Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-30 00:00:00

Позивач ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» звернувся до Печерського районного суду міста Києва з позовом до відповідачів [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 28.12.2023 року справу передано за підсудністю до Дарницького районного суду міста Києва. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справу передано до провадження судді Осіпенко Л.М. В обґрунтування позову зазначає, що 22.02.2007 року між ПАТ «УкрСиббанк» та відповідачем [PERSON] було укладено Договір про надання споживчого кредиту та заставу майна №11120456000, згідно з яким банк надав відповідачу кредит в сумі 32 821,00 доларів США, який останній зобов`язався належним чином використовувати, сплатити відсотки, виходячи із ставки 13% на рік і повернути банку кредит у порядку та на умовах зазначених у даному договорі. Для забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором, між ПАТ «УкрСиббанк» відповідачкою [PERSON] було укладено договір поруки №97553 від 22.02.2007 року, у відповідності до якого відповідальність поручителя та позичальника є солідарною. Відповідач [PERSON] взяті на себе зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконав, внаслідок чого виникла заборгованість. З огляду на порушення їх прав, ПАТ «УкрСиббанк» звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідачів заборгованості за кредитним договором. Рішенням Печерського районного суду міста Києва у справі № 2-5336/11 від 28.02.2012 року з відповідачів [PERSON] та [PERSON] солідарно стягнуто на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за договором про надання споживчого кредиту та заставу майна у розмірі 42 215,59 доларів США та 2 823,86 грн. судових витрат. Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 28.02.2023 року у справі № 2-5336/11 замінено сторону виконавчого провадження, а саме стягувача (кредитора) ПАТ «УкрСиббанк» на його правонаступника - ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ». Станом на дату звернення до суду, відповідачами не погашено заборгованість, тож з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 03.03.2025року, позивач просить суд стягнути з відповідачів 3% річних за Договором про надання споживчого кредиту та заставу майна №11120456000 у розмірі 6 207,43 доларів США, що становить 257 695,24 грн. та судовий збір. Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва відкрито спрощене позовне провадження у справі (а.с. 49). 14.01.2025 року від представників відповідачів [PERSON] та [PERSON] адвоката Осипенко В.Ю. надійшли письмові пояснення, в яких він просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. В обґрунтування зазначає, що в матеріалах справи відсутні докази того, що відповідачі ухиляються від виконання рішення Печерського районного суду міста Києва від 28.02.2012 року у справі № 2-5336/11. Так, позивачем не надано доказів звернення до ДВС або приватного виконавця для примусового виконання рішення суду, доказів наявної заборгованості та ін. Крім того, позивач не повідомляв відповідачів, що він є новим кредитором у зобов`язанні ще з 2012 року. Розрахунок заборгованості вважає необґрунтованим, оскільки нарахування здійснені позивачем з 07.09.2020 року по 06.09.2023 року, натомість ухвала Печерського районного суду міста Києва про заміну сторони датована лише 28.02.2023 року (а.с. 56-70). Представник позивача ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» Мірвода А.М. в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, надала до суду клопотання в якому вона підтримала позовні вимоги з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, просить суд проводити судовий розгляд без її участі. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] та їх представник адвокат Осипенко В.Ю. у судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, правом на подання заперечень на заяву про збільшення позовних вимог не скористались, від представника відповідачів до суду надійшло клопотання, в якому він просить суд розглянути справу за його відсутності та за відсутності відповідачів. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справи за відсутності сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини. 22.02.2007 року між АКІБ "УкрСиббанк" (з 21.12.2009 р. - ПАТ "УкрСиббанк") та [PERSON] було укладено договір про надання споживчого кредиту та заставу майна №11120456000, яким банк надав відповідачу 32 821 доларів США. Відповідно до умов договору відповідач зобов`язаний повернути кредит, сплатити відсотки, виходячи із ставки 13% на рік (а.с. 4-8). В забезпечення виконання зобов`язань 22.02.2007 р. між АКІБ "УкрСиббанк" та [PERSON] було укладено договір поруки №97553, за яким остання прийняла на себе зобов`язання солідарно відповідати за своєчасне та повне виконання зобов`язань [PERSON] за договором про надання споживчого кредиту та заставу майна (а.с. 9). Вказані обставини встановлені рішенням Печерського районного суду міста Києва від 28.02.2012 року у справі № 2-5336/11 за позовом ПАТ "УкрСиббанк" до [PERSON] , [PERSON] про стягнення суми заборгованості за договором про надання споживчого кредиту та заставу майна, процентів, нарахованих за користування кредитом та пені (а.с. 10). У відповідності до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Вищевказаним рішенням Печерського районного суду міста Києва від 28.02.2012 року у справі № 2-5336/11, яке набрало законної сили, позов ПАТ "УкрСиббанк" задоволено, стягнуто солідарно з [PERSON] , [PERSON] на користь ПАТ "УкрСиббанк" 42 215,59 доларів США суми боргу за договором про надання споживчого кредиту та заставу майна, або 336 909,97 грн., 2 823,86 грн. судових витрат. Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 28.02.2023 року у справі № 2-5336/11 замінено сторону виконавчого провадження, а саме стягувача ПАТ «УкрСиббанк» на його правонаступника - ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» (а.с. 11-13). Вказана ухвала суду не була оскаржена до суду апеляційної інстанції. Отже, з матеріалів справи встановлено, що на підставі рішення Печерського районного суду міста Києва від 28.02.2012 року у справі № 2-5336/11 у відповідачів [PERSON] та [PERSON] виникло зобов`язання перед Акціонерним комерційним іннваційним банком «УкрСиббанк», а в подальшому після заміни сторони у виконавчому провадженні, перед ТОВ «Кей-Колект» сплатити грошові кошти за договором про надання споживчого кредиту та заставу майна №11120456000 від 22.02.2007 року. Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України). Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України) Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до вимог статті 599 ЦК України зобов`язання припиняються виконанням, проведеним належним чином. Порушенням зобов`язання відповідно до статті 610 ЦК України є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Положеннями статті 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом наведеної норми закону нараховані на суму боргу 3 % річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Як зазначив Верховний Суд у своїй постанові від 16 травня 2018 року у справі №686/21962/15-ц, у ст. 625 ЦК України визначено загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Норми цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. У постановах Великої Палати Верховного Суду від 08 листопада 2019 року у справі №127/15672/16-ц, від 23 червня 2020 року у справі № 536/1841/15-ц зроблено висновок, що внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). З огляду на викладені висновки Верховного Суду, які відповідно ч.4 ст.263 ЦПК України враховуються судом щодо застосування норм права в подібних правовідносинах, суд приходить до висновку, що позивач вправі вимагати від відповідача застосування наслідків порушення виконання рішення у вигляді сплати штрафних санкцій, передбачених статтею 625 ЦК України. Наявність рішення суду про стягнення кредитної заборгованості свідчить, що суд дійшов висновку про те, що строк виконання зобов`язання настав, причому саме за тією вимогою, яку задоволено судом та встановив наявність обов`язку відповідачів сплатити заборгованість. Рішення суду про стягнення заборгованості, не змінює змісту у відповідного правовідношення - характер та обсяг прав і обов`язків сторін залишаються незмінними, додається лише ознака безпосередньої можливості примусового виконання. До моменту здійснення такого виконання або до припинення зобов`язання після ухвалення судового рішення з інших підстав (наприклад, унаслідок зарахування зустрічних однорідних вимог) відповідне зобов`язання продовжує існувати. Отже, саме по собі набрання законної сили рішенням суду про стягнення з боржника заборгованості за кредитним договором не змінює та не припиняє кредитного договору, доки не виникне договірна чи законна підстава для такого припинення. Встановлено, що після ухвалення рішення Печерського районного суду міста Києва від 28.02.2012 року у справі № 2-5336/11 про стягнення з відповідачів боргу за Договором про надання споживчого кредиту та заставу майна №11120456000 від 22.02.2007 року, зобов`язання відповідачів сплатити заборгованість не припинилося, повного виконання ними грошового зобов`язання не відбулось. Судом встановлено, що відповідачами заборгованість не погашена. Доказів зворотного суду не надано. Обов`язок доказування, передбачений ст.ст. 12, 81 ЦПК України, покладається не лише на позивача, а й на відповідача, який заперечує позов. Ця позиція базується на принципах змагальності, диспозитивності та рівності сторін у процесі. Відтак, ТОВ «Кей-Колект» правомірно звернувся в суд з позовом про стягнення з відповідачів сум, передбачених статтею 625 ЦК України, за час прострочення грошового зобов`язання зі сплати заборгованості визначеної рішенням Печерського районного суду міста Києва від 28.02.2012 року у справі № 2-5336/11 за період з 02.04.2017 року по 23.02.2022 року, що становить 6 207,43 доларів США. Дослідивши розрахунок 3% річних, наведеного позивачем, суд погоджується з розрахунком, який відповідає вимогам закону, а тому вважає, що позовні вимоги позивача про стягнення з відповідачів на його користь у розмірі 6 207,43 доларів США підлягають задоволенню у повному обсязі. Розрахунок 3% річних не був спростований відповідачами. Заперечення відповідачів, наведені у письмових поясненнях, не заслуговують на увагу, оскільки на підтвердження своїх доводів вони не надали належних і допустимих доказів недійсності чи припинення дії договору факторингу, на який посилається позивач. Водночас, із матеріалів справи не вбачається, що вказаний договір факторингу був оскаржений у судовому порядку або визнаний недійсним у встановленому законом порядку. Відповідно до ст. 514 Цивільного кодексу України, до нового кредитора переходить право вимоги у тому обсязі і на тих умовах, які існували на момент переходу права. Оскільки на підставі чинного договору факторингу до позивача перейшло право вимоги до відповідачів, а правочин, що є підставою для такого переходу, є дійсним і не оспореним, - суд приходить до висновку, що у позивача наявне належне і юридично обґрунтоване право вимоги до відповідачів. На основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених доказами, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову в повному обсязі. Відповідно до ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача документально підтверджена сплачена сума судового збору.

Outcome: approved