Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-20 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей дочок [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, починаючи з моменту подачі заяви і до досягнення дітьми повнолітнього віку. В обґрунтування позову посилається на те, що вони з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 24.03.2025 рішенням Дергачівського районного суду Харківської області. Сторони від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей дочку [PERSON] , [INFO] та дочку [PERSON] , [INFO] . Діти проживають разом з матір`ю та знаходяться на повному її утриманні за місцем реєстрації позивачки у будинку її матері за адресою: [ADDRESS] , хоча зареєстровані за адресою проживання відповідача. На теперішній час шлюбні відносини між сторонами припинилися, вони проживають окремо. Відповідач матеріально сім`ю не забезпечує. Аліментів на утримання дітей не сплачує, участі у їхньому утриманні, матеріальному забезпеченні та вихованні не приймає. Має стабільний дохід, проходить військову службу. Ухвалою суду відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. За змістом ст. 279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Відповідач повідомлений про наявність справи у суді, своєчасно та належним чином, копію ухвали суду про відкриття провадження у справі та копію позовної заяви з додатками отримав особисто у приміщенні суду 25.06.2025, про що свідчить його власноруч написана заява, в якій він зазначив, що проти задоволення позову не заперечує (а.с. 30). Справа розглядається за відсутності учасників справи, тому у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, надані суду докази, суд приходить наступного висновку. Відповідно до копій свідоцтв про народження: серії [NUMBER] виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Дергачівського районного управління юстиції Харківської області від 23.09.2010 на ім`я [PERSON] , [INFO] та серії [NUMBER] , виданого Дергачівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області від 23.08.2016, на ім`я [PERSON] , [INFO] , вбачається, що батьками неповнолітніх є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 12-13). Відповідно до витягу з реєстру Дергачівської територіальної громади, сформованої із застосунку «Дія», отриманих на підставі відомостей внесених до відомчої інформаційної системи Державної міграційної служби місце проживання: позивачки [PERSON] зареєстроване за адресою: [ADDRESS] ; дітей [PERSON] та Євгенії зареєстроване за аресою: [ADDRESS] (а.с. 9-11). Тобто місце проживання дітей зареєстроване за адресою місця проживання батька відповідача [PERSON] . Згіно Акту депутата Дергачівської міської ради Харківського району Харківської області про обстеження житлово-побутових умов (про фактичне місце проживання) від 13.05.2025, складеного про те, що у будинку за адресою: [ADDRESS] , проживають без реєстрації [PERSON] , [INFO] , разом з неповнолітніми дітьми [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , яких вона спмостійно без будь-якої участі та допомоги батька [PERSON] виковує та забезпечує. При цьому вказано, що цей житловий будинок належить [PERSON] матері [PERSON] . Акт складено за участі двох свідків та затверджено печаткою Дергачівської міської ради Харківського району Харківської області (а.с. 15). Як вбачається,\~діти зареєстровані\~за адресою\~проживання відповідача,\~проте фактично\~мати з\~дітьми проживає\~за аддресою:\~ [ADDRESS] \~ у\~будинку матері\~позивачки [PERSON] , який належить їй на підставі договору купівлі-продажу. Даний факт підтверджується актом депутата та договором купівлі-продажу (а.с. 15, 18-21). Відповідач не заперечував проти таких обставин та визнав позов. Спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем (батьком) обов`язку щодо утримання своїх дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 141 СК України, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у СК України. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку. Статею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 51 Конституції України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч. 1, 2 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Обов`язок батьків утримувати своїх дітей виникає з моменту їх народження та зберігається до досягнення дітьми повноліття. До того ж, обов`язок утримувати дитину у рівній мірі покладається як на матір, так і батька, причому, обов`язком особистим, індивідуальним, а не солідарним. Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ратифікованої Постановою Верховноїради України№ 789-XIIвід 27.02.1991 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, держава докладає всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування (стаття 18 Конвенції). Згідно з частинами 1, 2 Конвенції про права дитини, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до основних сформованих принципів суспільства, задекларованих у національному та міжнародному законодавстві, діти мають право на особливе піклування і допомогу, внаслідок своєї фізичної і розумової незрілості, потребують спеціальної охорони і піклування, включаючи належний правовий захист як до, так і після народження. З огляду на встановлені у справі обставини, суд вважає необхідним присудити стягнення аліментів з відповідача на утримання неповнолітніх дітей у розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дітей відповідного віку щомісячно і до досягнення дітьми повноліття. Згідно частини 2 статті 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Згідно з ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Позивач звільнений від сплати судового збору з позовну вимогу по сплаті аліментів, відповідно до вимог п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір». Відповіда позов визнав. Приймаючи до уваги вимоги ч. 6 ст. 141 ЦПК України, а також положення ст.142 ЦПК України щодо визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 605 (шістсот п`ять) гривень 60 копійок, а решту суми судового збору залишити за рахунок держави. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved