Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-30 00:00:00

22.05.2025 до суду електронними засобами зв`язку через систему «Електронний суд» надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя, у якій представник позивача - адвокат Годня Антон Алнурович просить суд визнати квартиру за адресою [ADDRESS] спільною сумісною власністю подружжя та в порядку поділу спільного майна подружжя визнати за [PERSON] та [PERSON] право власності по 1/2 частини квартири. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що сторони перебували у шлюбі у період з 08.11.2006 по 13.12.2024. За час шлюбі подружжям було придбано квартиру за адресою [ADDRESS] , що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно № 416574729 від 06.03.2025, на підставі договору про участь у Фонді фінансування будівництва, серії та номер 77058, виданий 12.08.2016, додатковою угодою від 03.07.2017, довідкою про право довірителя на набуття у власність об`єкта інвестування серії та номер 53014 від 15.03.2018, яку видало ПАТ АКБ «Аркада». Сторони не досягли згоди щодо порядку поділу квартири, оскільки майно придбано за час перебування у шлюбі, на підставі презумпції спільності майна подружжя підлягає визнанню право власності по 1/2 частині на спільну квартиру за кожним з них. Ухвалою судді від 10.06.2025 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 08.07.2025 підготовче провадження закрито, справу призначено до розгляду по суті. 30.07.2025 представником позивача подано заяву про стягнення судових витрат. 31.07.2025 до суду від [PERSON] та [PERSON] надійшла заява про їх залучення до участі у справі в якості третіх осіб. У судовому засіданні 31.07.2025 долучено до матеріалів справи заяву представника позивача про стягнення судових витрат, відмовлено у задоволенні заяви [PERSON] та [PERSON] про їх залучення до участі у справі в якості третіх осіб, заслухано вступне слово представника позивача, досліджено письмові докази, суд перейшов до стадії ухвалення судового рішення. Заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного висновку. 08.11.2006 між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, який розірвано рішенням суду від 08.11.2024. На підставі договору про участь у Фонді фінансування будівництва, серії та номер 77058, виданого 12.08.2016, додаткової угоди від 03.07.2017, довідки про право довірителя на набуття у власність об`єкта інвестування серії та номер 53014 від 15.03.2018, яку видало ПАТ АКБ «Аркада», 14.05.2018 за [PERSON] зареєстровано право власності на нерухоме майно - квартиру за адресою [ADDRESS] . Вартість квартири за адресою [ADDRESS] станом на 26.04.2025 становить 4 059 732 грн, вартість 1/2 частини квартири складає, відповідно 2 029 866 грн, що підтверджено висновком про вартість об`єкта оцінки від 27.04.2025. У статті 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Відповідно до частини 1 статті 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. З огляду на те, що сторони не домовилися про поділ майна за взаємною згодою, що передбачено частиною 2 цієї статті, даний спір повинен вирішуватися судом. Способи та порядок поділу майна подружжя визначені статтею 71 цього Кодексу, згідно приписів якої майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі, а неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України (частина 4 статті 71 СК України). За загальним правилом, встановленим частиною 1 статті 70 СК України, при поділі майна частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним контрактом. Спірна квартира не може бути поділена в натурі, оскільки неможливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення із самостійними виходами, які можуть використовуватись як окремі квартири. Суду не надано доказів наявності між сторонами домовленості або шлюбного договору, які б визначали нерівність їх часток у спільному сумісному майні подружжя, а отже слід виходити з того, що частки подружжя у праві власності на квартиру є рівними. Таким чином, квартира за адресою [ADDRESS] є спільною сумісною власністю сторін та її поділ має відбутися виходячи із презумпції рівності часток. Отже на підставі оцінки викладених у позовній заяві аргументів і наданих позивачем доказів та вищенаведених законодавчих норм суд визнає обґрунтованими і доведеними вимоги позивача про поділ спільного сумісного майна подружжя шляхом визнання за нею 1/2 частини квартири за адресою [ADDRESS] . Щодо вимог позивача про визнання 1/2 частини майна за відповідачем, то позивачем не наведено підстав такого визнання з урахуванням наявного зареєстрованого права власності за відповідачем на вказану квартиру у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Повторне визнання за особою права власності на майно, на яке вже зареєстровано право власності за цією особою, чинним законом, що регулює відповідні правовідносини, не вимагається. Таким чином, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню в частині визнання за [PERSON] 1/2 частини квартири за адресою [ADDRESS] . Щодо розподілу судових витрат. Відповідно до вимог частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже, з [PERSON] на користь [PERSON] підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 6 056 грн пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Щодо витрат на правничу допомогу. У позовній заяві представник позивача навів попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, відповідно до якого розмір витрат склав 40 000 грн. У заяві про стягнення судових витрат від 30.07.2025 представник позивача просить стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правову допомогу у розмірі 30 000 грн. Між позивачем та адвокатом Годня А.А. укладено договір про надання правової допомоги № 09/04 від 09.04.2025, згідно пункту 1.1. якого Клієнт доручає, а адвокат бере на себе зобов`язання надати правову допомогу Клієнту у суді першої інстанції щодо поділу спільного майна подружжя, яке було набуте Клієнтом у шлюбі з Камишним Р.С. Додатковою угодою № 1 до Договору передбачено, що розмір винагороди (гонорару), що підлягає сплаті Клієнтом Адвокату за надання правової допомоги, передбаченої п. 1.1. договору, становить 25 000 грн за вступ у провадження та по 2 500 грн за кожне представництво в судовому засіданні або іншу представницьку дію. Платіжною інструкцією від 09.04.2025 підтверджується, що [PERSON] сплатила на розрахунковий рахунок адвоката 25 000 грн за надання правової допомоги згідно Договору. Квитанцією від 04.07.2025 підтверджується, що Тищенко О.В. сплатила на розрахунковий рахунок адвоката 2 500 грн за участь в судовому засіданні 08.07.2025. Платіжною інструкцією від 29.07.2025 підтверджується, що Тищенко О.В. сплатила на розрахунковий рахунок адвоката 2 500 грн за участь в судовому засіданні 31.07.2025. Таким чином, загальна сума, яку було сплачено позивачем адвокату Годні А.А. за надання правової допомоги складає 30 000 грн. Частиною 1 ст. 133 ЦПК встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до частини 1, пункту 1 частини 2 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог; інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Частиною першою статті 15 ЦПК України встановлено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Особи, які порушили права і законні інтереси інших осіб, зобов`язані поновити їх, не чекаючи пред`явлення претензії чи позову (ч. 2 ст. 16 ЦПК України). Одним з основних принципів цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України). Частиною 8 статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). У разі недотримання вимог ч. 4 статті 137 ЦПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідач не скористалася правом надати клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, стороною документально доведено, що нею понесені витрати на правову допомогу, тому у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення. Враховуючи співмірність складності справи та обсягу і складності виконаної адвокатом роботи, виходячи з вимог розумності, справедливості та пропорційності, суд дійшов висновку, що зазначені заявником витрати на правничу допомогу не є завищеними, є реальним та розумним, а відтак підлягають відшкодуванню з урахування частковості задоволення позовних вимог. На підставі ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 15 000 грн витрати на правничу допомогу. На підставі викладеного,

Outcome: partial