Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-17 00:00:00

06 грудня 2024 року (через систему «Електронний суд») позивач ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» звернувся до Згурівського районного суду Київської області з вищевказаним позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] на корить ТОВ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» заборгованість за кредитним договором № 28.03.2024-100003820 від 28.03.2024 у розмірі 11880,00 грн, а також судовий збір у розмірі 2422,40 грн. Позивач клопотав про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. В обґрунтування позову зазначає, що між ТОВ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» та [PERSON] 28.03.2024 в електронній формі було укладено Кредитний договір (оферти) № 28.03.2024-100003820, відповідно до умов якого позичальнику надано кредит у розмірі 6000,00 грн (шляхом перерахування на платіжну картку позичальника [NUMBER]) строком на 42 днів з дати його надання - 28.03.2024. Первинний період користування кредитом - 14 днів з дня його надання. Черговий період користування кредитом - кожні наступні 14 днів з дня закінчення первинного періоду. Процентна ставка «економ» - фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 2% за 1 (один) день користування кредитом, яка застосовується протягом первинного періоду та протягом кожних перших 14 днів з дня отримання чергового траншу включно. Процентна ставка «стандарт» - фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 2,5 % за 1 (один) день користування кредитом, яка застосовується протягом всього строку, на який надається кредит, окрім періоду застосування процентної ставки «Економ». ТОВ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» свої зобов`язання за договором виконало в повному обсязі. У свою чергу відповідач свої зобов`язання за договором належним чином не виконує, у зв`язку з чим станом на 08.05.2024 утворилась заборгованість у розмірі 11880,00 грн, що складається із заборгованості по тілу кредиту в розмірі 6000,00 грн, по процентам у розмірі 5880,00 грн, чим порушуються права та інтереси ТОВ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР». Ухвалою Згурівського районного суду Київської області від 19 грудня 2024 року відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін, сторонам визначено строки для подання заяв по суті справи. 20.01.2025 до суду надійшла заява відповідача [PERSON] , у якій просила відкласти розгляд справи та надати їй час для збору документів на підтвердження того, що 28.03.2024 о 18:51 (як зазначено в копії договору долученого до позовної заяви) нею кредитний договір № 28.03.2024-100003820 з ТОВ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» не укладався, у зв`язку з тим, що після 18:00 щодо неї було вчинено шахрайські дії, зокрема викрадені кошти з банківського рахунку. 19.02.2025 відповідач [PERSON] подала клопотання про витребування доказів. Крім того, 19.02.2025 відповідач [PERSON] подала заяву, в якій просила долучити до матеріалів справи докази її звернення до правоохоронних органів у зв`язку із вчиненням 28.03.2024 відносно неї шахрайських дій. 10.03.2025 відповідач [PERSON] подала заяву в якій просила долучити до матеріалів справи довідки про перелік карток, які відкривались на її ім`я в АТ КБ «ПРИВАТБАНК», просила розглянути її клопотання від 19.02.2025 без її участі та оголосити перерву для надання їй можливості надати суду документи, які були нею витребувані 20.02.2025 від Броварського РУП ГУ НП в Київській області - копії матеріалів справи ЄРДР 1202411130000899 від 29.03.2024, яка відкрита за її заявою про вчинення відносно неї шахрайських дій. 13.03.2025 відповідач [PERSON] подала заяву, в якій просила долучити до матеріалів справи копію опису, квитанції та копію конверта. 08.04.2025 відповідач [PERSON] подала заяву, в якій просила судове засідання, призначене на 12:00 на 08.04.2025 проводити без її участі, розглянути її клопотання від 19.02.2025 про витребування доказів, повідомила, що 20.02.2025 вона звернулася до Броварського РУП ГУ НП в Київській області із заявою про надання їй копій матеріалів справи ЄРДР 1202411130000899 від 29.03.2024, яка відкрита за її заявою про вчинення відносно неї шахрайських дій, проте станом на 08.04.2025 зазначені документи їй ненадані, у зв`язку з чим просила надати їй додатковий час для надання відповідних документів. Ухвалою від 08.04.2025 суд задовольнив клопотання відповідача від 19.02.2025 та від 10.03.2025 про долучення до матеріалів справи доказів, а також клопотання від 19.02.2025 про витребування доказів. 07.05.2025 на виконання ухвали суду від 08.04.2025 надійшла інформація від АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та від ПрАТ «КИЇВСТАР». 08.05.2025 відповідач [PERSON] подала заяву про ознайомлення з матеріалами справи та заяву про долучення доказів до матеріалів справи. У судове засідання позивач свого представника не направив, повідомлявся належним чином про дату, час та місце судового розгляду, у позовній заяві представник позивача Ларіонов К.О. просив проводити розгляд справи за відсутності представника ТОВ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР», проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася. 08.05.2025 через канцелярію суду подала заяву, у якій просить розгляд справи проводити у її відсутність за наявними матеріалами справи з урахуванням наданих нею доказів та доказів, які надійшли на виконання ухвали суду від 08.04.2025. Позовні вимоги не визнає в повному обсязі, кредитний договір № 28.03.2024-100003820 від 28.03.2024 вона не оформляла, кошти за цим договором не отримувала. Просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Ухвалою від 14 липня 20225 року суд оголосив про перехід до стадії ухвалення рішення. З досліджених в судовому засідання доказів судом встановлено наступні обставини. На підтвердження своїх позовних вимог позивач ТОВ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» надав: копію квитанції LIQPAY; інформацію з BankID щодо позичальника; копію кредитного договору № 28.03.2024-100003820 від 28.03.2024; копію довідки-розрахунку про стан заборгованості за кредитним договором. З інформації з BankID щодо позичальника вбачається, що на сайті кредитодавця 28.03.2024 було пройдено ідентифікацію клієнта [PERSON] , телефон [NUMBER] (а.с. 13). Того ж дня, 28.03.2024 18:51 на сайті https://sgroshi.com.ua було укладено кредитний договір № 28.03.2024-100003820 від 28.03.2024, сторонами якого зазначені ТОВ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» (кредитодавець) та [PERSON] (позичальник). Зі сторони позичальника договір підписаний одноразовим ідентифікатором - код з смс-повідомленням (Е769), який було відправлено на фінансовий номер [NUMBER]. Відповідно до умов договору кредитодавець зобов`язувався надати кредит у розмірі 6000,00 грн на умовах визначених у договорі на електронний платіжний засіб позичальника [NUMBER] (а.с. 14-25). З копії квитанції LIQPAY, ID платежу 2443019815, вбачається, що 28.03.2024 о 18:51 на картку [NUMBER] було здійснено переказ на суму 6000,00 UAH, платник: назва Швидкий кредит, сайт sgroshi.com.ua, призначення платежу: Видача за договором № 28.03.2024-100003820 від 28.03.2024 (а.с. 10). Відповідач заперечує той факт, що укладала даний договір та отримувала кошти за цим договором. Зазначає, що 28.03.2024 відносно неї були вчинені шахрайські дії. З копії наданого відповідачем витягу з ЄРДР вбачається, що 29.03.2024 [PERSON] звернулася до ВПД № 1 Броварського РУП ГУ НП в Київській області із заявою про те, що 28.03.2024 близько 18 години невідома особа зателефонувала на абонентський номер її мобільного телефону [NUMBER] із номеру телефону [NUMBER] та представилась працівником оператора «Київстар». У телефонній розмові вказана невідома особа вказала про блокування номеру телефону [PERSON] та для розблокування необхідно вказати комбінацію чисел із смс повідомлення, що заявниця і зробила. У подальшому шляхом незаконних операцій з використанням електронно-обчислювальної техніки, без відома потерпілого, здійснено переказ грошових коштів з кредитної картки емітованої АТ «ПриватБанк» [NUMBER] у сумі 2224,40 грн, що завдало майнової шкоди. На підставі цієї заяви 29.03.2024 було відкрите кримінальне провадження №12024111130000899 за ч. 4 ст. 191 КК України (а.с. 52-53). Кримінальне провадження №12024111130000899 від 29.03.2024 за ознаками кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 4 ст. 191 КК України закрите постановою слідчого від 16.10.2024 на підставі п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку із втратою чинності закону, яким встановлюється кримінальна протиправність діяння, а саме Законом України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та регулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» №3886-ІХ, який набрав чинності 09.08.2024 (а.с. 52-54 - копія витягу з ЄРДР, а.с. 94-96 - копія постанови від 16.10.2024). З копії постанови слідчого про закриття кримінального провадження від 16.10.2024 вбачається, що у ході досудового розслідування було допитано потерпілу [PERSON] , [INFO] , яка повідомила, що 28.03.2024 близько 18 год. 20 хв. Зателефонували з мобільного номеру телефону [NUMBER] та представилась оператором «Київстар» на ім`я « [PERSON] », та сказали, що їм надійшла заявка, що ніби мобільний номер [NUMBER] було втрачено та запитали, чи не подавали заявку на його відновлення. Оператор сказав, що потрібно скасувати заявку та зараз на номер телефону прийде смс-повідомлення з комбінацією цифр, яку потрібно продиктувати, що заявниця і зробила. Оператор сказав, що все вийшло і повідомив, що найближчі 30 хв. У неї не буде зв`язку, у зв`язку з тим, що буде оновлення по номеру телефону, але зв`язок так і не з`явився. Наступного дня, 29.03.2024 [PERSON] вирішила подзвонити на гарячу лінію «Київстар» з іншого номеру [NUMBER] . Зв`язавшись з оператором, повідомила про дану подію, на що їй відповіли, що це були шахраї, адже оператори не просять ніяких комбінацій та повідомили, що номер телефону заблоковано. Після чого, приблизно о 08 год. 30 хв. [PERSON] пішла до терміналу самообслуговування, щоб змінити номер телефону, який прив`язаний до банківських карток, але висвітлилось, що вона заблокована, тому вона вирішила звернутися до відділення «ПриватБанк». Прийшовши до банку, пояснила ситуацію і їй запропонували змінити всі картки на нові. Коли вона змінила картки, вирішила перевірити баланс і побачила там суму в розмірі 671 грн, хоча до цього на балансі було близько 20 грн. [PERSON] відразу попросила виписку по рахунку та разом з консультантом побачила, що з кредитної карти був здійснений переказ на її зарплатну карту в сумі 2864 грн. Після цього, з її карти о 19 год. 02 хв. Був здійснений переказ в сумі 1180 грн на карту клієнта «ПриватБанк» на ім`я [PERSON] , та ще один переказ на суму 1020 грн на теж саме ім`я. [PERSON] зателефонувала на гарячу лінію «ПриватБанк» розповіла про дану подію. Працівник «ПриватБанк» порекомендувала взяти виписку по рахунку та звернутися до поліції (а.с. 94-96). Дане кримінальне провадження безпосередньо не стосується факту укладення кредитного договору № 28.03.2024-100003820 від 28.03.2024, проте події, у зв`язку з якими відповідач [PERSON] зверталася до правоохоронних огранів, відбувались у проміжку часу, коли було укладено цей договір. З інформації, наданої ПрАТ «КИЇВСТАР» на виконання ухвали суду від 08.04.2025, вбачається, що електронні комунікаційні послуги по телефонному номеру [NUMBER] станом на 28.03.2024 надавались на умовах передплаченої форми обслуговування знеособлено (анонімно), без укладання письмового договору або реєстрації, відповідно до «Порядку ідентифікації кінцевих користувачів послуг», та за жодною особою, зокрема за [PERSON] , номер зареєстрований не був. Відповідно, відсутні достатні законні підстави вважати, що саме [PERSON] була користувачем телефонного номеру [NUMBER] , зокрема у період часу з 17 год. 00 хв. по 19 год. 00 хв. 28.03.2024. Згідно з інформацією про вхідні телефонні дзвінки та отримані sms-повідомлення по номеру [NUMBER] , які були зафіксовані комунікаційним обладнанням ПрАТ «КИЇВСТАР» в період часу з 17 год. 00 хв. по 19 год. 00 хв. 28.03.2024, вбачається, що 28.03.2024 о 18:21:22 на номер [NUMBER] надійшов вхідний дзвінок з номера телефону [NUMBER] , о 18:25:41 та 18:32:08 надходили sms-повідомлення від KYIVSTAR, о 18:33:57 sms-повідомлення від UBKI, о 18:36:09 sms-повідомлення від monobank, о 18:39:20 та о 18:46:54 вхідні дзвінки з номера телефону [NUMBER] , о 18:44:11 та о 18:51:21 sms-повідомлення від SGROSHI, о 18:52:04 sms-повідомлення від SGroshi1, о 18:53:58 sms-повідомлення від Finbert, о 18:54:46 sms-повідомлення від Pango, о 18:55:29 sms-повідомлення від ClickCredit. Згідно з даними інформаційних систем компанії 28.03.2024 о 18 год. 31 хв. здійснено самостійну заміну SIM карти з номером [NUMBER] на іншу сім-карту з тим самим телефонним номером, без залучення фахівців ПрАТ «Київстар» або фахівців спеціалізованих партнерських магазинів «Київстар». 28.03.2024 о 19 год. 48 хв. телефонний номер [NUMBER] було заблоковано компанією на підставі наявності ознак порушення підпункту 14 п. 36 Правил надання та отримання телекомунікаційних послуг, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 11.04.2012 № 295 та недотримання вимог п. 3.1 Умов надання телекомунікаційних послуг ПрАТ «Київстар». В інформаційних системах компанії відсутні відомості про звернення від користувача телефонного номеру [NUMBER] щодо блокування. В інформаційних системах компанії зафіксовано звернення 29.03.2025 з номеру телефону [NUMBER] до дзвінкового центру ПрАТ «Київстар», проте запису щодо суті спілкування не зафіксовано (а.с. 86-89). Підпункт 14 п. 36 Правил надання та отримання телекомунікаційних послуг, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 11.04.2012 № 295 передбачає обов`язок споживача послуг не здійснювати зловмисні виклики, не замовляти, не пропонувати розсилання та не розповсюджувати спам. Пункт 3.1 Умов надання телекомунікаційних послуг ПрАТ «Київстар» визначає перелік обов`язків абонент, зокрема: не здійснювати незаконного заволодіння та користування кодом поповнення рахунка інших Абонентів, Стартовими пакетами, Ідентифікаційними картками, Картками поповнення рахунка (пп. 3.1.3); не здійснювати зловмисні виклики, не замовляти, не пропонувати розсилання та не розповсюджувати Спам (пп. 3.1.5.); не допускати використання кінцевого обладнання та абонентських ліній для вчинення протиправних дій або дій, що загрожують інтересам національної безпеки, оборони та охорони правопорядку, не допускати використання кінцевого обладнання та абонентських ліній на комерційній основі для надання електронних комунікаційних послуг третім особам та дотримуватися інших обмежень у користуванні Послугами, що передбачені Умовами та законодавством (пп. 3.1.11) (https://cdn.kyivstar.ua/sites/default/files/about/umovi_nadannya_telecom_poslug.pdf?_gl=1*jsdn3n*_gcl_au*MTgwNDYyMDU3OC4xNzUyODA4MzIw*_ga*MTgxMzM1MzMwMS4xNjgxNTY5NjI3*_ga_9573938ZCF*czE3NTI4MDgzMjAkbzEkZzAkdDE3NTI4MDgzMjAkajYwJGwwJGgw*_ga_T1JSNGQ6S4*czE3NTI4MDgzMjEkbzEkZzAkdDE3NTI4MDgzMjEkajYwJGwwJGgw). З наданих відповідачем [PERSON] довідок АТ КБ «ПРИВАТБАНК» (а.с. 59-60, 61-62) вбачається, що на її ім`я картка з номером [NUMBER] ніколи не видавалась, що підтверджується також інформацією, наданою АТ КБ «ПРИВАТБАНК» на виконання ухвали суду від 08.04.2025 (а.с. 84). 03.02.2025 відповідач [PERSON] звернулася із заявою до Сектору поліцейської діяльності № 2 Відділу поліції № 1 Броварського районного управління поліції ГУНП в Київській області про те, що невідомі особи повідомляю їй, що вона має кредитну заборгованість у сумі 11880,00 грн, котру необхідно сплатити, хоч такого кредиту вона не отримувала (а.с. 54). Таким чином, з досліджених судом доказів вбачається, що відповідач [PERSON] визнає, що до 28.03.2024 вона користувалася номером телефону [NUMBER] . 28.03.2024 о 18:21:22 на номер телефону [NUMBER] , який вказаний у кредитному договорі № 28.03.2024-100003820 від 28.03.2024 як фінансовий номер позичальника, надійшов вхідний дзвінок з номера телефону [NUMBER] . Далі надійшло смс-повідомлення від контакту KYIVSTAR. Надаючи покази слідчому [PERSON] зазначила, що після того, як вона продиктувала комбінацію цифр з смс-повідомлення, зв`язок за номером телефону [NUMBER] було втрачено. Згідно з інформацією оператора мобільного зв`язку ПрАТ «КИЇВСТАР» о 18 год. 31 хв. здійснена заміна SIM карти з номером [NUMBER] на іншу сім-карту з тим самим телефонним номером. 29.03.2024 звернулася до правоохоронних органів, оскільки після цього з її рахунку в АТ КБ «ПРИВАТБАНК» невстановленою особою без її відома було здійснено переказ між її картковими рахунками, а потім два перекази коштів на карту іншого клієнта АТ КБ «ПриватБанк». Відповідач стверджує, що кредитний договір № 28.03.2024-100003820 від 28.03.2024 вона не укладала та кошти на підставі цього договору не отримувала. Кредитний договір № 28.03.2024-100003820 від 28.03.2024 було укладено о 18:51 та підписано одноразовим ідентифікатором надісланим на номер телефону [NUMBER] , тобто вже після заміни сім-карти. У договорі вказані дані відповідача [PERSON] (зокрема, адреса проживання, паспортні дані, ІПН). На підставі цього договору позивачем перераховані кошти на картку [NUMBER]. Дана картка на ім`я відповідача [PERSON] емітентом карти - АТ КБ «ПриватБанк» не видавалася. Ідентифікація клієнта проведена на сайті кредитодавця за допомогою системи BankID Національного банку, яка є державною системою віддаленої ідентифікації, що забезпечує передавання персональних даних користувачів від банку, в якому відкрито рахунок, до суб`єкта, який надає послугу користувачу. Тобто, будь-яка особа, отримавши доступ до персонального кабінету клієнта банку, може пройти ідентифікацію через систему BankID з використанням персональних даних клієнта банку на будь-якому сайті абонента-надавача послуг, який використовує систему BankID як засіб ідентифікації клієнта. Відповідно до ч. 1 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно з ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Отже, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі винести рішення по справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі (ч. 3 ст. 203 ЦК України). Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним ст. 204 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства. За змістом статей 626, 628-629 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами. У пункті 5 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах (частина четверта статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (частина п`ята статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно із частиною шостою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. За правилами частини восьмої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Інформаційна система суб`єкта електронної комерції, який пропонує укласти електронний договір, має передбачати технічну можливість особи, якій адресована така пропозиція, змінювати зміст наданої інформації до моменту прийняття пропозиції. Як зазначено у статті 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги", за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ та підтвердження цілісності даних в електронній формі. Кредитний договір № 28.03.2024-100003820 від 28.03.2024 формально відповідає вимогам законодавства щодо форми та змісту кредитного договору. У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 12 червня 2019 року в справі № 2-6315/11 (провадження № 61-23326св18) зроблено висновок, що «невід`ємною складовою правильної правової кваліфікації судами спірних договірних відносин є визначення правової природи договору, який є основою їх виникнення. Виходячи зі змісту статті 640 ЦК України, залежно від моменту виникнення цивільних прав і обов`язків у сторін договору, законодавець розрізняє договори консенсуальні і реальні. Консенсуальний договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Щодо реальних договорів, для укладення яких, крім згоди сторін, вимагається передання майна або вчинення іншої дії, частина друга статті 640 ЦК України передбачає правило, за яким договір вважається укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України, кредитний договір - це договір, за яким банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Тобто, кредитний договір має консенсуальний характер, оскільки, на відміну від договору позики, набирає чинності з моменту, коли сторони в належній формі досягли згоди з усіх його істотних умов (ч. 1 ст. 638 ЦК). Особливістю консенсуальної природи кредитного договору є те, що законом допускається одностороння відмова від надання або одержання кредиту за вже укладеним договором, що знайшло відображення, зокрема, у ст. 1056 ЦК України та ст. 10, 14, 15 Закону України «Про споживче кредитування». У той же час, консенсуальна природа кредитного договору свідчить лише про те, що договір вважається укладеним з моменту його підписання сторонами, але не свідчить про те, що у позичальника автоматично з моменту його підписання виник обов`язок повернути кредит та сплатити проценти, у розмірі та на умовах зазначених в договорі, оскільки цей обов`язок є похідним від обов`язку кредитодавця надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором. З матеріалів справи вбачається, що договір укладено від імені та з використанням ідентифікаційних даних відповідача [PERSON] , проте у той час (28.03.2025 18:51), коли відповідач вже не мала можливості користуватися номером телефону [NUMBER] , на який надсилався одноразовий ідентифікатор, у зв`язку з тим, що о 18 год. 31 хв. була здійснена заміна SIM карти за цим номером телефону. Таким чином, у відповідача [PERSON] не було вільного волевиявлення на укладення кредитного договору № 28.03.2024-100003820 від 28.03.2024. Крім того, банківська картка [NUMBER], вказана в договорі як належний позичальнику електронний платіжний засіб та на яку позивачем перераховано кошти, відповідачу ніколи не видавалась, а тому позивачем не доведено той факт, що кошти за цим договором були надані саме відповідачу та нею отримані. Суд бере до уваги нерівний стан сторін у відносинах за кредитним договором, які є споживчими за своєю правовою природою. Згідно з практикою Верховного Суду (зокрема, постанова від 16.08.2023 у справі № 176/1445/22 та постанова від 02.06.2025 у справі № 684/458/24) за відсутності належних та допустимих доказів сумніви та припущення мають тлумачитися переважно на користь споживача, який зазвичай є «слабкою» стороною у таких цивільних відносинах. З огляду на вищезазначене, за відсутності належних та допустимих доказів отримання відповідачем коштів на підставі кредитного договору № 28.03.2024-100003820 від 28.03.2024, суд дійшов висновку, що у позові необхідно відмовити в повному обсязі. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed