Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-03 00:00:00

В провадженні Біляївського районного суду Одеської області знаходилася цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання. 16.06.2025 року по вказаній справі ухвалено рішення про часткове задоволення позовних вимог, яким стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання повнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/8 частини усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з дня подачі позову до суду з 22.10.2024 року і до закінчення ним навчання, тобто\~до 04.07.2025 року. В решті позовних вимог відмовлено. Судовий збір у розмірі 605 грн 60 к. компенсовано за рахунок держави в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. До постановлення рішення суду представник позивачки [PERSON] адвокат Сєдова Л.П. подала до суду заяву в порядку ч. 8 ст. 141 ЦПК України, в якій зазначила, що нею у встановлений законом строк будуть надані докази оплати професійної правничої допомоги. Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 246 ЦПК України якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. У випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 270 цього Кодексу. Пунктом 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України визначено, що суд, який ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. У зв`язку з цим, судом було призначено судове засідання для вирішення питання відшкодування судових витрат на 12 год 00 хв. 04.08.2025 року, про що зазначено в рішенні суду від 16.06.2025 року. Крім того позивачці встановлено п`ятиденний строк для подання доказів щодо розміру понесених судових витрат на професійну правничу допомогу. 20.06.2025 року від представника позивачки Сєдової Л.П. до суду надійшла заява в порядку ст. 141 ЦПК України, в якій вона просить стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати по оплаті професійної правничої допомоги у розмірі 12300 грн. На підтвердження понесених позивачкою витрат до вказаної заяви представник додала договір про надання правової допомоги від 04.09.2024 року, акт виконаних робіт від 16.06.2025 року, квитанцію до прибуткового касового ордера № 05 від 16.06.2025 року. Згідно з ч. 4 ст. 270 ЦПК України у разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви. Сторони до судового засідання викликались. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України). Згідно з ч.ч. 1 та 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. До витрат, пов`язаних із розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Порядок розподілу судових витрат між сторонами визначений ст. 141 ЦПК України, ч. 8 якої передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку із розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів. Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів сторона зробила про це відповідну заяву. Слід зазначити, що процедура відшкодування витрат на правничу допомогу є ідентичною як для цивільного, так і для інших видів судочинства, з невеликими відмінностями. Водночас, процесуальні вимоги до доказів понесення витрат на професійну правничу допомогу є тотожними для всіх видів судочинства. Зокрема, згідно з положеннями статей 137 ЦПК України, 126 ГПК України та 134 КАС України розмір витрат на професійну правничу допомогу, що підлягає розподілу між сторонами за результатом розгляду справи, визначається відповідно до умов договору про надання правничої допомоги та встановлюється на підставі наступних доказів: детального опису робіт та послуг, виконаних (наданих) адвокатом у рамках надання правничої допомоги по певній справі; доказів вартості робіт (послуг) адвоката, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; детального опису витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги витрат адвоката; доказів здійснення витрат, необхідних для надання правничої допомоги. При цьому, відповідно до позиції Верховного Суду, що висвітлена у постанові КАС ВС від 11.06.2020 року по справі № 821/227/17, а також у постановах КЦС ВС від 09.06.2020 року по справі № 466/9758/16-ц та від 15.04.2020 року по справі № 199/3939/18-ц, аналізовані витрати сторони судового процесу мають бути документально підтверджені та доведені. Позаяк склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі, на підтвердження цих обставин до суду повинні бути надані: договір про надання правової допомоги, який повинен містити детальний опис послуг, що надаються, їхню вартість, порядок обчислення гонорару адвоката (фіксований розмір або погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо; документи, що містять детальний опис робіт та послуг, виконаних (наданих) адвокатом у рамках справи відповідно до умов договору (акти виконаних робіт або наданої допомоги, специфікації витраченого часу адвоката тощо); оформлені у встановленому законом порядку документи, що свідчать про здійснення оплати гонорару адвоката та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги на підставі договору (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку, касові чеки або інший банківський документ, що підтверджує здійснення оплати послуг адвоката в рамках конкретної справи). Відповідно до закріпленого на законодавчому рівні принципу співмірності, розмір витрат на послуги адвоката при їхньому розподілі визначається з урахуванням складності справи, часу, витраченого адвокатом на надання правничої допомоги, обсягу наданих послуг та виконаних робіт, ціни позову, а також значення справи для сторони. Ґрунтуючись на вказаному принципі, при здійсненні дослідження та оцінки наданих сторонами доказів суд враховує, зокрема, пов`язаність витрат на правову допомогу з розглядом справи, обґрунтованість витрат та їхню пропорційність до предмета спору. Крім того, у згаданих вище постановах Верховний Суд зазначає, що при визначенні розміру витрат на правничу допомогу на підставі поданих сторонами доказів, суд має виходити з критеріїв: їхньої реальності (тобто встановлення їхньої дійсності та необхідності); розумності їхнього розміру (виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін). Аналогічні критерії застосовуються Європейським судом з прав людини при визначенні розміру справедливої компенсації потерпілій стороні на підставі\~статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зазначений підхід ілюструється у рішеннях ЄСПЛ від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (§80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (§34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (§95). Насамкінець варто зауважити, що чинне процесуальне законодавство не обмежує сторін спору жодними нормативними рамками у контексті очікуваного розміру компенсації їхніх витрат, пов`язаних із правничою допомогою адвоката. Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява N 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Як встановлено судом, 04.09.2024 року між адвокатом Сєдовою Л.П. та [PERSON] (Замовником) було укладено договір про надання правової допомоги, відповідно до умов якого розмір гонорару, який замовник сплачує адвокату за надану в межах цього договору правову допомогу визначається домовленістю сторін. На підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу адвокатом Сєдовою Л.П. надано акт виконаних робіт по справі № 496/6864/24 згідно договору про надання правової допомоги від 16.06.2025 року, відповідно до якого замовнику було надано наступні послуги: консультація, підготовка позовної заяви, складання відповіді на відзив (вивчення документів, судової практики), підготовка процесуальних документів, заяв, клопотань 7000 грн; час адвоката, витрачений на присутність у судових засіданнях 5300 грн. Відтак перелічені послуги оцінені адвокатом загалом в сумі 12300 грн. 16.06.2025 року позивачкою [PERSON] сплачено на користь адвоката Сєдової Л.П. гонорар у розмірі 12300 грн, що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордера № 05. Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Проаналізувавши надані адвокатом Сєдовою Л.П. докази на підтвердження понесення позивачкою витрат на професійну правничу допомогу, а також врахувавши правові висновки Верховного Суду щодо застосування норм права при вирішенні питання розподілу судових витрат, суд вважає, що вартість деяких видів робіт є необґрунтованою з огляду на таке. Так, послуга «складання відповіді на відзив», з огляду на обсяг та правовий зміст відповіді на відзив, на думку суду, не вимагали від адвоката істотних витрат часу та професійних здібностей, оскільки доводи, викладені у відповіді на відзив є подібними поясненням та доводам, викладеними адвокатом у позовній заяві. При цьому, незважаючи на те, що вона отримала від адвоката Середи Н.О. відзив на позовну заяву без додатків, клопотання про ознайомлення з документами, доданими до відзиву, не заявляла, а лише обмежилась зауваженням про неможливість з цього приводу висловитись згідно правової позиції відповідача. Також, адвокатом Сєдовою Л.П. розраховано час, витрачений на присутність у судових засіданнях, який вона оцінила в сумі 5300 грн. З матеріалів справи вбачається, що розгляд справи завершено за три судові засідання, з яких у двох представник позивачки брала участь в режимі відеоконференції, не витрачаючи на те додаткових ресурсів, а лише затратила свій робочий час, а в останньому (16.06.2025 року) - участі не брала на підставі її письмової заяви. Відповідно до протоколу судового засідання від 17.03.2025 року адвокатом Сєдовою Л.П. затрачено 13 хвилин на представництво інтересів позивачки в судовому засіданні, яке було відкладено у зв`язку з не працюючим у неї мікрофоном. Згідно з протоколом судового засідання від 30.04.2025 року адвокатом Сєдовою Л.П. затрачено 43 хвилини на представництво інтересів позивачки в судовому засіданні, у якому було оголошено перерву у зв`язку з її клопотанням. Відтак, витрачений представником позивачки час на присутність у судових засіданнях, який вона оцінила в сумі 5300 грн, становить 56 хвилин, що, на думку суду, є завищеним розміром, відтак він підлягає зменшенню до 2000 грн. Таким чином, судом встановлена неспівмірність заявленого розміру витрат на професійну правничу допомогу фактично виконаними адвокатом робіт (наданих послуг), часові, витраченому адвокатом на виконання відповідних робіт (послуг), обсягу наданих робіт (послуг). Вирішуючи питання про стягнення з відповідача на користь позивачки витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 12300 грн, суд провів належну правову оцінку наданих на підтвердження таких витрат доказів у їх сукупності, врахував визначений адвокатом розмір гонорару, оцінив обсяг наданих послуг та їх реальність, а також співмірність вартості послуг та дійшов висновку про наявність підстав для часткового відшкодування на користь позивачки судових витрат на правову допомогу у розмірі 6000 грн. Вирішуючи питання по суті, суд також бере до уваги висновки КГС ВС від 30.01.2023 року у справі № 910/7032/17, при цьому суд зазначає, що під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на професійну правничу допомогу адвоката або з власної ініціативи,

Outcome: approved