Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-22 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом до Філії «Карпативибухпром» ДП «Наукововиробниче об`єднання «Павлоградський хімічний завод» про стягнення грошових коштів, компенсації за невикористані відпустки невиплачених при звільненні та відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування позову позивач вказав, що у період з 23 вересня 2010 року по 28 червня 2024 року він знаходився у трудових відносинах з підприємством Філія «Карпативибухпром» Державного підприємства «Науково-виробниче об`єднання «Павлоградський хімічний завод», зазначене підтверджується записами у трудовій книжці. 28 червня 2024 року він був звільнений за згодою сторін ст. 36 п. 1 згідно наказу № 229-к від 25.06.2024 року. Під час його перебування у трудових правовідносинах з відповідачем, з боку останнього при звільненні йому була не нарахована і не виплачена грошова компенсація за невикористану додаткову щорічну відпустку тривалістю 13 календарних днів, а також премія за два попередньо відпрацьованих місяці (травень-червень). На підприємстві премія нараховується за попередній місяць від відпрацьованого, при цьому догани, наказу на не виконання і недбале ставлення до службових обов`язків не було. Це свідчить про порушення його прав і упереджене ставлення до нього. Підтвердженням факту невиплати коштів після перевірки Державної служби з питань праці є довідка форми ОК-7 з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування від 16.12.2024 року (звітний рік 2024 - сторінка 3). Південно-Західним міжрегіональним управлінням Державної служби з питань праці за його зверненням було проведено двічі позапланову перевірку Філії «Карпативибухпром» Державного підприємства «Науково-виробниче об`єднання «Павлоградський хімічний завод» (акт Державної служби з питань праці від 26.09.2024 року № ІІЗ/ІФ/12396/00140). 23.07.2024 року на його письмове звернення про невиплату компенсації за невикористані дні додаткової відпустки у Філії «Карпативибухпром» ДП «Науково-виробниче об`єднання «Павлоградський хімічний завод» було проведено позаплановий захід державного нагляду з питань оплати праці. Під час проведення перевірки встановлено, що працівнику [PERSON] не донараховано та відповідно не виплачено компенсацію за 23 дні невикористаної відпустки. Приписом від 23.07.2024 року № ІІЗ/ІФ/9694/00140/П керівника філії Сорочинського С.В. було зобов`язано виплатити працівнику [PERSON] компенсацію за дні невикористаної відпустки. Цей припис не виконано. З 17.09.2024 року по 26.09.2024 року в філії було проведено позаплановий захід державного нагляду в частині контролю стану виконання припису від 23.07.2024 року ЖІЗ/ІФ/9694/00140/П. Під час проведення даного заходу встановлено, що [PERSON] не донараховано та відповідно не виплачено компенсацію за 13 днів невикористаної відпустки. Станом на 16.12.2024 року припис не виконано і грошова компенсація не виплачена, премія не виплачена. У зв`язку з тим, що відповідач не провів повний розрахунок при звільненні позивача, чим порушив ст. 117 КЗпП України та враховуючи те, що з моменту звільнення до моменту звернення до суду пройшло більше 5 з половиною місяців, з нього підлягає стягненню за 13 днів не використаної відпустки та виплата премії по результатами роботи за травень-червень місяці 2024 року. Так як його права були порушені, окрім матеріальної шкоди йому було заподіяно і моральну шкоду неправомірними діями відповідача. Неодноразові усні звернення до керівника підприємства філії Сорочинського С.В., два письмових звернення в Державну службу з питань праці від 03.07.2024 та 26.11.2024, письмове звернення до Генерального директора ДП «Науково-виробниче об`єднання» «Павлоградський хімічний завод» Піймана Л.М. Також, при прийомі на роботу він не був ознайомлений з Колективним договором підприємства і, як з`ясувалось, відсутність посади головного механіка в Переліку Колективного договору між адміністрацією та трудовим колективом Філії «Карпативибухпром» Державного підприємства «Науково-виробниче об`єднання «Павлоградський хімічний завод» на 2009-2012 роки для надання додаткової відпустки, він втратив додаткові дні оплачуваної відпустки займаючи посаду головного механіка, маючи постійно ненормований робочий день, багато перебуваючи у відряджені. Враховуючи все вище перераховане, багаторазові його звернення, відсутність виплат, протиправну поведінкою керівника, приниження його гідності після 14 років трудових відносин, позивач просить стягнути моральну шкоду з підприємства Філія «Карпативибухпром» ДП «Науково-виробниче об`єднання «Павлоградський хімічний завод» у сумі 200 000,00 грн. Відтак, позовними вимогами [PERSON] просить стягнути з Філії «Карпативибухпром» Державного підприємства «Науково-виробниче об`єднання «Павлоградський хімічний завод» заборгованість по заробітній платі з врахуванням виплат до пенсійного фонду України, компенсацію за невикористані 13 днів додаткової відпустки, премію по результатам роботи за травень - червень місяць 2024 року; стягнути моральну шкоду [PERSON] в сумі 200 000,00 грн. з підприємства Філія «Карпативибухпром» ДП «Науково-виробниче об`єднання «Павлоградський хімічний завод»; судові витрати покласти на підприємство Філія «Карпативибухпром» Державного підприємства «Науково-виробниче об`єднання «Павлоградський хімічний завод». Від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, у якому зазначається, що відповідно до Положення про філію «Карпативибухпром» Державного підприємства об`єднання «Павлоградський хімічний завод», затвердженого генеральним «ПХЗ» 26.05.2008 року , Філія «Карпативибухпром» ДП «НВО «ПХЗ» не є юридичною особою та здійснює свою діяльність від імені Державного підприємства «Науково-виробниче об`єднання «Павлоградський хімічний завод» та в межах повноважень, визначених Положенням. Таким чином, оскільки у позовній заяві відповідачем зазначено Філію «Карпативибухпром» ДП НВО «ПХЗ», позов подано до неналежного відповідача. У відзиві вказується на пропуск позивачем строку позовної давності, зважаючи на те, що Наказ про звільнення та письмове повідомлення про суми, що нараховані та виплачені при звільненні [PERSON] отримав 28.06.2024 року, тобто позовна заява мала бути подана в строк до 29.09.2024 року. Стосовно невиплаченої премії за травень та червень 2024 року зауважено, що вказане твердження не відповідає дійсності. Преміювання працівників філії «Карпативибухпром» здійснюється на підставі Положення про стимулювання (преміювання) праці працівників філії «Карпативибухпром», введеного в дію наказом № 2254 від 12.08.2019 року. Відповідно до умов даного Положення, преміювання головного механіка філії «Карпативибухпром» здійснюється щомісячно в місяці, наступним за звітним. На підставі наказів ДП «НВО «ПХЗ» № 3631 від 28.06.2024 року «Про стимулювання працівників Філії «Карпативибухпром» за травень 2024 року» та № 4305 від 31.07.2024 року «Про стимулювання працівників Філії «Карпативибухпром» за червень 2024 року», премія за травень 2024 року у сумі 17402,69 грн була виплачена Позивачу 05.07.2024 року, премія за червень 2024 року у сумі 9509,32 грн була виплачена 07.08.2024 року. Таким чином, заборгованість з виплати премії перед позивачем відсутня. Зазначається, що [PERSON] було звільнено за згодою сторін 28.06.2024 року на підставі наказу № 229-к від 25.06.2024 року «Про звільнення з роботи». У тексті даного наказу зазначено, що при звільненні [PERSON] компенсовано 73 календарних дні невикористаної відпустки: 69 календарних днів невикористаної щорічної відпустки, право на яку виникло до 31.12.2023 року; 4 календарних дні невикористаної щорічної відпустки, яка виникла з 01 січня 2024 року до 28.06.2024 року. У додатку № 1 до відзиву на позовну заяву наведено розрахунок нарахованих та виплачених днів відпусток, які належать [PERSON] при звільненні за періоди роботи з 23.09.2010 року по 28.06.2024 року, з урахуванням днів, які дають право на основну та додаткову відпустки. За період роботи в філії «Карпативибухпром» ДП «НВО «ПХЗ» [PERSON] було нараховано 381 календарний день щорічної відпустки, з яких надано 285 днів основної щорічної відпустки, 23 дні додаткової щорічної відпустки. При звільненні відповідачу було компенсовано дні щорічної відпустки (381 - 285 - 23 = 73). Виходячи з інформації, що наведена в Додатку № 1, усі дні основної та додаткової відпустки заховано та компенсовано відповідачем при звільненні правильно. Відповідач зазначає, що ані позивач у своїй позовній заяві, ані Південно-Західне міжрегіональне управління Державної служби з питань праці в Акті від 26.09.2024 року № ПЗ/ІФ/12396/00140 не надали будь-яких відомостей чи розрахунків, відповідно до яких нобхідно донарахувати та виплатити компенсацію за 13 днів невикористаної відпустки. Також, відповідач не погоджується із вимогами позову про стягнення моральної шкоди, оскільки позивач не довів документально ані сам факт спричинення йому шкоди, ані її розмір, що є підставою для відмови позивачу у задоволенні позовних вимог у цій частині. Позивачем заявлена до стягнення з відповідача сума 200 000 грн без додавання будь-якого розрахунку такої моральної шкоди та без будь-яких міркувань стосовно того, з чого сааме складається ця сума. Просить відмовити [PERSON] у задоволенні його позовних вимог у повному обсязі. Ухвалою суду від 13 травня 2025 року у справі проведено заміну відповідача - Філії «Карпативибухпром» ДП «Науково-виробниче об`єднання «Павлоградський хімічний завод» на належного відповідача - Державне підприємство Науково-виробниче об`єднання «Павлоградський хімічний завод» (вул. Заводська, 44, м. Павлоград, Дніпропетровська область, 51402, код ЄДРПОУ: 14310112). Позивач в судовому засіданні підтримав вимоги позову, просить позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Представники відповідача у судовому засіданні заперечували щодо заявлених позовних вимог, покликаючись на обставини, що викладені у відзиві на позовну заяву. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази у справі, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно зі ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 3 ст. 12 ЦПК України). Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Як вбачається із матеріалів справи, позивач [PERSON] з 23 вересня 2010 року по 28 червня 2024 року перебував у трудових відносинах з підприємством Філія «Карпативибухпром» Державного підприємства «Науково-виробниче об`єднання «Павлоградський хімічний завод», що підтверджується записами у трудовій книжці. 28 червня 2024 року [PERSON] був звільнений за згодою сторін ст. 36 п. 1 (Наказ № 229-к від 25.06.2024 року). За зверненням [PERSON] було проведено позапланову перевірку Філії «Карпативибухпром» Державного підприємства «Науково-виробниче об`єднання «Павлоградський хімічний завод», внаслідок чого складено Акт Державної служби з питань праці від 26.09.2024 року № ІІЗ/ІФ/12396/00140. Листом Південно-Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці від 29.07.2024 за № ПЗ/3/315-ЗВ-24, позивача повідомлено про те, що 23.07.2024 року було проведено позаплановий захід державного нагляду з питань оплати праці філії «Карпативибухпром» ДП «Науково-виробниче об`єднання «Павлоградський хімічний завод». Під час проведення перевірки встановлено, що працівнику [PERSON] не донараховано та відповідно не виплачено компенсацію за 23 дні невикористаної відпустки. Приписом від 23.07.2024 року № ІІЗ/ІФ/9694/00140/П керівника філії Сорочинського С.В. було зобов`язано виплатити працівнику [PERSON] компенсацію за дні невикористаної відпустки. Як вбачається з листа Південно-Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці від 09.12.2024 за № ПЗ/1/491-ЗВ-24, з 17.09.2024 року по 26.09.2024 року в філії «Карпативибухпром» ДП «Науково-виробниче об`єднання «Павлоградський хімічний завод» було проведено позаплановий захід державного нагляду в частині контролю стану виконання припису від 23.07.2024 року ЖІЗ/ІФ/9694/00140/П. Під час проведення даного заходу встановлено, що вимоги припису не виконано, [PERSON] станом на 26.09.2024 року не виплачено компенсацію за 13 днів невикористаної відпустки. Згідно зі ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Цією ж статтею передбачено, що право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до ст. 45 Конституції України кожен, хто працює, має право на відпочинок. Це право забезпечується наданням днів щотижневого відпочинку, а також оплачуваної щорічної відпустки, встановленням скороченого робочого дня щодо окремих професій і виробництв, скороченої тривалості роботи у нічний час. Максимальна тривалість робочого часу, мінімальна тривалість відпочинку та оплачуваної щорічної відпустки, вихідні та святкові дні, а також інші умови здійснення цього права визначаються законом. Закон України «Про відпустки» встановлює державні гарантії права на відпустки, визначає умови, тривалість і порядок надання їх працівникам для відновлення працездатності, зміцнення здоров`я, а також для виховання дітей, задоволення власних життєво важливих потреб та інтересів, всебічного розвитку особи. Згідно зі статтею 4 Закону «Про відпустки» встановлено такі види відпусток: 1) щорічні відпустки: основна відпустка (ст. 6 цього Закону); додаткова відпустка за роботу із шкідливими та важкими умовами праці (ст. 7 цього Закону); додаткова відпустка за особливий характер праці (ст. 8 цього Закону); інші додаткові відпустки, передбачені законодавством; 2) додаткові відпустки у зв`язку з навчанням (ст.ст. 13, 14 і 15 цього Закону); 3) творча відпустка (ст. 16 цього Закону); 3-1) відпустка для підготовки та участі в змаганнях (ст. 16-1 цього Закону); 4) соціальні відпустки: відпустка у зв`язку з вагітністю та пологами (ст. 17 цього Закону); відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку (ст.18 цього Закону); відпустка у зв`язку з усиновленням дитини (ст.18-1 цього Закону); додаткова відпустка працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину-особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи (ст. 19 цього Закону); 5) відпустки без збереження заробітної плати (ст.ст. 25, 26 цього Закону). Законодавством, колективним договором, угодою та трудовим договором можуть установлюватись інші види відпусток. У разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину-особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи (ч. 1 ст. 24 Закону України «Про відпустки»). Аналогічні положення містяться в ч. 1 ст. 83 КЗпП України. Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Вищезазначене вказує на те, що всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день його звільнення. Проведеною перевіркою Південно-Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці встановлено факт не виплати [PERSON] компенсацію за 13 днів невикористаної відпустки. Приписом від 23.07.2024 року № ІІЗ/ІФ/9694/00140/П керівника філії Сорочинського С.В. було зобов`язано виплатити працівнику [PERSON] компенсацію за дні невикористаної відпустки. Листом Південно-Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці від 09.12.2024 за № ПЗ/1/491-ЗВ-24 встановлено, що вимоги припису не виконано, [PERSON] станом на 26.09.2024 року не виплачено компенсацію за 13 днів невикористаної відпустки. Аналіз встановлених судом обставин у сукупності з наведеними нормами матеріального права дає підстави для висновку, що відповідачем порушено право позивача на отримання при звільненні грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки. Тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню з відповідача компенсація за невикористані 13 календарних днів щорічної основної відпустки. Відносно вимоги позову про стягнення з відповідача моральної шкоди, суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 2 ст. 23 ЦК України, моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Згідно з ч.1 ст.1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Статтею 237-1 КЗпП України, встановлено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Згідно п.5 Постанови Пленуму ВСУ від 31.03.1995 за № 4 Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму ВСУ від 31.03.1995 за № 4 Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди крім інших вимог, передбачених ст. 137 ЦПК України, має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, з яких міркувань виходив позивач, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. З огляду на вище викладене, для покладення відповідальності на заподіювача моральної шкоди необхідна сукупність таких обов`язкових умов: наявність моральної шкоди, протиправність дій заподіювача шкоди, причинний зв`язок між протиправною поведінкою заподіювача і шкодою, вина в заподіянні шкоди. Факт наявності моральної шкоди потребує доведення у встановленому законом порядку, оскільки така шкода є самостійним видом шкоди, і умовою цивільно-правової відповідальності. Відповідно до ст. 81 ЦПК України сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивачем не доведено належними та допустимими доказами факту заподіяння йому моральних страждань чи втрат немайнового характеру, і, відповідно, заподіяння моральної шкоди, розмір якої ніяк не обґрунтований, у зв`язку з чим суд дійшов висновку щодо відмови у задоволенні цих позовних вимог. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача слід стягнути в дохід державного бюджету судовий збір у розмірі 1211 грн. 20 коп. На підставі наведеного,

Outcome: partial