Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-21 00:00:00

Адвокат Німець О.М., яка діє в інтересах [PERSON] , звернулася до суду з позовом до відповідача, в якому просить суд стягнути з останнього неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів на утримання дітей [PERSON] та [PERSON] . В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 07.08.1993 [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] .. Від шлюбу у подружжя народилося двоє дітей - дочка [PERSON] , [INFO] та син [PERSON] , [INFO] . Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 21.07.2023 року, яке залишено без змін відповідно до постанови Закарпатського апеляційного суду від 07.02.2024 року, шлюб між позивачкою та відповідачем було розірвано. 18.07.2023 року судом було видано судовий наказ у справі №308/10172/23, яким стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/3 всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 16.06.2023 і до досягнення кожним із дітей повноліття. На підставі вказаного судового наказу Ужгородським відділом Державної виконавчої служби в Ужгородському районі Закарпатської області було відкрито виконавче провадження. Виконавцем вживалися заходи щодо виконання виконавчого листа № 308/3202/17, проте відповідач свідомо ухилявся від сплати аліментів. Поважні причини, що давали би підстави не сплачувати аліменти у Відповідача відсутні. Відповідач був обізнаний про свій обов`язок сплачувати аліменти, оскільки періодично сплачував аліменти протягом 2023-2024 років. Станом на 01.03.2025 року з вини Відповідача виникла заборгованість із сплати аліментів на утримання дітей [PERSON] та [PERSON] у розмірі 45 789,52 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості по аліментам [PERSON] від 20.03.2025 року. Заборгованість із сплати аліментів у Відповідача виникла за період з 16.06.2023 по дату зверненім до суду. Зазначає, що відповідач є батьком двох спільних дітей, проте протягом трьох останніх років ухиляється від їх утримання, матеріальної допомоги на утримання дітей добровільно не надає, ухиляється від виконання рішення суду. На даний момент склалися умови, які шкодять інтересам дітей, а тому позивач просить суд у зв`язку із виниклою заборгованістю із сплати аліментів, на утримання дітей [PERSON] та [PERSON] , стягнути з [PERSON] та користь [PERSON] неустойку (пеню) у розмірі 95 013.73 грн. 17.06.2025 року від представника відповідача адвоката Луцака В.Я. до суду надійшов відзив на позовну заяву. Доводи відзиву зводить до того, що відповідач фактично не погоджується із розміром нарахованої неустойки (пені) та посилаючись на вимоги ст. 196 СК України вказує, що такий розмір не може перевищувати 100 відсотків заборгованості зі сплати аліментів, а тому просить позовні вимоги задовольнити частково та стягнути неустойку (пеню) у розмірі 45789,52 грн. Також у відзиві на позовну заяву вказує про необґрунтованість та не співмірність розміру витрат на правничу допомогу у сумі 15000,00 грн. та вважає, що достатнім та справедливим розміром витрат на правничу допомогу, який підлягає стягненню на користь позивача буде 2000,00 грн. Ухвалою судді від 23.05.2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження. Позивач та її представник адвокат Німець О.М. у судове засідання не з`явилися, будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи, однак остання подала до суду заяву про розгляд позовної заяви без їх участі. Також зазначила, що враховуючи часткове визнання відповідачем позовних вимог, не заперечила проти зменшення розміру неустойки до суми 45789,52 грн. Окрім цього, просить стягнути з відповідача на користь позивача 15000,00 грн. витрат на правничу допомогу. Відповідач та його представник адвокат Луцак В.Я. у судове засідання не з`явилися, однак останній подав до суду клопотання про розгляд справи за їх відсутності. Відповідно до положень ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у справі в їх сукупності, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позову, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частиною ч. 1 ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Положеннями п. 2 ч. 2\~ст. 49 ЦПК України\~передбачено, що\~ окрім прав та обов`язків, визначених у\~статті 43\~цього Кодексу позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. За результатами розгляду питання про збільшення або зменшення розміру позовних вимог суд приймає процесуальне рішення. Суд звертає увагу сторін, що твердження представника позивача [PERSON] у заяві від 23.06.2025 року, в якій остання не заперечує проти задоволення позову в межах визнаного відповідачем розміру неустойки в сумі 45789,52 грн., суд не приймає такі, як заяву про зменшення позовних вимог, а продовжує розгляд справи у межах заявлених позовних вимог. Судом встановлено, що рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 21.07.2023 року справа № 308/3869/23 позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу задоволено повністю. Шлюб між сторонами розірвано. Окрім цього, 18.07.2023 року суддею Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області видано судовий наказ № 308/10172/23, яким стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/3 всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 16.06.2023 і до досягнення кожним із дітей повноліття. Вказані обставини також визнаються відповідачем, а відтак відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України не підлягають доказуванню. Разом з тим, судом також встановлено, що у відповідача утворилась заборгованість зі сплати аліментів за період з червня 2023 року по лютий 2025 року в розмірі 46789,52 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості по аліментам головного державного виконавця Ужгородського ВДВС в Ужгородському районі Закарпатської області № 9-72461094 від 20.03.2025 року, копія якого долучена до матеріалів справи. Згідно долученого позивачем розрахунку неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів розмір такої становить 95013,73 грн. Статтею 180 Сімейного кодексу України\~(далі -\~СК України) встановлено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини. У будь-якому випадку, чи то у разі стягнення аліментів у частці від доходу, чи у твердій грошовій сумі, цей платіж є періодичним і повинен сплачуватися платником аліментів кожного місяця. Тобто, у разі несплати аліментів у поточному місяці, з 01 числа наступного місяця виникає заборгованість, яка тягне відповідальність у вигляді неустойки. Відповідно до частини 1\~статті 196 СК України\~у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі 1% суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100% заборгованості. Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти. Загальна сума пені за несплату або несвоєчасну сплату аліментів має розраховуватися за формулою: Zp = (A1 х 1% х Q1) + (A2 х 1% х Q2) + ………. (An х 1% х Qn), де: Zp - загальна сума пені за несплату або прострочення сплати аліментів, обраховується позивачем на момент подачі позову; A1 - нарахована сума аліментів за перший місяць; Q1 - кількість днів прострочення сплати суми аліментів за перший місяць; A2 - нарахована сума аліментів за другий місяць; Q2- кількість днів прострочення сплати аліментів за другий місяць; An- нарахована сума аліментів за останній місяць перед подачею позову; Qn- кількість днів прострочення сплати аліментів за останній місяць. Частиною 4\~статті 263 ЦПК України\~визначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 листопада 2021 року в справі № 569/14819/19 (провадження № 61-1586св20) зазначено, що правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже, і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Отже, зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинно виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої\~статті 196 СК України\~пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого обчислити розмір пені, виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму. Викладене узгоджується з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, висловленими у постановах від 25 квітня 2018 року у справі № 572/1762/15-ц (провадження № 14-37цс18) та від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16-ц (провадження № 14-616цс18). У постанові Верховного Суду від 19 січня 2022 року в справі № 711/679/21 зроблено, зокрема, наступні висновки: стягнення пені, передбаченої абзацом 1 частини першої\~статті 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти. У\~СК України\~не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. Очевидно, що в такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості, і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів; розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1 відсоток. Тобто, заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1 %; при застосуванні формулювання «не більше 100 відсотків заборгованості» в абзаці 1 частини 1\~статті 196 СК України\~якщо обмежувати нарахування пені поточною заборгованістю (тобто, тією яка існує за всі місяці станом на момент пред`явлення позову чи на інший момент), то при пред`явленні позову за період коли існувало прострочення, а на момент пред`явлення позову поточна заборгованість відсутня, то і не буде межі, яку не повинна перевищувати пеня. Як наслідок, очевидно, що потрібно розмежовувати сукупну поточну заборгованість та заборгованість за аліментами за певний місяць. Колегія суддів, з урахуванням принципу розумності, вважає, що оскільки пеня є змінною величиною, основою для обчислення якої є саме заборгованість за аліментами за певний місяць, то формулювання «не більше 100 відсотків заборгованості» означає, що розмір пені не повинен перевищувати розмір заборгованості, на яку вона нараховується. У разі, якщо позивач, з урахуванням принципу диспозитивності пред`явив позов про стягнення пені за декілька місяців, то розмір пені за ці місяці не повинен перевищувати сукупний розмір заборгованості, на яку вона нараховується. Таким чином, виходячи із правових позицій Верховного Суду, наданого позивачкою розрахунку заборгованості по аліментах, враховуючи, що позивачка просить нарахувати пеню станом на 01.03.2025 року, що вбачається зі змісту позовної заяви, та принципу диспозитивності, розмір неустойки (пені) по аліментах необхідно розраховувати від загальної заборгованості за увесь період, який не може перевищувати 100 відсотків загального розміру заборгованості за аліментами. Отже, сукупний розмір заборгованості, на який нараховується пеня, становить 46789,52 грн. (згідно розрахунку державного виконавця), загальна сума пені за порушення відповідачем аліментних зобов`язань становить 95013,73 грн, а розмір пені, що підлягає стягненню, становить 46789,52 грн., у відповідності до вимог ч. 1 ст. 196 СК України. Таким чином, з урахуванням часткового визнання відповідачем позовної заяви, з нього підлягає стягненню пеня в розмірі 46789,52 грн. Згідно ч.1 ст.141\~ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір у розмірі 1211,20 грн.. Окрім цього, у відповідності до ч. ч. 1, 3\~ст. 133 ЦПК України\~судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:\~\~на професійну правничу допомогу;\~\~пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи;\~\~пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;\~\~пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Згідно\~ст.137 ЦПК України\~витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.\~\~За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:\~\~складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);\~\~часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);\~\~обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;\~\~ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до ч.3\~ст.141 ЦПК України\~при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:\~\~чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;\~\~чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;\~\~поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;\~\~дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до\~статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»\~договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта. При визначенні суми відшкодування суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі\~ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Суд повинен врахувати заперечення відповідача щодо неспівмірності розміру судових витрат на правничу допомогу заявленим позовним вимогам, складність справи та наявність численної усталеної судової практики в аналогічних справах, час, вказаний як витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, а також ціну позову та (або) значення справи для сторони. Законом визначено критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 30.09.2020 року по справі №379/1418/18 (провадження №61-9124св20). Отже, із запровадженням з 15 грудня 2017 року змін до\~ЦПК України\~законодавцем принципово по новому визначено роль суду у позовному провадженні, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами у справі, та не може діяти на користь будь-якої із сторін, що не відповідатиме основним принципам цивільного судочинства. Відповідно до пунктів 1, 2, 4, 5, 6, 12 частини третьої\~статті 2 ЦПК України\~основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, верховенство права; повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом; змагальність сторін; диспозитивність; пропорційність; відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення. Принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої\~статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності. З доданих до матеріалів справи доказів судом встановлено, що 01.04.2025 року між [PERSON] та адвокатом Німець Оленою Михайлівною було укладено договір про надання правової допомоги, зі строком дії до 31.12.2030 року (п. 5.1. Договору). Договором, в тому числі визначено його предмет, права та обов`язки сторін, відповідальність сторін та гонорар адвоката, який згідно п. 2.2. Договору визначається в Замовленні, що є невідємною частиною договору. Згідно опису робіт (наданих послуг), виконаних на виконання вищевказаного договору слідує, що адвокатом були надані клієнту наступні послуги: надання консультації 2 години 4000,00 грн., вивчення наданих клієнтом документів 1 год. 1000,00 грн., підготовка позовних матеріалів та їх подача до суду 4 год. 8000,00 грн., участь в одному судовому засіданні 1 год. 2000,00 грн., всього 15000,00 грн. На підтвердження оплати клієнтом наданих адвокатом послуг (гонорару) до позовної заяви долучено копію платіжної інструкції № 025А-4Х8Н-7613-АС0К від 15.04.2025 року. На підставі вищевикладеного, суд враховуючи заявлені позовні вимоги, заперечення сторони відповідача щодо розміру гонорару, складність справи, час, вказаний як витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, вважає, що витрати позивача пов`язані з правничою допомогою адвоката у сумі 15000,00 грн. є не обґрунтованими та не співмірними і враховуючи часткове задоволення позову, суд вважає, що такі підлягають зменшенню і з відповідача на користь позивача слід стягнути витрати на правову (правничу) допомогу у розмірі 7000,00 грн. (сім тисяч гривень)

Outcome: partial