Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-03 00:00:00

16 червня 2023 року до Піщанського районного суду Вінницької області надійшла позовна заява [PERSON] до Студенянського ліцею Тульчинського району Вінницької області про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, в якій позивач просить суд поновити її на посаді вчителя хімії Студенянського ліцею Тульчинського району Вінницької області з 18 серпня 2022 року, стягнути з Студенянського ліцею Тульчинського району Вінницької області на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 18 серпня 2022 року по день винесення рішення суду. Також просить витребувати від відповідача довідку про її середньоденну заробітну плату перед звільненням з роботи та допустити до участі у розгляді даної справи [PERSON] , в якості її представника за довіреністю № 7 від 02 червня 2023 року. В обґрунтування зазначає, що наказом по Піщанському районному відділу освіти № 190 від 16.08.1978 року вона була зарахована на посаду учителя хімії Студенянської середньої школи Піщанського району Вінницької області з 15.08.1978 року. Рішенням 10-ої сесії Студенянської сільської ради 7-го скликання № 113 від 01.09.2016 року загальноосвітню школу І-ІІІ ступенів села Студена Піщанського району Вінницької області передано до комунальної власності Студенянської об`єднаної територіальної громади Піщанського району Вінницької області. Рішенням 20-ої сесії Студенянської сільської ради 7-го скликання № 198 від 01.08.2017 року загальноосвітню школу І-ІІІ ступенів села Студена Піщанського району Вінницької області перейменовано в Опорний навчальний заклад «Студенянська загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів» Піщанського району Вінницької області (далі - ОНЗ «Студенянська ЗОШ І-ІІІ ступенів»). Наказом по ОНЗ «Студенянська ЗОШ І-ІІІ ступенів» № 34-к/тр від 17.08.2022 року її було звільнено з посади учителя хімії у зв`язку із закінченням терміну строкового трудового договору, п.2 ст.36 КЗпП України. Копію зазначеного наказу і трудову книжку вона отримала 26 серпня 2022 року. 30 березня 2023 року Опорний навчальний заклад «Студенянська загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів» Піщанського району Вінницької області перейменовано в Студенянський ліцей Тульчинського району Вінницької області. Позивач вважає своє звільнення з роботи незаконним і необгрунтованим з наступних підстав. Позивач вказує, що на вимогу директора ОНЗ «Студенянська ЗОШ І-ІІІ ступенів» Багрій С.І. 05 травня 2020 року вона змушена була написати заяву про переведення її на роботу з безстрокового трудового договору на строковий трудовий договір з 01 липня 2020 року по 30 червня 2021 року. Наказом по ОНЗ № 20-К/ТР від 19 червня 2020 року з нею на посаді учителя хімії з 30 червня 2020 року був припинений безстроковий трудовий договір та укладений строковий трудовий договір строком на 1 (один) календарний рік з 01 липня 2020 року до 30 червня 2021 року включно. Також позивач зазначає, що 18 серпня 2021 року на вимогу директора ОНЗ «Студенянська ЗОШ І-ІІІ ступенів» Багрій С.І. вона знову, змушена булана писати другу заяву про укладення строкового трудового договору терміном на 1 (один) рік з 18 серпня 2021 року до 17 серпня 2022 року. Наказом по ОНЗ «Студенянська ЗОШ І-ІІІ ступенів» № 36-К/ТР від 18 серпня 2021 року з нею на посаді учителя хімії повторно був укладений строковий трудовий договір строком на 1 (один) календарний рік з 18 серпня 2021 року до 17 серпня 2022 року включно. Позивач вказує, що підставою для написання нею зазначених заяв та видання директором ОНЗ Багрій С.І. зазначених наказів по ОНЗ був пункт 2 частини 3\~розділу X «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про повну загальну середню освіту» № 463-1Х від 16.01.2020 року. Позивач зазначає, що укладення з нею повторного строкового трудового договору терміном на 1 (один) рік з 18 серпня 2021 року до 17 серпня 2022 року включно згідно наказу по ОНЗ «Студенянська ЗОШ І-ІІІ ступенів» № З6-К/ТР від 18 серпня 2021 року фактично було проведено відповідно до абзацу третього частини другої статті 22 Закону № 463-ІХ від 16.01.2020 року та останнього речення абзацу другого пункту 2 частини 3 розділу X «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 463-ІХ від 16.01.2020 року. Проте Рішенням КСУ № 1-р/2023 від 07.02.2023 року абзац третій частини другої статті 22 Закону № 463-ІХ від 16.01.2020 року був визнаний таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним) і втратив чинність з 07 лютого 2023 року. Крім того, відповідно до частини 2 статті 39-1 КЗпП України трудові договори, що були переукладені один чи декілька разів, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 23 КЗпП України, вважаються такими, що укладені на невизначений строк. А тому, позивач вважає, що переукладений з нею строковий трудовий договір з 18 серпня 2021 року до 17 серпня 2022 року включно згідно наказу по ОНЗ «Студенянська ЗОШ 1-111 ступенів» № 36 К/ТР від 18 серпня 2021 року, є таким, шо був укладений на невизначений строк. На підставі викладеного позивач робить висновок про те, що відповідач не мав жодних правових підстав звільняти її з посади вчителя хімії 17.08.2022 року у зв`язку із закінченням терміну строкового трудового договору за пунктом 2 статті 36 КЗпП України згідно його наказу № 34 к/тр від 17 серпня 2022 року. Також, позивач зазначав, що по даній позовній заяві місячний строк звернення до суду, визначений частиною другою статті 233 КЗпП України, продовжений на строк дії карантину, тобто до 30 червня 2023 року. Ухвалою суду від 20 червня 2023 року в даній справі було відкрито провадження, розгляд справи вирішено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання на 18 липня 2023 року на 14 годину 00 хвилин. 06 липня 2023 року на адресу суду від представника відповідача Студенянського ліцею Тульчинського району Вінницької області -адвоката Лукавського А.В. надійшов відзив на позовну заяву з додатками, в яких представник вказує, що про внесення змін до Прикінцевих та Перехідних положень Закон України «Про повну загальну середню освіту» було ознайомлено педагогічний колектив Студенянської школи, в тому числі і [PERSON] . Вчителями-пенсіонерами було подано заяви про зміну умов трудового договору та переведення на роботу із безстрокового трудового договору на строковий. Таку заяву, 05.05.2020 року було подано і [PERSON] із котрою, 19.06.2020 року, було укладено контракт на період із 01 липня 2020 року до 30 червня 2021 року. За заявою [PERSON] від 28.05.2021 року, наказом № 35-К/ТР від 18.08.2021 року наведений контракт було продовжено до 17 серпня 2021 року, для надання можливості [PERSON] використати своє право на відпустку.18.08.2021 року [PERSON] подала заяву якою просила укласти із нею строковий трудовий договір терміном на один рік - з 18.08.21 року по 17.08.2022 року. На підставі даної заяви із [PERSON] , 18.08.2021 року, було укладено строковий трудовий договір (контракт) на період з 18 серпня 2021 року до 17 серпня 2022 року. Заяву про продовження строку трудового договору чи його переукладення [PERSON] не подавала. Після закінчення строку дії наведеного контракту, наказом № 34-К/тр від 17.08.2022 року, [PERSON] було звільнено із роботи у зв`язку із закінченням терміну строкового трудового договору. Заяву про продовження строку трудового договору чи його переукладення [PERSON] не подавала. Виходячи із наведеного позивачка мала декілька варіантів дій із яких, добровільно, вибрала перевід на роботу за строковим трудовим договором (контрактом) про що, особисто, подавала відповідні заяви. З огляду на вимоги ст.ст.2,22 КЗпП України роботодавець мав право задовільнити заяви [PERSON] про зміну умов праці, оскільки їх інтереси співпадали і діяли сторони за спільним погодженням у відповідності до вимог ч.2, ст.23 КЗпП України. Щодо позиції позивача про те, що на підставі ч.2, ст.39-1 КЗпП України переукладені нею строкові договори вважаються такими, що укладені на невизначений строк зазначає, що Верховним Судом при розгляді аналогічної справи зроблено правовий висновок у якому зазначено, що переукладення трудового контракту чи продовження його чинності декілька разів не передбачає набуття ним характеру безстрокового, укладеного на невизначений строк, а отже виключає застосування частини другої ст.39-1 КЗпП України, оскільки такі відносини підпадають під ч.2, ст.23 КЗпП (постанова ВС від 04 грудня 2019 року у справі № 297/1656/17 (провадження № 61-4797 св 19). Щодо визнання Конституційним Судом неконституційними положення пункту 2 частини 3 розділу X Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про повну загальну середню освіту № 463-1Х від 16.01.2020 року, представник вказує, що згідно ст. 152 Конституції України рішення Конституційного Суду України набувають чинності із дня їх ухвалення тобто із 07 лютого 2023 року у даному випадку. Положення, що визнане неконституційним, втрачає чинність з моменту прийняття рішення Конституційним Судом та зворотньої сили рішення Конституційного Суду не мають, а діють лише на перспективу, оскільки визнання таким, що має зворотню силу, рішення КСУ призведе до правової невизначеності. Така позиція викладена в рішенні КСУ від 14 грудня 2000 року. З огляду на наведене вважає, що в задоволенні позову [PERSON] слід відмовити повністю. 13 липня 2023 року на електронну адресу суду від представника позивача [PERSON] - [PERSON] надійшла відповідь на відзив. Ухвалою суду від 18 липня 2023 року задоволено клопотання представника позивача [PERSON] - [PERSON] та представника відповідача Студенянського ліцею Тульчинського району Вінницької області адвоката Лукавського А.В. про витребування доказів, витребувано у відповідача Студенянського ліцею Тульчинського району Вінницької області для огляду в судовому засіданні оригінали документів. 06 вересня 2023 року за клопотанням представника відповідача судове засідання в даній цивільній справі було відкладено на 10 годину 00 хвилин 20 вересня 2023 року. 08 вересня 2023 року на електронну адресу суду від представника позивача [PERSON] - [PERSON] надійшло клопотання про призначення у справі почеркознавчої експертизи, в якому він просить суд призначити почеркознавчу експертизу підпису [PERSON] на Строковому трудовому договорі (контракті) від 18 серпня 2021 року між опорним навчальним закладом «Студенянська загальноосвітня школа І ІІІ ступенів» та позивачкою [PERSON] , оскільки в оригіналі зазначеного договору стоїть не її підпис. 20 вересня 2023 року в судовому засіданні по даній справі було оголошено перерву до 11 години 00 хвилин 12 жовтня 2023 року для надання сторонами додаткових доказів. Ухвалою суду від 12 жовтня 2023 року було задоволено клопотання представника позивача [PERSON] - [PERSON] про призначення судової почеркознавчої експертизи, призначено в даній цивільній справі судову почеркознавчу експертизу, проведення якої доручено експертам Вінницького науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України, на вирішення експертів поставлено питання: чи виконано підпис від імені [PERSON] у строковому трудовому договорі (контракті) з педагогічним працівником, який отримує пенсію за віком від 18 серпня 2021 року, укладеному між Опорним навчальним закладом «Студенянська загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів» в особі директора [PERSON] та [PERSON] , в розділі «Підписи сторін» в графі «підпис, ініціали, прізвище працівника» [PERSON] чи іншою особою. 20 березня 2024 року на адресу суду надійшов висновок експерта Вінницького науково-дослідного експертно-криміналістичного центру Міністерства внутрішніх справ України від 20 лютого 2024 року № СЕ-19/102-23/19991-ПЧ за результатами проведеної судової почеркознавчої експертизи. Відповідно до висновку експерта Вінницького науково-дослідного експертно-криміналістичного центру Міністерства внутрішніх справ України від 20 лютого 2024 року № СЕ-19/102-23/19991-ПЧ за результатами проведеної судової почеркознавчої експертизи в цивільній справі з ЄУН 142/287/23 за позовом [PERSON] до Студенянського ліцею Тульчинського району Вінницької області про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку, встановити, чи виконаний підпис у графі «(підпис, ініціали, прізвище працівника)» у розділі «Підписи сторін Працівник:» у строковому трудовому договорі (контракті) з педагогічним працівником, який отримує пенсію за віком від 18 серпня 2021 року, укладений між опорним навчальним закладом «Студенянська загальноосвітня школа І-Ш ступенів» та [PERSON] , [PERSON] або іншою особою, не виявилось можливим, встановлені співпадаючі ознаки хоча й чисельні, однак в більшості своїй відносяться до числа ознак, які зустрічаються в почерках багатьох осіб, тому вказані ознаки в своїй сукупності не можуть індивідуалізувати підпис певної особи і бути підставою для позитивного висновку, що ж стосується розбіжних ознак, то з`ясувати їх походження (чи є вони результатом варіаційності підпису [PERSON] , що не проявилась у наданих зразках, які відрізняються за способом виконання, або викликані іншими причинами) експерт не зміг. Ухвалою суду від 25 березня 2024 року поновлено провадження в даній цивільній справі, продовжено провадження у справі зі стадії судового провадження, судове засідання призначено на 14 годину 00 хвилин 22 квітня 2024 року. Ухвалою суду від 04 червня 2024 року було задоволено клопотання позивача [PERSON] та клопотання представника позивача [PERSON] - [PERSON] про призначення додаткової судової почеркознавчої експертизи, призначено у справі додаткову судову почеркознавчу експертизу, проведення експертизи доручено експертам Кіровоградського науково-дослідного експертно-криміналістичного центр МВС України, на вирішення експертів поставлено питання: - Чи виконано підпис від імені [PERSON] у строковому трудовому договорі (контракті) з педагогічним працівником, який отримує пенсію за віком від 18 серпня 2021 року, укладеному між Опорним навчальним закладом «Студенянська загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів» в особі директора [PERSON] та [PERSON] , в розділі «Підписи сторін» в графі «підпис, ініціали, прізвище працівника» самою [PERSON] чи іншою\~особою?, для проведення експертизи надано експертам матеріали цивільної справи № 142/287/23. 02 жовтня 2024 року на адресу суду надійшов висновок експерта Кіровоградського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України від 20 вересня 2024 року № СЕ-19/112-24/9057-ПЧ за результатами проведеної додаткової судової почеркознавчої експертизи в цивільній справі з ЄУН 142/287/23 за позовом [PERSON] до Студенянського ліцею Тульчинського району Вінницької області про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку. Відповідно до\~висновку експерта Кіровоградського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України від 20 вересня 2024 року № СЕ-19/112-24/9057-ПЧ - підпис, розташований в розділі "Підписи сторін" колонці "Працівник:" графі "підпис, ініціали, прізвище" в строковому трудовому договорі (контракт) з педагогічним працівником, який отримує пенсію за віком від 18 серпня 2021 року, укладений між Опорним навчальним закладом «Студенянська загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів» в особі директора Багрій Світлани Іванівни та [PERSON] , виконаний не [PERSON] , а іншою особою. Ухвалою суду від 03 жовтня 2024 року поновлено провадження в даній цивільній справі, продовжено провадження у справі зі стадії судового провадження, судове засідання призначено на 15 годину 00 хвилин 28 жовтня 2024 року. 28 жовтня 2024 року за клопотанням представника відповідача судове засідання в даній цивільній справі було відкладено. 12 грудня 2024 року від представника відповідача адвоката Лукавського А.В. надійшло клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи, в якому представник відповідача просить призначити у справі судову почеркознавчу експертизу на вирішення якої поставити наступне питання чи виконано рукописний текст підпису «О.В.Васалатій» у строковому трудовому договорі (контракті) від 18 сепня 2021 року з педагогічним працівником, який отримує пенсію за віком, укладеному між Опорним навчальним закладом «Студенянська загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів» в особі директора Багрій С.І. та працівником [PERSON] вчинений в розділі «Підписи сторін» в графі «підпис, ініціали, прізвище працівника» самою [PERSON] чи іншою особою», проведення експертизи просить доручити експертам Вінницького відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз. 18 грудня 2024 року на адресу суду від представника відповідача надійшло уточнене клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи, яке доповнене переліком документів з матеріалів справи, де містяться зразки почерку позивача [PERSON] "Згідно з оригіналом Позивач [PERSON] " Копія витягу із наказу № 34-кТР від 17.08.2022 року ( а.с.4), Копія трудової книжки (а.с.5), Заява від 05.05.2020 року (а.с.6), Копія витягу із наказу № 20-К/ТР (а.с.7), Копія заяви від 18.08.2021 року (а.с.8), Копія витягу із наказу № 36-К/ТР (а.с.9), Копія паспорта [PERSON] (а.с.10-11), Копія довіреності (а.с.12), 3аява (а.с.51), Розписки (а.с.67,81,98,154), Заяви (а.с.153, 158), Розписка (а.с.71, том 2), Оригінал заяви [PERSON] від 28.05.2021р., Оригінали строкових трудових договорів (контракту) з педагогічним працівником, який отримує пенсію за віком від 19 червня 2020 року та від 18 серпня 2021 року, які надані суду на його вимогу і перебувають в матеріалах справи. 30 грудня 2024 року на адресу суду від позивача [PERSON] надійшли заява та заперечення на клопотання про призначення у справі експертизи, в яких позивач клопотання представника відповідача щодо призначення експертизи просить відхилити, та вказує, що ні підпис ні текстовий запис " [PERSON] " на договорі від 18 серпня 2021 року вчинені не нею, а з оригіналом договору від 18 серпня 2021 року ознайомилась вперше на судовому засіданні і ніколи його не підписувала. Також вказує, що проведення експертизи надпису "О.В.Васалатій" є недоцільним і необгрунтованим, виходячи із висновків попередніх експертиз. Ухвалою суду від 02 січня 2025 року клопотання представника відповідача адвоката Лукавського А.В. про призначення судової почеркознавчої експертизи було задоволено, призначено судову почеркознавчу експертизу, проведення експертизи доручено експертам Кіровоградського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України, на вирішення\~експертів поставлено\~питання: - Чи виконано рукописний запис ініціалів та прізвища " [PERSON] " в розділі\~«Підписи сторін»\~в графі\~«підпис,\~ініціали,\~прізвище працівника»\~ у строковому трудовому договорі (контракті) з педагогічним працівником, який отримує пенсію за віком від 18 серпня 2021 року, укладеному між Опорним навчальним закладом «Студенянська загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів» в особі директора [PERSON] та [PERSON] , самою [PERSON] чи іншою особою? 13 січня 2025 року позивачем [PERSON] до Піщанського районного суду була подана апеляційна скарга на вказану ухвалу суду. Постановою Вінницького апеляційного суду від 08 квітня 2025 року апеляційну скаргу позивача задоволено, ухвалу Піщанського районного суду від 02 січня 2025 року скасовано а справу направлено для продовження розгляду. Розгляд справи неодноразово відкладався та в судовому засіданні оголошувались перерви, відповідно до обумовлених обставин. Розгляд справи відбувся в судових засіданнях 21 травня, 17 червня та 31 липня 2025 року. В судовому засіданні позивач [PERSON] вважаючи своє звільнення незаконним, позовні вимоги підтримала, заперечувала підписання контракту щодо строкового характеру роботи на 2021 2022 навчальний рік. Представник позивача [PERSON] вказував, що незважаючи, що Рішення Конституційного суду не мають зворотної дії в часі, разом з тим, суди повинні перевіряти відповідність законів Конституції України перед їх застосуванням, крім того вказував, що наказ про укладення строкового трудового договору на наступний період був виданий на підставі контракту, який позивачка не підписувала, при цьому первинним є контракт, де сторони узгоджують умови праці а на його підставі видається наказ. Представник відповідача Багрій С.І. в задоволені позову просила відмовити, вказувала, що причиною звільнення позивача було відсутність дітей, оскільки по Студенянській школі вже понад 12 років немає паралельних класів, та наявність молодого вчителя хімії, в [PERSON] було 9 годин на тиждень в іншого вчителя хімії 10 год. При цьому вона діяла виключно у відповідності до вимог нового закону про освіту. Всіх вчителів пенсіонерів які подали відповідні заяви, було переведено на строкові трудові договори. Представник відповідача\~адвокат Лукавський\~А.В.\~вважав,\~що позов\~не підлягає\~задоволенню,\~оскільки переведення\~позивача з\~безстрокового трудового\~договору на\~строковий відбулось\~в чіткій\~відповідності до\~вимог діючого\~на той\~час Закону України "Про повну загальну середню освіту". При цьому позивач мала право вибору, або працювати далі на умовах строкового трудового договору або звільнитись, та висловила згоду на строковий трудовий договір подавши відповідну заяву. Також вказував, що Рішення Конституційного суду діють на перспективу, та не мають зворотньої дії в часі, тобто на момент укладення строкового трудового договору та звільнення [PERSON] з роботи, норми абзацу третього частини другої\~статті 22 Закону України «Про повну загальну середню освіту» від 16 січня 2020 року були чинними. Також вказував, що кожен наказ видавався саме на підставі поданої заяви [PERSON] . Суд, заслухавши сторони та їх представників, дослідивши матеріали даної цивільної справи, вивчивши правові норми, що регулюють дані правовідносин, судову практику, оцінивши докази в їх сукупності приходить до наступних висновків. Відповідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 9 Конвенції МОП № 158 про припинення трудових відносин з ініціативи роботодавця 1982 року, яка ратифікована Верховною Радою 04.02.94 року, тягар доведення наявності законної підстави для звільнення, як це визначено в ст. 4 цієї Конвенції, лежить на роботодавцеві. Вказане відповідає позиції ВСУ, висловленій в постанові від 22 березня 2017 року в справі № 6-3135 цс16. Відповідно ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Судом встановлено, що відповідно до копії трудової книжки [PERSON] , позивач перебувала у трудових відносинах з відповідачем з 15 серпня 1978 року, коли була прийнята на роботу вчителем хімії Студенянської середньої школи (запис № 1), відповідно до запису № 6 від 01.07.2020 року продовжила роботу на посаді вчителя хімії на умовах строкового трудового договору, та відповідно запису №7 - 17 серпня 2022 року була звільнена з посади вчителя хімії у зв`язку із закінченням терміну строкового трудового договору на підставі п.2 ст. 36 КЗпП України, (т.1 а.с. 5). Відповідно до витягу з наказу опорного навчального закладу «Студенянська загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів» № 20-К/ТР від 19 червня 2020 року «Про укладення строкового трудового договору з категорією педпрацівників, які отримують пенсію за віком» на підставі пункту 2 частини 3\~розділу X "Прикінцевих та перехідних положень" Закону України "Про повнуза гальну середню освіту" від 16.01.2020 року № 463-ІХ, пункту 9 частини 1 статті 36 КЗпП України з учителем хімії [PERSON] припинено безстроковий трудовий договір та укладено з нею трудовий договір строком на один календарний рік з 1 липня 2020 року по 30 червня 2021 року включно. (т.1 а.с.7) Винесенню цього наказу передувала заява [PERSON] про зміну умов трудового договору, а саме переведення з безстрокового трудового договору на строковий з 01.07.2020 по 30.06.2021 року. (т.1 а.с.6) Також 19 червня 2020 року між опорним навчальним закладом «Студенянська загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів» та [PERSON] укладено строковий трудовий договір (контракт) з педагогічним працівником, який отримує пенсію за віком, положеннями якого визначено, що цей контракт є строковим трудовим договором з вчителем хімії, та укладений на строк з 01 липня 2020 року по 30 червня 2021 року, та який може бути переукладений на новий строк за взаємною згодою сторін. (т.1 а.с. 33) Відповідно до поданої заяви [PERSON] від 28 травня 2021 року про зміну умов трудового договору (т.1 а.с. 32) директором опорного навчального закладу «Студенянська загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів» [PERSON] винесено наказ № 35-К/ТР від 18 серпня 2021 року «Про продовження терміну строкового трудового договору з категорією педпрацівників, які отримують пенсію за віком» та продовжено термін строкового трудового договору до закінчення відпустки [PERSON] з 01 липня 2021 року по 17 серпня 2021 року. (т.1 а.с.31) Відповідно до витягу з наказу опорного навчального закладу «Студенянська загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів» № 36-К/ТР від 18 серпня 2021 року «Про укладення строкового трудового договору з категорією педпрацівників, які отримують пенсію за віком» на підставі пункту 2 частини 3\~розділу X "Прикінцевих та перехідних положень" Закону України "Про повну загальну середню освіту" від 16.01.2020 року № 463-ІХ, пункту 9 частини 1 статті 36 КЗпП України з учителем хімії [PERSON] укладено строковий трудовий договір строком на один календарний рік з 18 серпня 2021 року по 17 серпня 2022 року включно. (т.1 а.с.9) Винесенню цього наказу також передувала заява [PERSON] від 18.08.2021 року про укладення строкового трудового договору на один рік з 18.08.2021 по 17.08.2022 року. (т.1 а.с.8) Підписання контракту на вказаний період роботи позивач заперечувала, а згідно висновку експерта Кіровоградського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України від 20 вересня 2024 року № СЕ-19/112-24/9057-ПЧ - підпис, розташований в розділі "Підписи сторін" колонці "Працівник:" графі "підпис, ініціали, прізвище" в строковому трудовому договорі (контракт) з педагогічним працівником, який отримує пенсію за віком від 18 серпня 2021 року, укладений між Опорним навчальним закладом «Студенянська загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів» в особі директора Багрій Світлани Іванівни та [PERSON] , виконаний не [PERSON] , а іншою особою. При цьому експертом досліджувався примірник контракту наданого стороною відповідача. Наказом директора опорного навчального закладу «Студенянська загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів» № 34-К/ТР від 17 серпня 2022 року «Про звільнення педагогічних працівників» [PERSON] звільнено з посади вчителя хімії з 17.08.2022 року. Підставою звільнення в наказі зазначено закінчення терміну строкового трудового договору згідно пункту 2 частини першої статті 36 Кодексу законів про працю України. (т.1 а.с.4) Відповідно до копії заяви [PERSON] від 02 червня 2023 року, позивач зверталась до відповідача із заявою про прийняття на роботу та їй було відмовлено із-за відсутності вакантної посади вчителя хімії. (т.2 а.с. 167) Також судом досліджено копію рішення Студенянської сільської ради № 1417 від 11 серпня 2022 року «Про зміну найменування закладу освіти та затвердження статуту в новій редакції» відповідно якого опорний навчальний заклад «Студенянська загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів» перейменовано на Студенянський ліцей Тульчинського району Вінницької області, (т.1 а.с. 30) виписку з єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань, відомості з ЄДРПОУ (т.1 а.с. 73,74) та довідки відповідача про заробітну плату позивача (т.1 а.с. 43,72) З огляду на встановлені в судовому засіданні обставини звільнення [PERSON] , досліджені відповідні цим обставинам належні та допустимі докази в їх сукупності, суд зазначає наступне. Статтями 1,3 Конституції України встановлено, що Україна є соціальна та правова держава. Саме людина визнається в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Конституційний Суд України зазначає, що в Конституції України закріплено принцип, за яким права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність (стаття 3). Відповідно до\~статті 43 Конституції України\~кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Ця норма відповідає змісту ст.23 Загальної декларації прав людини й означає, що тільки самому працівникові належить виключне право розпоряджатися своїми здібностями до продуктивної та творчої праці. Статтею 23 Загальної декларації прав людини продекламовано, що кожна людина має право на працю, на вільний вибір роботи, на справедливі і сприятливі умови праці та на захист до безробіття. Згідно з\~ст.14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою. Будь-яке пряме або непряме обмеження прав чи встановлення прямих або непрямих переваг при укладенні, зміні та припиненні трудового договору залежно від походження, соціального і майнового стану, расової та національної приналежності, статі, мови, політичних поглядів, релігійних переконань, членства у професійній спілці чи іншому об`єднанні громадян, роду і характеру занять, місця проживання не допускається. Вимоги щодо віку, рівня освіти, стану здоров`я працівника можуть встановлюватись законодавством України. Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у\~статті 5-1 КЗпП України\~правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи. Усі трудові правовідносини повинні ґрунтуватися на принципах соціального захисту та рівності для всіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором, що, зокрема, має відображатись у встановленні вичерпного переліку умов та підстав припинення таких відносин. Відповідно до ч.4 ст.22 Кодексу законів про працю України, будь-яке пряме або непряме обмеження трудових прав при укладенні, зміні та припиненні трудового договору не допускається. У\~Рішенні від 07 липня 2004 року № 14-рп/2004 Конституційний Суд України\~зазначив, що свобода праці означає можливість особи займатися чи не займатися працею, а якщо займатися, то вільно її обирати, забезпечення кожному без дискримінації вступати у трудові відносини для реалізації своїх здібностей; реалізація права громадянина на працю здійснюється в спосіб укладення ним трудового договору і виконання кола обов`язків за своєю спеціальністю, кваліфікацією або посадою, що визначено структурою і штатним розписом підприємства, установи чи організації. Укладаючи трудовий договір з роботодавцями, громадяни реалізують своє конституційне право на працю, добровільно вступають у трудові правовідносини, набуваючи конкретних трудових прав і обов`язків; трудовий договір є основним юридичним фактом, із яким пов`язано виникнення, зміна чи припинення трудових правовідносин (перше, друге речення абзацу другого пункту 4 мотивувальної частини\~Рішення Конституційного Суду України від 09 липня 1998 року № 12-рп/98) За приписами частини першої та третьої\~статті 21 КЗпП України\~трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов`язки і відповідальність сторін (у тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення та організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України. Згідно зі\~статтею 23 КЗпП України\~трудовий договір може бути: 1) безстроковим, що укладається на невизначений строк; 2) на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; 3) таким, що укладається на час виконання певної роботи. Строковий трудовий договір укладають у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи або умов її виконання, або інтересів працівника, та в інших випадках, визначених законодавчими актами. Статтею 36 КЗпП України\~встановлені підстави припинення трудового договору. Підставами припинення трудового договору, зокрема є: закінчення строку (п.п.2 і 3\~статті 23 КЗпП України), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна з сторін не поставила вимогу про їх припинення (п. 2 ч.1\~ст. 36 КЗпП України). Припинення трудового договору після закінчення строку не вимагає окремої заяви або якогось волевиявлення працівника. Свою волю на укладення строкового трудового договору він вже виявив у заяві про прийняття на роботу за строковим трудовим договором та шляхом підписання самого строкового трудового договору. Порядок оформлення трудових відносин за строковим трудовим договором такий же, як і за безстроковим, але при цьому факт укладення трудового договору на певний строк чи на час виконання певної роботи повинен бути відображений, зокрема, у наказі чи розпорядженні роботодавця, яким оформляється цей трудовий договір. Судом встановлено, що позивач перебувала у трудових відносинах із відповідачем з 1978 року на умовах безстрокового трудового договору. У зв`язку із набуттям чинності нової редакції Закону України «Про повну загальну середню освіту» від 16.01.2020 року на підставі п.2 ч.3 розділу Х «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону з позивачем, як вчителем, що отримує пенсію за віком, було припинено безстроковий трудовий договір та укладено строковий на строк з 01 липня 2020 по 30 червня 2021 року. В подальшому 18 серпня 2021 року знов укладено строковий трудовий договір на один рік на строк з 18 серпня 2021 року по 17 серпня 2022 року. Як встановлено судом, підставою звільнення позивача з роботи в наказі було зазначено закінчення строку трудового договору згідно пункту 2 частини першої статті 36 Кодексу законів про працю України. Правовідносини, які склалися між сторонами є трудовими правовідносинами та стосуються порядку трудових відносин працівників закладів освіти, яким виплачується пенсія за віком, що виникли в зв`язку з набуттям законної сили Закону України "Про повну загальну середню освіту" від 16.01.2020 року за № 463-ІХ, який набув чинності 18.03.2020 року. 18 березня 2020 року набрав чинності\~Закон України «Про повну загальну середню освіту» № 463-ІХ від 16.01.2020 року, яким визначено правові, організаційні та економічні засади функціонування і розвитку системи загальної середньої освіти. Згідно приписів абзацу третього частини другої\~статті 22 Закону України "Про повну загальну середню освіту"\~(в редакції чинній, на момент укладення з позивачем строкового трудового договору), педагогічні працівники державних і комунальних закладів загальної середньої освіти, які досягли пенсійного віку та яким виплачується пенсія за віком, працюють на основі трудових договорів, що укладаються строком від одного до трьох років. Виходячи з аналізу даної норми,\~Законом України «Про повну загальну середню освіту»\~встановлено дві істотні умови, з якими Закон пов`язує можливість його застосування в частині переведення працівника з безстрокового на строковий трудовий договір, а саме: досягнення працівником пенсійного віку та виплата працівнику грошового утримання у вигляді пенсії за віком. Тобто, вказана норма була застосована до конкретного визначеного кола осіб. Підпунктом 2 пункту 3\~розділу X "Прикінцевих та перехідних положень" Закону України "Про повну загальну середню освіту" від 16.01.2020 року № 463-ІХ (в редакції чинній, на момент укладення з позивачем строкового трудового договору) передбачено, що набрання чинності цим Законом є підставою для припинення безстрокового трудового договору з педагогічними працівниками державних і комунальних закладів загальної середньої освіти, яким виплачується пенсія за віком, згідно з пунктом 9 частини першої\~статті 36 Кодексу законів про працю України. До 01 липня 2020 року керівники державних і комунальних закладів загальної середньої освіти зобов`язані були припинити безстрокові трудові договори з педагогічними працівниками таких закладів освіти, яким виплачується пенсія за віком, з одночасним укладенням з ними трудових договорів строком на один рік. У разі незгоди з продовженням трудових відносин на умовах строкового трудового договору педагогічні працівники, яким виплачується пенсія за віком, звільняються згідно з пунктом 9 частини першої\~статті 36 Кодексу законів про працю України. Після закінчення строку трудового договору з такими педагогічними працівниками можуть укладатися строкові трудові договори відповідно до абзацу третього частини другої\~статті 22 цього Закону. Крім того,\~Закон України «Про повну загальну середню освіту»\~(в редакції, чинній на момент укладення з позивачем строкового трудового договору) містив імперативну норму про те, що безстроковий трудовий договір безумовно припиняється, а працівнику гарантується продовження роботи на певний строк, подання заяви працівником не вимагається, та після створення адміністрацією нових умов роботи такий працівник може відмовитися працювати на нових умовах. Для того, щоб працівник виявив свою незгоду з новими умовами роботи, адміністрація створює умови роботи (видає наказ про припинення безстрокового трудового договору і укладення строкового трудового договору) і лише після цього\~з`ясовує,\~чи бажає працівник продовжувати роботу, чи ні. Як вбачається з матеріалів справи,\~наказом директора опорного навчального закладу «Студенянська загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів» № 20-К/ТР від 19.06.2020 року на виконання вимог абзацу 3 частини 2\~ ст. 22 Закону України «Про повну загальну середню освіту», підпункту 2 п. 3\~Прикінцевих та перехідних положень цього Закону змінено форму трудового договору вчителю хімії [PERSON] , яка отримує пенсію за віком, а саме: припинено безстроковий трудовий договір 30.06.2020 року та укладено строковий трудовий договір з 01.07.2020 року по 30.06.2021 року. На час укладання строкового трудового договору з [PERSON] абзац третій частини другої\~статті 22 Закону України «Про повну загальну середню освіту»\~був чинним. Отже, судом встановлено, що з позивачем укладення строкового трудового договору відбулося саме із запровадженням законодавцем норми, яка викладена в абз.3 ч.2\~ст.22 Закону України «Про повну загальну середню освіту», а саме, що педагогічні працівники державних і комунальних закладів загальної середньої освіти, які досягли пенсійного віку та яким виплачується пенсія за віком, працюють на основі трудових договорів, що укладаються строком від одного до трьох років, про що зазначала і сторона відповідача. Тобто, судом встановлено, що безстроковий трудовий договір позивачу, як педагогу, який отримує пенсію за віком, замінено на строковий саме у відповідності до п.2 ч.3\~Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про повну загальну середню освіту». Рішенням Конституційного Суду України від 07 лютого 2023 року № 1-р/2023\~в справі № 1-5/2020(118/20) визнано таким, що не відповідає\~Конституції України\~(є неконституційним), абзац третій частини другої\~статті 22 Закону України «Про повну загальну середню освіту» від 16 січня 2020 року № 463-IX, згідно з яким «педагогічні працівники державних і комунальних закладів загальної середньої освіти, які досягли пенсійного віку та яким виплачується пенсія за віком, працюють на основі трудових договорів, що укладаються строком від одного до трьох років». У вказаному рішенні Конституційний Суд України зазначив, що оспорювані приписи Закону ставлять педагогічних працівників у нерівне, невигідне і вразливе становище залежно від наявності у них певного виду власності (пенсійних виплат) та форми власності відповідного закладу загальної середньої освіти: ці приписи Закону поширюються на педагогічних працівників державних і комунальних закладів загальної середньої освіти, однак не поширюються на педагогічних працівників тих закладів загальної середньої освіти, що не належать до державної або комунальної власності. Тому приписи абзацу третього частини другої статті 22 Закону не відповідають частинам першій, другій\~статті 24 Конституції України. Конституційний Суд України зауважив, що педагог, який раніше мав право на укладення безстрокового трудового договору та користувався таким правом протягом певного періоду, не може бути позбавлений цього права лише з огляду на досягнення ним пенсійного віку та факту отримання пенсії, адже\~Конституція України\~не пов`язує право на працю та свободу укладення трудового договору з досягненням певного віку, отриманням пенсії чи роботою в установах певної форми власності. Згідно із частиною 2\~статті 152 Конституції України, закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення. У рішенні Конституційного Суду від 07 лютого 2023 року у справі №1-5/2020(118/20) встановлено, що абзац третій частини другої\~статті 22 Закону України «Про повну загальну середню освіту» від 16 січня 2020 року № 463 IX\~не відповідає\~Конституції України та\~втрачає чинність із дня ухвалення Судом цього Рішення, тобто з 07.02.2023 року. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четвертої\~статті 263 ЦПК України). У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 вересня 2023 року у справі № 158/2439/22 (провадження № 61-7411св23) вказано, що «в практиці Верховного Суду усталеним є підхід про те, що судове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог не підлягає примусовому виконанню і тому не може переглядатися за виключними обставинами (див. зокрема, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного адміністративного суду від 07 липня 2023року у справі № 818/1793/18 (провадження № К/9901/27229/19). У справі, що переглядається, після ухвалення рішення суду першої інстанції\~Рішенням Конституційного Суду України від 07 лютого 2023 року № 1-р/2023\~у справі № 1-5/2020(118/20) визнано таким, що не відповідає\~Конституції України\~(є неконституційним), абзац третій частини другої\~статті 22 Закону України «Про повну загальну середню освіту» від 16 січня 2020 року № 463-IX, згідно з яким «педагогічні працівники державних і комунальних закладів загальної середньої освіти, які досягли пенсійного віку та яким виплачується пенсія за віком, працюють на основі трудових договорів, що укладаються строком від одного до трьох років», у наслідок чого унеможливлено укладення безстрокових трудових договорів із цією категорією педагогічних працівників. Конституційний Суд України також вказав, що оспорювані приписи Закону ставлять педагогічних працівників у нерівне, невигідне і вразливе становище залежно від наявності у них певного виду власності (пенсійних виплат) та форми власності відповідного закладу загальної середньої освіти: ці приписи Закону поширюються на педагогічних працівників державних і комунальних закладів загальної середньої освіти, однак не поширюються на педагогічних працівників тих закладів загальної середньої освіти, що не належать до державної або комунальної власності. Тому приписи абзацу третього частини другої статті 22 Закону не відповідають частинам першій, другій\~статті 24 Конституції України. Слід підкреслити, що Об`єднана палата Касаційного цивільного суду застосовувала рішення Конституційного Суду України ухвалені після прийняття судових рішень суду, що переглядалися касаційним судом (див.: постанову Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 20 червня 2019 року у справі № 688/1619/17-ц (провадження № 61-24783св18), та постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року в справі № 638/9278/16-ц (провадження № 61-33331сво18). Такий підхід вочевидь відображає розумну передбачуваність судового рішення, оскільки дозволяє уникнути ситуації, за якої при вирішенні справи застосовано неконституційну норму і особа позбавлена переглянути таке рішення суду за виключними обставинами. Тому необґрунтовані посилання апеляційного суду на те, що у рішенні Конституційного Суду від 07 лютого 2023 року у справі № 1-5/2020(118/20) встановлено, що абзац третій частини другої\~статті 22 Закону України «Про повну загальну середню освіту» від 16 січня 2020 року № 463-IX\~не відповідає\~Конституції України\~та втрачає чинність із дня ухвалення Судом цього Рішення, а отже, на час укладання строкового трудового договору та на час звільнення позивача 22 серпня 2022 року у зв`язку із закінченням строку трудового договору абзац третій частини другої\~статті 22 Закону України «Про повну загальну середню освіту»\~був чинним, і відсутні правові підстави для висновку про незаконність звільнення позивача» Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції врахував неконституційність абзацу третього частини другої\~статті 22 Закону України «Про повну загальну середню освіту», згідно з яким «педагогічні працівники державних і комунальних закладів загальної середньої освіти, які досягли пенсійного віку та яким виплачується пенсія за віком, працюють на основі трудових договорів, що укладаються строком від одного до трьох років», надав належної оцінки доказам у справі з урахуванням наведеної неконституційності норми закону, у зв`язку з чим дійшов правильного висновку про задоволення позову [PERSON]. Також, переглядаючи подібну цивільну справу Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду в Постанові від 30 листопада 2023 року (справа № 205/6223/22 провадження № 61-8732св22) вказав, що апеляційний суд не врахував, що положення нормативно-правового акта, що суперечать Конституції України, згідно з вимогами частини шостої статті 10 ЦПК України не застосовуються судом; Об`єднана палата Касаційного цивільного суду застосовувала рішення Конституційного Суду України ухвалені після прийняття судових рішень, що переглядалися касаційним судом і такий підхід вочевидь відображає розумну передбачуваність судового рішення, оскільки дозволяє уникнути ситуації, за якої при вирішенні справи застосовано неконституційну норму і особа позбавлена переглянути таке рішення суду за виключними обставинами. Тому необґрунтовані посилання апеляційного суду на те, що зміни до статті 22 Закону України «Про повну загальну середню освіту» відбулися після ухвалення 07 лютого 2023 року Рішення Конституційним Судом України. Суди при вирішенні справи не врахували неконституційність абзацу третього частини другої статті 22 Закону України «Про повну загальну середню освіту», згідно з яким «педагогічні працівники державних і комунальних закладів загальної середньої освіти, які досягли пенсійного віку та яким виплачується пенсія за віком, працюють на основі трудових договорів, що укладаються строком від одного до трьох років», не оцінювали зміст позовних вимог та обставини справи з урахуванням наведеної неконституційності норми закону, тому зробили передчасний висновок про відмову у задоволенні позову [PERSON]. Відтак, з урахуванням цих висновків Верховного Суду, доводи сторони відповідача про те, що у Рішенні Конституційного Суду від 07 лютого 2023 року у справі № 1-5/2020 (118/20) встановлено, що абзац третій частини другої\~статті 22 Закону України «Про повну загальну середню освіту» від 16 січня 2020року № 463-IX\~не відповідає\~Конституції України\~та втрачає чинність із дня ухвалення судом цього Рішення, а отже, на час укладання строкового трудового договору та на час звільнення позивача у зв`язку із закінченням строку трудового договору абзац третій частини другої\~статті 22 Закону України «Про повну загальну середню освіту»\~був чинним, а тому відсутні правові підстави для висновку про незаконність звільнення позивачки,\~суд вважає безпідставними. Статтею 9 КЗпП України\~встановлено, що умови договорів про працю, які погіршують становище працівників порівняно з законодавством України, є недійсними. Таким чином, законом передбачено, що навіть за наявності угоди сторін до трудового договору не можуть включатися умови, які погіршують становище працівника, а відтак\~стаття 9 КЗпП України\~імперативно кваліфікує такі умови недійсними. Згіднозі\~статтею 23 КЗпП України\~трудовий договір може бути: безстроковим, що укладається на невизначений строк; на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; таким, що укладається на час виконання певної роботи. Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, Верховний Суд зазначає, що укладення строкового трудового договору можливе за погодженням сторін, без згоди працівника укладення такого договору є неможливим (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 лютого 2021року у справі № 703/2695/19 (провадження № 61-14979св20)). Проте в даному випадку укладення строкового договору було обумовлено не згодою сторін, а обмеженнями, встановленими у законодавстві, які в подальшому були визнані дискримінаційними. Згідно статті 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Пленум Верховного Суду України у Постанові від 06 листопада 1992 року № 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" у п.п. 18,19 вказав, що при розгляді справ про поновлення на роботі судам необхідно з`ясувати, з яких підстав проведено звільнення працівника згідно з наказом (розпорядженням) і перевіряти їх відповідність законові. Суд не в праві визнати звільнення правильним, виходячи з обставин, з якими власник або уповноважений ним орган не пов`язували звільнення. Якщо обставинам, які стали підставою звільнення, в наказі (розпорядженні) дана неправильна юридична кваліфікація, суд може змінити формулювання причин звільнення і привести його у відповідність з чинним законодавством про працю. Крім того,\~Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» від 01 липня 2022 року № 2352-IX, який набрав чинності 19 липня 2022 року, в\~Кодекс законів про працю України\~внесено зміни і, зокрема, передбачено, що роботодавець зобов`язаний інформувати працівників, які працюють за строковим трудовим договором, про вакансії, що відповідають їх кваліфікації та передбачають можливість укладення безстрокового трудового договору, а також забезпечити рівні можливості таких працівників для його укладення (частина третя\~статті 23 КЗпП України). Представники відповідача не надали суду жодних належних та допустимих доказів того, що відповідачем було проінформовано [PERSON] про вакансії, що відповідають її кваліфікації, а також можливість укладення з нею безстрокового трудового договору, що забезпечувало б рівні можливості у співвідношенні з іншими працівниками, знаючи при цьому, що позивач працювала на умовах строкового трудового договору. З огляду на вказане, враховуючи, що позивачу було змінено умови праці, а в подальшому звільнено на підставі дискримінаційної норми, яка була визнана неконституційною, суд доходить переконання, про те, що позов [PERSON] до Студенянського ліцею в частині поновлення на роботі підлягає до задоволення, що є достатньою підставою для задоволення позову, а порушені права позивача підлягають відновленню шляхом поновлення її на роботі в Студенянському ліцеї Тульчинського району Вінницької області на посаді вчителя хімії, зі стягненням заробітку за час вимушеного прогулу. Згідно із частиною п`ятою статті 235\~КЗпП України рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню. Негайне виконання судового рішення полягає в тому, що воно набуває властивостей обов`язковості й підлягає виконанню не з моменту набрання ним законної сили, а негайно з часу його оголошення в судовому засіданні. Належним виконанням судового рішення про поновлення на роботі необхідно вважати видання власником про це наказу, що дає можливість працівнику невідкладно приступити до виконання своїх попередніх обов`язків. Відповідно до ч. 2 ст. 235 КЗпП, при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Згідно з пунктом 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100, (далі - Порядок № 100) середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата. Якщо протягом останніх двох календарних місяців, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата, працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Відповідно до пункту 8 Порядку № 100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством - на число календарних днів за цей період. Верховний Суд України в постанові від 14.09.2016 р. у справі № 6-419 цс16 сформував правову позицію щодо розрахунку середньої зарплати за час вимушеного прогулу. З урахуванням норм, зокрема абз. 3 п. 2 Порядку № 100, середньомісячна зарплата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, із якою пов`язана виплата, тобто дню звільнення працівника з роботи. Основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з п. 8 згаданого Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом 2-х місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів за цей період. Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абз. 2 п. 8 Порядку № 100). Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні 2 календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, установленим із дотриманням вимог законодавства. Крім того, положеннями р. ІІІ Порядку № 100 передбачені виплати, які підлягають і не підлягають урахуванню (зокрема, одноразові виплати, соціальні виплати, окремі види премій тощо) при обчисленні середньої заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплати за час вимушеного прогулу. Зокрема не підлягають урахуванню відпускні та лікарняні. При цьому, суд також бере до уваги, що Верховний Суд дійшов висновку, зокрема і в постанові Верховного Суду від 7 жовтня 2020 року у справі № 523/14396/19 що\~суми, які суд визначає до стягнення з роботодавця на користь працівника як середній заробіток за час вимушеного прогулу, розраховуються без віднімання сум податків і зборів. При обчисленні середнього заробітку за час вимушеного прогулу позивача суд використовує відомості про заробіток позивача за червень та липень 2022 року, зазначені в довідці про доходи наданій відповідачем за № 01-19/77 від 11 серпня 2023 (Т.1 а.с.72), зміст якої не оспорювався сторонами під час судового розгляду, та яка визначає, що середньоденна заробітна плата позивача за останні два місця роботи становила 407,02 грн. При цьому суд розраховує середньомісячне число робочих днів шляхом ділення на 2 сумарного числа робочих днів за останні 2 календарні місяці, які зазначені у вищевказаній довідці, що складає 22+21=43:2=21,5 дні. Таким чином середня кількість робочих днів в межах одного року буде становити 258 днів, виходячи з розрахунку 21,5 дні х 12 місяців. Суд враховує, що з часу звільнення позивача минуло більше одного року, разом з тим суд також враховує, що даний позов позивачем було подано до суду не безпосередньо після звільнення 17 серпня 2022 року чи в межах місячного строку визначеного в ст. 233 КЗпП України, а лише 16 червня 2023 року, тобто майже через рік після звільнення, та використовуючи положення частини 1 прикінцевих положень КЗпП відповідно яких, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені\~статтею 233\~цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину, та який закінчився саме 01 липня 2023 року, та вважає, що позивачу підлягає виплаті середній заробіток в межах заявлених позовних вимог за період не більш як за один рік шляхом множення середньоденної заробітної плати позивача на середню кількість робочих днів в межах одного року визначених вище, тобто 407,02 грн. х 258 днів = 105011,16 гривень. При цьому, вирішуючи питання про можливість негайного виконання рішення суду в частині стягнення середнього заробітку у межах суми платежу за один місяць, суд виходить з положень п. 2 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, де зазначено, що суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць, а також правового висновку Великої Палати ВС, викладеного у постанові від\~8\~лютого\~2022\~року\~у справі №\~755/12623/19, згідно якого середній заробіток за час вимушеного прогулу за своїм змістом є заробітною платою, право на отримання якої виникло у працівника, який був незаконно позбавлений можливості виконувати свою трудову функцію з незалежних від нього причин, оскільки особа поновлюється на роботі з дня звільнення, тобто вважається такою, що весь цей час перебувала в трудових відносинах. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд виходить з положень ч.1, ч.2 ст. 141 ЦПК України, які передбачають, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Суд враховує, що відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Оскільки позивач звільнена від сплати судового збору то його слід стягнути з відповідача на користь держави. Суму сплачених позивачем витрат на проведення експертизи слід стягнути з відповідача на користь позивача. Таким чином враховуючи, що судом задоволено позов в частині поновлення на роботі, а позивач звільнений від сплати судового збору за вказану позовну вимогу, судовий збір, який підлягав сплаті в день звернення до суду в розмірі 1073,60 гривень слід стягнути на користь держави з відповідача Студенянського ліцею Тульчинського району Вінницької області. Також, враховуючи, що суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1073,60 гривень і за цією вимогою. Крім того з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на проведення експертиз у справі у загальному розмірі 27262,20 грн.

Outcome: approved