Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-03 00:00:00

Стислий виклад позицій сторін: позивач просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором № 06.03.2020-100002286 від 06.03.2020 у розмірі 16480,00 гривень, а також понесені витрати на сплату судового збору в розмірі 2422,40 гривень та 4000,00 гривень витрат за професійну правничу допомогу. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 06.03.2020 між ТОВ "СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР" та [PERSON] укладено кредитний договір № 06.03.2020-100002286, відповідно до умов якого позичальнику надано кредит у розмірі 13000,00 грн. Строк, на який надається кредит, 70 календарних днів з дня його надання. Період користування кредитом - кожні наступні 14 днів з дня надання кредиту. Процентна ставка - фіксована незмінна у розмірі 70% в процентному значенні за 70 календарних днів користування кредитом. Сума кредиту сплачується 5 платежами, кожен у розмірі 4420,00 грн. Позичальник сплачував частково заборгованість за договором: 19.03.2020 - 1820 грн та 2600,00 грн; 18.04.2020 - 1200,00 грн. Станом на 22.01.2025 за ним рахується заборгованість у розмірі 16480,00 грн, з яких: заборгованість по тілу кредиту - 10400,00 грн, за відсотками - 6080,00 грн. Між ТОВ "СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР" та ТОВ "НОВИЙ КОЛЕКТОР" укладено договір факторингу № 030524-12 від 03.05.2024, за яким від першого до другого перейшло право вимоги до [PERSON] . Повідомлення про відступлення права вимоги направлено відповідачу. Представник позивача в судове засідання не з`явився, однак у позовній заяві вказує про те, що в разі неявки в судове засідання відповідача не заперечує проти ухвалення заочного рішення в справі, а також просить справу розглядати без його участі (а.с. 1-5). Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, хоча був повідомлений у встановленому законом порядку про день, час та місце розгляду справи, шляхом направлення рекомендованих поштових відправлень за останнім відомим місцем проживання, які повернулися до суду із відмітками "Адресат відсутній за вказаною адресою" (а.с. 41-42, 50-51) та розміщення\~оголошень про\~виклик до\~суду на\~офіційному сайті\~Судової влади\~України (а.с. 40, 47). Відзив на позов не подавав. Спір між сторонами не вирішений. Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії у справі: згідно з ухвалою від 19.05.2025, суд відкрив провадження по справі та призначив її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. 11 червня 2025 року суд постановив ухвалу про виправлення описки в ухвалі від 19.05.2025. Згідно із ухвалою від 04.08.2025, суд постановив проводити заочний розгляд справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Фактичні обставини, які встановив суд, та зміст спірних правовідносин: 06 березня 2020 року відповідач [PERSON] звернувся до ТОВ "СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР", у зв`язку з чим за допомогою одноразового ідентифікатора L6615 та електронного підпису підписав Паспорт споживчого кредиту, в якому визначено порядок кредитування у вказаному Товаристві, умови надання та повернення кредиту, строк дії договору та інші умови (а.с. 7). Після ознайомлення із основними умовами кредитування ТОВ "СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР" сформувало [PERSON] пропозицію на укладення кредитного договору (оферту) (а.с. 9-10), відповідно до якої кредитор зобов`язується надати кредит позичальнику у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредит надається на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Сума кредиту, термін повернення кредиту встановлюється у заявці, яка є невід`ємною частиною оферти (п. 1). Договір діє протягом 120 днів (п. 8.1). [PERSON] пристав на пропозицію ТОВ "СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР", про що свідчить заявка, яка підписана ним за допомогою одноразового ідентифікатора L6615 (направлений на номер 0502247313) та електронного підпису (а.с. 8). Так, згідно зі вказаною заявкою, яка є невід`ємною частиною пропозиції про укладення кредитного договору (оферти), відповідно до умов кредитного договору № 06.03.2020-100002286 від 06.03.2020 позичальнику надається кредит на таких умовах: сума кредиту - 13000,00 грн; строк користування кредитом - 70 календарних днів з дати отримання; проценти - 9100,00 грн, що становить 70% в процентному відношенні за 70 календарних днів користування кредитом; проценти сплачуються у терміни, встановлені у графіку платежів, який є невід`ємною частиною договору (загалом 5 сплат по 4420,00 грн (1820,00 грн проценти+2600,00 грн сума предиту). На підтвердження факту укладення спірного кредитного договору позивач надав відповідне підтвердження укладення кредитного договору № 06.03.2020-100002286 від 06.03.2020, яке підписане відповідачем за допомогою одноразового ідентифікатора L6615 (направлений на номер 0502247313) та електронного підпису (а.с. 11). Як ствердив позивач, на підставі укладеного договору ТОВ "СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР" 06.03.2020 перерахувало [PERSON] на картку [NUMBER] 13000,00 грн, призначення платежу: 06.03.2020-100002286, на що вказує квитанція із системи Fondy (а.с. 6). Будь-яких заперечень з даного приводу від відповідача не надходило. У карточці субконто за договором 06.03.2020-100002286 зазначено, що [PERSON] перераховано 13000 грн. За період з 06.03.2020 до 01.05.2020 нараховано відсотків на загальну суму 9100 грн. 19 березня 2020 року мали місце погашення відстоків на суму 1820,00 грн та на тіло кредиту в розмірі 2600,00 грн, 18.04.2020 було проведено сплату відсотків на суму 1200,00 грн. Станом на 02.05.2024 сума заборгованості за відсотками склала 6080,00 грн, за тілом кредиту - 10400,00 грн (а.с. 14). 02 травня 2024 року ТОВ "СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР" та ТОВ "НОВИЙ КОЛЕКТОР" уклали договір факторингу № 030524, згідно з яким від першого до другого перейшло право вимоги до боржників, у тому числі й до [PERSON] за кредитним договором № 06.03.2020-100002286 від 06.03.2020 (а.с. 17-20). Реальний перехід права грошової вимоги до відповідача підтверджується згаданим договором факторингу та додатком до нього (перелік № 1) (а.с. 21-22), а також актом приймання-передачі ПЕРЕЛІКУ № 1 до договору факторингу № 030524 від 03.05.20204 (а.с. 23). Як установлено із розрахунку заборгованості, проведеного ТОВ "НОВИЙ КОЛЕКТОР" станом на 22.01.2025, за [PERSON] рахується загальна сума заборгованості в розмірі 16480,00 грн, з яких: 10400 грн - заборгованість за тілом кредиту; 6080,00 грн - заборгованість за відсотками (а.с. 15). Про відступлення права вимоги позивач повідомив відповідача, на підтвердження чого надав вимогу про сплату заборгованості за вих. № 4512 від 03.05.2024 (а.с. 16). Таким чином, між сторонами виник спір щодо належного виконання умов кредитного договору, непогашення відповідачем заборгованості за цим договором, що є порушенням законних прав та інтересів позивача. Оцінка суду: вивчивши зміст позовної заяви, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, з`ясувавши таким чином фактичні обставини справи, суд дійшов таких висновків. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За змістом ст. 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якою договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлена письмова форма, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріальне посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Згідно зі ст. 3 Закону України "Про електронну комерцію", електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Статтею 12 Закону України "Про електронну комерцію" передбачено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та Закону України "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги", за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, в якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Виходячи з описаних норм законодавства, на підставі досліджених письмових доказів суд висновує, що відповідач [PERSON] 06.03.2020 в електронній формі уклав із ТОВ "СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР" кредитний договір № 06.03.2020-100002286 від 06.03.2020, який підписав за допомогою одноразового ідентифікатора L6615 (направлений на номер 0502247313) та електронного підпису. Вказане свідчить про виникнення між [PERSON] та ТОВ "СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР" кредитних правовідносин, до яких слід застосовувати вимоги ст. 509, 1054 ЦК України. Так, у частинах 1, 3 ст. 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Стаття 1054 ЦК України передбачає, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За умовами укладеного договору № 06.03.2020-100002286 від 06.03.2020, ТОВ "СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР" надало [PERSON] кредит у розмірі 13000,00 грн на 70 днів, тобто до 14.05.2020. Факт перерахування відповідачу кредитних коштів підтверджений належими доказами, що описано вище. Даний факт [PERSON] не заперечив, доказів на його спростування не надав. Кредитний договір, як і його певні умови недійсними не визнавалися. Згідно зі ст. 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Як установив суд, 03.05.2024 ТОВ "СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР" та ТОВ "НОВИЙ КОЛЕКТОР" уклали договір факторингу № 030524, згідно з яким від першого до другого перейшло право вимоги до боржників, у тому числі й до [PERSON] за кредитним договором № 06.03.2020-100002286 від 06.03.2020. Оскільки під час розгляду справи знайшли своє підтвердження як факт укладення між ТОВ "СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР" та [PERSON] кредитного договору, так і факт перерахування першим останньому кредитних коштів, натомість доказів повернення таких матеріали справи не містять, позивач набув права вимоги до відповідача на підставі договору, що описаний вище, суд уважає, що в ТОВ "НОВИЙ КОЛЕКТОР" виникло право вимагати повернення позики (право дійсної вимоги), а у відповідача обов`язок по поверненню кредиту. Доказів належного виконання зобов`язань по поверненню позичкових коштів відповідач суду не надав, не подав будь-яких доказів на спростування користування наданими йому коштами, натомість право вимоги за кредитним договором перейшло до позивача у встановленому законом порядку. Відповідно до ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом законодавства. Згідно із ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Статтею 1049 ЦК України визначено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. З наданого позивачем розрахунку заборгованості встановлено, що ТОВ "СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР" за період з 19.03.2020 до 14.05.2020 нараховувало проценти за кредитним договором на загальну суму 9100 грн, що передбачено умовами договору та є у межах користування кредитом. Набувши право вимоги до відповідача за договором факторингу від 03.05.2024 позивач будь-яких нарахувань не проводив. З урахуванням проведених проплат, за відповідачем рахується заброгованість у розмірі 16480,00 грн, з яких: 10400 грн (13000грн-2600грн) - заборгованість за тілом кредиту; 6080,00 грн (9100 грн-1820 грн-1200грн) - заборгованість за відсотками. З огляду на викладене, враховуючи, що відповідач порушив умови кредитного договору № 06.03.2020-100002286 від 06.03.2020, у встановленому порядку та строки не погашав заборгованість, доказів належного виконання зобов`язань по поверненню кредитних коштів не надав, не подав і будь-яких доказів на спростування факту отримання ним кредитних коштів, а також наданого позивачем розрахунку заборгованості, позивач набув право вимогу на підставі договору факторину, який є дійсним, суд дійшов висновку, що з [PERSON] на користь ТОВ "НОВИЙ КОЛЕКТОР" слід стягнути заборгованість у розмірі 16480,00 грн, з яких: 10400 грн - заборгованість за тілом кредиту; 6080,00 грн - заборгованість за відсотками, а позовні вимоги задовольнити. Розподіл судових витрат: питання судових витрат суд вирішує за правилами ст. 141 ЦПК України, при цьому враховує, що до судових витрат, які позивач поніс у зв`язку з розглядом справи, останній відносить оплату судового збору у розмірі 2422,40 грн, що підтверджується платіжною інструкцією кредитного переказу коштів № 1568 від 18.02.2025 (а.с. 31), а також витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 4000,00 гривень. Беручи до уваги, що суд дійшов висновку про задоволення позову, то, згідно із ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір необхідно стягнути з відповідача. Щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає таке. Згідно із ч. 1 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Позивач на підтвердження понесених витрат на правничу професійну допомогу в розмірі 4000,00 гривень надав: - ордер на надання правничої допомоги ТОВ "НОВИЙ КОЛЕКТОР" адвокатом Моісеєнком М.Ю. (а.с. 24); - договір № 07/24-НК про надання правничої допомоги від 02.07.2024, відповідно до якого ТОВ "НОВИЙ КОЛЕКТОР" та АО "ВЕРІТАС ЦЕНТР" в особі адвоката Моісеєнка М.Ю. погодили, що вартість наданих послуг складає 4000 грн за один позов без урахування вартості поштових відправлень та судового збору, які сплачуються замовником самостійно. За домовленістю сторін, оплата правової допомоги здійснюється у вигляді передоплати (авансу) або після подачі позову (позовів) (а.с. 26); - звіт про виконану роботу відповідно до договору № 07/24-НК про надання правничої допомоги від 02.07.2024, у якому визначено надані послуги ТОВ "НОВИЙ КОЛЕКТОР" АО "ЛЕКС ВЕРІТАС" в особі керуючого партнера об`єднання - адвоката Моісеєнка М.Ю., який діє на підставі статуту, затвердженого протоколом засідання загальних зборів членів (учасників) АО "ВЕРІТАС ЦЕНТР" (а.с. 27); - платіжну інструкцію кредитного переказу коштів № 1553 від 11.02.2025, згідно з якою ТОВ "НОВИЙ КОЛЕКТОР" сплатило АО "ЛЕКС ВЕРІТАС" 4000 грн як оплату за надання правничої допомоги, згідно з додатковою угодою № 13 до договору № 07/24-НК від 02.07.2024 за позовом [PERSON] (а.с. 28). Таким чином, позивач на обґрунтування понесених витрат на професійну правничу допомогу у справі подав належні та допустимі докази, що описані вище. При цьому, відповідач не заявляв клопотання про зменшення розміру судових витрат, про їх неспівмірність з позовними вимогами, як і не навів обставини, за яких, як на його думку, заява не підлягала би до задоволення. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що розмір витрат, понесених позивачем на правничу допомогу, тобто на оплату адвокатських послуг, є доведеним та обґрунтованим, а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути 4000,00 грн понесених витрат на професійну правничу допомогу. На підставі викладеного, ст. 509, 526, 536, 626, 628, 639, 1048, 1049, 1054, 1077 ЦК України, ст. 3, 12 Закону України "Про електронну комерцію", та

Outcome: approved