Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-28 00:00:00

Адвокат Кумко О.Д., від імені та в інтересах позивача, через підсистему «Електронний суд», звернувся до Сихівського районного суду м.Львова з позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № 0.022.66.0918.ФО_К від 20 вересня 2018 року у розмірі 25\~771,70 грн, покликаючись, що позивач набув право вимоги до відповідача за вищевказаним договором та остання не виконує взяті на себе зобов`язання. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14 квітня 2025 року таку передано на розгляд судді Шашуріній Г.О. Ухвалою судді від 21 квітня 2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Відповідачу встановлено строк 15 днів з дня вручення ухвали подати до суду у відповідності до вимог ст.178 ЦПК України відзив на позовну заяву. Відповідачу рекомендованим листом з повідомленням про вручення направлено ухвалу про відкриття провадження у справі за зареєстрованим у встановленому порядку місцем проживання. У зв`язку із проставленням у поштовому повідомленні відмітки «адресат відсутній за вказаною адресою» відповідач у порядку п.5 ч.6 ст.272 ЦПК України вважається таким, якому вручено судове рішення. Позовну заяву з додатками відповідачу було направлено позивачем, про що долучено відповідне підтвердження, як це передбачено ст.ст.43, 177 ЦПК України. Відповідач відзив на позов не подав, будь-яких заяв/клопотань ним не заявлено. Розгляд справи проводиться без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження, як це передбачено ч.13 ст.7 ЦПК України. На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов таких висновків. Згідно зі ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися нам припущеннях (ст.ст.12,81 ЦПК України). При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч.4\~ст.263 ЦПК України). У відповідності до п.1 ч.2\~ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Зобов`язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору і в установлений договором строк (ст.ст.526,\~530 ЦК України). За умовами\~ст.629 ЦК України\~договір є обов`язковим для виконання сторонами. Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 14 листопада 2018 року у справі № 2-1383/2010 висловлено правову позицію, що\~ст.204 ЦК України\~закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. У ст.1054\~ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення\~параграфа 1\~цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором (ст.1048 ЦК України). Як регламентовано ст.13 Закону «Про споживче кредитування», договір про споживчий кредит, договори про надання супровідних послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними\~Законом України\~"Про електронні документи та електронний документообіг", а також з урахуванням особливостей, передбачених\~Законом України\~"Про електронну комерцію"). У постанові Верховного Суду від 30 листопада 2022 року у справі № 334/3056/15 зроблено висновок, що у справах про стягнення кредитної заборгованості кредитор повинен довести виконання ним своїх обов`язків за кредитним договором, а саме: надання грошових коштів (кредиту) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник - повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором. 20 вересня 2018 року між Акціонерним товариством «ЮНЕКС БАНК (кредитодавцем) та відповідачем (позичальником) укладено кредитний договір за № 0.022.66.0918.ФО_К. За обумовленими сторонами умовами банк на умовах кредитного договору надає позичальнику кредит для споживчих потреб у сумі 10 000,00 грн терміном користування до 20 вересня 2021 року (день остаточного повернення кредиту) зі сплатою: проценти за користування кредитом\~щомісячно із розрахунку фіксованої процентної ставки 12 % річних; комісія за обслуговування кредиту\~щомісячно у розмірі 3,49 % від суми кредиту. Сторонами погоджено порядок погашення кредиту щодо кількості та розміру платежів, періодичність внесення (графік) - погашення кредиту здійснюється щомісячно в розмірі 682,00 грн до 10 серпня 2021 року, останній платіж у сумі 588,95 грн до 17 вересня 2021 року. Відповідно до ч.1\~ст.512 ЦК України\~кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених\~ст.515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Як регламентованост.1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Договір факторингу є дійсним незалежно від наявності домовленості між клієнтом та боржником про заборону відступлення права грошової вимоги або його обмеження (ст.1080 ЦК України). На підставі договору факторингу № 31/03-2021 від 31 березня 2021 року з додатками\~актом прийому-передачі прав вимоги та реєстром прав вимоги, укладеним між Акціонерним товариством «ЮНЕКС БАНК» (фактор) та фінансовою компанією ТзОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ОМЕГА ФІНАНС» (фактор), що є позивачем у даній справі, останнє набуло право вимоги за борговими зобов`язаннями відповідача за кредитним договором. Судом установлено, що кредитодавцем умови укладеного договору виконано та надано відповідачу 10 000,00 грн кредиту, що підтверджується наданою випискою по особовому рахунку позичальника відповідача. Отримавши кредитні кошти, відповідач взяті на себе зобов`язання за договором належним чином не виконував, а відтак, згідно з розрахунком позивача має заборгованість у розмірі 25\~771,70 грн, яка складається з: 1\~844,20 грн заборгованість по тілу кредиту прострочена на дату подання позовної заяви; 7\~624,95 грн прострочена заборгованість по тілу кредиту; 19,82 грн проценти за кредитом (прострочені на дату подання позовної заяви); 2\~723,47 грн\~прострочені проценти за кредитом; 349,00 грн комісія за обслуговування кредиту (прострочена на дату подання позовної заяви); 9\~772,00 грн прострочена комісія за обслуговування кредиту. Відповідачем наведений розрахунок не заперечено, власного контррозрахунку не проведено, доказів його неправильності не надано. З огляду на таке у суду немає підстав сумніватися у обґрунтованості розрахунків, які беруться до уваги як розмір наявної заборгованості перед позивачем. За змістом висновку Верховного Суду у постанові від 25 січня 2023 року у справі № 209/3103/21 саме на сторону відповідача покладено процесуальний обов`язок спростування розміру заборгованості, заявленого стороною позивача. Досліджуючи питання стягнення 3\~438,26 грн, суд зважає на наступне. Статтями 546,\~549\~ЦК України визначено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема неустойкою. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Згідно з п.15\~Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України\~у разі прострочення позичальником у період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19, або/та у тридцятиденний строк після дня завершення дії такого карантину виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від обов`язків сплатити на користь кредитодавця (позикодавця) неустойку, штраф, пеню за таке прострочення. У відповідності дост.29 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», карантин встановлюється Кабінетом Міністрів України.Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19»з метою запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19 з 12 березня 2020 року на всій території України встановлено карантин, який надалі неодноразово продовжувався у встановленому законом порядку та відмінений 30 червня 2023 року (постанова КабінетуМіністрів України№ 651від 27червня 2023 року). Беручи до уваги наведене, на період карантину позичальник звільняється від обов`язків сплатити на користь позикодавця штрафу/пені, що нараховано у період карантину\~до 31 березня 2021 року, про що вказано самим позивачем у позовній заяві (інша дата нарахування у матеріалах справи відсутня). Тому вимоги в цій частині не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства та відхиляються судом. Аналогічний висновок сформульований у постанові Верховного Суду від 14 серпня 2023 року у справі № 709/1320/21. З урахуванням взятих на себе відповідачем\~позичальником зобов`язань за кредитним договором, який ним не виконувався належним чином, та обов`язковості договору для сторін, доводи позивача про стягнення боргу у сумі 22\~333,44 грн є підставними та позов підлягає до часткового задоволення. Також, позивачем заявлено про відшкодування за рахунок відповідача 10 500,00 грн витрат на професійну правничу допомогу. Відповідно до\~ч.ч.1,\~3\~ст.133\~ЦПК України\~судові витрати\~складаються з\~судового збору\~та витрат,\~пов`язаних з\~розглядом справи.\~До витрат,\~пов`язаних з\~розглядом справи,\~належать зокрема витрати на професійну правничу допомогу . За умовами п.3 ч.2 ст.141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, потрібних для надання правничої допомоги (частина третя\~статті 137 ЦПК України). Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частини четверта - шоста\~статті 137 ЦПК України). Під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує, чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі, чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи (частина третя\~статті 141 ЦПК України). Велика Палата Верховного Суду у поставові від 26 червня 2024 року (справа № 686/5757/23) зробила правовий висновок, що у разі недотримання вимог частини четвертої\~статті 137 ЦПК України\~суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони. Натомість під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи,

Outcome: dismissed