Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-21 00:00:00

Позивач [PERSON] , в інтересах якої діє представник - адвоката Оліградський М.В., звернулася до суду із позовом до [PERSON] , в якому просить суд встановити факт ухилення відповідача від виконання ним обов`язку щодо утримання його загиблого (померлого) сина [PERSON] , [INFO] , за його життя та усунути батька [PERSON] від права на отримання і виплату одноразової грошової допомоги, як члену сім`ї загиблого при виконанні обов`язків під час проходження військової служби - сина [PERSON] , [INFO] , військовослужбовця, який загинув [INFO] під час захисту Батьківщини, актовий запис про смерть №27. Позовні вимоги мотивовані тим, що [INFO] в сім`ї [PERSON] та [PERSON] народився син [PERSON] . Станом на 21.04.1973 сім`я проживала в [ADDRESS] . 30.05.1977 року Городенківським судом розглянуто справу за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу та ухвалено рішення, яким позов задоволено. Шлюб між [PERSON] та [PERSON] зареєстрований 24.10.1970 року розірвано. Дітей: сина [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] [INFO] залишено на вихованні з матір`ю [PERSON] . Із змісту рішення Городенківського суду від 30.07.1977 вбачається, що судом в ході розгляду справи встановлено, що до 1975 року сторони жили добре, а потім відповідачка часто відлучалась з дому по дві доби, пиячила, перестала доглядати за дітьми. Коли 16.01.1976 позивач поїхав на роботу в Карелію і залишив відповідачку з дітьми то остання залишила їх без догляду, їздила невідомо куди, з 26.03 по [INFO] перебувала в пологовому домі м. Коломия народила дитину і з лікарні втекла. Позивач просив суд шлюб розірвати, дітей залишити на виховання відповідачки. Відповідачка позов визнала і суду пояснила, що дійсно коли чоловіка не було вдома то вона гуляла з іншими чоловіками і народила дитину, яку залишила в роддомі. Просила щоб дітей залишити на її вихованні. А 15.06.1977 Городенківським судом розглянуто справу за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів та ухвалено рішенням, яким позов задоволено. Стягнуто з [PERSON] , 1944 року народження на користь [PERSON] , аліменти на двох дітей: сина [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] [INFO] , в розмірі 33% від усіх видів заробітку відповідача, щомісячно, починаючи з дня звернення 07.06.1977, до повноліття дітей. Відомо, що після розірвання шлюбу [PERSON] одружився вдруге і з того часу проживає у [ADDRESS] . Згідно листа та довідки виданих старостою Далешовецького старостинського округу Чернелицької селищної ради від 28.06.2024, [PERSON] , [INFO] від народження по 28.08.1979 року був зареєстрований та проживав у [ADDRESS] . Згідно довідки Заболотівської селищної ради від 27.06.2024, повідомляється, що [PERSON] , [INFO] та її син [PERSON] , [INFO] прибули на територію Борщівської сільської ради в с. Борщів на постійне місце проживання 02.11.1979 року з с. Колінки Городенківського району. [PERSON] , [INFO] , вибув із села Борщів [INFO] в с. П`ядики, Коломийського району. Згідно листа П`ядицької сільської ради від 24.06.2024, повідомляється, що [PERSON] , [INFO] був зареєстрований та проживав у [ADDRESS] ) з 1983 по 2000 роки. Згідно листа Чернелицької селищної ради від 28.06.2024, [PERSON] , [INFO] , не був зареєстрований та не проживав у [ADDRESS] . За життя [PERSON] , [INFO] розповідав своїй дружині, що він приблизно в 1977 році втік від своєї матері, оскільки остання його не доглядала та не годувала. Він пішки йшов по колії з села Борщів в село П`ядики до своєї баби [PERSON] . З 1977 року проживав з бабою [PERSON] в селі П`ядики, Коломийського району. Згідно характеристики випускника 11Б класу Коломийської середньої школи -інтернат, [PERSON] навчався у школі з 1 класу, він фактично сирота, бо батьки його покинули в дитинстві. Після закінчення школи - інтернат (15.06.1990) [PERSON] до смерті баби проживав в селі П`ядики, Коломийського району. А після смерті баби [PERSON] , померлої у 1990 році, проживав з тіткою [PERSON] в місті Коломия. Саме баба [PERSON] та тітка [PERSON] , а не батько [PERSON] , виконували батьківські обов`язки по відношенню до [PERSON] . 08.06.2000 позивач [PERSON] та [PERSON] одружилися і з того часу вони проживали у селі Ліски Коломийського району. В 2022 [PERSON] був мобілізований в ЗСУ та включений до особового складу військової частини [NUMBER] [INFO] . 02.03.2023 сповіщенням сім`ї про загибель № [NUMBER] було сповіщено [PERSON] про те, що її чоловік, стрілець 1 відділення 1 патрульного батальйону в/ч [NUMBER] , старший солдат [PERSON] , 1973 року народження, загинув [INFO] , під час виконання бойового завдання внаслідок мінометного обстрілу з боку військових формувань російської федерації, поблизу н.п. Кузьмине, Луганської області. Згідно довідки від 15.03.2023 № 40/35/9/1-4632 виданої начальником відділення кадрів військової частини [NUMBER] , майором [PERSON] , виданої на старшого солдата [PERSON] вбачається, що згідно особової справи він мав такий склад сім`ї: дружина - [PERSON] , [INFO] . Те, що дружина - [PERSON] , [INFO] , була єдиним членом сім`ї загиблого [PERSON] підтверджується також Витягом з наказу командира військової частини [NUMBER] [INFO] (по стройовій підготовці) від 11.03.2023 № 77 та анкетними даними особової справи [PERSON] . Після загибелі у березні місяці 2023 року під час виконання бойового завдання її чоловіка - [PERSON] , у членів його сім`ї виникло право на отримання одноразової грошової допомоги відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», Постанови кабінету Міністрів від 28 лютого 2022р. № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану». 20.06.2024 Військова частина [NUMBER] Національної гвардії України повідомила [PERSON] , що батько її чоловіка [PERSON] звернувся із запитом до Військової частини [NUMBER] Національної гвардії України з вимогою надати йому документи, щодо загибелі його сина [PERSON] , оскільки він має право на виплату половину (7 500 000,00 гривень) суми від одноразової грошової допомоги в розмірі 15 000 000 гривень та має намір їх отримати. 27.08.2024 Військова частина [NUMBER] Національної гвардії України надіслала адвокату М. Оліградському відповідь в якій підтвердила, що представник [PERSON] звертався до військової частини [NUMBER] з проханням надати документи згідно запиту для подальшого оформлення одноразової грошової допомоги. Звертають увагу суду, що [PERSON] - батько загиблого сина [PERSON] , участі у його вихованні та утримані не брав, аліментів не сплачував, за всі роки з моменту розлучення ніякої матеріальної допомоги не надавав. Як було зазначено вище, шлюб між батьками загиблого було розірвано 30.05.1977, а сина він залишив у трьох річному віці (16.01.1976 поїхав у Карелію на роботу, а діти залишилися з дружиною). Позивач вважає, що відповідач [PERSON] членом сім`ї загиблого не був, він з трьох річного віку сина практично не бачив, з ним не зустрічався, аліментів за рішенням суду на нього не платив, допомоги на утримання не надавав, участі у його вихованні не приймав, життям сина не цікавився. Із наведених вище підстав, які підтверджуються письмовими доказами, [PERSON] вважає, що [PERSON] - батько загиблого [PERSON] не має права на призначення та виплату йому одноразової грошової допомоги, оскільки він ухилявся від виконання ним обов`язку щодо утримання його загиблого (померлого) за життя - сина [PERSON] , а тому просить суд ухвалити рішення, яким встановити даний факт та усунути відповідача від права на отримання державної грошової допомоги, пов`язаної зі смертю військовослужбовця - [PERSON] . Відповідно до статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст.293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до ч.2 ст.315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо із заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, залишає заяву без розгляду (ч.4 ст.315 ЦПК України). Як вбачається із змісту позовної заяви та заявлених позовних вимог позивач просить суд встановити факт ухилення відповідача від виконання ним обов`язку щодо утримання його загиблого (померлого) сина [PERSON] , [INFO] , за його життя та усунути батька [PERSON] від права на отримання і виплату одноразової грошової допомоги, як члену сім`ї загиблого при виконанні обов`язків під час проходження військової служби - сина [PERSON] , [INFO] , військовослужбовця, який загинув [INFO] під час захисту Батьківщини, актовий запис про смерть №27. Тобто, між сторонами є спір про право в даному випадку - право на отримання і виплату одноразової грошової допомоги, як члену сім`ї загиблого при виконанні обов`язків під час проходження військової служби. За наявності спору про право встановлення юридичного факту повинно вирішуватись не в порядку окремого провадження, а в позовному провадженні. Позивач звернулася до суду із даним позовом в порядку позовного провадження. Ухвалою суду від 07 жовтня 2025 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. В задоволенні клопотання позивача [PERSON] , в інтересах якої діє представник - адвокат Оліградський Мирослав Васильович про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження - відмовлено. Ухвалою суду від 04 грудня 2024 року залучено до участі в справі за позовом [PERSON] , в інтересах якої діє представник [PERSON] , до [PERSON] , третьої особи : військова частина [NUMBER] Національної гвардії України про встановлення факту ухилення батька від виконання ним обов`язку щодо утримання його загиблого (померлого) сина за життя та усунення від права на отримання державної грошової допомоги, пов`язаної зі смертю військовослужбовця - третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Головне управління Національної гвардії України (м. Київ, вул.Святослава Хороброго,9а, код ЄДРПОУ 0442263154). Закрито підготовче провадження у цивільній справі та призначено справу до судового розгляду по суті. Ухвалою суду від 02 квітня 2025 року в задоволенні клопотання представника відповідача [PERSON] про поновлення строку на подання відзиву - відмовлено. Відзив (письмові пояснення) представника відповідача [PERSON] з додатками до них (письмові докази, фотографії та клопотання про виклик свідків) - повернуто представнику відповідача [PERSON] без розгляду. (т.2 а.с.177-181) Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 03 червня 2025 року апеляційну скаргу [PERSON] залишено без задоволення. Ухвалу Городенківського районного суду від 02 квітня 2025 року залишено без змін. (т.3 а.с.156-159) Ухвалою суду від 19 червня 2025 року в задоволенні клопотання представника відповідача [PERSON] про повернення до стадії підготовчого провадження - відмовлено. (т.3 а.с.209-211) Ухвалою суду від 19 червня 2025 року в задоволенні клопотань представника відповідача [PERSON] про поновлення строку на подання доказів та про виклик свідків - відмовлено. (т.3 а.с.218-220) В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав з підстав наведених у позові підстав та пояснив, позивач є дружиною покійного [PERSON] , який є сином [PERSON] та [PERSON] , шлюб яких був розірвано в 1977 році та рішенням суду цього ж року стягнуто з відповідача аліменти на утримання дітей, які після розірвання шлюбу залишено проживати з матір`ю. В подальшому мама дітей відвезла дітей до своєї мами в с.Пядики і втекла. Тоді баба зв`язалася з [PERSON] для вирішення питання щодо дітей, і батько забрав старшого сина собі, а молодший залишився з бабою. [PERSON] навчався з 1 класу в школі -інтернат в м. Коломия. Батько свідомо залишив свого молодшого сина з бабою, не цікавився його життям, не спілкувався з ним, участі у його вихованні не брав. Матеріалами справи підтверджується саме те, що батько самоусунувся від виховання свого сина [PERSON] . Вже будучи повнолітнім, син спілкувався з батьком Також зазначив, що позивачка ще не зверталась за виплатами. В судових дебатах виступаючи з промовою представник позивача [PERSON] зазначив, що на підставі рішення суду батьки загиблого [PERSON] розлучилися і діти залишились проживати із дружиною. Свідок [PERSON] ствердила, що в 1981 році діти були без уваги батьків, [PERSON] жив з бабусею в с. П`ядики і у віці 7 років вони його влаштували в школу - інтернат. Свідок [PERSON] ствердила, що з [PERSON] училась на повному забезпеченні. У вільний час [PERSON] жив в [PERSON] , яка виконувала обов`язок мами, що підтверджується листами. Батько не брав участі в утриманні дитини. Членом сім`ї [PERSON] є дружина. Матеріали справи не містять інформації про утримання сина [PERSON] батьком. [PERSON] коли був повнолітній сам знайшов братів і батька, який не був на похороні сина. Відповідач не платив аліментів, бо він забрав іншого сина до себе. Також, відповідач не брав участі в житті сина. Свідки відповідача вказують на те, що він знав де син, що відповідач забрав старшого сина до себе, а [PERSON] був залишений в його тещі. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні заперечила щодо задоволення даного позову. Звернула увагу на те, що позивач просить суд встановити факт ухилення відповідача від виконання ним обов`язку щодо утримання його загиблого (померлого) сина [PERSON] . Пояснила, що було рішення суду про розірвання шлюбу та рішення суду про стягнення з відповідача аліментів на утримання дітей, з якого вбачається, що відповідач не заперечував щодо стягнення аліментів. Жодних доказів зворотного щодо заборгованості аліментів або сплата аліментів не здійснювалася немає. В подальшому, коли відповідач створив нову сім`ю, знайшов роботу по місцю проживання, він виявив бажання забрати дітей, однак було вирішено, що він забирає старшого сина, а молодший залишається з мамою. батько хотів спілкуватися з сином [PERSON] , однак із мамою було важко сконтактуватися. Відповідач попри все з`являвся до дитини, допомагав матеріально і коли син став дорослішим вони почали частіше спілкуватися, їздили на свята, весілля. Факт неутримання не доведений належними доказами. В судових дебатах виступаючи з промовою представник відповідача [PERSON] зазначила, що встановлення факту необхідне позивачу для усунення відповідача від права на отримання одноразової грошової допомоги. Ухилення - це невиконання рішення суду по аліментах. Факт ухилення не доведено. Було рішення по аліментах і відповідач не заперечував проти цього, відповідач їх сплачував і не ухилявся від аліментів. Жити дитині з мамою не є підставою факту ухилення, відповідач їздив на заробітки і дітей взяти не міг. Саме бабуся була ініціатором залишення одного із дітей з нею бо вона була сама. Свідки [PERSON] та [PERSON] ствердили, що відповідач їздив до сина, син приїздив до батька та братів, батько був на весіллі в [PERSON] , а [PERSON] був хресним дитини брата. На час смерті [PERSON] не було норми про усунення від спадку, акти чинного законодавства не мають зворотної сили. Також, друга вимога є похідною від першої. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] ствердила, що вона навчалася із [PERSON] в школі - інтернат в м. Коломия із 1981 по 1990 роки, знала його з 2 по 11 класи. Вони на суботу - неділю їхали додому. До [PERSON] приходила тільки мама [PERSON] , вона забирала його, він її називав - мамою. Вони харчувалися і одягалися в школі. За батька вона ніколи не чула, була лиш мама. В 11 класі вона дізналася, що [PERSON] сирота, бо він [PERSON] називав мамою. Також, вони разом училися в училищі в м.Чернівці, а в 1991 році вони разом пішли на роботу - провідниками в м. Івано-Франківськ. За цей період вона від нього ні разу не чула ні про маму, ні про тата. За братів і тата [PERSON] ніколи не згадував, вона про них дізналася на похороні [PERSON] . В школі - інтернат навчалися сироти і напівсироти. Деколи у вихідні її мама не забирала і вона бачила всіх батьків, які приходили за дітьми. [PERSON] з 2 класу приходила за [PERSON] , вона її пам`ятає. Зазначила, що з [PERSON] спілкувалася, але його про батьків не питала. В школі - інтернат навчалися різні діти - сироти та напівсироти. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] ствердила, що [PERSON] є її двоюрідним братом, знає його від народження, у них спільна бабуся, яка померла в 1990 році. [PERSON] жив з батьками коли був малий, після розводу він жив з мамою, потім діти жили з бабою (по маминій лінії) в с. П`ядики. Коли мама пропала, бабця покликала [PERSON] і вони поділили дітей. [PERSON] жив з батьком, а [PERSON] з бабкою, він тоді ще в школу не ходив. [PERSON] був в школі - інтернат в м. Коломия, закінчив школу в 1990 року. З школи [PERSON] забирала її мама [PERSON] і він був у них в м. Коломия на вихідних. Батько ніколи до нього не навідувався. [PERSON] вчився в м. Чернівці. Вона батька бачила на весіллі [PERSON] , на похороні батько не був. Коли [PERSON] був вже на роботі він навідувався до батька. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] ствердила, що [PERSON] знає добре, вони разом працювали майже 20 років з 1980 по 2000 роки в одному колгоспі. Сина [PERSON] вона бачила в підлітковому віці, десь 15-16 років, але не знайома з ним. [PERSON] мав 2-х дітей і після розлучення дітей лишили з мамою. Потім батьки поділили дітей і старший жив з батьком. [PERSON] по роботі казав, що має сина, він його деколи відвідує, їздить в м. Коломия. [PERSON] був у брата [PERSON] на весіллі і на хрестинах в його доньки. Батька і [PERSON] вона розом не бачила, знає це від людей. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] ствердила, що [PERSON] знає з 1983 року, він був її підлеглим в колгоспі. Він розказував що має дитину в м. Коломия, казав що їде відвідати дитину і відпрошувався з роботи. [PERSON] вона знала із підліткового віку. На зборах у школі в дітей, її дитина і молодший син [PERSON] ходили в один клас, [PERSON] говорив, що у нього є ще один син в м. Коломия. [PERSON] приїздив до батька, і вона бачила його на хрестинах в 2008 році. Суд вислухавши учасників справи, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи приходить до наступного. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] народився [INFO] , його батьками є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] . (т.1 а.с.18) Рішенням Городенківського суду Івано-Франківської області від 30 травня 1977 року шлюб, який був зареєстрований між сторонами [PERSON] та [PERSON] в сільському бюро ЗАГС с. Далешево Городенківського району Івано-Франківської області 24.10.1970 року - розірвано. Дітей: сина [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] , залишено на вихованні відповідачки [PERSON] . Рішення набрало законної сили 09.06.1977. (т.1 а.с.20-21) Рішенням Народного суду Городенківського району Івано-Франківської області від 15 червня 1977 року вирішено стягувати з відповідача [PERSON] , 1944 р.н., уродженця с. Далешів Городенківського району Івано-Франківської області, аліменти на двох дітей: сина [PERSON] , [INFO] , сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 33% від усіх видів заробітку відповідача, щомісячно, починаючи з дня звернення 7 червня 1977 року, до повноліття дітей в користь [PERSON] . (т.1 а.с.22-23) З копії відповіді Чернелицької селищної ради № 613 від 28.06.2024 та копії довідки Далешовецького старостинського округу №2 Чернелицької селищної ради № 220 від 28.06.2024 слідує, що [PERSON] , [INFO] , був зареєстрований і проживав у [ADDRESS] з народження ( [INFO] ) по 28 серпня 1979 рік. ( т.1 а.с.25-26) Згідно наданої інформації Заболотівської селищної ради № 1642/02-27 від 02.07.2024 - [PERSON] , [INFO] , та її син [PERSON] , [INFO] , прибули на територію Борщівської сільської ради в с.Борщів на постійне місце проживання 02.11.1979 року з с. Колінки Городенківського району (підстава по господарства книга№4 за 1977-1979 роки, особовий рахунок № [NUMBER] ). [PERSON] , [INFO] , вибув із села Борщів 18.07.1984 в с.П`ядики (підстава по господарська книга №2 за 1983-1985 роки, особовий рахунок № [NUMBER] ). (т.1 а.с.27) Із копії повторного свідоцтва про смерть серії [NUMBER] вбачається, що [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] у віці 51 рік в с. Борщів Снятинського району Івано-Франківської області, актовий запис № 27. (т.1 а.с.24) З копії характеристики на випускника 11б класу СШ - Інтернату вбачається, що [PERSON] навчався у школі з 1 класу, він фактично сирота, бо батьки його покинули в дитинстві. (т.1 а.с.31) Копією свідоцтв про неповну середню освіту серії [NUMBER] та копією атестату про середню освіту серії [NUMBER] підтверджується факт навчання [PERSON] , 1973 р.н., в школі - інтернат м. Коломия Івано-Франківської області. (т.1 а.с.32-33) Відповідно до копії свідоцтва про одруження серії [NUMBER] виданого 08.06.2000 виконкомом Коршівської сільської ради Коломийського району - 08 червня 2000 року зареєстровано шлюб між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , актовий запис №9. (т.1 а.с.34) Із повідомлення П`ядицької сільської ради № 1283/02-10/20 від 26.06.2024 слідує, що [PERSON] , [INFO] , був зареєстрований і проживав в [ADDRESS] ) з 1983 по 2000. (т.1 а.с.28) Відповідно до витягу з реєстру територіальної громади від 16.02.2023 [PERSON] , [INFO] , з 16.12.2009 був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Із копії посвідчення серії [NUMBER] від 19.01.2023 [PERSON] мав право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - учасників бойових дій. (т.1 а.с.35) Копією сповіщення про загибель №1161 начальника [INFO] від 02.03.2023 [PERSON] сповіщено про те. що її чоловік старший солдат [PERSON] , 1973 р.н., загинув [INFO] під час виконання бойового завдання в наслідок мінометного обстрілу з боку військових формувань російської федерації, поблизу н.п.Кузьмине Луганської області. (т.1 а.с.36) Копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 06.03.2023 доводиться, що [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] у віці 49 років в с.Кузьмине Луганської області, актовий запис № 478 від 06.03.2023. (т.1 а.с.37) Із копії довідки № 40/35/9/1-4632 виданої 15.03.2023 начальником відділення кадрів військової частини [NUMBER] слідує, що згідно особової справи старшого солдата [PERSON] він мав такий склад сім`ї: дружина [PERSON] , [INFO] (т.1 а.с.38) У витязі з наказу № 77 від 11.03.2023 т.в.о. командира військової частини [NUMBER] про виключення зі списків особового складу військової частини старшого солдата [PERSON] , який загинув [INFO] зазначено членами сім`ї - дружину [PERSON] , 1972 р.н. (т.1 а.с.39) В описовому документі під назвою "Анкетні дані" [PERSON] зазначено, що він сирота, дружина - [PERSON] , [INFO] (т.1 а.с.40) Із копії довідки № 289/02-26 виданої 15.03.2023 виконкомом Коршівської сільської ради слідує, що склад сім`ї [PERSON] , [INFO] , на день смерті [INFO] був слідуючий: дружина [PERSON] , [INFO] (т.1 а.с.41) Із копії Акту обстеження №111 від 25.06.2024 складеного комісією у складі сільського голови Коршівської сільської ради та депутата Коршівської сільської ради вбачається, що станом на 24.06.2024 у будинку за адресою: [ADDRESS] зареєстрована [PERSON] , [INFO] - одна. Чоловік [PERSON] , загиблий [INFO] , з 08.06.2000 проживав з дружиною [PERSON] , а 31.10.2000 був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . З 16.12.2009 і до дня смерті був зареєстрований та проживав з дружиною [PERSON] , [INFO] , у будинку за адресою: [ADDRESS] . За період з 08.06.2000 по день смерті [INFO] [PERSON] - батько загиблого [PERSON] до нього не навідувався, матеріально не допомагав. В селі (сусідам, родичам, знайомим) про існування батька загиблого [PERSON] нічого не було відомо. за життя [PERSON] повідомляв/зазначав, що він сирота. Відомо, що в ході будівництва будинку матеріально допомагала тітка [PERSON] , яку він визнавав та називав матір`ю. На похоронах [INFO] загиблого воїна [PERSON] , батька [PERSON] , не було. (т.1 а.с.42) Із копії інформації Чернелицької селищної ради № 612 від 28.06.2024 та копії довідки № 229 від 28.06.2024 Дубківського старостинського округу №3 вбачається, що [PERSON] , [INFO] , не був зареєстрований і не проживав у [ADDRESS] . (т.1 а.с.29-30) Із копії адвокатського запиту від 11.06.2024 № 55/2024 адвоката Либовка А.В. вбачається, що адвокат Либовка А.В. звернулася із адвокатським запитом до військової частини [NUMBER] Національної гвардії України в якому просила надати підтверджуючі документи щодо загиблого військовослужбовця [PERSON] з метою одержання одноразової грошової допомоги батьком загиблого [PERSON] . (т.1 а.с.53) Також, із відповіді командира військової частини [NUMBER] від 28.07.2024 за № 40/35/10/2-3581 на запит адвоката М.Оліградського вбачається, що за результатами розгляду запиту повідомлено, що представник [PERSON] звертався до військової частини [NUMBER] з проханням надати документи згідно запиту для подальшого оформлення одноразової грошової допомоги. (т.1 а.с.51) З вищенаведеного слідує, що у сторін виник спір з приводу встановлення факту ухилення відповідача від виконання ним обов`язку щодо утримання загиблого сина [PERSON] та з приводу усунення відповідача від отримання і виплати одноразової грошової допомоги, як члену сім`ї загиблого при виконанні обов`язків під час проходження військової служби. Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси власне порушені, а учасники цивільного обороту використовують цивільне судочинство для такого захисту. Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 2, п. 1-3 ч. 2 ст. 16, ст. 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (в редакції чинній на час подання позову) ніхто не вправі обмежувати військовослужбовців та членів їх сімей у правах і свободах, визначених законодавством України. Одноразова грошова допомога призначається і виплачується, зокрема, у разі: 1) загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, або смерті особи, звільненої з військової служби, протягом року після звільнення її з військової служби, якщо смерть настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби; 2) смерті військовослужбовця, що настала в період проходження ним військової служби або внаслідок захворювання чи нещасного випадку, що мали місце в період проходження ним військової служби, або смерті особи, звільненої з військової служби, протягом року після звільнення її з військової служби, якщо смерть настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, нещасного випадку, пов`язаних з проходженням військової служби; 3) загибелі (смерті) військовозобов`язаного або резервіста, якого призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, що настала під час виконання обов`язків військової служби або служби у військовому резерві. У випадках, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають батьки, один із подружжя, який не одружився вдруге, діти, які не досягли повноліття, утриманці загиблого (померлого). Утриманцями вважаються члени сім`ї, які мають право на пенсію у разі втрати годувальника відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» за загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста (особу, звільнену з військової служби, смерть якої настала протягом року після звільнення). Як вбачається з п. 2 постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (в редакції чинній на час подання позову) установлено, що сім`ям загиблих осіб, зазначених у пунктах 1-1-2 цієї постанови, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 15 000 000 гривень, яка розподіляється рівними частками на всіх отримувачів, передбачених у статті 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», крім громадян Російської Федерації або Республіки Білорусь та осіб, які постійно проживають на територіях цих країн, осіб, які засуджені за державну зраду, колабораційну діяльність, пособництво державі-агресору. Особи, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цією постановою, можуть реалізувати це право з дня його виникнення. Днем виникнення такого права є дата загибелі особи, зазначеної у пунктах 1-1-2 цієї постанови, в період дії воєнного стану, що зазначена у свідоцтві про смерть. Ці положення кореспондуються з Порядком призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 № 975. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо призначення і виплати одноразової грошової допомоги» 3515-IX, який підписаний Президентом України 09 грудня 2023 року, Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» статтю 16-4 доповнено пунктом 2 наступного змісту (в редакції чинній на час подання позову): «2. Одноразова грошова допомога не призначається особі, яка умисно позбавила життя чи вчинила замах на особу (осіб), яка (які) має (мають) відповідно до цього Закону право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги, або притягалася до адміністративної чи кримінальної відповідальності за вчинення правопорушення щодо загиблої (померлої) особи, за рішенням суду, яке набрало законної сили. У призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги може бути відмовлено або її виплата припинена чи призупинена особі, щодо якої рішенням суду, яке набрало законної сили, встановлено факт ухиляння від виконання обов`язку щодо утримання загиблої (померлої) особи за її життя. Дані зміни в законодавстві вже були чинними на момент подачі цього позову до суду. Суд вважає за необхідне зауважити наступне. У частині дев`ятій статті 10 ЦПК України зазначено, якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права). Аналогія закону та аналогія права розглядаються в загальній теорії права як засоби заповнення прогалин у законодавстві шляхом їх усунення чи подолання. Прогалини у законодавстві ускладнюють регулювання відповідних суспільних відносин через відсутність у законодавчому акті нормативного припису (норми права), що безпосередньо спрямований на їх врегулювання. Аналогія закону - це поширення в процесі правозастосування на конкретні неврегульовані правом життєві відносини чинності норм права, які регулюють відносини, які є подібними тим, що потребують урегулювання в рамках цієї галузі права за найсуттєвішими ознаками. Аналогія права - це застосування до конкретних відносин загальних засад і сенсу законодавства у разі відсутності норм права, що регулюють подібні за найсуттєвішими ознаками відносини. Це означає, що юридично справа вирішується на основі принципів права, таких, як справедливість, гуманізм, юридична рівність тощо, що переважно закріплені у відповідних статтях Конституції України або загальних положеннях законодавчих актів. Якщо суд виявив прогалину у законодавстві в процесі правозастосування, він зобов`язаний використовувати такі оперативні засоби її подолання, як аналогія закону чи аналогія права з метою вирішення конкретної юридичної справи. Зазначений обов`язок суду випливає з приписів частини десятої статті 10 ЦПК України, якими визначено, що забороняється відмова у розгляді справи з мотивів відсутності, неповноти, нечіткості, суперечливості законодавства, що регулює спірні відносини. В постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 червня 2022 року у справі № 2-591/11 викладено такі правові висновки: Необхідність інституту аналогії (аналогії закону та аналогії права) випливає з того, що закон призначений для його застосування в невизначеному майбутньому, але законодавець, встановлюючи регулювання, не може охопити всі життєві ситуації, які можуть виникнути. Крім того, життя перебуває у постійному русі, змінюється і розвивається, внаслідок чого виникають нові життєві ситуації, які законодавець не міг передбачити під час ухвалення закону. Суд застосовує аналогію закону і аналогію права тоді, коли на переконання суду певні відносини мають бути врегульовані, але законодавство такого регулювання не містить, внаслідок чого наявна прогалина в законодавчому регулюванні. Зазначені висновки стосуються як матеріального, так і процесуального права. Велика Палата Верховного Суду неодноразово застосовувала аналогію у процесуальному праві, зокрема у постановах від 26 червня 2019 року у справі № 905/1956/15 (провадження № 12-62гс19, пункт 6.27), від 27 листопада 2019 року у справі № 629/847/15-к (провадження № 13-70кс19), від 16 червня 2020 року у справі № 922/4519/14 (провадження № 12-34гс20, пункт 6.19), від 13 січня 2021 року у справі № 0306/7567/12 (провадження № 13-73кс19, пункт 28), від 28 вересня 2021 року у справі № 761/45721/16-ц (провадження № 14-122цс20, пункт 105). Саме застосування аналогії у процесуальному праві в певних випадках дає змогу ухвалити справедливе рішення. Наприклад, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 905/1956/15 (провадження № 12-62гс19, пункт 6.27) застосування аналогії дозволило замінити одного відповідача двома, що і забезпечило справедливість постанови. Тому відсутність у процесуальних кодексах положень про процесуальну аналогію не є перешкодою для застосування такої аналогії. Отже, застосування судом аналогії закону можливе лише у разі, якщо є прогалина у законодавстві, тобто є суспільні відносини, які відносяться, зокрема до сфери процесуального права, проте ці відносини не врегульовані жодним чином нормами процесуального права. На переконання суду відсутність в чинному законодавстві врегулювання питання виплати чи невиплати одноразової грошової допомоги родинам загиблих при виконанні обов`язків під час проходження військової служби в східних регіонах України або участі в організації надання допомоги учасникам військових дій в східних регіонах України особі, яка ухилялась від виконання батьківського обов`язку, є підставою для застосування в даному випадку аналогії права. Згідно з приписами СК України правовий статус батьків включає сукупність прав і обов`язків, заснованих на факті споріднення з дитиною. Належне здійснення особою батьківських обов`язків, як передумова наявності батьківських прав презюмується, доки протилежне не буде встановлено у визначеному законом порядку. Такий підхід є однією з необхідних у демократичному суспільстві юридичних гарантій захисту особистих немайнових прав людини як від свавільного втручання держави, так і від зловживань з боку третіх осіб. Неналежне виконання одним з батьків своїх батьківських прав, як наслідок, має звільнення дочки чи сина від обов`язку утримувати матір, батька та обов`язку брати участь у додаткових витратах, якщо буде встановлено, що мати, батько ухилялися від виконання своїх батьківських обов`язків. Покликання представника позивача на те, що наданими ними письмовими доказами, зокрема описом анкетних даних загинувшого солдата здійснених у в/ч, та показаннями свідків [PERSON] і [PERSON] , як і іншими наданими позивачем доказами, беззаперечно доводиться те, що відповідач [PERSON] ухилявся від батьківських обов`язків відносно свого сина [PERSON] , який загинув під час виконання бойового завдання внаслідок мінометного обстрілу з боку військових формувань російської федерації, не заслуговує на увагу. Оскільки сам факт залишення проживання сина [PERSON] із матір`ю після розлучення в 1977 році та його подальше навчання в Коломийській середній школі - інтернат, яка розміщена в м.Коломия, не є належним підтвердженням ухилення батька від виконання батьківських обов`язків. Свідок [PERSON] , яка будла на той час ще малолітньою дитиною, тільки підтвердила, що у вільний від навчання час із школи [PERSON] забирала її мама [PERSON] , що саме її мама деколи опікувалась ним, що [PERSON] проживав у бабусі, однак вона не надала доказів того, що батько [PERSON] не брав жодної участі у житті сина [PERSON] і свідомо ухилявся від надання допомоги сину. Не є підтвердженям цього і її твердження про те, що вона не бачила ніколи відповідача, коли той відвідував свого сина. Оскільки вона на той час була ще дитино і проживала окремо від [PERSON] , який в основному перебував в школі-інтернаті. Також свідок [PERSON] , яка навчалась в школі із [PERSON] не надала доказів того, що відповідач ухилявся від своїх батьківських обов`язків по відношенню до свого сина [PERSON] , а тільки підтвердила факт його навчання в школі інтернаті. Та зазначила, що в школі навчались діти сироти та напівсироти. Учасниками справи не спростовано того, що відповідач не належно сплачував аліменти на утримання сина [PERSON] , проти призначення яких він не заперечував, та не спростовано того, що він надавав йому, ще і допомогу іншим чином. Також судом встановлено про факти спілкування сина [PERSON] із батьком після закінчення школи. Зокрема під час навчання в технікумі. Також батько був присутній на весіллі свого сина [PERSON] , а сам [PERSON] спілкувався не тільки з батьком, а і з своїми братами та брав участь в родинних святах, зокрема був і на хрестинах в однієї із дітей брата, що підтверджується показаннями свідка [PERSON] . Що в цілому є підтвердженням того, що син відповідача не ставився негативно до нього, як до свого батька з яким не проживав разом в дитинстві. Свідки [PERSON] та [PERSON] не тільки підтвердили, що за життя син відповідача [PERSON] спілкувався із батьком та своїми братами. Але, крім іншого, свідки підтвердили, що відповідач працював в колгоспі і час від часу не перебував на роботі, оскільки відвідував свого неповнолітнього сина в м.Коломия. В цілому допитані в суді свідки, як зі сторони позивача так і зі сторони відповідача, винної поведінки відповідача відносно свого сина [PERSON] спрямованої на ухилення від виконання своїх батьківських обов`язків відносно нього не підтверджують. Незважаючи на заяви та пояснення представника сторони позивача, належних і допустимих доказів на підтвердження обставин, на які він посилається як на підставу для задоволення вимог позивачки перед судом не доведено. Стороною позивача не доведено винної поведінки відповідача та обставин свідомого ухилення відповідача від надання допомоги сину. Все це на переконання суду свідчить, що позивачем не доведено того, що відповідач [PERSON] ухилявся від виконання своїх батьківських обов`язків відносно загиблого військовослужбовця [PERSON] . Висновки суду. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). За таких обставин, оскільки належних та допустимих доказів того, що відповідач ухилявся від виконання своїх батьківських обов`язків відносно загиблого сина [PERSON] в судовому засіданні не було здобуто, тому позов [PERSON] , в інтересах якої діє представник [PERSON] , до [PERSON] , третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: військова частина [NUMBER] Національної гвардії України, Головне управління Національної гвардії України, з приводу встановлення факту ухилення відповідача від виконання ним обов`язку щодо утримання загиблого сина [PERSON] та з приводу усунення відповідача від отримання і виплати одноразової грошової допомоги, як члену сім`ї загиблого при виконанні обов`язків під час проходження військової служби є не обгрунтованим та задоволенню не підлягає. Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача. (п.2 ч.2 ст.141 ЦПК України) На підставі вищенаведеного,

Outcome: dismissed