Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-30 00:00:00

21.05.2025 позивачка звернулась до суду з вказаним позовом, в обґрунтування якого посилається на те, що 25.07.2002 між нею та відповідачем було укладено шлюб, який зареєстровано Стебницькою міською радою Львівської області. Після реєстрації шлюбу прізвище позивачки змінено - [PERSON] . У даному шлюбі народилися діти - дочка [PERSON] , [INFO] , та син [PERSON] , [INFO] . Згідно рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 05 вересня 2014 року у справі №442/2719/14-ц, шлюб між сторонами було розірвано. Неповнолітніх на той час дітей залишено на виховання матері. Відтоді діти постійно проживають із позивачкою. Після розірвання шлюбу позивачка 22 квітня 2015 року змінила прізвище на дошлюбне - [PERSON] , що підтверджується Свідоцтвом про зміну імені серія [NUMBER] . Зазначає, що спочатку Відповідач належно утримував дітей, але згодом позивачці довелося звертатися до Дрогобицького міськрайонного суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів на утримання сина. 17 вересня 2021 року Дрогобицьким міськрайонним судом було винесено судовий наказ №442/6828/21 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на неповнолітню дитину - сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 28 серпня 2021 року і до досягнення дитиною повноліття. [INFO] [PERSON] досяг повноліття, тому стягнення за даним судовим наказом припиняється. Однак, син [PERSON] з 01 вересня 2024 року є студентом першого курсу фармацевтичного факультету Львівського національного медичного університету імені Данила Галицького денної форми навчання, що підтверджується довідкою вищого навчального закладу від 06.05.2025. Термін навчання до червня 2029 року. Відповідач проживає окремо від сім`ї, є здоровим та працездатним, працює на посаді керівника Управління комунальної власності, земельних відносин та архітектури Бориславської міської ради з 19.07.2021, де отримує високу заробітну плату, яку витрачає виключно на власні потреби. Інших осіб на утриманні не має. Хоч син навчається на бюджетній формі навчання, їй необхідно оплачувати його проживання у м. Львові, проїзд до місця навчання і додому, забезпечення його належним харчуванням, одягом, засобами для навчання, тощо. Єдиним доходом позивачки є дохід від підприємницької діяльності - проведення навчання щодо захисту жінок від домашнього насильства, як член ГО «ДійТвори», яку вона започаткувала лише в лютому 2025 року. Зароблених коштів не вистачає на забезпечення сина усім необхідним, у зв`язку з чим змушена звертатися за примусовим стягненням аліментів на повнолітнього сина, який навчається, у судовому порядку. 21.05.2025 до Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області надійшла зазначена вище позовна заява. 22.05.2025 суддею отримано відповідь на запит з Єдиного державного демографічного реєстру щодо встановлення місця реєстрації відповідача. Ухвалою судді від 22.05.2025 в зазначеній справі відкрито провадження та постановлено розглядати дану справу в порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін на 17.06.2025. Встановлено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву, пред`явлення зустрічного позову. Також позивачу встановлено п`ятиденний строк з дня отримання відзиву для подання відповіді на відзив, а відповідачу п`ятиденний строк з дня отримання відповіді на відзив для подання заперечення. Дана ухвала направлялась сторонам по справі. Відповідачу була направлена за встановленою судом адресою місця реєстрації, однак надіслана судом поштова кореспонденція відповідачем не отримана та повернута до суду з відміткою "адресат відсутній". 17.06.2025 від відповідача подано заяву про відкладення судового засідання для подання відзиву на позов. Ухвалою від 17.06.2025 судовий розгляд було відкладено на 31.07.2025. 02.07.2025 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити в задоволенні позову у зв`язку з безпідставністю та недоведеністю. В обгрунтуванння відзиву зазначає, що за досягнення у навчанні син отримує академічну стипендію, яка частково покриває його поточні витрати та свідчить про його успішність і здатність самостійно забезпечувати принаймні базові потреби. Так упродовж 2024 року [PERSON] отримав стипендію в загальному розмірі 8000 грн. У 2025 році [PERSON] продовжує отримувати академічну стипендію, зокрема: у січні 1 980,00 грн., у лютому 1 980,00 грн., у березні 1 818,83 грн., у квітні 1 679,20 грн., у травні 1 841,40 грн., у червні 1 765,17 грн. Крім того, [PERSON] проживає у студентському гуртожитку відповідно до Договору №14 про надання в тимчасове користування житлової кімнати №40а в студентському гуртожитку №5 Львівського національного медичного університету імені Данила Галицького від 01.09.2024 року. Таким чином, потреба у наймі окремого житла або здійсненні значних витрат на проживання відсутня, оскільки забезпечення житлом здійснюється університетом у межах його зобов`язань перед студентами бюджетної форми навчання. Вважає, що наведені вище обставини свідчать про те, що основні витрати, пов`язані з навчанням, проживанням та базовими потребами сина, покриваються як за рахунок державного фінансування, так і за рахунок отриманої стипендії. Щодо інших витрат зазначених позивачем, зокрема на придбання навчальних посібників, то вважає безпідставними та жодним чином не підтвердженими. Повідомляє, що відповідач як батько, надавав та планує в подальшому надавати особисто(адресно) сину необхідну допомогу, в тому числі фінансову. Зокрема, ним було перераховано на рахунок сина: у травні 2025 року 10 000 грн. (платіжна інструкція №324А438076926002903); у червні 2025року 10 000 грн. (платіжна інструкція №Р24А4434640450О4615). Вищевказані суми коштів були перераховані «без вимог з боку Позивача» та не через позивача (як раніше аліменти). Пояснив, що підтримує з сином доброзичливі та теплі стосунки, бере участь у його житті, підтримує зв`язок і за потреби звісно надає допомогу, виходячи з реальних обставин та потреб. До досягнення сином повноліття сплачував аліменти без ухилення від виконання обов`язку щодо його утримання, які стягувалися за рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 17.09.2021 року по справі №442/6828/21. Окрім обов`язкових аліментних платежів, також надавав додаткову матеріальну допомогу безпосередньо синові, перераховуючи грошові кошти на його особистий рахунок за власного ініціативою, тобто поза межами виконання судового рішення. Наголошує на відсутність у матеріалах справи будь-яких належних та допустимих доказів, які б підтверджували наявність у Позивача, [PERSON] , фактичної потреби у стягненні з Відповідача матеріальної допомоги на утримання повнолітнього сина у зв`язку з його навчанням. Окрім цього, Позивачкою не надано документів про свої доходи, що безперечно впливає на вирішення питання про стягнення аліментів, адже такий обов`язок лежить на обох батьках. Відсутній детальний виклад фактичних витрат, які вона нібито понесла, із зазначенням їх обсягу, періодичності та суми. Позивачка не надала жодних документальних доказів, що підтверджують понесення таких витрат (квитанції, чеки, розрахунки, довідки тощо). Також, звертає увагу суду на те, що як підтвердження того, що син, [PERSON] , проживає разом із матір`ю, Позивачка надала Довідку про склад сім`ї та розмір платежів за житлово-комунальні послуги від 15.05.2025 року. Проте, як вже зазначалося вище, [PERSON] є повнолітнім та проживає у студентському гуртожитку Львівського національного медичного університету імені Данила Галицького на підставі Договору № 14 від 01.09.2024 року. Крім того, у витязі з реєстру територіальної громади № 2025/008429702 відсутня інформація про адресу місця проживання сина за місцем реєстрації матері, що свідчить про відсутність факту спільного проживання. Отже, Позивачка не довела існування всіх юридичних фактів, які у своїй сукупності надають право стягувати аліменти на підставі ст. 199 СК України, що є їх процесуальним обов`язком, не надала будь-яких доказів на підтвердження обставин, які б свідчили про наявність у них потреби в матеріальній допомозі саме у зв`язку з навчанням (понесення витрат на харчування, проїзд, проживання, придбання підручників тощо). Таким чином, у справі відсутній сам предмет спору, який би потребував судового вирішення. Контроль суду над добровільними діями Відповідача, який не ухиляється від виконання морального та батьківського обов`язку, є необґрунтованим втручанням у приватні правовідносини, що не відповідає завданням цивільного судочинства. Враховуючи викладене, а також те, що [PERSON] , добровільно надає матеріальну допомогу повнолітньому сину у вигляді щомісячних грошових переказів, відсутні правові підстави для примусового стягнення аліментів у судовому порядку, відтак просить відмовити у задоволенні позову. 10.07.2025 до суду надійшла відповідь на відзив, в якій позивачка вважає за необхідне спростувати викладені в відзиві заперечення та просить задоволити позов. Прохання обґрунтовує тим, що нею було надано обґрунтовані пояснення, які підтверджуються належними доказами та допустимими доказами, що їх спільний син [PERSON] , з 01 вересня 2024 року є студентом першого курсу фармацевтичного факультету Львівського національного медичного університету імені Данила Галицького денної форми навчання, що підтверджується довідкою вищого навчального закладу від 06.05.2025. Тобто син навчається у вищому навчальному закладі після досягнення ним 18-річного віку. Зазначає, що стипендія сина, як студента бюджетної форми навчання, і це підтверджується батьком, становить всього лише 1400-1900грн в місяць. Крім стипендії син не має ніякого іншого доходу, так як весь час приділяє навчанню, оскільки навіть таку стипендію виплачують за умови доброї успішності. Але [PERSON] потребує повноцінного харчування, необхідного одягу і взуття із врахуванням сезонності, засобів для навчання, це - підручники, канцтовари, комп`ютерна техніка, забезпечення Інтернет-зв`язком. Син проживає у гуртожитку, але як зазначено у п.1.1. Договору №14 про надання в тимчасове користування житлової кімнати, проживання [PERSON] в гуртожитку тимчасове, на період навчання. Основне місце його проживання знаходиться в м.Стебнику, за адресою проживання позивачки. Дитина проводить вдома вихідні дні, канікули між семестрами, а також перебуває в [PERSON] на період дистанційного навчання. На проїзд додому та на навчання [PERSON] щотижня також витрачає кошти, навіть на пільговий проїзд для студентів. Крім того, проживання в гуртожитку є платним і коштує 2960.00 грн за шість місяців, які позивачка постійно оплачує самостійно. Також вн6осить плату за електроенергію в гуртожитку, де проживає син. Ні в гуртожитку, ні в навчальному закладі [PERSON] не забезпечується безкоштовним харчуванням. Готувати щодня він не має можливості через щільний графік навчання. Їжу готує для нього позивачка на цілий тиждень, а це в основному м`ясні або рибні ситні страви, на які я витрачає значні кошти. Син може витратити стипендію чи кошти, які надає вона чи батько на перекуси, зустрічі з друзями. Також [PERSON] не забезпечується за рахунок навчального закладу одягом чи взуттям. Позивачка допомагає йому з придбанням якісного одягу, взуття, білизни, засобів для гігієни, які б не містили алергенів, так як син дуже схильний до алергії і за висновком лікаря-спеціаліста потребує гіпоалергенного побуту. Все це покладає тільки на неї значні витрати. Таким чином підтверджується той факт, що син потребує матеріальну допомогу від батьків. Грошові перекази сину по 10000,00 грн. впродовж двох місяців свідчить про можливість батька сплачувати аліменти на повнолітнього сина, який продовжує навчання. Проте, дані перекази не свідчать про добровільність подальшої сплати щомісячно таких коштів, так як аліменти на утримання сина до досягнення ним повноліття позивачка змушена була стягувати з Відповідача лише у примусовому порядку. Крім того, вона забезпечує сина харчуванням, одягом, всім іншим необхідним, оплачує проживання у гуртожитку, тощо, тому [PERSON] не планує такі витрати і не має часу чи бажання це робити на час свого навчання, саме тому позивачка звернулася з даним позовом, а не особисто син. Вважає що наявні всі підстави для задоволення позову в повному обсязі. 17.07.2025 через систему електронний суд надійшло заперечення на відповідь на відзив, в якому, ознайомившись із відповіддю на відзив, відповідач зазначає, що викладені в ній доводи не спростовують обставин, наведених у відзиві та не впливають на його правову позицію у справі. Крім того, вважає за необхідне зазначити, що у відповіді на відзив Позивачка посилається на те, що, на її думку, нею надано обґрунтовані пояснення, які підтверджуються належними та допустимими доказами, що їх син потребує матеріальної допомоги у зв`язку з навчанням. В свою чергу, долучені до матеріалів справи докази підтверджують лише факт навчання сина в Львівському національному медичному університеті імені Данила Галицького та витрати Позивачки на проживання в гуртожитку в розмірі 2960,00 грн. за шість місяців. Зазначає, що факт навчання повнолітньої дитини у закладі вищої освіти сам по собі не є безумовною підставою для стягнення аліментів, якщо не доведено інші істотні юридичні обставини, що підтверджують реальну потребу в додатковій матеріальній допомозі. Додатково ж зазначає те, що витрати на оплату проживання сина у гуртожитку в розмірі 2960,00 грн. за шість місяців є єдиним підтвердженим витратним платежем, який, у перерахунку, становить лише 494.00 грн. на місяць. Жодних інших доказів, які б підтверджували понесення витрат на утримання сина, зокрема на придбання навчальних матеріалів, техніки, харчування, одяг, проїзд чи інші щоденні потреби, Позивачкою не надано. Відсутність таких доказів унеможливлює належне встановлення реальної потреби у матеріальній допомозі, що є обов`язковою умовою для задоволення позовних вимог відповідно до положень ст. 12, 76, 77, 81 ЦПК України. Також Позивачка зазначає, що несе витрати на харчування, одяг та інші щоденні потреби сина, і стверджує, що саме це, у сукупності, свідчить про необхідність матеріальної підтримки з боку обох батьків. Однак такі загальні твердження не підтверджені жодними належними та допустимими доказами. Пояснює, що не лише не ухиляється від участі в утриманні сина, а й здійснює це добровільно, у відповідності до його потреб та «без втручання третіх осіб». У зв`язку з цим вважає, що відсутні підстави для примусового стягнення аліментів у судовому порядку, тим більше в обсязі, не підтвердженому жодними доказами. Крім того, з огляду на те, що син є повнолітньою, дієздатною особою, він має повне право самостійно розпоряджатися отриманими від батьків коштами вирішувати, на що їх витрачати, в якій послідовності та в якому обсязі, зокрема на одяг, харчування, проїзд та інше. Позивачка не надала жодних належних та допустимих доказів, які б свідчили про фактичну потребу їх спільного сина у матеріальній допомозі, тим більше у її стягненні в примусовому порядку. Також жодним чином не обґрунтовано, чому саме 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу) повинна бути визначена як розмір аліментів. Вказує, що він відповідач, як батько, здійснює систематичну та добровільну фінансову підтримку сина, що виключає необхідність примусового стягнення аліментів у судовому порядку, враховуючи рівність обов`язків обох батьків щодо утримання дитини, а також повноліття і дієздатність сина, вважає позовні вимоги безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню. Зазначає, що якщо суд дійде висновку про наявність підстав для повного або часткового задоволення позовних вимог [PERSON] щодо стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, просить визначити отримувачем таких аліментів безпосередньо [PERSON] , як повнолітню та дієздатну особу. У відповідності до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Матеріалами справи встановлено, що відповідач [PERSON] є батьком [PERSON] , [INFO] , що стверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] /а.с. 5/. З копії рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 05.09.2014 вбачається, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Неповнолітніх дітей: доньку [PERSON] [INFO] та сина [PERSON] , [INFO] залишено на виховання матері [PERSON] /а.с.6-7/. [PERSON] 22.04.2015 змінила ім`я на [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про зміну імені /а.с.8/. З [PERSON] на користь [PERSON] , згідно судового наказу №442/6828/21 щомісячно стягувались аліменти на утримання неповнолітнього сина, в розмірі частини від усіх видів його заробітку, починаючи з 28.08.2021 і до досягнення [PERSON] повноліття /а.с.9-10/. Згідно довідки про склад сім`ї від 15.05.2025 [PERSON] проживає разом з матір`ю [PERSON] за адресою [ADDRESS] /а.с.11/. Згідно Довідки №651 [PERSON] є студентом першого курсу фармацевтичного факультету Львівського національного медичного університету імені Данила Галицького (денна, бюджет). Термін навчання до червня 2029 року /а.с.12/. З долучених відповідачем доказів, а саме виписки по картці/рахунку [PERSON] та фотографій вбачається, що останній отримує стипендію, загальний розмір якої за період з 21.01.2025 по 12.06.2025 становив 11127,60 грн. /а.с. 41-45/. Крім того, відповідачем долучені докази переказу коштів безпосередньо сину впродовж 2024 року та переказів після досягнення [PERSON] повноліття /а.с.46-50/. З платіжних інструкцій, долучених позивачем, вбачається, що [PERSON] сплачувала оренду гуртожитку [PERSON] та додаткові витрати на електроенергію /а.с.57-60/. Крім того, позивачкою долучено копію висновку спеціаліста, з якого вбачається що [PERSON] встановлено діагноз Бронхіальна астма з переважанням алергічного компоненту, рекомендовано гіпоалергенний побут відповідно до алергопанелі /а.с.61/. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Частинами 1 і 2 ст. 27 Конвенції передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Правовідносини з виконання батьками обов`язку по утриманню своїх дітей врегульовані нормами СК України (глава 15, глава 16). Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно із ч.ч. 1-3 ст. 181 цього Кодексу способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними; за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Положеннями ст. ст. 180, 183, 185, 193, 198, 199 СК України визначаються декілька способів виконання цього обов`язку, зокрема: утримання неповнолітньої дитини, на що стягуються аліменти у частках від заробітку (доходу) або в твердій грошовій сумі (ст.ст. 180, 183 цього Кодексу); участь батьків у додаткових витратах на дитину, викликаних особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо) (ст. 185 СК України); утримання дитини, яка перебуває в закладі охорони здоров`я, навчальному або іншому закладі, при цьому якщо батьки не беруть участі в утриманні дитини, влаштованої до державного або комунального або іншого закладу, аліменти можуть бути стягнуті з них на загальних підставах (стаття 193); обов`язок батьків утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дітей, які потребують матеріальної допомоги, а також якщо повнолітні діти продовжують навчання і потребують матеріальної допомоги до досягнення ними 23 років, за умови, що батьки можуть надавати таку допомогу (ст. 198 СК України). Сімейне законодавство виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону брати участь у додаткових витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого. За відсутності у матеріалах справи доказів щодо працевлаштування та розміру доходів позивачки та відповідача, а також розміру отримуваних аліментів, судом отримано відповідь на запит з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела та суми доходів [PERSON] та [PERSON] . Так, відповідно до відповіді №1620386 від 30.07.20.2025, [PERSON] з за квітень 2025 отримала дохід в загальному розмірі 23870,44 грн. та аліменти в розмірі 6767,43 грн., за травень 2025 14551,92 грн. та аліменти в розмірі 4806,05 грн., за червень 2025 30233,4 грн /а.с.67-68/. Відповідно до відповіді №1620413 від 30.07.2025, [PERSON] працевлаштований в Управлінні комунальної власності, земельних відносин та архітектури Бориславської міської ради та отримував заробітну плату за квітень 2025 35158,1 грн., травень 2025 38698,03 грн., червень 2025 38702,8 грн. /а.с.69/. Вирішуючи питання щодо стягнення з відповідача аліментів на повнолітню дитину, суд виходить з того, що правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються главою 16 СК України, яка, зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів. Статтею 199 СК України передбачено обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років. Сімейним кодексом України передбачено принцип рівності прав та обов`язків батьків: брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина. Згідно зі ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Тож стягнення із батьків аліментів на утримання повнолітніх дочки, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, є одним із механізмів забезпечення реалізації особою права на освіту, який узгоджується із соціальною спрямованістю держави та моральними засадами суспільства. Відповідно до п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину). При визначенні розміру аліментів на повнолітню дитину яка продовжує навчання мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Згідно зі ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Разом з тим, суд приймає до уваги висновки Верховного Суду, викладені у постановах № 759/10277/18 від 11.03.2020 року та № 643/11949/19 від 16.06.2021 року, які зводяться до того, що інтереси дитини превалюють над майновим становищем платника аліментів. Суд не може залишити поза увагою інтереси дитини, яка має право на достатній рівень матеріального забезпечення, а батько зобов`язаний вживати всіх необхідних заходів із метою отримання законних джерел для забезпечення гідних умов проживання й розвитку дитини, оскільки він не є непрацездатною особою. Такий висновок зроблений у постановах Верховного Суду № 664/252/19-ц від 05.02.2020 року, № 173/2312/18 від 09.11.2022 року. За вказаних обставин, враховуючи, що повнолітній син сторін навчається на денній платній формі навчання, відтак не має змоги влаштуватись на роботу, в той же час потребує коштів на придбання одягу, взуття, харчування, засобів гігієни, підручників, оплату проїзду в громадському транспорті, тому батьки несуть обов`язок із його утримання. Суд приймає до уваги доводи відповідача про надання ним добровільної матеріальної допомоги синові, проте, вказане є обов`язком його, як батька та забезпечить конституційне право сина на здобуття освіти. Разом з тим, не заслуговують на увагу доводи відповідача, що позивачка з сином не проживає, а такий проживає в гуртожитку, оскільки, як зазначено у позовній заяві та не спростовано відповідачем, син сторін приїжджає на вихідні і свята, канікули до матері, яка забезпечує його одягом, продуктами харчування. Потреба дитини в одязі чи харчуванні є загальновідомою і не потребує додаткового доведення, про що безпідставно зазначає відповідач. Крім цього, очевидним є і потреба дитини добиратись до закладу освіти, в якому він навчається, на що, цілком зрозуміло, також потрібні кошти. Разом з тим, вочевидь зрозумілим є і те, що отримувана сином стипендія не буде забезпечувати покриття цих витрат. Визначаючи розмір аліментів, які підлягають стягненню з відповідача, суд відповідно до\~статті 200 СК України, враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стягувача та платника аліментів; відсутність в матеріалах справи доказів про наявність у відповідача інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків.

Outcome: approved