Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-24 00:00:00

12.02.2025 до суду надійшов позов [PERSON] до ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «АГРОФІРМА ПРОГРЕС-В» про стягнення безпідставно набутих коштів та відшкодування моральної шкоди, у якому позивач просить стягнути з відповідача на його користь доходи, отримані без достатньої правової підстави, за користування земельною ділянкою у сумі 219447 грн 81 коп., моральну шкоду в розмірі 219447 грн 81 коп. та судові витрати. Обґрунтовуючи позовні вимоги, [PERSON] посилається на такі обставини. Рішенням Новоушицького районного суду Хмельницької області у справі № 670/544//21 від 17.07.2024, залишеним без змін Хмельницьким апеляційним\~судом,позов\~ [PERSON] до ТОВ «АГРОФІРМА ПРОГРЕС-В» про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою задоволено, визнано відсутнім право оренди ТОВ «АГРОФІРМА ПРОГРЕС-В» земельної ділянки з кадастровим номером 6820687500:05:002:0059 на підставі додаткової угоди від 19.06.2017, вказану земельну ділянку повернуто позивачу. Оскільки ТОВ «АГРОФІРМА ПРОГРЕС-В» володів та користувався земельною ділянкою без достатньої правової підстави з 01.01.2021 до 2024 року, то позивач має право на відшкодування завданої цим шкоди, збитків у вигляді неотриманих доходів, доходів, отриманих ТОВ «АГРОФІРМА ПРОГРЕС-В» без достатньої правової підстави за час користування земельною ділянкою, та моральної шкоди. 03.03.2025 в електронній формі з використанням системи «Електронний суд» відповідачем подано до суду відзив на позов, в якому відповідач заперечує проти позову з підстав його надуманості та необґрунтованості. Зазначає, що у 2021 році, після відкриття провадження у цивільній справі № 670/544/21 за позовом [PERSON] про визнання відсутнім права оренди та усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «АГРОФІРМА ПРОГРЕС-В» було виведенно з фактичного обробітку земельну ділянку з кадастровим номером 6820687500:05:002:0059 у зв`язку із наявністю ризику отримання негативного рішення суду та неможливості збору врожаю і, відповідно, можливого понесення збитків у вигляді понесених затрат та втрати врожаю. Стверджує, що позивач не надав жодного доказу того, що належна йому земельна ділянка оброблялась й засівалась відповідачем пшеницею у 2021 році, соєю у 2022-2023 роках та соняшником у 2024 році. Також вважає недоведеним факт завдання позивачу матеріальної та моральної шкоди, збитків у вигляді неодержаних доходів (упущеної вигоди). У відповіді на відзив від 27.03.2025 позивач заперечив щодо наведених відповідачем обставин та правових підстав відзиву. Також акцентує увагу на положеннях статті 623 ЦК України щодо відшкодування боржником, який порушив зобов`язання, завданих цим збитків. Вважає, що в спірному випадку збитки слід визначати з урахуванням ринкових цін, що існували на день добровільного задоволення боржником вимоги кредитора у місці, де зобов`язання має бути виконане, а якщо вимога не була задоволена добровільно, - у день пред`явлення позову, якщо інше не встановлено договором або законом. Суд може задовольнити вимогу про відшкодування збитків, беручи до уваги ринкові ціни, що існували на день ухвалення рішення. Ухвалою від 17.02.2025 відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду за правилами загального позовного провадження з викликом сторін, призначено проведення підготовчого судового засідання 13.03.2025. 13.03.2025 підготовче судове засідання відкладено на 03.04.2025 у зв`язку з клопотанням позивача. У судовому засіданні 03.04.2025 оголошено перерву до 01.05.2025 та надано представнику відповідача час для ознайомлення з письмовим клопотанням позивача про долучення доказів. Ухвалою від 01.05.2025 закрито підготовче провадження, призначено розгляд справи по суті 29.05.2025, в\~судове засідання\~викликано учасників\~справи та\~свідків. В судовому засіданні 29.05.2025 оголошено перерву до 11.06.2025. В судовому засіданні 11.06.2025 оголошено перерву до 22.07.2025. В судових засіданнях позивач позовні вимоги підтримав з підстав, наведених у позові, просив задоволити їх та пояснив, що прохальна частина позову є вірною і, попри посилання на різні норми чинного законодавства України, просить стягнути з відповідача на його користь саме доходи, отримані без достатньої правової підстави, за користування земельною ділянкою у сумі 219447 грн 81 коп. (а не відшкодувати завдану йому шкоду), моральну шкоду в розмірі 219447 грн 81 коп. та судові витрати. Представник відповідача заперечив проти вимог позову з підстав, наведених у відзиві на нього, просив відмовити у його задоволенні в повному обсязі. Розглянувши справу\~в межах\~заявлених позовних\~вимог,\~дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, з урахуванням того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів особи, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову з огляду на таке. Судом встановлено, що рішенням Новоушицького районного суду Хмельницької області у справі № 670/544//21 від 17.07.2024 позов\~ [PERSON] до ТОВ «АГРОФІРМА ПРОГРЕС-В» про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою задоволено. Визнано відсутнім\~право орендиТОВ «АГРОФІРМА ПРОГРЕС-В» земельної ділянки з кадастровим номером 6820687500:05:002:0059 на підставі додаткової угоди від 19 червня 2017 року Усунуто перешкоди у користуванні земельною ділянкою шляхом повернення [PERSON] земельної ділянки з кадастровим номером 6820687500:05:002:0059 із чужого незаконного володіння та користування, а саме із володіння та користування ТОВ «АГРОФІРМА ПРОГРЕС-В» (а.п. 10-13). Постановою Хмельницького апеляційного суду від 01 жовтня 2024 року у цій же справі апеляційну скаргу ТОВ «АГРОФІРМА ПРОГРЕС-В» залишено без задоволення. Рішення Новоушицького районного суду Хмельницької області від 17 липня 2024 року залишено без змін. Постанова набрала законної сили в день її прийняття та не була оскаржена в касаційному порядку (а.п. 14-16).\~ З вказаних судових рішень вбачається, що у листопаді 2021 року [PERSON] , звертаючись до суду з позовом до відповідача вказував, що він є власником земельної ділянки площею 1,2036 га з кадастровим номером 6820687500:05:002:0059 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом. Після набуття права власності на вказану земельну ділянку йому стало відомо про існування додаткової угоди від 19.06.2017 до договору оренди землі № б/н від 01.09.2010, яка укладена між спадкодавцем (його батьком) та відповідачем. Проте його батько цю додаткову угоду не укладав, наявний у додатковій угоді підпис йому не належить. Судами встановлено, що додаткова угода до договору оренди землі від 19.06.2017 року є неукладеною, оскільки не підписана орендодавцем (батьком позивача), тому відповідач, у фактичному користуванні якого без достатніх правових підстав знаходиться земельна ділянка з кадастровим номером 6820687500:05:002:0059, своїми діями порушує права позивача як власника цієї земельної ділянки та створює йому перешкоди у користуванні своїм майном. Тому порушене право позивача підлягає захисту шляхом визнання відсутнім права оренди у відповідача та в усуненні перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом повернення її відповідачем позивачу. Листом від 21.11.2024 № 91/20-68/2024 Хмельницька районна військова адміністрація надала [PERSON] інформацію про середню урожайність сільськогосподарських культур у сільськогосподарських підприємствах Хмельницького району у 2020-2023 роках (а.п. 17, 18). Листом від 27.11.2024 № 10-15/58ПІ ГУС у Хмельницькій області надало [PERSON] інформацію про середню врожайність окремих сільськогосподарських культур у підприємствах Хмельницького району за 2021-2023 роки та станом на 01.10.2024 (а.п. 19, 20). Листом від 18.12.2024 № 10-15/62ПІ ГУС у Хмельницькій області надало [PERSON] інформацію щодо середньої ціни реалізації окремих сільськогосподарських культур підприємствами Хмельницького району у 2021 році (а.п. 21, 22). Відповідач листом від 18.12.2024 № 146 відмовив позивачу у наданні інформації про те, які сільськогосподарські культури ним вирощувалися на спірній земельній ділянці у 2021-2024 роках, посилаючись на конфіденційність запитуваної інформації (а.п. 23). Відповідно до платіжної інструкції на видачу готівки АТ «УКРПОШТА» та платіжної інструкції № 5060 від 26.12.2014 позивачу перераховані відповідачеим кошти в сумі 16689 грн 39 коп. з призначенням платежу: орендна плата пайовиків ТОВ «АГРОФІРМА ПРОГРЕС-В»зг. відомостей № 2534 без ПДВ (а.п. 25, 57). Відповідно до довідки Управління розвитку агропромислового комплексу та земельних відносин від 07.01.2025 № 03/24 позивачу надано інформацію щодо середніх реалізаційних цін на сільськогосподарські культури за 2021-2024 роки (а.п. 22 на звороті). Листом від 20.01.2025 № 91/20-176/2025 Хмельницька районна військова адміністрація відмовила [PERSON] у наданні інформації про посів сільськогосподарських культур ТОВ «АГРОФІРМА ПРОГРЕС-В» на земельній ділянці з кадастровим номером 6820687500:05:002:0059, у зв`язку з тим, що вона не є розпорядником запитуваної інформації (а.п. 31). Листом від 21.01.2025 № 4/ЗПІ/22-01-04-01-03-11 Головне управління ДПС у Хмельницькій області відмовило [PERSON] у наданні інформації про те, що вирощувало (які саме сільськогосподарські культури) ТОВ «АГРОФІРМА ПРОГРЕС-В» на земельній ділянці з кадастровим номером 6820687500:05:002:0059, у зв`язку з тим, що Головне управління ДПС у Хмельницькій області не є розпорядником запитуваної інформації (а.п. 30). Листом від 23.01.2025 № 10-14/1ПІ ГУС у Хмельницькій області відмовило [PERSON] у наданні інформації про виробництво сільськогосподарських культур ТОВ «АГРОФІРМА ПРОГРЕС-В» на земельній ділянці з кадастровим номером 6820687500:05:002:0059, посилаючись на конфіденційність запитуваної інформації (а.п. 28, 29). В матеріалах справи також містяться копії листів АТ «УКРПОШТА» від 27.07.2023, 05.02.2024 та списку згрупованих поштових переказів форми № 103-1 (а.п. 54-56). Згідно з Наказом від 27.11.2021 № 366/1/од «Про виведення земельної ділянки з фактичного обробітку» ТОВ «АГРОФІРМА ПРОГРЕС-В» було виведенно з фактичного обробітку земельну ділянку з кадастровим номером 6820687500:05:002:0059 площею 1,2036, яка належить [PERSON] (а.п. 58). Згідно з Актом встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) від 27.11.2021 земельна ділянка зорана, посіви відсутні (а.п. 59). Витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, кадастровий план земельної ділянки, координати поворотних точок меж земельної ділянки, а також інформація Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку містять загальні відомості про земельну ділянку з кадастровим номером 6820687500:05:002:0059 (а.п. 78-86). Консультативним висновком спеціаліста КНП «ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ ОБЛАСНИЙ СЕРЦЕВО-СУДИННИЙ ЦЕНТР» Хмельницької обласної ради від 05.11.2024 позивачу встановлений відповідний діагноз (а.п. 87). Листом від 28.03.2025 № 25/ЗПІ/22-01-24-01-03-11 Головне управління ДПС у Хмельницькій області повідомило [PERSON] про те, що відповідно до податкових декларацій ТОВ «АГРОФІРМА ПРОГРЕС-В» земельна ділянка з кадастровим номером 6820687500:05:002:0059 площею 1,2036 га упродовж 2021-2024 років включена до оподаткування (а.п. 88-90). Досліджуючи у судовому засіданні технічний запис судового засідання Новоушицького районного суду Хмельницької області у справі № 670/544/21, позивач звернув увагу на відповіді представника відповідача, а саме: на запитання чи користувалися земельною ділянкою - відповідь «так»; чи отримували доходи відповідь «мабуть». Представник відповідача пояснив це тим, що оскільки право користування спірною земельною ділянкою було на той час зареєстроване за відповідачем, останній виконував весь цей час пов`язані з цим податкові зобов`язання, то й відповідь була логічною. Позивач був допитаний як свідок згідно із\~статтями 230-232\~ЦПК України відповідно до статті 234 ЦПК України. Під час допиту [PERSON] повідомив факти та інформацію, викладені в позовній заяві. Свідок [PERSON] , який є двоюрідним братом позивача, дав показання та повідомив, що не є мешканцем населеного пункту, в межах якого знаходиться земельна ділянка позивача, не знає її точних меж та не володіє інформацією у кого (якої юридичної особи) в користуванні перебувала земельна ділянка в період з 2021 до 2024 року. Зазначив, що позивач нею не користувався. Вказав, що часто буває на кладовищі, яке розташоване поряд, і бачив, що на земельній ділянці росли різні культури: соняшник, соя, пшениця, однак, в якому році які культури росли він не пам`ятає. Свідок [PERSON] , який є рідним братом позивача, пояснив, що йому відомі точні межі земельної ділянки і зі слів брата (позивача) земля перебувала в користуванні відповідача до 2024 року. Підтвердив, що вона засівалася соняшником, соєю та пшеницею, однак, не пам`ятає якою культурою в розрізі кожного року. Зазначив, що останнього року на ділянці ріс соняшник. З приводу наявності моральної шкоди свідки не висловлювалися. Водночас суд критично оцінює показання зазначених свідків, оскільки вони є близькими родичами позивача, що впливає на їх об`єктивність, незацікавленість та неупередженість. Щодо стягнення доходів, отриманих без достатньої правової підстави за користування земельною ділянкою. Насамперед суд звертає увагу на те, що одне і те ж зобов`язання не може носити характер деліктного та кондикційного водночас, тобто до однієї позовної вимоги не можуть бути одночасно застосовані норми права, що регулюють деліктні та кондиційні зобов`язання. Предметом регулювання глави 83 Цивільного кодексу України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Відповідно до частин першої та другої статті 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 Цивільного кодексу України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. За змістом приписів глав 82 і 83 ЦК України для деліктних зобов`язань, які виникають із заподіяння шкоди майну, характерним є, зокрема, зменшення майна потерпілого, а для кондикційних приріст майна в набувача без достатніх правових підстав. Вина заподіювача шкоди є обов`язковим елементом настання відповідальності в деліктних зобов`язаннях. Натомість для кондикційних зобов`язань вина не має значення, а важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої. Відтак Велика Палата Верховного Суду вважає, що немає підстав для застосування до спірних правовідносин приписів чинного законодавства України про відшкодування шкоди (збитків) власникам земельних ділянок, оскільки до моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права оренди земельної ділянки, на якій розташований цей об`єкт, відносини з фактичного користування земельною ділянкою без укладеного договору оренди та недоотримання її власником доходів у вигляді орендної плати є за своїм змістом кондиційними (постанови ВП ВС від 23 травня 2018 року у справі № 629/4628/16-ц; ВП ВС від 20 листопада 2018 року у справі № 922/3412/17; КГС ВС від 2 червня 2020 року у справі № 922/2417/19). У постанові КЦС ВС від 20 березня 2019 року у справі № 607/5422/16-ц зазначив, що «наявність між сторонами договору, який є нікчемним або який визнано недійсним, виключає можливість стягнення переданих на його виконання коштів на підставі статті 1212 ЦК України. У тому разі, якщо договір між сторонами не був укладений, тобто правова підстава передачі коштів у момент їх передачі відсутня, до правовідносин застосовується стаття 1212 ЦК України». Велика Палата Верховного Суду у постанові від 25 вересня 2024\~року у справі № 201/9127/21 зазначила таке. За змістом частини першої\~статті 1212 ЦК України\~особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Зобов`язання з повернення безпідставно набутого (збереженого) майна випливає із загальної для права заборони безпідставного збагачення: той, хто збагатився за рахунок іншого, без належної на те правової підстави зобов`язаний повернути предмет власного збагачення. Традиційно в доктрині цивільного права зобов`язання, які є наслідком безпідставного збагачення, іменуються кондикційними (з лат. «condictio\~sine causa» - повернення збагачення, одержаного без правової (справедливої) підстави). Приписи\~глави 83 ЦК України\~застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача такого майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події (частина друга\~статті 1212 ЦК України). Характерною особливістю кондикційних зобов`язань є те, що підстави їх виникнення мають широкий спектр: зобов`язання можуть виникати як із дій, так і з подій, причому з дій як сторін зобов`язання, так і третіх осіб, із дій як запланованих, так і випадкових, як правомірних, так і неправомірних. Кондикційні зобов`язання виникають тоді, коли дії особи або події призводять до неправового результату у виді юридично безпідставного майнового блага, що перейшло до набувача та сприяло його безпідставному збагаченню. Безпідставне збагачення може полягати як у так званому «фактичному» збагаченні, коли набувач, не отримуючи права на річ, фактично володіє і користується нею, так і в «юридичному» збагаченні, коли набувач отримує суб`єктивне право на предмет збагачення. Кондикційне зобов`язання виникає за наявності таких умов: 1) набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) набуття чи збереження майна відбулося без правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала (постанова Верховного Суду України від 02 березня 2016 року у справі № 6-3090цс15). Конструкція частини першої\~статті 1212 ЦК України\~свідчить про необхідність установлення так званої «абсолютної» безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору. Сутність зобов`язання з набуття, збереження майна без достатньої правової підстави полягає у вилученні в особи - набувача частини її майна, що набута поза межами правової підстави, у випадку якщо правова підстава переходу відпала згодом, або взагалі без неї - якщо майновий перехід не ґрунтувався на правовій підставі від самого початку правовідносин, та передання майна тій потерпілій особі, яка має належний правовий титул на нього (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 06 березня 2019 року у справі № 910/1531/18). Під відсутністю правової підстави розуміють такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується прямо на законі, або суперечить меті правовідносин і їх юридичному змісту. Отже, відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином (постанови Верховного Суду у складі колегій суддів Касаційного господарського суду від 01 квітня 2019 року у справі № 904/2444/18, від 23 квітня 2019 року у справі № 918/47/18, від 23 січня 2020 року у справі № 910/3395/19). Договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання коштів). Якщо майно набуте на підставі правочину,\~статтю 1212 ЦК України\~можна застосовувати тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або її не було взагалі. Винятком є випадки, коли майно безпідставно набуте у зв`язку із зобов`язанням (правочином), але не відповідно до його умов. Підсумовуючи, Велика Палата Верховного Суду зазначає, що, за загальним правилом, кондикція у її класичному розумінні є самостійним позадоговірним зобов`язальним способом захисту права власності або іншого майнового права, спрямованим на повернення майна, набутого без достатньої правової підстави, тому учаснику цивільних відносин, за чий рахунок відбулося таке неправомірне збагачення. З огляду на викладене, на думку суду, правовідносини, що виникли між сторонами, є за своїм змістом кондикційними, а не деліктними, тому відсутні підстави для застосування до спірних правовідносин норм чинного законодавства України про відшкодування шкоди (збитків) власникам земельних ділянок. З цієї ж підстави не є застосовною у даному випадку стаття 623 ЦК України, на яку вказує позивач. Норми цієї статті використовуються для обрахунку збитків, завданих порушенням зобов`язання, які позивачем до стягнення не заявлялись, а зобов`язання як таке не існувало. Щодо наслідків констатації факту неукладеності договору внаслідок відсутності на письмовому тексті правочину (паперовому носії) підпису його учасника\~чи належно уповноваженої ним особи, то одним з них є, зокрема, стягнення орендної плати\~за час користування земельною ділянкою на підставі неукладеного правочину. Таку можливість припускає Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в рамках справи № 461/4145/19 у постанові від 16 листопада 2022 року.\~У справі, що розглядається, орендна плата в розмірі, визначеному договором оренди землі б/н від 01.09.2010, який укладений між спадкодавцем (батьком позивача) і відповідачем, сплачена позивачу 26.12.2024 за період користування земельною ділянкою з 2021 рік по 2024 рік (а.п. 25, 57). Цей факт сторони визнали та підтвердили в судовому засіданні. Водночас відповідно до статті 1214 ЦК України \~особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, зобов`язана відшкодувати всі доходи, які вона одержала або могла одержати від цього майна з часу, коли ця особа дізналася або могла дізнатися про володіння цим майном без достатньої правової підстави. З цього часу вона відповідає також за допущене нею погіршення майна. За змістом положень\~статті 1214 ЦК України\~особа, яка безпідставно набула майно або зберегла його у себе, зобов`язана відшкодувати всі доходи, які вона одержала або могла одержати від цього майна. Під доходом у даному випадку розуміються гроші або матеріальні цінності, одержувані вказаною особою внаслідок якої-небудь діяльності (виробничої, комерційної, посередницької тощо). При цьому слід враховувати реально отримані або можливі доходи, починаючи з моменту, коли боржник довідався або міг довідатися, що володіє майном без достатньої правової підстави. Позивач наводить у позовній заяві розрахунок доходів, отриманих відповідачем за час користування земельною ділянкою, у сумі 219447 грн 81 коп. Зазначає, що відповідач вирощував на спірній земельній ділянці у 2021 році пшеницю, у 2022-2023 роках сою, у 2024 році соняшник. Вказаний розрахунок здійснений з урахуванням даних, отриманих від державних органів за запитом позивача, і містить інформацію щодо середньої врожайності зазначених сільськогосподарських культур у 2021-2024 роках та середню ціну реалізації цих сільськогосподарських культур підприємствами Хмельницького району. Однак такий розрахунок не враховує співвідношення між поняттями «дохід» та «прибуток». Також матеріали справи не містять доказів зазначеної в позові інформації про те, які саме культури вирощувалися кожного року у період 2021-2024 років на земельній ділянці позивача. Лише з інформації, отриманої з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, вбачається, що одним з видів економічної діяльності ТОВ «АГРОФІРМА ПРОГРЕС-В» є вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур (основний). Твердження позивача не підтвердили й свідки, які зазначили, що не пам`ятають які культури вирощувалися в розрізі кожного року. Водночас доведення факту вирощування відповідачем конкретного виду сільськогосподарської культури у певному році має значення, оскільки впливає на визначення середньої врожайності, розміру середньої ціни її реалізації, а відтак на визначення розміру безпідставно набутих коштів або доходу, одержаного від набуття або збереження майна без достатньої правової підстави. Достатніми доказами на підтвердження доходів, які отримав або міг отримати відповідач є, зокрема, дані про те, які саме культури вирощувалися кожного року у відповідний період на земельній ділянці позивача, інформація щодо середньої врожайності зазначених сільськогосподарських культур у цей період та їх ринкової вартості. Таку думку висловив Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 685/1278/18. Водночас позивач не довів належними, достовірними та достатніми доказами факту вирощування відповідачем у 2021 році саме пшениці, у 2022-2023 роках сої, у 2024 році соняшника, що позбавляє суд можливості здійснити належний розрахунок. Позивач, не отримавши від відповідача та Головного управління статистики у Хмельницькій області запитуваної інформації щодо вирощування ТОВ «АГРОФІРМА ПРОГРЕС-В» сільськогосподарських культур на земельній ділянці з кадастровим номером 6820687500:05:002:0059 через її конфіденційність, не звернувся з відповідним клопотанням до суду в порядку ст. 84 ЦПК України з метою витребування відповідних доказів судом. Не скористався своїми процесуальними правами, несучи ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням ним відповідних процесуальних дій. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ст. 76 ЦПК України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ст. 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ст. 80 ЦПК України). Як висловився Верховний Суд у постанові від 15\~вересня 2021\~рокуу справі № 685/1278/18,змагальність\~судочинства засновується\~на диференціації\~процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Згідно з п. 6\~ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»\~висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права. Щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Поняття моральної (немайнової) шкоди і порядок її відшкодування визначається статтею 23 ЦК України. Особа має\~право на\~відшкодування моральної\~шкоди,\~завданої внаслідок\~порушення її\~прав. Зокрема, підставами для відшкодування моральної шкоди можуть бути порушення майнових, особистих немайнових прав особи, а також зобов`язань у випадках, передбачних договором або законом. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до\~п.\~3,\~4,\~9\~постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України від\~31.03.1995\~року №\~4\~«Про судову\~практику в\~справах про\~відшкодування моральної\~(немайнової)\~шкоди» під\~моральною шкодою\~слід розуміти\~втрати немайнового\~характеру внаслідок\~моральних чи\~фізичних страждань,\~або інших\~негативних явищ,\~заподіяних фізичній\~особі незаконними\~діями або\~бездіяльністю інших\~осіб.\~Відповідно до\~чинного законодавства\~моральна шкода\~може полягати\~у моральних\~переживаннях у\~зв`язку з\~ушкодженням здоров`я,\~у порушенні\~нормальних життєвих\~зв`язків,\~порушенні стосунків\~з оточуючими\~людьми,\~при настанні\~інших негативних\~наслідків.\~При визначенні\~розміру відшкодування\~враховуються вимоги\~розумності і\~справедливості. У позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди,\~та якими\~доказами це\~підтверджується. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану тощо. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. При заподіянні особі моральної шкоди обов`язок по її відшкодуванню покладається на винних осіб незалежно від того, чи була заподіяна потерпілому майнова шкода та чи відшкодована вона. Стверджуючи про наявність та обґрунтовуючи розмір завданої моральної шкоди, позивач вказує, що зазнав душевних страждань у зв`язку із знищенням та пошкодженням майна, неотриманням прибутків від земельної ділянки, протиправною поведінкою відповідача щодо нього та членів його сім`ї. Зазначає, що є особою з інвалідністю другої групи, а відповідач вів себе зухвало, чим змусив позивача хвилюватися, страждати. Під час розгляду справи судом в позивача піднімався тиск, погіршувався стан здоров`я, також посилається на консультативний висновок спеціаліста КНП «ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ ОБЛАСНИЙ СЕРЦЕВО-СУДИННИЙ ЦЕНТР» Хмельницької обласної ради від 05.11.2024 (а.п. 87). Встановлюючи факт\~завдання моральної\~шкоди та\~визначаючи розмір\~грошового відшкодування\~в її\~рахунок,\~суд враховує\~наявність судового\~рішення,\~що свідчить\~про позбавлення\~позивача можливості\~користуватися своїм\~майном протягом\~тривалого часу,час\~та зусилля,\~які були\~необхідні позивачу\~для відновлення\~попереднього стану, глибину душевних страждань позивача, відсутність доказів знищення та/або пошкодженням майна, недоведеність причинно-наслідкового зв`язку між діями відповідача та діагнозом, встановленим у консультативному висновку спеціаліста КНП «ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ ОБЛАСНИЙ СЕРЦЕВО-СУДИННИЙ ЦЕНТР» Хмельницької обласної ради від 05.11.2024, вимоги розумності та справедливості та вважає, що сума моральної шкоди у розмірі 219447\~грн 81\~коп. є\~завищеною,не в повній мірі відповідає понесеним стражданням і обставинам справи, тому слід стягнути відшкодування моральної шкоди у розмірі 20000 грн 00 коп. Доказів заподіяння моральної шкоди позивачу у більшому розмірі на думку суду немає. За правилами ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частини другої ст. 78 ЦПК України). За положеннями статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Законодавець виключає збирання доказів судом, що стосується предмета спору, з власної ініціативи, за винятком витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом, що передбачено частиною сьомою статті 81 ЦПК України. Згідно закріплених положень у частині третій статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною четвертою статті 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. З врахуванням зазначеного та того, що рішення не може ґрунтуватись на припущеннях, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення вимог про стягнення безпідставно набутих коштів (доходів, отриманих від та за період користування земельною ділянкою відповідачем) та наявність таких для часткового задоволення вимог про стягнення моральної шкоди. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1\~статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Щодо розподілу судових витрат. Згідно з частиною 1 пункту 1 частини 3\~статті 133 ЦПК України\~судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до\~статті 137 ЦПК України\~витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Відповідно до положень\~ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За нормами частини 8\~статті 141 ЦПК України\~розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Оскільки позов задоволено на 4,56 % (438895 грн 62 коп. 20000 грн 00 коп.), то, враховуючи вимоги\~ст. 141 ЦПК України,\~з відповідача слід стягнути судовий збір в сумі 200 грн 14 коп. (4,56 % від суми 4388 грн 96 коп.). Згідно з\~ч.\~6\~ст.\~141\~ЦПК України\~якщо сторону,\~на користь\~якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються такі судові витрати. Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору при поданні цього позову до суду відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» (а.п. 32), то витрати по сплаті судового збору підлягають стягненню з відповідача на користь Держави. Доказів, достатніх для доведення понесення інших судових витрат, сторонами суду станом на день ухвалення рішення суду не надано. На підставі викладеного,

Outcome: approved