Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-28 00:00:00

Представник ТОВ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» Мохир Ярослав Вікторович, який діє на підставі довіреності №2705/25-15 від 27.05.2025, через систему «Електронний суд» подав до суду позов до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором №10.05.2024-100000634 від 10.05.2024 в розмірі 21690,70 грн, яка складається з: заборгованості за тілом кредиту 7039,42 грн; заборгованості за нарахованими процентами 8051,28 грн, комісія 1100,00 грн, 5500,00 грн неустойка, мотивуючи тим, що відповідачем порушено договірні зобов`язання в частині своєчасного повернення кредиту, сплати процентів у повному обсязі у строки та на умовах, передбачених договором. Ухвалою Котелевського районного суду Полтавської області від 02.07.2025 відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін (а.с.27-28). Відповідач відзив на позовну заяву до суду не подав. Представник позивача у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду повідомлений належним чином (а.с.30-31). Представник позивача у позовній заяві вказав, що не заперечує проти розгляду справи за відсутності представника ТОВ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» та ухвалення заочного рішення судом (а.с.4). Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду повідомлений належним чином (а.с.34), про причини неявки суд не повідомив, клопотання про відкладення розгляду справи до суду не подав. На підставі ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Отже, за наявності існування умов, передбачених ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд у даній справі. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд вирішив можливим розглянути справу у спрощеному позовному провадженні за наявними у справі матеріалами, на підставі наявних у справі доказів. З матеріалів справи, наявних у ній доказів, суд приходить до переконання, що позов необхідно задовольнити частково, з наступних підстав. Матеріалами справи встановлено, що між ТОВ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» та [PERSON] укладено кредитний договір від 10.05.2024 №10.05.2024-100000634. [PERSON] під час укладення кредитного договору №10.05.2024-100000634 пройдено ідентифікацію, шляхом використання Системи ВankID національного банку. 10.05.2024 [PERSON] за допомогою одноразового ідентифікатора «Е625» підписано пропозицію ТОВ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» про укладення електронного кредитного договору (оферти) (кредитної лінії) №10.05.2024-100000634, укладеного між ТОВ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» та [PERSON] (а.с.14-17). За допомогою одноразового ідентифікатора «Е625» підписано заявку, яка є невід`ємною частиною пропозиції про укладення кредитного договору (кредитної лінії), за умовами якої [PERSON] надано кредит у розмірі 11000,00 грн строком на 98 дні, дата повернення кредиту 15.08.2024. Процентна ставка фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 1,5% за 1 (один) день користування кредитом. Денна процентна ставка: 1.18%. Орієнтовна реальна річна процентна ставка \~31065,09 %. Крім того, відповідачем підписано за допомогою одноразового ідентифікатора «А625» - паспорт споживчого кредиту, у якому зазначено інформація та контактні дані кредитодавця, (ліміт кредиту, дата видачі кредиту, основні умови кредитування, строк на який надається кредит), інформація щодо орієнтовної процентної ставки, орієнтовної загальної вартості кредиту, загальних витрат за кредитом, комісію, пов`язану із наданням кредиту, реальну річну процентну ставку, порядок повернення кредиту (а.с.20-21), а також за допомогою одноразового ідентифікатора «Е625» підписано додаток до кредитного договору у якому зазначена інформація про клієнта банку (а.с.19). 10.05.2024 ТОВ «Споживчий центр» Мостовому А.П. направлено відповідь позичальника про прийняття пропозиції (акцепт) кредитного договору №10.05.2024 №10.05.2024-100000634, яке є невід`ємною частиною договору та у якому зазначені основні умови кредитування (а.с.18-19). Відповідно до п. 10.3 кредитного договору позичальник має право протягом 14 днів з дня укладення договору відмовитися від договору у порядку визначеному законодавством. При цьому позичальник зобов`язаний повернути кредитодавцю кредит та сплатити проценти за період з дня одержання коштів до їх повернення (а.с.17-19). Згідно з квитанцією, видача коштів за кредитним договором №10.05.2024-100000634 здійснювалася через систему платежів LiqPay сумі 11000,00 грн, ID платежу: 2460160332, карта/рахунок [NUMBER] (а.с.13). Відповідно до довідки-розрахунку заборгованість [PERSON] перед кредитором в сумі 21690,70 грн, яка складається з: заборгованості за тілом кредиту 7039,42 грн; заборгованості за нарахованими процентами 8051,28 грн, комісія 1100,00 грн, 5500, 00 грн неустойка (а.с.10). Відповідно до ст. 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Статтею 1047 Цивільного кодексу України передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. За правилом ч. 1 ст. 205 Цивільного кодексу України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ст. 207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 Цивільного кодексу України). За змістом статей 626, 628 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 статті 638 Цивільного кодексу України встановлено, що Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі (частина 2 статті 639 Цивільного кодексу України). Аналізуючи викладене, можна прийти до висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України). Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09.09.2020 року у справі №732/670/19, від 23.03.2020 року у справі №404/502/18, від 07.10.2020 року №127/33824/19; від 16.12.2020 року у справі №561/77/19 та від 22.11.2021 року у справі№ 234/7719/20. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі; електронний правочин - дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснена з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем; суб`єкт електронної комерції - суб`єкт господарювання будь-якої організаційно-правової форми, що реалізує товари, виконує роботи, надає послуги з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, або особа, яка придбаває, замовляє, використовує зазначені товари, роботи, послуги шляхом вчинення електронного правочину. За змістом частин 3, 4, 6, 7 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Відповідно до ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Згідно з ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Положення Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»). Таким чином, сторони узгодили розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строк та умови кредитування, що свідчить про наявність волі відповідача для укладення такого договору, на таких умовах шляхом підписання договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Відповідно до ч. 3 ст. 18 Закону України «Про електронні довірчі послуги», електронний підпис чи печатка не можуть бути визнані недійсними та позбавлені можливості розглядатися як доказ у судових справах виключно на тій підставі, що вони мають електронний вигляд або не відповідають вимогам до кваліфікованого електронного підпису чи печатки. Згідно з ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У зв`язку з неналежним виконанням [PERSON] умов кредитного договору, відповідно до наданого представником позивача розрахунку, заборгованість відповідача перед ТОВ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» за укладеним договором №10.05.2024-100000634 від 10.05.2024 в розмірі 21690,70 грн, яка складається з: заборгованості за тілом кредиту 7039,42 грн; заборгованості за нарахованими процентами 8051,28 грн, комісія 1100,00 грн, 5500,00 грн неустойка. Щодо стягнення неустойки за кредитним договором суд вважає необхідним зазначити наступне. Згідно з частиною 1 статті 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності. Частиною 1 статті 549 ЦК України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Відповідно до частини 1 статті 551 ЦК України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Відповідно до положень пункту 18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Враховуючи ту обставину, що неустойка, яка передбачена кредитним договором, нарахована у період дії в Україні воєнного стану, вона підлягає списанню кредитодавцем та підстави для її стягнення за рішенням суду відсутні. З урахуванням викладеного, беручи до уваги, що відповідач [PERSON] не виконав належним чином зобов`язання щодо погашення заборгованості за кредитним договором №10.05.2024-100000634 від 10.05.2024, укладеного між ним та ТОВ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР», в обумовлені договором строки, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ТОВ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» підлягають частковому задоволенню, а саме: з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість у розмірі 16190,70 грн, яка складається із заборгованості за: тілом кредиту 7039,42 грн; нарахованими процентами 8051,28 грн; комісія 1100,00 грн. У задоволенні решти позовних вимог слід відмовити. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тому виходячи із змісту вище зазначеної норми з відповідача [PERSON] на користь позивача ТОВ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» необхідно стягти судові витрати по сплаті судового збору за подання до суду позовної заяви пропорційно розміру задоволених позовних вимог у розмірі 1808,16 грн (а.с.8).

Outcome: partial