Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-23 00:00:00

Представник заявниці [PERSON] - адвокат Козінцева Є.В., через систему «Електронний суд» звернулась до Деснянського районного суду міста Києва із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, заінтересована особа - Київська міська рада. Подану заяву обґрунтовано тим, що заявниця [PERSON] є спадкоємицею після смерті своєї матері - [PERSON] , яка померла [INFO] . З метою успадкувати майно після смерті своєї матері, до складу спадщиної якої входить земельна ділянка, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , площею 0,0613 га з цільовим призначенням для ведення особистого підсобного господарства, садівництва, - виникла необхідність надати приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу Юхименко М.Г. правовстановлюючий документ на вказане нерухоме майно. Під час огляду Державного акту на право приватної власності на землю серія ІІ-КВ № 134350, який виданий 12 квітня 2001 року, приватним нотаріусом Юхименко М.Г. виявлено розбіжності у вказаному документі із свідоцтвом про смерть спадкодавця, про що нотаріусом складено відповідну постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій. Так, у Державному акті на право приватної власності на землю серія ІІ-КВ № 134350, який виданий 12 квітня 2001 року, власником помилково значиться « [PERSON] » замість вірного « [PERSON] », тобто наявна розбіжність у написанні прізвища спадкодавця. Саме тому заявниця [PERSON] вимушена звернутися до суду з метою встановлення факту приналежності Державного акту на право приватної власності на землю від 12 квітня 2001року серія ІІ-КВ № 134350 року, саме [PERSON] - її матері. Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 10.04.2025 відкрито провадження за правилами окремого провадження. Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 22.05.2025 яка занесена до протоколу судового засідання, витребувано у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Юхименко М.Г. належним чином завірену копію спадкової справи відносно [PERSON] 1937 року народження, яка померла [INFO] . На виконання вище вказаної ухвали від приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Юхименко М.Г., надійшли до суду належним чином посвідчені копії матеріалів спадкової справи № 7/2024 щодо манйа [PERSON] [INFO] , яка померла [INFO] . На адресу Деснянського районного суду міста Києва, від представника заявниці [PERSON] - адвоката Козінцевої Є.В., надійшла заява про розгляд справи у її відсутність, заявлені вимоги підтримує у повному обсязі. 25.04.2025 до суду від представника Київської міської ради надійшов відзив, відповідно до змісту якого просив прийняти рішення згідно норм чинного законодавства та розглядати справу за відсутності представника КМР. Суд вважає можливим розглядати справу у відсутності заявника та заінтересованих осіб. Враховуючи, що сторони по справі в судове засідання не з`явились, відповідно до ч. 2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Пунктом 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України визначено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. У відповідності до п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику про справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Судом встановлено, що [PERSON] [INFO] , померла у віці 81 років [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть від 05.01.2019 серії [NUMBER] (а.с.29). Згідно свідоцтва про народження від 08.08.1980 серії [NUMBER] (а.с.30) батьками [PERSON] [INFO] є: батько [PERSON] , мати [PERSON] . Отже, судом встановлено, що [PERSON] є матір`ю [PERSON] . [PERSON] [INFO] , є спадкоємицею після смерті її матері - [PERSON] [INFO] , яка померла [INFO] . Інший спадкоємець, який прийняв спадщину, але не оформив свої спадкові права є чоловік [PERSON] - [PERSON] [INFO] , який помер [INFO] . Інші спадкоємці з заявами про прийняття спадщини та заявами про видачу Свідоцтва про право на спадщину не звертались, що підтверджується Довідкою про коло спадкоємців №24/02- 14 від 18.03.2025 року (а.с.35). 14.05.2024 [PERSON] звернулася до Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Юхименко М.Г. з приводу видачі на її ім`я свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно після смерті [PERSON] . Проте, постановою від 14.05.2024 № 26/02-31, відмовлено громадянці України [PERSON] у видачі на її ім`я свідоцтва про право на спадщину за законом у зв`язку з невідповідністю державного акту на право власності на земельну ділянку серії ІІ-КВ № 134350, який виданий 12 квітня 2001 року виданого на ім`я « [PERSON] » померлій « [PERSON] » (а.с.28). Враховуючи викладене, оскільки нотаріусом не було встановлено чи дійсно державний акт належить померлій [PERSON] , то заявнику було рекомендовано звернутися до суду за захистом прав. Разом з тим, виправити допущену помилку в Державному акті на право приватної власності на землю неможливо, так як відповідно до п.2.9 «Інструкція про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право приватної власності на землю….», що затверджена наказом Державного комітету України по земельних ресурсах №43 від 04.05.1999, виправлення в Державних актах на право приватної власності на землю не допускаються. Державний акт на право приватної власності на земельну ділянку серія ІІ-КВ № 134350 виданий 12 квітня 2001 року на ім`я « [PERSON] » (а.с. 25). Проте, як встановлено судом, у вищевказаному державному акті прізвище померлої [PERSON] зазначено як « [PERSON] » замість правильного « [PERSON] ». Факт належності померлій [PERSON] державного акта на право власності на земельну ділянку серія ІІ-КВ № 134350, який виданий 12 квітня 2001 року підтверджується копіями документів, що знаходяться в матеріалах справи та були досліджені в ході судового розгляду справи. Відповідно до ст. 319 ЦПК України, у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт. Рішення суду про встановлення факту, який підлягає реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану або нотаріальному посвідченню, не замінює собою документів, що видаються цими органами, а є тільки підставою для одержання зазначених документів. Згідно листа Верховного Суду України 01.01.2012 «Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення», громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа у відповідності до п. 6 ч. 1ст. 315 ЦПК України. Проте сам по собі факт належності документа не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджується документом. Таким чином, для заявника важливо не так саме одержання документа, як оформлення особистих чи майнових прав, що випливають із цього факту. Це означає, що в судовому порядку можна встановити належність громадянину такого документа, який є правовстановлюючим. Предметом розгляду заяви є встановлення факту належності правовстановлюючого документа який, необхідний заявнику для оформлення особистих, майнових прав, що випливають із цього факту. У даному випадку, виключним способом захисту права заявника є звернення до суду із заявою в порядку окремого провадження про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме факту належності померлій [PERSON] державного акту на право власності на земельну ділянку. Згідно з законом, встановлення вказаного факту породжує юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав заявника, а саме: встановлення факту належності вказаного документу померлій [PERSON] дає змогу заявниці реалізувати свої спадкові права. За таких обставин, аналізуючи наявні в справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що мала місце лінгвістична помилка у написанні прізвища померлої в державному акті на право власності на земельну ділянку серія ІІ-КВ № 134350, який виданий 12 квітня 2001 року замість вірного « [PERSON] », вказано помилково « [PERSON] ». Таким чином, враховуючи, що встановлення факту належності правовстановлюючого документа має для заявника юридичне значення, оскільки необхідно для реалізації спадкових прав, суд приходить до висновку, що заява [PERSON] про встановлення факту належності правовстановлюючого документа є обґрунтованою та підлягає задоволенню. На підставі наведеного та,

Outcome: approved