осіб сімейних відносин з власником втрачається й право користування жилим приміщенням у цих осіб. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і не ведуть з ним спільне господарство, усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, з позовом про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення. Так, розірвавши шлюб на підставі рішення Приморського районного суду м. Одеса від 03.08.2023 по справі №522/7396/23 сторони перестали бути подружжям і членами однієї сім`ї.Станом на день розгляду справи, [PERSON] до суду із позовом про поділ майна подружжя не звертався. Аналіз положень глави 32 ЦК України свідчить, що сервітут це право обмеженого користування чужою нерухомістю в певному аспекті, не пов`язане з позбавленням власника нерухомого майна правомочностей володіння, користування та розпорядження щодо цього майна. Згідно з ч. 1 ст. 406 ЦК України сервітут припиняється у разі припинення обставини, яка була підставою для встановлення сервітуту. Оскільки підставою сервітуту був шлюб сторін, його розірвання є підставою припинення сервітуту. Відповідно до ч. 2 ст. 406 ЦК України сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Ч. 2 ст. 386 ЦК України передбачено, що власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із вимог ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. За вимогами ст. 89 ЦПК Українисуд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Отже, позивачка є одноосібним власником квартири. Відповідач із розірванням шлюбу перестав бути членом сім`ї власника квартири і не має права на сервітут (право користування чужим майном). Сімейні стосунки між сторонами припинено, теперішні стосунки сторін є вкрай неприязні, що підтверджується постановою Київського районного суду м. Одеси по справі №947/20160/24, провадження №3/947/4061/24 від 28.06.2024, що унеможливлює їх спільне користування квартирою. Крім цього, відповідач користується належною позивачці квартирою, за яку [PERSON] сплачує платежі за іпотечним кредитом, що був отриманий нею у Акціонерному товаристві комерційний банк «ПриватБанк». Отже, усунення перешкод у користуванні квартирою шляхом виселення відповідача переслідує легітимну мету. У ході розгляду справи було встановлено, що відповідач є власником іншого житлового помешкання, а саме, житлового будинку [ADDRESS] , що належить йому на підставі договору дарування, ВЕХ No424310 р. №2106, від 05.09.2007, посвідчено приватним нотаріусом Любашівського районного нотаріального округу Бобошко Н.Є. Відповідач зареєстрований у вказаному будинку, тобто, забезпечений іншим житлом. Отже, відповідач, маючи на праві власності інше жиле приміщення, поводячись агресивно, продовжує протиправно користуватись спірною квартирою, власником якої є його колишня дружина. Враховуючи наведене, інтереси позивачки, як власника житла та користувача цим житлом, перевищують інтереси відповідача, у якого припинилися правові підстави користування чужим майном, та який забезпечений іншим житловим приміщенням, з огляду на що позов підлягає задоволенню. Відмовляючи у задоволенні позову, суд враховує, що відповідач не позбавлений права звернення до суду з позовом про поділ майна подружжя. На підставі викладеного,

Outcome: approved