Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-28 00:00:00

У лютому\~2025\~року товариство\~з обмеженою\~відповідальністю «Фінансова\~компанія «Європейська\~агенція з\~повернення боргів» (далі\~за текстом\~ Європейська\~агенція)\~звернулося до\~суду з\~позовом до відповідача про стягнення заборгованості на загальну суму 23200 грн, яка складається: за кредитним договором №14673-02/2024 в розмірі 17000 грн, з яких 10000 грн сума заборгованості за основною сумою боргу та 7000 грн сума заборгованості за відсотками та за кредитним договором №51588996 в розмірі 6200 грн, що складається з основної суми боргу. В обґрунтовування позовних вимог позивач зазначає, що відповідачем у січні та лютому 2024 року було укладено зазначені вище договори в електронному вигляді з товариствами з обмеженою відповідальністю «БіЕлДжи Мікрофінанс» (далі за текстом ТОВ Мікрофінанс) та «Стар Файненс Груп» (далі за текстом ТОВ Стар Файненс), відповідно до умов яких кредитодавці зобов`язались передати позичальнику у власність грошові кошти. На підставі договорів факторингу позивач набув статусу нового кредитора, отримавши право грошової вимоги по відношенню до осіб, які являлись боржниками зазначених вище товариств, включно і до відповідача. Сторони в судове засідання не прибули, належним чином повідомлені про слухання справи, клопотань про відкладення розгляду справи від них не надходило, у зв`язку з чим розгляд справи проведено у їхній відсутності. Відповідач своїм правом на подачу відзиву не скористалася, в судове засідання повторно не з`явилася, причини неявки не повідомила. Також до суду не надходили від відповідача заяви чи клопотання щодо розгляду справи. Виклики відповідача про місце і час розгляду справи здійснювалися через оголошення на офіційному веб-порталі Судової влади України. Крім того, інформація про час та місце проведення судового засідання була оприлюднена в Єдиному державному реєстрі судових рішень, доступ до якого є вільним, цілодобовим і безкоштовним. З урахуванням положень ч.1 ст.280, ст.281 ЦПК України суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Згідно з постановою Верховного Суду від 18.03.2021 у справі №911/3142/19 надіслання листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб говорити про належне повідомлення, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю суду. Дослідивши матеріали справи та надані докази, судом встановлено наступне. Однією із засад цивільного судочинства є свобода договору (ст.3 ЦК), яким є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1 ст.626 ЦК). Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч.1 ст.628 ЦК України). Положення ч.1 ст.205 ЦК України визначають, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ст.ст.1048, 1054 ЦК України). За змістом ст.1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Уклавши кредитний договір, сторони мають легітимні очікування щодо належного його виконання. Зокрема, позичальник розраховує, що протягом певного часу він може правомірно «користуватися кредитом», натомість кредитор розраховує, що він отримає плату (проценти за «користування кредитом») за надану позичальнику можливість не повертати всю суму кредиту одразу. Пунктом 5 ч.1 ст.3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст.12 Закону України «Про електронну комерцію», вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Нормою ст.639 ЦК передбачено, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. У цій\~справі встановлено,\~що 29.01.2024 між ТОВ Мікрофінанс та відповідачем було укладено кредитний договір №51588996, за умовами якого [PERSON] було надано фінансовий кредит на придбання товарів для задоволення потреб (п.1.19) в розмірі 10000 грн (п.1.3) на 45 днів (п.1.5) зі сплатою процентів (тип процентної ставки фіксований, п.1.14) за кожен день користування кредитом у розмірі: з 1 по 15 день 2 % до 13.02.2024, з 16 по 45 день 2,4 % до 14.03.2024 (п.1.7). Кредит надається шляхом перерахування грошових коштів на банківську картку позичальника (п.2.1), вказану в п.2.2 414950ХХХХХ7668. За умовами п.5.1. укладеного договору, [PERSON] підтвердила свою повну обізнаність з усіма його умовами, а також із «Правилами надання коштів у позику», розміщеними на сайті кредитодавця. Договір укладений з допомогою інформаційно-комунікаційної системи шляхом розміщення кредитодавцем проекту договору в особистому кабінеті позичальника, що є пропозицією про його укладення (офертою), та прийняттям пропозиції (акцептом) позичальником, яка надається останнім шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором (п.5.11). Кредитодавець надав позичальнику детальний перелік складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом вартості всіх супровідних послуг у формі графіку платежів (п.5.18). 19.02.2024 до кредитного договору №51588996 було укладено додатковий договір, яким був продовжений строк кредитування до 04.04.2024. Згідно довідки Fondy ТОВ ФК «Елаєнс» від 23.01.2024 на картку [NUMBER] 29.01.2024 було перерахованого кредитні кошти в сумі 10000 грн згідно договору 51588996. Згідно зі ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (ст.204 ЦК України). Презумпція правомірності правочину означає те, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що зумовлює набуття, зміну чи припинення породжує, змінює або припиняє цивільних прав та обов`язків, доки ця презумпція не буде спростована. Таким чином, до спростування презумпції правомірності правочину всі права, набуті сторонами за ним, можуть безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. Спростування презумпції правомірності правочину відбувається тоді: коли недійсність правочину прямо встановлена законом (тобто має місце його нікчемність); якщо він визнаний судом недійсним, тобто існує рішення суду, яке набрало законної сили (тобто оспорюваний правочин визнаний судом недійсним). Ураховуючи викладені обставини, суд вважає, що кредитний договір №51588996 укладений 29.01.2024 між ТОВ Мікрофінанс та [PERSON] в електронному вигляді з використанням електронного підпису, що відповідає вимогам ст.12 Закону України «Про електронну комерцію». При його укладенні сторони досягли згоди щодо всіх його істотних умов та у них, відповідно до приписів ст.11 ЦК України, виникли права та обов`язки, які витікають із договору. У ст.629 ЦК України закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Оскільки кредитодавець (ТОВ Мікрофінанс) та позичальник ( [PERSON] ) досягли домовленості згідно з положеннями чинного на момент укладання договору №51588996 ЦК України та уклали його, у якому передбачені певні умови, то вони підлягають виконанню. Відповідно до наданого розрахунку у відповідача станом на 19.11.2024 заборгованість за договором №51588996 становить 6200 грн, яка складається з суми основного боргу. Суду не було надано доказів, які б підтверджували належне виконання [PERSON] своїх зобов`язань за договором №51588996 та які б спростовували суму заборгованості, оскільки він є дійсним та ніким не оспорений. Укладення кредитного договору онлайн знаходиться в рамках правового поля України. Сторони електронних правочинів відповідають за невиконання своїх зобов`язань у порядку визначеному законодавством України або укладеним договором. Повернення кредиту за електронним договором є обов`язковим. Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення сторонами перед судом переконливості поданих доказів є конституційною гарантією (ст.129 Конституції України). За правилами ст.ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст.78 ЦПК України). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст.610 ЦК). За правилами ст.ст.525, 526, 530 ЦК України одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, зобов`язання має виконуватись відповідно до умов договору та вимог закону. З огляду на наявні у справі докази, судом встановлено факт укладання кредитного договору №51588996 між ТОВ Мікрофінанс та [PERSON] 19.11.2024 між ТОВ Мікрофінанс та позивачем укладено договір факторингу №191124/1 про передачу фактором грошових коштів в розпорядження клієнта за плату, а клієнт має відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому. Відповідно до витягу з Реєстру боржників до договору факторингу №191124/1 Європейська агенція набула права грошової вимоги до відповідача: за кредитним договором №51588996 в сумі 6200 грн. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) (ст.512 ЦК України). Відступлення права вимоги відбувається на підставі правочину, зокрема, внаслідок укладення договору факторингу. Останнім є операція з переуступки першим кредитором прав вимоги боргу третьої особи другому кредитору з попередньою або наступною компенсацією вартості такого боргу першому кредиторові. За змістом ст.ст.1077, 1078 ЦК України фактор вправі передати в розпорядження клієнта лише право дійсної грошової вимоги. При цьому відповідно до ст.517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредитору документи, які засвідчують права, що передаються. Представником позивача надано докази про видачу відповідачу кредитних коштів та існування заборгованості по кредиту №51588996 а тому, враховуючи також позицію відповідача, яка не спростувала зазначених фактів, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог в цій частині та їх задоволення. 14.02.2024 між ТОВ Стар\~Файненс та відповідачем було укладено договір про надання фінансового кредиту №14673-02/2024, який підписаний [PERSON] електронним підписом одноразовим ідентифікатором W7532. Предметом договору є отримання грошових коштів у розмірі 10000 грн строком на 1000 днів до 23.05.2024, з процентною ставкою 2,50 % в день. 29.07.2024 між ТОВ Стар\~Файненс та Європейською агенцією укладено договір факторингу №29072024, відповідно до якого ТОВ Стар\~Файненс передало (відступило) позивачу грошові кошти в розпорядження клієнта за плату, а клієнт мав відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому. Згідно витягу з Реєстру боржників до договору факторингу №29072024 Європейська агенція набула права грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №14673-02/2024 в сумі 17000 грн. Договором факторингу №29072024 передбачені умови, що клієнт гарантує і відповідає перед фактором за дійсність грошових вимог, які є дійсними, і клієнт зобов`язується передати фактору документи по боржниках. Отже, за змістом ст.ст.517,1077, 1078 ЦК і договору факторингу №29072024 позивач як фактор мав право отримати від клієнта, ТОВ Стар Файненс, докази існування заборгованості за кредитним договором №14673-02/2024 із відповідачем. Принцип диспозитивності цивільного судочинства (ст.13 ЦПК України) не звільняє сторону спору, у першу чергу позивача, від обов`язку доведення перед судом тих обставин, на які вона посилається у підтвердження своїх вимог або заперечень (ст.81 ЦПК України). Належними доказами, які підтверджують наявність заборгованості за укладеним договором та її розмір, є первинні документи, оформлені відповідно до ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно із зазначеною нормою закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Відповідно до п.62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України №75 від 04.07.2018, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. У підтвердження вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором №14673-02/2024 позивач не подав суду будь-яких документів про перерахування коштів на користь відповідача за вказаним кредитним договором, як і не надав доказів про рух коштів на рахунку відповідача, що унеможливлює перевірити наявність чи відсутність загальної заборгованості по основному боргу. Надані позивачем документи, які містять інформацію про розмір заборгованості [PERSON] за кредитним договором №14673-02/2024, не є належними доказами фактичного отримання грошей відповідачем або здійснення розрахункових операції в її інтересах. Наявний у справі паспорт споживчого кредиту є способом підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавця ТОВ Стар Файненс, і ознайомлення з ним, його підписання споживачем не означає укладення кредитного договору та дотримання його форми, оскільки в такому паспорті не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту. Вказаний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, викладеної в постанові від 23.05.2022 у справі №393/126/20. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ст.12 ЦПК України), який забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним ніж протилежний. Згідно ч.2 ст.83 ЦПК України, позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи, а достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст.95 ЦПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії. Суд вважає, що неподання стороною позивача належних і допустимих доказів на підтвердження своїх позовних вимог в частині стягнення боргу за кредитним договором №14673-02/2024, зокрема первинного документу, який підтверджує отримання відповідачем позичених коштів, є підставою для висновку про недоведеність та необґрунтованість позовних вимог в цій частині, адже зазначені позивачем обставини ґрунтуються на припущеннях і клопотання про витребування судом відповідних доказів в банківських установах представник позивача не заявив, хоча не був позбавлений такого права як при подачі позову, так і під час розгляду справи по суті. Резюмуючи викладене, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено факт виникнення заборгованості за укладеним 14.02.2024 між відповідачем та ТОВ Стар\~Файненс кредитним\~договором №14673-02/2024 та її розмір, що є підставою для відмови в задоволенні позову в цій частині. Таким чином, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача також належить стягнути судовий збір, понесений позивачем при подачі позову.

Outcome: partial