Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-30 00:00:00

Описова частина Короткий зміст позовних вимог. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача У березні 2025 року [PERSON] , яка діє від імені [PERSON] , звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] , третя особа - Служба у справах дітей Снігурівської міської ради, про позбавлення батьківських прав. Позовні вимоги мотивовано тим, що з 2006 року по 2014 рік позивач та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі.Сторони мають доньку [PERSON] , [INFO] . Рішенням Снігурівського районного суду Миколаївської області від 10.02.2014 шлюб розірвано. Відповідач не бере участі у житті дитини, не цікавиться її життям. За рішенням суду з відповідача на користь позивачки стягнуто аліменти на утримання доньки. На даний час відповідач аліменти не сплачує, участі у вихованні та розвитку дитини не приймає. 04.04.2014 позивачка уклала шлюб з [PERSON] який фактично виконує обов`язки батька щодо [PERSON] . Від шлюбу мають спільних дітей. Позивачка з дітьми проживає у Німеччині, [PERSON] проходить навчання в загальноосвітній середній школі. Батько не приймає участі у житті дитини. У зв`язку з наведеним, посилаючись на ст.164 СК України просить суд позбавити відповідача батьківських прав щодо [PERSON] , [INFO] . Відзив на позовну заяву від відповідача до суду не надходив. Інші процесуальні дії у справі Суддя Снігурівського районного суду Миколаївської області своєю ухвалою від 21 березня 2025 року вказану позовну заяву прийняла до розгляду та відкрила провадження у справі, постановила розгляд справи проводити у порядку загального позовного провадження /а.с.48/. Снігурівський районний суд Миколаївської області своєю ухвалою від 15 квітня 2025 року залучив до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог Орган опіки та піклування Снігурівської міської ради Миколаївської області /а.с.62/. Снігурівський районний суд Миколаївської області своєю ухвалою від 07 травня 2025 року закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду /а.с.75/. Пояснення учасників справи Позивачка у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Суду пояснила, що з 2014 року розлучилась з відповідачем. З 2014 року відповідач не цікавиться життям дитини. З цього часу вона зареєструвала шлюб з [PERSON] . Від шлюбу мають спільних дітей. [PERSON] ніколи не відвідував батьківські збори, свята дитини. Він не знає де донька проживає, де навчається. [PERSON] повністю як батько піклується про [PERSON] . Представник позивача у судовому засіданні просила суд позов задовольнити з підстав наведених у позовній заяві. Зазначила, що відповідач не приймає участі у вихованні та утриманні доньки. Відповідач у судове засідання не з`явився,про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, надав суду заяву про проведення судового засідання у його відсутності, позовні вимоги визнав, не заперечував щодо їх задоволення. Представник Служби у справах дітей Снігурівської міської ради у судовому засіданні не заперечувала щодо задоволення позовних вимог. Представник Органу опіки та піклування Снігурівської міської ради у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином та своєчасно, про причини неявки суду не повідомив. Мотивувальна частина Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини Суд, заслухавши позивача, представника позивача, представника Служби у справах дітей Снігурівської міської ради, свідків, вивчивши позовну заяву, дослідивши письмові докази по справі, зазначає таке. Суд встановив, що [PERSON] народилася [INFO] , що підтверджено свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 18 грудня 2007 року Василівською сільською радою Снігурівського району Миколаївської області. У графі «Мати» значиться [PERSON] , у графі «Батько» - [PERSON] /а.с.12/. Снігурівський районний суд Миколаївської області своїм рішенням від 10 лютого 2014 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] , який зареєстровано 25 листопада 2006 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Снігурівського районного управління юстиції Миколаївської області, актовий запис №14, розірвав /а.с.15-16/. Снігурівський районний суд Миколаївської області своїм рішенням від 10 лютого 2014 року стягнув з [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі частини всіх видів заробітку (доходів) але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку починаючи з 23 січня 2014 року і до повноліття дитини /а.с.17-18/. 04 квітня 2014 року між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Снігурівського районного управління юстиції у Миколаївській області, про що свідчить свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] . Після реєстрації шлюбу прізвище дружини - [PERSON] /а.с.11/. [PERSON] народилася [INFO] , що підтверджено свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 07 травня 2014 року Виконавчим комітетом Василівської сільської ради Снігурівського району Миколаївської області. У графі «Мати» значиться [PERSON] , у графі «Батько» - [PERSON] /а.с.13/. [PERSON] народився [INFO] , що підтверджено свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 25 травня 2018 року Заводським районним у місті Миколаєві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області. У графі «Мати» значиться [PERSON] , у графі «Батько» - [PERSON] /а.с.14/. Згідно постанови про відкриття виконавчого провадження від 23 березня 2015 року, встановлено, що на підставі виконавчого листа №2/485/167 виданого 20.02.2014 Снігурівським районним судом Миколаївської області відкрито ВП [NUMBER] про стягнення з [PERSON] аліментів /а.с.19/. Згідно постанови про повернення виконавчого документа стягувачу від 20 лютого 2018 року, постановлено виконавчий лист№2/485/167 виданий 20.02.2014 Снігурівським районним судом Миколаївської області повернути стягувачу. Виконавче провадження [NUMBER] закрито /а.с.21-22/. За даними листа Першого відділу державної виконавчої служби у Баштанському районі Миколаївської області Південного міжрегінального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) №9258 від 21.02.2025, виконавче провадження [NUMBER] було завершено відповідно до п.1 ч.1 ст.37 (за письмовою заявою стягувача) 20.02.2018 /а.с.20/. Відповідно висновку органу опіки та піклування Снігурівської міської ради щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] встановлено, що орган опіки та піклування Снігурівської міської ради вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] щодо неповнолітньої [PERSON] , [INFO] /а.с.59-60/. У судовому засіданні досліджені фотознімки. Із фотознімків вбачається, що родина [PERSON] спільно проводить час. Родина складається з подружжя та трьох дітей, серед яких і [PERSON] . Допитана у судовому засіданні в порядку ст. 232 ЦПК України (у присутності представника служби у справах дітей) [PERSON] надала показання проте, що не проживає з батьком з народження. Батько ніколи не цікавився її життям. Він та його родина ніколи не намагалася спілкуватися з нею. Вітчима вважає своїм татом, називає його тато. Вона не заперечує щодо позбавлення батька батьківських прав. Свідок [PERSON] у судовому засіданні надала показання про те, що позивачка є її невісткою. [PERSON] вважає своєю онукою. Дитина ніколи не згадувала свого батька. Вона не бачила ніколи [PERSON] . [PERSON] називає [PERSON] - тато. Свідок [PERSON] у судовому засіданні повідомив, що [PERSON] вважає своєю онукою. Ніколи не бачив її батька. Родина [PERSON] ніколи не відокремлює [PERSON] . Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування Згідно з частиною третьою статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Частинами першою, другою статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Стаття 9 Конвенції покладає на держави-учасниці обов`язок забезпечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків. У статті 7 СК України визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до статті 150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини; фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини. Відповідно до частин першої та другої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; хронічно зловживають алкоголем або наркотиками; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Пленум Верховного суду України в пунктах 15 та 18 постанови №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. ЄСПЛ у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінки. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58). У справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року (заява № 10383/09) ЄСПЛ вказав, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів, і залежно від обставин конкретної справи вони можуть відрізнятися. Крім того, у рішенні від 30 червня 2020 року у справі «Ілля Ляпін проти Росії» (заява № 70879/11) ЄСПЛ зауважив про те, що в інтересах дитини також забезпечити її розвиток у здоровому навколишньому середовищі, і батько не може мати права відповідно до статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод вживати таких заходів, які могли б завдати шкоди здоров`ю та розвитку дитини. Найкращі інтереси дитини можуть, залежно від їх характеру і серйозності, превалювати над інтересами батьків. Відповідно до положень ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог. Суддя Снігурівського районного суду Миколаївської області своєю ухвалою від 21 березня 2025 року зобов`язала Службу у справах дітей Снігурівської міської ради надати висновки про доцільність/недоцільність позбавлення батьківських прав відповідача щодо [PERSON] . Як убачається з висновку органу опіки та піклування Снігурівської міської ради, орган опіки та піклування Снігурівської міської ради вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] щодо неповнолітньої [PERSON] , [INFO] . Згідно ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Приймаючи до уваги вищевикладене у своїй сукупності, суд приходить до висновку про доведеність факту ухилення [PERSON] від виконання батьківських обов`язків по вихованню та матеріальному утриманню своєї неповнолітньої доньки протягом тривалого часу, сімейні зв`язки між біологічним батьком [PERSON] та донькою [PERSON] втрачені. З огляду на встановлені обставини справи, визнання відповідачем позовних вимог, з урахуванням усталеної практики ЄСПЛ у подібних справах, беручи до уваги необхідність дотримання як найкращих інтересів дитини виховуватися і розвиватися у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, суд вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] щодо неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . При цьому, слід звернути увагу і на те, що позбавлення особи батьківських прав не тягне невідворотних наслідків, оскільки не позбавляє особу, яка позбавлена батьківських прав, на спілкування з дитиною і побачення з нею, як це передбачено законом, а також права на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. На підставі викладеного, позов підлягає задоволенню. Щодо судових витрат Позивачем при подачі позову сплачено судовий збір у розмірі 1211,20 грн, а тому з відповідача наведені витрати підлягають стягненню на користь позивача. На підставі викладеного, ст. 150,164 СК України,

Outcome: approved