Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-28 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом та просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, у твердій грошовій сумі 2000 грн. щомісячно, але не менше ніж 30% відсотків прожиткового мінімуму починаючи з 06.03.2014 і до закінчення сином навчання, але не більше як до досягнення ним 23 років. Посилається в позові на те, що 07.11.2020 року між нею та відповідачем було зареєстровано шлюб Дарницьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції в м. Києві. Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва 26.03.2014 шлюб між сторонами було розірвано. Вказала, що від шлюбу мають сина [PERSON] , [INFO] , який на даний час навчається в Київському національному технічному університеті України «Київський політехнічний інститут імені Ігоря Сікорського» з 01.09.2018 по 30.06.2022 (заочна форма навчання) та в Кошицькому технічному університеті з 01.09.2018 по 30.06.2021 (денна форма навчання), а отже має право на утримання своїми батьками до закінчення. Більш того, навчання проходить на платній основі. Зазначає, що добровільно сплачувати грошові кошти на утримання сина, який продовжує навчання, відповідач не бажає, що й зумовило необхідність звернення до суду. Враховуючи викладене, просить задовольнити позов. 07.06.2019 ухвалою судді Солом`янського районного суду м. Києва в справі відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення (виклику) сторін. 29.07.2019 представник відповідача адвокат Вегера А.А. подав до суду відзив на позовну заяву позивача, просить суд відмовити в повному обсязі у задоволенні позовних вимог. Обґрунтовує тим, що позивачем на момент подачі позовної заяви не надано жодної довідки, яка б підтвердила навчання спільного сина позивача та відповідача. Крім того, позивачкою не зазначається де саме проживає повнолітній син та чи не надавався йому гуртожиток від Кошицького технічного університету (Чеська Республіка) на період навчання, чи отримує син стипендію. Також позивачем не надано жодного доказу в підтвердження того, що на момент розгляду даної справи повнолітній син проживає разом з нею, продовжує навчання і у зв`язку із цим у нього є наявності потреби матеріальної допомоги у вигляді аліментів, так як повнолітній син жодного разу не звертався до [PERSON] , як батька, з питань необхідності надання йому матеріальної допомоги у зв`язку з його навчанням. При цьому, відповідач не має доходу, що підтверджується відповідними податковими деклараціями про майновий стан, та як наслідок у нього відсутня можливість надавати матеріальну допомогу повнолітньому сину. Крім того на утриманні відповідача знаходиться його батько та мати, які потребують матеріальної допомоги з боку відповідача та забезпечення достатнього рівня життя. 14.08.2019 позивач подала до суду відповідь на відзив, в якій зазначила, що нею долучено до матеріалів справи докази про навчання сина, у яких вказано період його навчання та інші відомості. При цьому, є зрозумілим той факт, що оскільки син навчається на денній формі навчання, то не має можливості самостійно заробляти кошти на забезпечення свого проживання та оплати навчання за кордоном, а отже потребує такого утримання (на період навчання) зі сторони батьків, що є їх обов`язком. Наголошує на тому, що відповідач є фізично здоровою людиною та працює без офіційного оформлення трудових відносин. Стверджує, що відповідач вже протягом тривалого часу приховує свої реальні доходи з метою не сплати заборгованості по аліментах, що становить 62000 грн. При цьому, як вбачається з фото у соціальних мережах відповідач може собі дозволити відпочинок як на морі так і в Карпатах. Більш того, від спільних друзів довідалась, що відповідач нещодавно придбав автомобіль Тойота Камрі , який є доволі дорогим автомобілем. Також відповідач придбав квартиру та зробив у ній євроремонт. Також відповідач з метою ухилення від стягнення з нього заборгованості оформив придбання автомобілю та квартири на своїх родичів. Так згідно з правоустановчих документів власником нещодавно придбаної квартири, у якій проживає відповідач, є його мати пенсіонерка. Таким чином, вищевказане свідчить, що відповідач має можливість надавати матеріальну допомогу повнолітньому сину у розмірі 2000 грн. щомісячно. 29.08.2019 від представника відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив, де зазначено, що позивачем не підтверджено можливість надавати відповідачем матеріальну допомогу повнолітньому сину у розмірі 2000 грн. щомісячно, враховуючи, що відповідач не має доходу, не має у власності нерухомого майна, має на утриманні батьків похилого віку. Крім того, матеріали справи не містять жодного доказу в підтвердження того, що позивач несе будь-які особисті витрати на проживання, харчування, одяг, тощо на повнолітнього сина, враховуючи, що син не мешкає з позивачкою на момент подання позову та розгляду справи. Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, особи, які беруть участь у справі, не викликались. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають сина [PERSON] , [INFO] , який є повнолітнім та навчається в Київському національному технічному університеті України «Київський політехнічний інститут імені Сікорського» термін навчання з 01.09.2018 по 30.06.2022 (заочна форма навчання) та в Кошицькому технічному університеті термін навчання з 01.09.2018 по 30.06.2021 (денна форма навчання). Згідно з ч. 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються главою 16 СК України, яка, зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (ст. 199, 200, 201 СК України). Так, ч. 1 ст. 198 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати. Відповідно до положень ст.199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Згідно з ч.1 ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до положень ч.2 ст.182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. При визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 серпня 2018 року у справі № 748/2340/17 зроблено висновок по застосуванню ст.199 СК України, який полягає в тому, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: походження дитини від батьків або наявність між ними іншого юридично значущого зв`язку (усиновлення); досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину). Водночас обов`язок утримувати дітей згідно положень ст.180 СК України лежить на обох батьках. Так, як вбачається із матеріалів справи, звертаючись до суду із позовом, [PERSON] вказувала на те, що вона не в змозі самостійно утримувати сина, самостійно несе втрати на його проживання, харчування, одяг, гігієну, лікування, навчання, проїзд, телефонний зв`язок. У той же час, стороною позивача не було подано обґрунтованого розрахунку таких витрат, обґрунтувань необхідності понесення таких витрат, доказів понесення таких витрат на систематичній основі та не надано підтвердження, що повнолітній син проживає разом з позивачем. Судом не приймається до уваги твердження позивача, що відповідач нещодавно придбав автомобіль Тойота Камрі та квартиру в якій зробив ремонт, оскільки будь-якими доказами це не підтверджується та витребувати їх позивач не просив. Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Тобто, при зверненні з позовом до суду на позивача покладений тягар доведення обставин заявлених вимог. Натомість відповідач повинен довести саме свої заперечення проти доводів позивача. Враховуючи наведене суд дійшов висновку про відсутність обґрунтованих правових підстав для задоволення позову.

Outcome: dismissed