Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-03 00:00:00

26 червня 2024 року представник позивачки звернувся до суду з позовною заявою, відповідно до якої просить суд: - визнати [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] батьком малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] ; - внести зміни до актового запису №802, складеного 24 квітня 2020 року Сумським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) про народження [PERSON] , уродженця м.Суми Сумської області, громадянина України, зазначивши в графі «Батько» [PERSON] ; - змінити прізвище [PERSON] , [INFO] , з « [INFO] » на « [INFO] ». Інші дані в актовому записі 3802 від 24.04.2020 про народження [PERSON] , залишити без змін; - стягнути з [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , аліменти на утримання дитини - [PERSON] , [INFO] , в розмірі частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи від дня пред`явлення позову до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позову представник позивачки зазначає, що між сторонами у справі був укладений шлюб, зареєстрований від 06.03.2024, про що складено відповідний запис №130 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Суми Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції. Також зазначає, що позивачка до укладення шлюбу довгий час мала стосунки з відповідачем. Від цих стосунків народився син - [PERSON] , [INFO] , що також підтверджується його свідоцтвом про народження серії [NUMBER] . Біологічним батьком дитини є відповідач, але в силу особистих обставин відомості про батька в актовому записі записані зі слів матері відповідно до частини першої статті 135 СК України. На даний час є необхідність визнати батьківство [PERSON] над малолітньою дитиною [PERSON] та стягнути з нього аліменти на утримання дитини в розмірі частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи від дня пред`явлення позову до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою Краснопільського районного суду Сумської області від 22.07.2024 відкрито провадження у даній справі, постановлено розглядати справу в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання на 22.08.2024, яке у подальшому неодноразово відкладалось. З урахуванням зазначених у позові відомостей про те, що відповідач проходить службу у Збройних Силах України (ВЧ [NUMBER] ), судом 23.09.2024 на адресу [INFO] направлено відповідний запит для з`ясування даної інформації. 30.09.2024 до суду надійшла відповідь від [INFO] , в якій повідомлено про те, що [PERSON] , [INFO] , призваний на військову службу за контрактом 25.01.2021 до військової частини [NUMBER] . Ухвалою суду від 15.10.2024 провадження у справі зупинено до припинення перебування відповідача [PERSON] у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан; зобов`язано сторони у десятиденний строк з моменту усунення обставин, які зумовили зупинення провадження у справі, повідомити про це суд. 21.10.2024 до Сумського апеляційного суду надійшла апеляційна скарга представника позивачки, в якій скаржник просив скасувати вказану ухвалу суду від 15.10.2024 та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. 29.04.2025 ухвалою Сумського апеляційного суду вказана апеляційна скарга залишена без руху. 12.06.2025 ухвалою Сумського апеляційного суду апеляційну скаргу повернуто заявнику. Разом з тим у період апеляційного оскарження ухвали про зупинення провадження у справі (25.12.2024 вх.№4181/24) через загальну канцелярію Краснопільського районного суду відповідач подав заяву, у якій просить розглянути позов без його участі, з позовними вимогами згоден повністю та не заперечує проти його задоволення. Рішенням Вищої ради правосуддя № 1105/0/15-25 від 22.05.2025 змінено з 2 червня 2025 року територіальну підсудність судових справ Краснопільського районного суду Сумської області шляхом її передачі до Зарічного районного суду міста Суми. 17.06.2025 матеріали справи повернуті судом апеляційної інстанції до Краснопільського районного суду Сумської області. Відповідно до акту приймання-передачі справ та документів від 20.06.2025 у зв`язку зі зміною територіальної підсудності судових справ Краснопільського районного суду Сумської області матеріали справи № 578/596/24 передані до Зарічного районного суду м. Суми, з урахуванням особливостей реєстрації та розподілу справ, визначених рішенням зборів суддів від 27.06.2025 № 13. Рішенням Вищої ради правосуддя від 08.07.2025 вирішено відрядити суддю Краснопільського районного суду Сумської області Зерю Юлію Олександрівну до Зарічного районного суду міста Суми для здійснення правосуддя строком на 1 (один) рік із 14 липня 2025 року Відповідно до протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду матеріали справи № 578/596/24 (провадження 2/591/1763/25) передані для подальшого розгляду судді Зері Ю.О. Ухвалою суду від 18.07.2025 поновлено провадження у справі та призначено підготовче засідання у справі № 578/596/24 на 9 год 30 хв 4 серпня 2025 року. Позивачка у судове засідання не прибула, про місце та час розгляду справи повідомлена належним чином, згідно поданої заяви вх.№29810 від 01.08.2025 свої вимоги підтримує у повному обсязі та просить суд розглядати справу без її участі. Представник позивачки у поданій до суду заяві вх.№ 20868 від 04.08.2025 також позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить задовольнити позов та проводити розгляд справи за його відсутності. Відповідач у судове засідання не прибув, про місце та час розгляду справи повідомлений належним чином, водночас згідно поданої ним до суду заяви вх.№4181 від 25.12.2025 позовні вимоги визнав у повному обсязі, не заперечував проти задоволення позову, просив розглядати справу без його участі. Представник третьої особи у підготовче судове засідання не прибув, про дату, час і місце судового засідання третя особа повідомлена належним чином про час та місце розгляду справи, неявка представника не перешкоджає проведенню судового засідання. Відповідно до статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Можливість ухвалення рішення судом за результатами підготовчого засідання у випадку визнання позову відповідачем передбачена частиною третьою статті 200, частиною четвертою статті 206 ЦПК України. Розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши наявні у справі докази, суд доходить висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що між сторонами у справі був укладений шлюб, зареєстрований від 06.03.2024, про що складено відповідний запис №130 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Суми Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції. Згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого Сумським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми), актовий запис №802 від 24.04.2020, [PERSON] народився [INFO] у м. Суми, батьком дитини згідно свідоцтва про народження записаний [PERSON] , а матір`ю [PERSON] . Довідками від 23.05.2024 №1602-5003298709 та 07.07.2020 №1408-08/108640 та Витягом з реєстру з територіальної громади позивачка [PERSON] та її син [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . Реєстрація народження [PERSON] була проведена відповідно до частини першої статті 135 СК України, що підтверджується Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до вказаної норми закону (номер витягу 00045393603 від 06.06.2024), оскільки на час народження дитини позивачка не перебувала в шлюбі з відповідачем та не було спільної заяви сторін, заяви батька або рішення суду, у зв`язку з чим запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провівся за прізвищем позивачки, а ім`я та по батькові батька дитини записано зі слів [PERSON] . Згідно частини другої статті 125 СК України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: за заявою матері та батька дитини; за рішенням суду. За змістом частини першої статті 126 даного Кодексу походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану. Згідно частини першої статті 135 СК України при народжені дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою. Частинами першою-третьою статті 128 СК України передбачено, що за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Пунктом 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» визначено, що особа, котра вважає себе батьком дитини, народженої жінкою, яка в момент зачаття або народження дитини перебувала в шлюбі з іншим чоловіком, має право пред`явити до останнього, якщо того записано батьком, позов про визнання свого батьківства. Згідно зі статтею 129 СК України зазначена особа може звернутися з такими вимогами у межах строку позовної давності (один рік), перебіг якого починається з дня, коли ця особа дізналася або могла дізнатися про своє батьківство. У тих випадках, коли батьком дитини записано конкретну особу, вимоги про визнання батьківства мають розглядатись одночасно з вимогами про виключення відомостей про цю особу як батька з актового запису про народження дитини. Відповідно до роз`яснень пункту 9 вказаної вище постанови, рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах РАЦС (прізвище, ім`я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено). Сімейне законодавство України не визначає будь-яких особливостей щодо предмета доказування у даній категорії справ. Доказами у такій справі можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, а також інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності. Відповідно до пп. 20 п. 1 Розділу ІІІ Правил реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року №52/2 з відповідними змінами, при вирішенні судом спорів про визнання батьківства, материнства, оспорювання батьківства чи материнства, встановлення фактів батьківства та материнства зміни до актових записів про народження вносяться відповідно до законодавства, яке регулює порядок внесення змін до актових записів цивільного стану. Пунктами 2.13, 2.13.1 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 12 січня 2011 року №96/5 встановлено, що підставою для внесення змін в актові записи цивільного стану є: рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану. Статтею 134 Сімейного кодексу України передбачено, що на підставі рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове Свідоцтво про народження. Враховуючи, що відповідач визнав позов в частині визнання його батьком малолітньої дитини сторін, про що подав власноруч складену заяву, суд доходить висновку про задоволення позову в цій частині. Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача на користь позивачки стягнення аліментів на утримання дитини, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Згідно статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Аналогічні обов`язки батьків закріплені у частині 2 статті 51 Конституції України. Частинами першою-третьою статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до закону батьки зобов`язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Обов`язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним і не залежить від того, чи є батьки працездатними й чи є в них кошти, достатні для надання утримання, а лише враховується судом при визначенні розміру стягуваних аліментів. Стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачає, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 pоку, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 pоку № 789-ХІІ та набула чинності для України 27 вересня 1991 pоку, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року визначено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, а також встановлено, що найкращі інтереси дитини є предметом їхнього основного піклування. Згідно зі статтею 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Позивачем заявлено до стягнення з відповідача аліменти на утримання малолітньої сина у розмірі частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи від дня пред`явлення позову до досягнення дитиною повноліття. Відповідачем заперечень стосовно позовної вимоги про стягнення з нього аліментів на утримання дитини не висловлено, навпаки, відповідач позов визнав у повному обсязі. За змістом частини першої статті 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Нормами статей 12, 13 ЦПК України закріплено такі принципи цивільного судочинства, як змагальність сторін та диспозитивність цивільного судочинства, які полягають в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина 1 статті 76 ЦПК України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина 1 статті 77 ЦПК України). Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (частина 2 статті 78 ЦПК України). Згідно із частиною 1 статті 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Згідно із частинами 5, 6 статті 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, які беруть участь у справі. Доказуванню не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд з урахуванням інтересів дитини, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх досліджені та беручи до уваги, що відповідач позовні вимоги про визнання батьківства та стягнення аліментів на дитину визнав повністю, доходить висновку, що позовні вимоги є правомірними, обґрунтованими та підлягають задоволенню. Щодо вирішення питання про судові витрати суд зазначає наступне. Відповідно до частини першої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Згідно з положеннями частини 1 статті 142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Враховуючи, що до початку розгляду справи по суті відповідач визнав позов, позивачці за його рахунок відповідача відшкодуванню 50 відсотків витрат по сплаті судового збору у даній справі за позовну вимогу про визнання батьківства у розмірі 493,20 грн. Також позивачці підлягає поверненню з державного бюджету 493,20 грн судового збору, що становить 50 відсотків від суми судового збору, сплаченого при поданні позову. Враховуючи, що позивачку, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору за позовну вимогу про стягнення аліментів на підставі пункту 3 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», з відповідача у дохід Державного бюджету України підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1211,20 грн за дану позовну вимогу.

Outcome: approved