Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Новокодацького (Ленінського) районного суду м. Дніпра з позовом до Приватного акціонерного товариства «Кривий Ріг Цемент» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Протягом розгляду справи уточнювала позовні вимоги. В остаточній редакції позовних вимог просила суд поновити її на роботі на посаді фахівця з закупок технічних послуг відділу технічних послуг Приватного акціонерного товариства «Кривий Ріг Цемент». В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що вона працювала в ПрАТ «Кривий Ріг Цемент» на посаді фахівця з закупок технічних послуг відділу закупок технічних послуг з 14 лютого 2022 року. Наказом № 13-зв від 18 квітня 2023 року вона була звільнена на підставі п.4 ч.1 ст. 40 КЗПП України за прогул без поважних причин, тобто з 28 травня 2022 року по 16 квітня 2023 року позивач не вийшла на роботу, чим вчинила прогул. Вважає звільнення незаконним, оскільки вона є матір`ю одиночкою, має дитину віком 11 років. 27 травня 2022 року вона подала відповідачу заяву про надання їй відпустки без утримання у зв`язку з евакуацією за кордон, саме в Німеччину з 29 травня 2022 року, тобто вона з 29 травня 2022 року знаходилась у відпустці без утримання, тому, відповідно до ч.3 ст. 184 КЗпП України, згідно з якою звільнення вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до трьох років (до шести років - частина шоста статті 179), одиноких матерів при наявності дитини віком до чотирнадцяти років або дитини з інвалідністю з ініціативи роботодавця не допускається, крім випадків повної ліквідації підприємства, установи, організації, коли допускається звільнення з обов`язковим працевлаштуванням, її звільнення є незаконним. Просила суд поновити її на роботі на посаді фахівця з закупок технічних послуг відділу закупок технічних послуг ПАТ «Кривий Ріг Цемент». Крім того позивач просить суд стягнути з відповідача на її користь витрати на правничу допомогу у розмірі 12000 гривень. Відповідач ПрАТ «Кривий Ріг Цемент», від імені та в інтересах якого діє адвокат Лавринець І.П., надав відзив на позов, в якому зазначив що позовні вимоги не визнає, виходячи з наступного. Наказом від 11.02.2022 № 56- пр. [PERSON] прийнято на роботу з 14.02.2022 року. З 15.08.2022 року [PERSON] перебувала за кордоном з використанням відпусток без збереження заробітної плати на період дії воєнного стану на підставі ч.1 ст. 12 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану від 15.03.2022. Надалі, відпустки без збереження заробітної плати [PERSON] продовжувалися на підставі ч.4 ст.12 даного Закону, тривалістю 90 календарних днів. З 14.11.2022 по 03.03.2023 остання перебувала у відпустці без збереження заробітної плати строком з 16.03.2023 по16.04.2023. 03.04.2023 о 18 год.30 хв., тобто після завершення робочого дня Товариства, [PERSON] за допомогою месенджеру «Вайбер» надіслала на номер телефону працівника відділу кадрів фото заяви про надання їй відпустки без збереження заробітної плати з 17 квітня по 18 травня 2023 року. Така заява була залишена відповідачем без задоволення. Протягом робочого дня 17.04.2023 працівники Товариства намагалися з`ясувати причину відсутності [PERSON] на роботі. У відповідь [PERSON] без пояснення причин надсилає фотокопію заяви про надання відпустки без збереження заробітної плати, яка не погоджена керівником. Відтак, з огляду на те, що [PERSON] використала максимально допустимі терміни відпустки без збереження заробітної плати, визначених ч.2 ст. 84 КЗпП та частинами 3,4 ст. 12 вищевказаного Закону у їх системному зв`язку, а також відсутності на роботі впродовж робочого дня без поважних причин(прогул), Товариством було прийнято наказ від 17.04.2023 № 066 про накладення дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення на підставі п.4 ч.1 ст. 40 КЗпП. На підставі наказу від 17.04.2023 № 066 Товариством ухвалено наказ № 13-зв від 18.04.2023 про припинення трудового договору із [PERSON] . Позивачем не надано доказів, що вона не перебуває у шлюбі. Про її статус як одинокої матері відповідач знає лише з її слів, оскільки чисельні прохання надати документи на підтвердження такого статусу залишилися без задоволення. Звертає увагу, що позивач відсутня на роботі з 15 серпня 2022 року, а подальші заяви про надання безкінечних відпусток без збереження заробітної плати свідчать про відкрите небажання працювати, тобто реального виходу на роботу. Позивач зловживає своїми правами матері-одиночки, створюючи закладений сенс правової норми, яка спрямована на захист таких осіб-працюючих одиноких матерів, яких роботодавець має намір позбутися. В даній справі відповідач навпаки мав за мету реальний вихід позивача на роботу, оскільки відділ, в якому вона працювала, потребує додаткових сил, через те, що її колеги з відділу не справляються з фактичним обсягом роботи. Позивач проживає в Німеччині. Поновлення на роботу призведе до того, що вона фактично не вийде на роботу, буде надавати заяви про надання відпусток без збереження заробітної плати. Враховуючи викладене, просив відмовити у задоволенні позову. Щодо стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу у сумі 12 000 гривень зазначає, що такі вимоги не підлягають задоволенню, оскільки ні з акту прийому послуг адвоката щодо надання правничої допомоги від 16.08.2023, ні з рахунку-фактури на оплату послуг адвоката за надання правничої допомоги від 16.08.2023 не вбачається, що вони складені саме на виконання договору про надання правничої допомоги від 16.08.2023, що вони складені саме на виконання договору про надання правничої допомоги. В самих документах відсутнє посилання на номер і дату конкретного договору. Адвокат Лосєв Ю.С. не приймав участь у судових засіданнях від 11.07.2023 року, від 14.09.2023 року. 10.08.2023 та 14.09.2023 року подав заяву про перенесення розгляду справи на іншу дату. У п.5 рахунку-фактури від 16.08.2023 та п.5 акту прийому послуг адвоката від 16.08.2023 вказано найменування послуги «представництво інтересів клієнта в суді», вартість у колонці «ціна» зазначена сума 9200 гривень. Враховуючи, що представник позивача адвокат Лосєв Ю.С. не брав участі в судових засіданнях, які проводилися 11.07.2023,10.08.2023 та 14.09.2023, тобто у всіх судових засіданнях, які призначалися у справі, тому заявлені до стягнення витрати за представництво інтересів клієнта в суді у сумі 9200 гривень не підлягають задоволенню. Також документи не містять інформацію про те, які саме документи були складені адвокатом, час витрачений адвокатом на їх складання тощо. Враховуючи незначну складність справи, незначний за обсягом текст позовної заяви, відсутність нагромадження доказової бази, суми зазначені до стягнення за пунктами 1 та 2 рахунку фактури та акту, є надмірними. Отже, заявлені позивачем до стягнення витрати на професійну правничу допомогу у сумі 12 000 гривень не відповідають положенням частини 3,4 статті 137 ЦПК України, тому не підлягають задоволенню. Представник позивача [PERSON] адвокат Войтенко Н.І. надала суду відповідь на відзив, в якому зазначила, що відповідачем долучено до відзиву на позов копію особової картки працівника [PERSON] , в п.10 якої «Родинний стан» зазначено «син [PERSON] , [INFO] .» Будь-яких інших членів родини позивачем не зазначено. Відповідач не надає жодних доказів, що він вживав заходи щодо з`ясування цього питання. Матеріали справи не містять докази звернення відповідача з проханням до позивача про надання доказів наявності статусу «одинокої матері» станом на дату звільнення за прогул. Крім того відповідач направляла працівнику відповідача Декрій Ганні витримку з інтернет-статті щодо заборони звільнення певних категорій працівників, зокрема одиноких матерів, які виховують дитину віком до 14 років. Матеріали справи не містять жодних доказів щодо звернення відповідача з проханням, пропозицією до позивача про надання пояснень з приводу причин неможливості приступити до роботи з 17.04.2023 року. Також матеріали справи не містять докази фіксування відповідачем відмови позивача від надання таких пояснень. Отже, з матеріалів справи вбачається факт порушення прямих норм діючого законодавства, а саме: ч.3 ст. 1284 КЗпП України та ч.1 ст. 149 КЗпП України,допущених відповідачем під час здійснення процедури звільнення позивача, що є достатньою підставою для задоволення позовних вимог позивача. Представник відповідача ПрАТ «Кривий Ріг Цемент» адвокат Лавринець І.П. надав суду письмові пояснення які тотожні за змістом відзиву на позов та відзиву на позов про збільшення позовних вимог щодо стягнення витрат на правничу допомогу. Представник позивача [PERSON] адвокат Войтенко Н.І. у судовому засіданні підтримала позовні вимоги, надала пояснення аналогічні змісту позовних вимог та відповіді на відзив. Просила суд задовольнити позовні вимоги. Представник відповідача ПрАТ «Кривий Ріг Цемент» адвокат Лавринець І.П. у судовому засіданні підтримав зміст відзивів, письмових пояснень, надав пояснення аналогічні змісту відзивів та письмових пояснень, просив суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Ухвалою Новокодацького районного суду міста Дніпра від 17 травня 2023 року відкрито провадження у даній цивільній справі . Ухвалою Новокодацького районного суду міста Дніпра від 09 травня 2024 року прийнято відмову представника позивача [PERSON] адвоката Войтенко Ніни Іванівни від позову в частині позовних вимог до Приватного акціонерного товариства «Кривий Ріг Цемент» про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, закрито провадження у справі в цій частині позовних вимог. Ухвалою Новокодацького районного суду міста Дніпра від 18 листопада 2024 року зупинено провадження у даній цивільній справі до набрання законної сили рішенням у цивільній справі № 205/6600/24 за позовом [PERSON] , від імені та в інтересах якої діє адвокат Войтенко Ніна Іванівна, до Приватного акціонерного товариства «Кривий Ріг Цемент» про скасування наказів. 24 лютого 2025 року поновлено провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] , від імені та в інтересах якої діє адвокат Войтенко Ніна Іванівна, до Приватного акціонерного товариства «Кривий Ріг Цемент» про поновлення на роботі. Ухвалою суду від 26 березня 2024 року постановленою в залі суду без виходу до нарадчої кімнати відмовлено у задоволені клопотання представника ПрАТ «Кривий Ріг Цемент» про залишення позовної заяви без розгляду, оскільки судом не встановлено правових підстав для задоволення даного клопотання. Ухвалою суду від 18 липня 2025 року залишено без розгляду клопотання представника позивача [PERSON] адвоката Войтенко Н.І. про витребування доказів. Вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що на підставі наказу №56-пр ПрАТ «Кривий Ріг Цемент» від 11 лютого 2022 року, [PERSON] було прийнято на роботу з 14 лютого 2022 року на посаду фахівця з закупок технічних послуг відділу закупок технічних послуг (а. с. 13). Відповідно до наказу ПрАТ «Кривий Ріг Цемент» №066 від 17 квітня 2023 року про накладання дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення визнано для [PERSON] , фахівця з закупок технічних послуг відділу закупок технічних послуг робочий день 17 квітня 2023 року днем прогулу без поважних причин; за грубе порушення трудової дисципліни застосовано до неї згідно з п. 2 ст. 147 КЗпП дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення з роботи за п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП (за прогули без поважних причин); звільнення за п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП провести без попереднього погодження з первинною профспілковою організацією, на підставі діючого на період дії воєнного стану обмеження застосування норми 43 КЗпП України. Також судом встановлено, що на підставі наказу ПрАТ «Кривий Ріг Цемент» №13-зв від 18 квітня 2023 року [PERSON] звільнено з 18 квітня 2023 року за прогул без поважних причин (п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України). В матеріалах справи також наявні витяги з наказів про надання [PERSON] відпустки без збереження з/п працівнику, який виїхав за кордон на підставі ч. 4 ст. 12 ЗУ №1236-ІХ від 15 березня 2022 року: №881-в від 13 серпня 2022 року на період від 15 серпня 2022 року по 12 листопада 2022 року; №1254-в від 14 листопада 2022 року на період від 14 листопада 2022 року по 14 грудня 2022 року; №1442-в від 15 грудня 2022 року на період від 15 грудня 2022 року по 14 січня 2023 року; №10-в від 13 січня 2023 року на період від 15 січня 2023 року по 15 лютого 2023 року; №40-в від 15 лютого 2023 року на період від 16 лютого 2023 року по 28 лютого 2023 року; №48-в від 27 лютого 2023 року на період від 01 березня 2023 року по 03 березня 2023 року, а також додаткової соціальної відпустки на підставі ч. 1 ст. 19 «Про відпустки» на період від 06 березня 2023 року по 15 березня 2023 року; №61-в від 15 березня 2023 року на період від 16 березня 2023 року по 16 квітня 2023 року. Відповідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України №00040890892, який сформовано 09 серпня 2023 року, у [PERSON] народився син - [PERSON] , [INFO] , а відомості про батька записані відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України - [PERSON] . Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Частиною 2 статті 2 КЗпП України передбачено, що працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою. Згідно із ст. 22 КЗпП України будь-яке пряме або непряме обмеження прав чи встановлення прямих або непрямих переваг при укладенні, зміні та припиненні трудового договору залежно від походження, соціального і майнового стану, расової та національної приналежності, статі, мови, політичних поглядів, релігійних переконань, членства у професійній спілці чи іншому об`єднанні громадян, роду і характеру занять, місця проживання не допускається. Пунктом 4 частини 1 статті 40 КЗпП України передбачено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом, зокрема, у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин. Відповідно до ч.3 ст. 184 КЗпП України звільнення вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до трьох років (до шести років - частина шоста статті 179), одиноких матерів при наявності дитини віком до чотирнадцяти років або дитини з інвалідністю з ініціативи роботодавця не допускається, крім випадків повної ліквідації підприємства, установи, організації, коли допускається звільнення з обов`язковим працевлаштуванням. За ст. 149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення роботодавець повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення роботодавець повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 серпня 2021 року у справі № 591/1371/19 (провадження № 61-10029св21) зазначено, що «згідно зі статтею 1 Закону України «Про охорону дитинства», статтею 2 Закону України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми», статтею 6СК України дитина - це особа віком до 18 років (повноліття), якщо згідно із законом, застосованого до неї, вона не набуває прав повнолітньої особи раніше. Відповідно до статей 18-1-18-3 Закону України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми» одинокою матір`ю є особа, яка не перебуває у шлюбі з батьком дитини, виховує дитину без батька. Цей статус за одинокою матір`ю зберігається і у тому разі, коли вона уклала шлюб не з батьком дитини за умов, якщо діти не були усиновлені чоловіком (дружиною). Також визначення «одинокої матері» наведено у пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» та пункті 5 частини тринадцятої статті 10 Закону України «Про відпустки». Так, згідно із вказаною постановою Пленуму Верховного Суду України одинокою матір`ю слід вважати жінку, яка не перебуває у шлюбі і у свідоцтві про народження дитини якої відсутній запис про батька дитини або запис про батька зроблено у установленому порядку за вказівкою матері; вдову; іншу жінку, яка виховує і утримує дитину сама. Оскільки пунктом 5 частини тринадцятої статті 10 Закону України «Про відпустки» визначено одиноку матір як таку, яка виховує дитину без батька, факт утримання (сплати аліментів) значення не має». Проаналізувавши вищевикладене, суд дійшов висновку, що звільнення позивача відбулося з порушенням вищевказаних норм права, оскільки остання є одинокою матір`ю, що підтверджується матеріалами справи, тому її звільнення за п.4 ч.1 ст. 40 КЗпП суперечить вимогам ч.3 ст. 184 КЗпП України, є незаконним, внаслідок чого суд задовольняє позовні вимоги позивача [PERSON] про її поновлення на роботі на посаді фахівця з закупок технічних послуг відділу технічних послуг Приватного акціонерного товариства «Кривий Ріг Цемент». При цьому суд при вирішенні спору по суті не приймає до уваги рішення Новокодацького районного суду від 03.12.2025 року, яким відмовлено у позові [PERSON] про скасування наказу про звільнення, оскільки підставою для відмови у задоволенні позову є пропуск строку звернення до суду з даним позовом. Відповідність даного наказу вищевказаним нормам права судом не оцінювалася, тому відмова у задоволенні такого позову не є підставою для відмови у задоволенні позову про поновлення на роботі. Враховуючи вищевикладене, суд при вирішені спору по суті відхиляє позицію відповідача щодо звільнення позивача на законих підставах, оскільки така позиція спростовуюється вищевикладеними нормами права. Щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу суд дійшов наступного. Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу та витрати, пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Згідно з ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Представником позивача адвокатом Лосєвим Ю.С. надано докази понесення судових витрат на професійну правничу допомогу: рахунок-фактуру від 16 серпня 2023 року, акт прийому наданих правничих послуг від 16 серпня 2023 року,оригінал квитанції до прибуткового касового ордеру від 16 серпня 2023 року, відповідно до яких адвокатом виконана наступна робота: загальна консультація, вивчення наявних документів клієнта, аналіз судової практика за категорією справ, аналогічною справі клієнта (розірвання шлюбу), підготовка процесуальних документів, підготовка процесуальних документів,представництво інтересів клієнта у суді, всього виконано робіт на суму 12000 гривень. Велика Палата Верховного Суду вже вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19 та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, провадження № 12-171гс19). Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268)). Крім того, в постановах Верховного Суду від 02 жовтня 2019 року у справі № 211/3113/16-ц (провадження № 61-299св17), від 06 листопада 2020 року у справі № 760/11145/18 (провадження № 61-6486св19) зазначено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: approved