Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-29 00:00:00

29.04.2025р. [PERSON] (далі - позивачка) звернулася до суду з позовом до [PERSON] (далі - відповідач), в якому, після уточнення15.07.2025р. позовних вимог, просить стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дітьми повноліття. Свої вимоги позивачка обґрунтовує тим, що у період сумісного проживання з відповідачем у них народився син [PERSON] та донька [PERSON] , які на даний час проживають з позивачкою, перебувають на її утриманні. Відповідач вже тривалий час не надає жодної матеріальної допомоги на утримання дітей, не приймає участі у їх вихованні. Позивачка також вказувала, що розмір її заробітної плати не покриває всі витрати пов`язані з утриманням дітей, та без допомоги відповідача їй важко їх утримувати, так як діти потребують значних фінансових затрат. Позивачка та її представниця [PERSON] в судові засідання 06.06.2025р., 27.06.2025р., 30.07.2025р. не з`явилися, хоча належним чином в порядку, визначеному ст.ст. 128-131 ЦПК України, повідомлені про час, дату та місце судового розгляду, про причини неявки не повідомили. Водночас, 17.06.2025р. позивачка звернулася до суду із заявою про розгляд справи у її відсутність, в якій просила позов задовольнити. Відповідач в судові засідання 06.06.2025р., 27.06.2025р., 30.07.2025р не з`явився, хоча належним чином, в порядку визначеному ст.ст. 128-130 ЦПК України, повідомлений про час та місце судового розгляду шляхом направлення рекомендованим поштовим відправленням та кур`єром (судовий розпорядник Врадіївського районного суду Багрін І.М.) судових повісток за адресою реєстрації місця проживання та фактичною адресою місця проживання, а також через розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України про виклик відповідача до суду. Відзив на позов не надав, про причини неявки суд не повідомив, з клопотаннями чи заявами на адресу суду не звертався. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. З огляду на приписи ст.ст. 211 та 223 ЦПК України суд визнав за можливе розглянути справу по суті без участі сторін за наявними у справі доказами. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідив матеріали справи, судом встановлено таке. Рішенням Врадіївського районного суду Миколаївської області у справі № 474/1327/24 розірвано шлюб зареєстрований 07.11.2014р. Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Врадіївського районного управління юстиції у Миколаївській області між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , актовий запис № 68. У свідоцтві про народження серії [NUMBER] , виданому повторно 07.04.2023р. Врадіївським відділом ДРАЦС у Первомайському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) на дитину [PERSON] , [INFO] , батьком дитини зазначено [PERSON] та матір`ю - [PERSON] . У свідоцтві про народження серії [NUMBER] , виданому 07.11.2014р. Відділом ДРАЦС реєстраційної служби Врадіївського РУЮ у Миколаївській області на дитину [PERSON] , [INFO] , батьком дитини зазначено [PERSON] та матір`ю - [PERSON] . Позивачка та діти [PERSON] , [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] (витяги з реєстру територіальної громади № 2023/003903788 від 23.05.2023р., № 2023/003903931 від 23.05.2023р., копія паспорта громадянина України серії та номеру [NUMBER] на ім`я позивачки з відміткою про зареєстроване місце проживання). Відповідач зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (Відповідь № 1357652 від 07.05.2025р.) з Єдиного державного демографічного реєстру). Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття закріплений у ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України. Згідно ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч.1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів (ч. 2 ст. 182 СК України). За вимогами ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину ч.5 ст. 183 СК України). Статтею 191 СК України визначено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Позивачка просила стягнути з відповідача аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача, щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, тобто в мінімальних розмірах, встановлених ст.ст. 182,183 СК України. Судом не встановлено наявності у відповідача інвалідності чи перебування на його утриманні непрацездатних членів сім`ї, інших неповнолітніх дітей. Вказані обставини вказують, що відповідач має можливість сплачувати аліменти мінімальної межі встановленої законодавством. Тож оцінюючи всі зібрані по справі докази, враховуючи інтереси дітей, для забезпечення стабільних та гармонійних умов їх життя, повного та всебічного розвитку, суд приходить до висновку, що позов про стягнення з відповідача аліментів у 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача, щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, підлягає задоволенню, та з відповідача на користь позивачки слід стягнути аліменти у вказаному розмірі, починаючи від дня пред`явлення позову (29.04.2025р.) і до досягнення дітьми повноліття. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України Про судовий збір позивачі у справах про стягнення аліментів звільняються від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях. Відповідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Таким чином, з відповідача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в сумі 1 211 грн. 20 коп. в дохід держави.

Outcome: approved