Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-28 00:00:00

20.03.2025 року до суду надійшла позовна\~заява,\~в якій\~позивачі,\~посилаючись на\~ст.ст.\~356,\~358,\~364,\~367,\~391\~ЦК України\~просять встановити порядок користування житловим приміщенням та усунути перешкоди у здійсненні прав співвласників нерухомого майна. Позов обґрунтовується\~тим,\~що з відповідачем [PERSON] позивач [PERSON] , перебувала у шлюбі з 21 квітня 2001 року, який був зареєстрований 21.04.2001 у Відділі реєстрації актів громадянського стану Славутицького міського управління юстиції Київської області Україна, актовий запис № 56 (свідоцтво про одруження серія [NUMBER] ). Вперше шлюб між ними було розірвано за рішенням Славутицького міського суду Київської області від 12.03.2019 року (справа № 377/50/19). Повторно шлюб між ними було зареєстровано 07.09.2019 в Славутицькому міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області, актовий запис № 78 (свідоцтво про шлюб серія [NUMBER] ), Згідно рішення Славутицького міського суду Київської області від 20 січня 2021 року, яке набрало законної сили 22.02.2021, шлюб було розірвано (справа № 377/693/20). За час спільного проживання у сторін народилося двоє дітей: дочка - [PERSON] , [INFO] , та син - [PERSON] , [INFO] . Під час шлюбу з відповідачем, на їх сім`ю у складі трьох осіб - [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , за Договором купівлі - продажу квартири, який був посвідчений 14 квітня 2009 року державним нотаріусом Славутицької міської нотаріальної контори Київської області, зареєстровано в реєстрі за № 972, було набуто у спільну часткову власність квартиру, розташовану за адресою [ADDRESS] . Як вбачається з п. 1 договору, вищевказане нерухоме майно було придбано у власність в рівних частках, тобто по 1/3 частці за кожним з співвласників. Квартира складається з трьох кімнат, загальною площею 69.8 кв.м. і житловою 44.3 кв.м. 15 квітня 2009 року право спільної часткової власності на вищевказаний об`єкт нерухомого майна було зареєстровано Комунальним підприємством «Славутицьке міське бюро технічної інвентаризації» в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно, про що свідчить Витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно за № 22490921 від 15 квітня 2009 року. По даний час правовий статус та співвласники даної квартири не змінювалися. Підтвердженням даного факту є Інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, номер інформаційної довідки 408933821, дата формування 25.01.2025, по квартирі, розташованій за адресою: [ADDRESS] . Після набуття даної квартири у власність всі троє її співвласники, були зареєстровані у ній з моменту отримання житлового приміщення у користування, тобто з квітня 2009 року. Після народження [PERSON] він також був зареєстрований з 13.10.2010 у даному житловому приміщенні. 24 липня 2023 року [PERSON] знялася з реєстрації у квартирі і зареєструвала місце свого проживання за адресою [ADDRESS] , хоча фактично [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] вимушено виїхали з даної квартири та стали проживати окремо з 01.12.2018 року. На даний час в квартирі зареєстровані: відповідач [PERSON] - з 28 квітня 2009 року, [PERSON] - з 24 квітня 2009 року, та [PERSON] - з 13 жовтня 2010 року. Враховуючи вищенаведене, вже більше як шість років, [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] не проживають і не користуються вищевказаною квартирою, в зв`язку з тим, що відповідач створив умови, несумісні для нормального спільного проживання. По факту, саме відповідач весь цей час постійно проживає в даному житловому приміщенні і одноосібно використовує його в своїх цілях. Всі намагання з їх сторони вирішити в добровільному порядку питання спільного користування нерухомим майном, що є об`єктом права спільної часткової власності трьох осіб, ні до чого позитивного не призвели. До початку російської агресії та війни проти України вони приходили з відповідачем до згоди щодо порядку розпорядження цією квартирою, а саме, вони сплачують орієнтовну вартість 1/2 частки даного житлового приміщення при умові переоформлення ним належної йому на праві спільної часткової власності 1/3 частку квартири на їх спільного сина [PERSON] шляхом посвідчення договору дарування. Але в подальшому він відмовився від даного варіанта вирішення питання стосовно спільної квартири. Вищенаведені обставини свідчать про те, що хоча вони і є співвласниками квартири, але не мають можливості здійснювати своє право власності у повному обсязі, а саме в частині розпорядження своїми частками у праві спільної часткової власності. Незважаючи на вищенаведені обставини, вони всі, як співвласники житлового приміщення, несли відповідальність по оплаті житлово комунальних послуг. Але, так як вони не проживають в даному приміщенні, то [PERSON] , неодноразово намагалася вирішити питання оплати даних платежів з відповідачем, адже по факту, він, як співвласник і одноосібний користувач даною квартирою, повинен був взяти більшу частину оплати на себе. Однак згоди в цьому так і не дійшли. Більш того, по оплаті комунальних послуг та за утримання квартири виникла заборгованість, розмір якої тільки по опаленню та постачанню гарячої води станом на 01 березня 2024 року становив 57 698,52 гривні (без урахування інфляційних витрат, 3-х процентів річних та пені). Незважаючи на те, що заборгованість виникла за період, коли даною квартирою користувався лише відповідач, дані кошти були стягнути зі всіх трьох співвласників в судовому порядку (справа № 377/343/24, рішення Славутицького міського суду Київської області від 02.07.2024). Вищевказана заборгованість виникла з вини відповідача і немає впевненості в тому, що вона в подальшому не буде знову накопичуватися. Тому з метою захисту прав, як співвласників вищевказаного житлового приміщення, на проживання і користування даною квартирою, розподілу витрат за споживання комунальних послуг і її утримання, можливості укладання окремих договорів з організаціями та підприємствами, що їх надають, змушені звернутися до суду з даним позовом. Враховуючи наявне у кожного з співвласників права спільної часткової власності на нерухоме майно та розмір частки кожного, просять встановити наступний порядок користування їх квартирою: виділити [PERSON] та [PERSON] у користування дві ізольовані жилі кімнати розміром 14.0 кв.м. та 13,1 кв.м. жилої площі (позиції 5, 6 згідно технічного паспорта), залишивши у користуванні відповідача [PERSON] третю ізольовану жилу кімнату площею 17.2 кв.м. (позиція 4 згідно технічного паспорта). Інші приміщення загального користування - кухню, ванну кімнату, вбиральню, коридор, вбудовану шафу (позиції 1, 2, 3, 7, 8 згідно технічного паспорта) залишити в спільному користуванні. Встановлення такого порядку користування ні в якій мірі не порушує прав жодного з співвласників житлового приміщення, оскільки право власності у кожного з них на відповідну частку у праві спільної часткової власності, яке вони мають згідно з Договором купівлі - продажу квартири на нерухоме майно від 15 квітня 2009 року, у ньому зберігається. Ухвалою судді\~від 17.04.2025\~року відкрито провадження у справі, визначено розгляд справи\~проводити в\~порядку загального\~позовного провадження\~з викликом\~сторін та призначено підготовче засідання на 29 травня 2025 року. Ухвалою судді від 29.05.2025 року закрито підготовче засідання та призначено до судового розгляду на 29.07.2025 року. Позивачі [PERSON] , [PERSON] у судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. До суду подали заяви, в яких просили провести розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримали. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлявся за адресою місця реєстрації. До суду повернуто конверт з процесуальними документами, в довідці зазначено, що «адресат відсутній вказаною адресою». Також повідомлявся через оголошення на офіційному веб-сайті «Судової влади України». У такому випадку відповідно до ч. 8 ст. 128 ЦПК України відповідач вважається належним чином повідомленим про дату, час і місце судового засідання. Відзив на позовну заяву відповідач до суду не подав. Клопотання про відкладення розгляду справи до суду не направив. Заява про розгляд справи за її відсутності до суду не надійшла. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З огляду на викладене фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. За наявності умов, передбачених ст.ст.280-282 ЦПК України, відповідно до ухвали суду від 29.07.2025 року суд ухвалив заочне рішення у справі. Судом, з матеріалів справи встановлено, що [PERSON] та [PERSON] , перебували у шлюбі з 21 квітня 2001 року, який був зареєстрований Відділом реєстрації актів громадянського стану Славутицького міського управління юстиції Київської області Україна, актовий запис № 56 (свідоцтво про одруження серія [NUMBER] ). Шлюб розірвано на підставі рішення Славутицького міського суду Київської області від 12.03.2019 року (справа № 377/50/19). Повторно шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстровано 07.09.2019 в Славутицькому міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області, актовий запис № 78 (свідоцтво про шлюб серія [NUMBER] ). Шлюб розірвано на підставі рішення Славутицького міського суду Київської області від 20 січня 2021 року, яке набрало законної сили 22.02.2021 (справа № 377/693/20). За час спільного проживання у сторін народилося двоє дітей: дочка - [PERSON] , [INFO] , та син - [PERSON] , [INFO] . За Договором купівлі - продажу квартири, який був посвідчений 14 квітня 2009 року державним нотаріусом Славутицької міської нотаріальної контори Київської області, зареєстровано в реєстрі за № 972, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] набули у спільну часткову власність квартиру, розташовану за адресою [ADDRESS] . Як вбачається з п. 1 договору, вищевказане нерухоме майно було придбано у власність в рівних частках, тобто по 1/3 частці за кожним з співвласників. Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, номер інформаційної довідки 408933821, дата формування 25.01.2025, по квартирі, розташованій за адресою: [ADDRESS] співвласниками рахуються [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . У відповідності до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] мають у приватній спільній частковій власності по 1/3 частині кожному у квартирі, розташованій за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до технічного паспорту на об`єкт нерухомості, загальна площа квартири становить 69,8 кв.м., житлова площа складає 44,3 кв.м. Квартира [ADDRESS] складається із трьох окремих ізольованих кімнат. Перша кімната - 17,2 кв.м, друга кімната 14,0 кв.м., третя кімната 13,1 кв.м. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Частиною 1 ст.\~15\~Цивільного кодексу\~України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За змістом ч. 1 ст.\~16\~ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України). Статтею 41\~Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об`єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст.\~319\~ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Згідно з ч. 1 ст.\~321\~ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст.\~355\~ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Суб`єктами права спільної часткової власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, держава, територіальні громади (стаття 356 ЦК України). Стаття 358\~ЦК України визначає, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Якщо договір між співвласниками про порядок володіння та користування спільним майном відповідно до їхніх часток у праві спільної часткової власності посвідчений нотаріально, він є обов`язковим і для особи, яка придбає згодом частку в праві спільної часткової власності на це майно. Первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. При виникненні конфліктної ситуації, яка унеможливлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками, такий порядок користування може встановити суд. При здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна потрібно враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Поняття реальної частки використовується при поділі спільного майна в натурі в разі припинення його спільного правового режиму, а також може застосовуватися відповідно до ч. 3 ст.\~358\~ЦК України при встановленні співвласниками порядку користування спільним майном в натурі згідно з розмірами належних їм часток. Спір між сторонами виник з приводу встановлення порядку спільного користування квартирою. Вирішуючи спір, суд виділяє в користування сторонам спору частини житлового приміщення, адекватні розміру їх часток у праві власності на спільне майно. При цьому допускається можливість відійти у незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв`язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників. Подібна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові № 6-1500цс15 від 17 лютого 2016 року і підтримана Верховним Судом у постанові від 03 жовтня 2018 року у справі № 363/928/16-ц (провадження № 61-24395св18). Відповідно до статті 150\~Житлового кодексу\~Української РСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Частиною першою статті 156\~ЖК Української\~РСР визначено, що члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Згідно довідки №20 виданої 13.01.2025 року Управлінням адміністративних послуг виконавчого комітету Славутицької міської ради Вишгородського району Київської області, за адресою: Вільнюський 6/37 зареєстровані наступні особи: [PERSON] [INFO] з 28.04.2009 року, [PERSON] [INFO] з 24.04.2009 року та [PERSON] [INFO] з 13.10.2010 року. Відповідно до довідки № 19 про зареєстрованих у житловому приміщенні [PERSON] [INFO] з 24.07.2023 року зареєстрована за адресою [ADDRESS] . Відповідно до технічного паспорта на кватрира розташована за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 69,8 кв.м., житловою площею 44,3 кв.м. складається з: кімнати площею 17,2 кв.м. (позиція 4), кімнати площею 14,0 кв.м. (позиція 5), кімнати площею 13,1 кв.м. (позиція 6), коридору площею 11,2 кв.м. (позиція 1), кухні площею 8,2 кв.м. (позиція 2), туалету (позиція 7), ванної площею 2,5 кв.м. (позиція 8). Відповідно до статей 12, 81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України). За таких обставин позов необхідно задовольнити в повному обсязі, усунувши перешкоди у здійсненні [PERSON] та\~ [PERSON] прав власності на 1/3 частки нерухомого майна, встановивши наступний порядок користування житлом виділити [PERSON] та [PERSON] у користування дві ізольовані жилі кімнати розміром 14.0 кв. м. та 13,1 кв. м. жилої площі (позиції 5, 6 згідно технічного паспорта), залишивши у користуванні відповідача [PERSON] третю ізольовану жилу кімнату площею 17.2 кв. м. (позиція 4 згідно технічного паспорта). Інші приміщення загального користування - кухню, ванну кімнату, вбиральню, коридор, вбудовану шафу (позиції 1, 2, 3, 7, 8 згідно технічного паспорта) залишити в спільному користуванні. Таким чином, порядок користування спірним житловим приміщенням запропонований позивачем, не призводить до обмеження прав осіб, які фактично проживають у ньому. СУДОВІ ВИТРАТИ. Відповідно до ч. 1 ст.\~141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Виходячи з того, що позивачами сплачено судовий збір в сумі 2422,40 гривень, то з відповідача на користь позивачів підлягають стягненню судові витрати по оплаті судового збору в сумі 2422,40 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: approved