Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-17 00:00:00

ТзОВ «ФК «Процент» звернулося в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги мотивує тим, що 22.03.2024 року між ТОВ «ФК «Процент» та [PERSON] укладено кредитний договір № 9091, згідно якого останній отримав кредит у сумі 8000,00 грн. шляхом переказу на платіжну картку емітовану АТ «Універсал Банк» зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 2,5% від суми кредиту за кожен день користування (912,5 % річних). Вказує, що товариство свої зобов`язання за кредитним договором виконав належним чином, перерахувавши відповідачу кошти. Проте відповідач свої зобов`язання по сплаті кредиту не виконав, у зв`язку з чим у нього утворилася заборгованість станом на 28.03.2025 року в розмірі 81000,00 грн, з яких 8000,00 грн. заборгованість за кредитом, 73000,00 грн. заборгованість за процентами за період з 22.03.2024 р. по 22.03.2025 р., що нараховані відповідно до пункту 1.2 кредитного договору за ставкою 2,5% від суми кредиту за кожен день користування (912,5 % річних). У зв`язку з цим, просить суд стягнути з відповідача на користь ТзОВ «ФК «Процент» вказану заборгованість, а також судові витрати по справі. Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 29 квітня 2025 року справу прийнято до розгляду та визначено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін. 06.05.2025 року відповідач подав до суду відзив у якому зазначив, що умови договору є неприйнятними і позивач, скориставшись його необізнаністю, спонукав на укладення договору на вкрай невигідних для нього умовах. Таким чином вважає, що розмір процентів має бути зменшена до 2400,00 грн. Крім того вважає, що заявлені позивачем витрати на правничу допомогу у розмірі 10000 грн. є завищеними. У відповіді на відзив представник позивача зазначив, що правомірність нарахування позивачем відсотків доведена належними доказами, оскільки була узгоджена сторонами у кредитному договору, у зв`язку з чим просив задовольнити позов у повному обсязі. Крім того, вважає, що заявлений розмір витрат на правничу допомогу відповідає критерію розумності та реальності адвокатських послуг. Крім того, від представника відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив, у якому пропонував визнати пункти 1.2 та 1.3 кредитного договору недійсними та застосувати реституцію, передбачену ч. 1 ст. 216 ЦК України. У разі відмовити визнавати пункти кредитного договору недійсними, зменшити суму відсотків до 2400 грн. та зменшити розмір витрат на професійну допомогу до 1000 грн. Дослідивши письмові докази у справі, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Судом з`ясовано, що 22.03.2024 року між ТОВ «ФК «Процент» та [PERSON] укладено кредитний договір № 9091, згідно якого останній отримав кредит у сумі 8000,00 грн. шляхом переказу на платіжну картку емітовану АТ «Універсал Банк» зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 2,5% від суми кредиту за кожен день користування (912,5 % річних) (а.с. ). Додатком № 1 до договору є таблиця обчислення вартості кредиту, де зазначено, що загальна вартість кредиту складає 81000 грн., з яких сума кредиту - 8000,00 грн., проценти за користування кредитом 73000,00 грн. (а.с. ). Із розрахунку заборгованості вбачається, що [PERSON] нараховано борг за кредитним договором в розмірі 81000,00 грн., з яких: 8000,00 грн. тіло кредиту, 73000,00 грн. нараховані відсотки (а.с. ). Відповідно до ч. 1 ст.4\~ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Стаття 15\~ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Зобов`язання виникають з підстав, передбачених статтею 11 ЦК України, зокрема договорів. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1054 ЦК України). Статтею 1049\~ЦК України встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій саме сумі, що були йому передані позикодавцем) у строк та порядку, що встановлені договором. Згідно ст. 526\~ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Отже, судом з`ясовано, що [PERSON] уклав кредитний договір з ТОВ «ФК «Процент», отримав кредитні кошти, однак не виконав зобов`язання за кредитним договором. Щодо розміру процентів, які погоджено сторонами та за якими заборгованість більша за фактично отримані позичальником кошти, суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1 ст.\~1054\~ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною 1 статті 1048\~ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Як вказано вище, сторонами погоджено розмір процентів та порядок їх нарахування та відповідно до розрахунку заборгованості нарахований в сумі 73000,00 грн. Разом з тим, суд звертає увагу, що вказана сума відсотків з огляду на сам розмір позики 8000,00 грн. в кілька разів перевищує саму суму позики і є явно завищеною, не відповідає передбаченим у ч. 3 ст. 509 та ч.ч. 1, 2 ст 627\~ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором. Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми відсотків спотворює їх дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання проценти перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором. Позивач, як фінансова установа, скориставшись необізнаністю позичальника, діючи з порушенням звичаїв ділового обороту та порушуючи при цьому норми і вимоги діючого законодавства, спонукав у такий спосіб позичальника на укладення договору позики на вкрай невигідних для нього умовах, які відповідач не міг оцінити належно. Крім того, з огляду на приписи ч. 4 ст. 42 Конституції України, участь у договорі споживача як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту щодо сплати споживачем непропорційно великих відсотків за прострочення повернення кредиту. Це узгоджується з положеннями Резолюції Генеральної Асамблеї ООН від 09 квітня 1985 року №39/248 "Керівні принципи для захисту інтересів споживачів", в якій зазначено наступне: визнаючи, що споживачі нерідко перебувають у нерівному становищі з точки зору економічних умов, рівня освіти та купівельної спроможності, принципи захисту інтересів споживачів мають, зокрема, за мету сприяти країнам у боротьбі зі шкідливою діловою практикою усіх підприємств на національному та міжнародному рівнях, яка негативно позначається на споживачах. У наведених Керівних принципах для захисту інтересів споживачів визначено, що споживачі мають бути захищені від таких зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав у контрактах та незаконні умови кредитування продавцями. Застосовуючи аналогію та враховуючи те, що заявлена позивачем вимога про стягнення заборгованості за нарахованими процентами у розмірі 73000 грн. не є співмірною сумі кредиту у розмірі 8000,00 грн. за кредитним договором, суперечать принципам розумності та добросовісності, є наслідком дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позичальника як споживача послуг кредитної установи, оскільки встановлює вимогу щодо сплати непропорційно завищеної суми процентів у разі невиконання ним зобов`язань за кредитним договором. А тому, суд прийшов до висновку про зменшення розміру процентів за вказаним договором до 37600 грн. При визначенні вказаної суми процентів суд виходить з розміру облікової ставки НБУ та строку дії договору кредиту. Таким чином, позов ТОВ «Фінансова компанія «Процент» підлягає до часткового задоволенню та з відповідача слід стягнути заборгованість за кредитним договором в загальному розмірі 45600,00 грн. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд враховує наступне. Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст.\~141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст.\~141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже, з урахуванням положень статті 141\~ЦПК України з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «Процент»» необхідно стягнути витрати зі сплати судового збору пропорційно задоволених вимогам в сумі 1363,72 грн. ((45600,00/81000,00)*2422,40). Відповідно до ст.\~133\~ч.\~1,\~3\~ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, в тому числі, витрати на професійну правничу допомогу та витрати, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи. Частиною 8 ст.141 ЦПК України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). При цьому, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. А тому, враховуючи фактичний обсяг наданої правничої допомоги, з врахуванням вимог розумності і справедливості, суд прийшов до висновку про часткове задоволення заяви про стягнення витрат на правничу допомогу в сумі 5000,00 грн., які слід стягнути з відповідача на користь позивача.

Outcome: partial