Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-23 00:00:00

Позивач [PERSON] від імені та в інтересах якої діє адвокат Атаманюк Володимир Михайлович звернулась до суду із вказаним позовом, в обґрунтування якого вказала, що у позивачки був син [PERSON] , який являвся військовослужбовцем та проходив військову службу у військовій частині [NUMBER] . Відповідно до сповіщення сім`ї (близьких родичів) загиблого № [NUMBER] , син позивачки [PERSON] загинув [INFO] під час виконання бойового завдання в районі виконання бойового завдання за призначенням н.п.Костянтинівна. Так, про загибель (смерть) [PERSON] також свідчить лікарське свідоцтво про смерть та свідоцтво про смерть. Після смерті [PERSON] , постало питання про отримання грошової допомоги родичам у зв`язку із загибеллю останнього. За таких обставин, позивачка дізналася про те, що її загиблий син [PERSON] записаний батьком [PERSON] , який на думку позивачки, не являється біологічною дитиною загиблого [PERSON] . Зокрема, позивачка стверджує, що її син [PERSON] раніше перебував у зареєстрованому шлюбі із [PERSON] .. У шлюбі у них народилося двоє спільних дітей [PERSON] та [PERSON] .. Оскільки спільне життя [PERSON] та [PERSON] не склалося, тому останні припинили спільне проживання. Пізніше, рішенням суду від 22 лютого 2011 року шлюб між останніми було розірвано. Цим же рішенням суду було вирішено залишити проживати неповнолітніх дітей із матір`ю [PERSON] . Після загибелі (смерті) сина позивачки [PERSON] , постало питання про оформлення будь-яких грошових виплат у зв`язку із загибеллю останнього, позивачці стало відомого, що на час зареєстрованого шлюбу [PERSON] та [PERSON] , а саме [INFO] у останньої народився син [PERSON] цього приводу, оскільки загиблий [PERSON] та [PERSON] перебували на час народження [PERSON] формально у шлюбі, то відповідно до чинного законодавства України, батьком дитини було записано якраз таки [PERSON] . Зі слів позивачки, ані остання, ані її загиблий син не знали про те, що дитина [PERSON] записаний на [PERSON] . Зважаючи на такі обставини, оскільки загиблий [PERSON] не знав про те, що він записаний батьком [PERSON] , то він автоматично був позбавлений можливості звернутися до суду із позовом про оспорювання батьківства та виключення відомостей про батька з актового запису про народження дитини. Як стверджує позивачка, її загиблий син [PERSON] , ще задовго до розірвання шлюбу з [PERSON] припинив спільне проживання з останньою та не підтримував жодних відносин, а тому на думку позивачки, дитина [PERSON] не являється біологічним сином [PERSON] . Отож, на даний час, оскільки постало питання про розподіл грошової допомоги після загибелі [PERSON] між членами сім`ї останнього, то позивачка, як матір загиблого, змушена звертатися до суду із даною позовною заявою. Так, в залежності від результатів вирішення даної справи, вирішуватиметься питання про розподіл грошової допомоги між членами сім`ї загиблого [PERSON] , зокрема у разі задоволення даної позовної заяви відповідач по справі [PERSON] буде позбавлений права на отримання будь-яких грошових виплат у зв`язку із загибеллю [PERSON] . Тому просить, виключити з актового запису №4 про народження [PERSON] , [INFO] , вчиненого виконавчим комітетом Старогвіздецької сільської ради Коломийського району Івано-Франківської області 09.02.2011 року, відомості про [PERSON] , як батька дитини. Заперечуючи проти позову, представник відповідача адвокат Боднарук В.В. подав до суд відзив на позов, у якому зазначив, що відповідач заперечує проти задоволення вказаного позову, посилаючись на те, що не має права оспорювати батьківство особа, записана батьком дитини, якщо в момент реєстрації себе батьком, вона знала, що не є її батьком, а також особа, яка дала згоду на застосування репродуктивних технологій відповідно до частини першої статті 123 цього Кодексу. Відповідачка не заперечує факту, що [PERSON] не є біологічним батьком [PERSON] . Враховуючи, що дитина народилась в шлюбі, [PERSON] знаючи, що дитина не є його рідною, не заперечував, проти реєстрації його батьком. З моменту реєстрації дитини до часу подання позовної заяви минуло більше 14 років. Протягом усього цього часу [PERSON] не звертався з заявами у відповідні інстанції про виключення з актового запису про народження [PERSON] відомостей про нього, як про батька. Не настоювала на цьому і позивачка. Твердження позивачки про те, що тільки після смерті [PERSON] вона дізналась що в [PERSON] , [INFO] народився син [PERSON] не відповідають дійсності. Народження [PERSON] було відомо їй в той самий час. Про те, що її син [PERSON] записаний батьком дитини їй теж було відомо, так само як це було відомо і самому [PERSON] .. Тому просить, відмовити у задоволенні позову. Представник позивача, адвокат Атаманюк В.М. подав до суду відповідь на відзив, у якому зазначив, що позивачка оспорює щодо батьківства свого померлого сина, а тому застосуванню підлягає стаття 137 СК України. Зокрема, частиною 3 цієї статті передбачено, що якщо через поважні причини особа не знала про те, що записана батьком дитини, і померла, оспорити батьківство можуть спадкоємці: дружина, батьки, діти. Зокрема, вказує, що представник відповідачки перекручує факти щодо обізнаності [PERSON] про запис про своє батьківство щодо [PERSON] . Зазначає, що позивачу відомо, що він знав, що не є батьком дитини, але не знав, про те, що він записаний батьком дитини. Тому вважає, що є всі підстави для задоволення позову із врахуванням обставин справи, а також визнання відповідчкою тієї обставини, що [PERSON] не являється батьком [PERSON] .. Позивач у судове засідання не з`явилась, однак її представник адвокат Атаманюк В.М. у судовому засіданні підтримав поданий позов та просив його задоволити, з підстав викладених у ньому. Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] заперечили ту обставину, що при реєстрації себе батьком дитини, [PERSON] , не знав, що він не є біологічним батьком [PERSON] . За таких обставин, просили відмовити позивачці у задоволенні позову. Представник третьої особи Коломийського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Коломийському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції подав до суду заяву, в якому просив розглянути справу без його представника. Щодо виключення з актового запису про народження дитини відомостей про батька не заперечує, покладається на думку суду. Проаналізувавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, судом встановлено наступне. [INFO] народився [PERSON] , батьками якого зазначено: [PERSON] та [PERSON] , що стверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] та витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України (а.с.7, 8). 07 вересня 1997 року в Старогвіздецькій сільській Раді Коломийського району Івано-Франківської області було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] . Однак, рішенням Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 22 лютого 2011 року (справа №2-347) вказаний шлюб було розірвано. За час спільного проживання, у [PERSON] та [PERSON] народились діти: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] (а.с.11,12). Як слідує із витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до статтей 126, 133, 135 Сімейного кодексу України, [INFO] народився [PERSON] , батьками якого зазначено [PERSON] та [PERSON] . Відомості про батька записані відповідно до статті 133 Сімейного кодексу України (а.с.13). Відповідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища, [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] » (а.с.6). Відповідно до сповіщення сім`ї (близьких родичів) загиблого №8350 від 19 вересня 2024 року, що адресований [PERSON] , вбачається, що [PERSON] загинув [INFO] під час виконання бойового завдання, в районі виконання завдань за призначенням н.п. Костянтинівка, Донецької області (а.с.15). Даний факт також підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а.с.16) та лікарським свідоцтвом про смерть №655 (а.с.17). Зокрема, встановлено, що [PERSON] залучено в якості потерпілої у кримінальному провадженні, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12024091010002496 від 02.09.2024, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України (а.с.20). Також, у ході судового розгляду були допитані свідки. Так, допитана в судовому засіданні [PERSON] , як свідок, повідомила суду, що вона є дочкою [PERSON] та [PERSON] . Повідомила, що її батькові було відомо, що він не є біологічним батьком [PERSON] , однак, попри це, він був записаний його батьком, знав про цей факт та не заперечував проти цього. Також вона зазначила, що батько сприймав [PERSON] як рідного сина, оскільки своїх синів у нього не було. Свідок [PERSON] у судовому засіданні зазначила, що працювала секретарем сільської ради. Вона повідомила, що займалась оформленням свідоцтва про народження [PERSON] . На той момент [PERSON] подавала документи як мати-одиночка, бо [PERSON] не був батьком її сина, про що було всім в селі відомо. Однак реєстрацію народження дитини слід було проводити у відповідності до ст. 133 СК України, вказавши [PERSON] батьком дитини, оскільки на момент народження [PERSON] та [PERSON] ще перебували в зареєстрованому шлюбі. Свідок зателефонувала [PERSON] та запропонувала йому подати письмову відмову від такої реєстрації. Проте він не погодився на відмову та не заперечував проти внесення своїх даних до актового запису про народження дитини. Свідок [PERSON] вказала, що вона була сусідкою [PERSON] та повідомила, що останній щиро радів з того, що має сина [PERSON] . Також вона зазначила, що йому було відомо про факт внесення його як батька до актового запису, та що він добре ставився до дитини. Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч. 1 статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового та майнового права та інтересу. Вказаною нормою матеріального права визначено способи захисту прав та інтересів, і цей перелік не є вичерпним. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. Суд повинен з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний спосіб. Відповідно до ч. 1 статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до ч. 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цьогоКодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до п.1 ч.1 статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються. Предметом спору у цій справі є оспорювання батьківства після смерті [PERSON] , який записаний батьком дитини [PERSON] . Надаючи правову оцінку встановленим фактам і правовідносинам, суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1 статті 126 СК України походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану. Статтею 137 СК України визначено порядок оспорювання батьківства після смерті особи, яка записана батьком дитини. Якщо той, хто записаний батьком дитини, помер до народження дитини, оспорити його батьківство мають право його спадкоємці, за умови подання ним за життя до нотаріуса заяви про невизнання свого батьківства (ч. 1 статті 137 СК України). Якщо той, хто записаний батьком дитини, помер після пред`явлення ним позову про виключення свого імені як батька з актового запису про народження дитини, позовну заяву можуть підтримати в суді його спадкоємці (ч. 2 статті 137 СК України). Якщо через поважні причини особа не знала про те, що записана батьком дитини, і померла, оспорити батьківство можуть її спадкоємці: дружина, батьки та діти (ч. 3 статті 137 СК України). У постанові Верховного Суду від 31 липня 2023 року у справі № 461/3122/19 з урахуванням принципу розумності надано тлумачення положень статті 137 СК України та зазначено, що вказана норма визначає випадки, за яких батьківство особи може бути оспорено після смерті особи, яка записана батьком дитини; перший випадок стосується ситуації, коли чоловік ще під час вагітності жінки подав нотаріусу заяву про невизнання свого батьківства. У такому разі після смерті чоловіка оспорити батьківство можуть його спадкоємці (частина перша статті 137 СК України); другий випадок охоплює ситуацію коли чоловік за життя подав позов до суду про виключення запису про нього як батька дитини. У цьому разі його спадкоємці можуть підтримати позовну заяву відповідно до положень статті 55 ЦПК України про процесуальне правонаступництво (частина друга статті 137 СК України); третій випадок оспорювання батьківства стосується ситуацій, коли через поважні причини чоловік не знав про те, що записаний батьком дитини, і помер. Однак на відміну від перших двох випадків можливість оспорити батьківство належить лише таким його спадкоємцям як дружина, батьки та діти (частина третя статті 137 СК України). Таким чином, частиною третьою статті 137 СК України передбачено оспорювання батьківства правонаступником у зв`язку зі смертю особи, яка записана в актовому записі про народження батьком дитини та через поважні причини не знала про це. Закон дає право на оспорювання батьківства в цьому випадку спадкоємцям особи (дружині, батькам та дітям). При цьому поважність причин, за якими особа не знала, що вона записана батьком, є фактором, що оцінюється судом. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (стаття 12 ЦПК України). Згідно із статтею 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частинами 1 та 2 статті 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Так, звертаючись до суду з позовом про виключення відомостей про померлу особу як батька з актового запису про народження дитини, позивачка посилалась на те, що за життя [PERSON] не був обізнаний з тим фактом, що він, ймовірно, не є біологічним батьком дитини [PERSON] . Натомість, відповідачка [PERSON] та її представник в ході розгляду справи наголошували на тому, що [PERSON] при реєстрації себе батьком дитини, знав, що він не є біологічним батьком [PERSON] , однак не заперечував проти того, щоб бути записаним батьком дитини. За таких обставин, суд зазначає, що вказані позивачкою обставини не ґрунтуються на вимогам закону, оскільки положення статті 137 СК України дають право на звернення спадкоємцям із зазначеним позовом лише за умов: якщо той, хто записаний батьком дитини, помер до народження дитини, за умови подання ним за життя до нотаріуса заяви про невизнання свого батьківства; якщо той, хто записаний батьком дитини, помер після пред`явлення ним позову про виключення свого імені як батька з актового запису про народження дитини; якщо через поважні причини особа не знала про те, що записана батьком дитини, і померла. Враховуючи те, що [PERSON] , який записаний батьком дитини помер після народження дитини, за життя позов про виключення свого імені як батька з актового запису про народження дитини не пред`являв, тому у цьому конкретному випадку норма частини 3 статті 137 СК України надає право позивачці, як спадкоємцю, оспорювати батьківство спадкодавця [PERSON] лише за умови, якщо через поважні причини останній не знав за життя про те, що записаний батьком дитини, і помер. Крім того встановлено, що за життя [PERSON] не пред`являв позову про виключення свого імені як батька з актового запису про народження дитини, щоб позовну заяву могли підтримати в суді його спадкоємці. Отже, оскільки позивачка не довела, що її покійний син не знав, що був записаний батьком дитини [PERSON] , тому з урахуванням положень статті 137 СК України, відсутні правові підстави для оспорення батьківства після смерті [PERSON] , який записаний батьком [PERSON] . Інші доводи позивачки та її представника не знайшли свого підтвердження у ході судового розгляду справи. Відтак, з огляду на наведені вище норми права, встановлені фактичні обставини справи, що мають суттєве значення для її вирішення, оцінивши надані докази, та враховуючи, що підстави для застосування до спірних правовідносин положень статті 137 СК України відсутні, суд вважає за необхідне відмовити [PERSON] у задоволенні позову. Разом з тим, відповідно до ст.264 ЦПК України суд під час ухвалення рішення вирішує питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Враховуючи, що суд відмовляє у задоволенні позову, тому понесені судові витрати у виді судового збору, відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, залишає за позивачкою. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed