Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-20 00:00:00

У травні 2025 року ТОВ «Споживчий центр» (надані Товариство) через систему «Електронний суд» звернулось до суду з позовом, в якому просило стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором № 02.06.2024-100001103 від 02.06.2024 у розмірі 13120 грн та судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2422,40 грн. В обґрунтування вимог представник позивача вказував, що 02.06.2024 між ТОВ «Споживчий центр» та відповідачем (позичальником) було укладено вказаний вище кредитний договір, за умовами якого [PERSON] отримав кредит у розмірі 4000 грн на реквізити електронного платіжного засобу позичальника. Кредитний договір укладений в електронній формі в порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію», та підписаний позичальником електронним підписом одноразовим ідентифікатором. Під час укладення кредитного договору [PERSON] пройдено ідентифікацію шляхом використання Системи BankID Національного банку. Відповідач за умовами договору отримав кредит на умовах строковості, платності та поворотності, зобов`язувався його повернути та сплатити проценти за користування кредитом та комісію, пов`язану з наданням кредиту, на умовах визначених договором. Товариство свої зобов`язання за договором виконало в повному обсязі надавши відповідачу кредит у передбаченому договором розмірі. Однак, [PERSON] свої зобов`язання за договором належним чином не виконує, у зв`язку з чим станом на дату позовної заяви (15.05.2025) утворилась заборгованість у розмірі 13120 грн, що складається з заборгованості по тілу кредиту в розмірі 4000 грн, заборгованості по процентам в розмірі 6720 грн, заборгованості по комісії в розмірі 400 грн, неустойки в сумі 2000 грн, чим порушуються права та інтереси Товариства. Згідно з ухвалою судді від 21 травня 2025 року відкрито провадження у справі, яку постановлено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін; сторонам визначено строк для подачі заяв по суті справи, за клопотанням представника позивача витребувано докази, які надійшли до суду 16.07.2025. Відповідачу копія позовної заяви з доданими документами надіслана позивачем цінним листом 15.05.2025. [PERSON] копію ухвали про відкриття провадження у справі надіслано судом за зареєстрованою адресою місця проживання, конверт з вкладенням повернувся на адресу суду з довідкою відділення Укрпошти від 22.05.2025 про відсутність адресата за вказаною адресою, однак відповідно до положень п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України відправлення вважається врученим. У встановлений судом строк відповідач відзив на позовну заяву не подав. Відповідно до ч.5 ст.279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами та згідно зі ст. 280 ЦПК України за згодою позивача проводить заочний розгляд справи. Дослідивши письмові докази, суд зазначає про таке. Встановлено, що 02.06.2024 між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 02.06.2024-100001103. При укладенні вказаного кредитного договору [PERSON] було пройдено ідентифікацію шляхом використання Системи ВаnkID Національного банку, під час якої з документів, створених на матеріальних носіях, та/або електронних даних було забезпечено однозначне встановлення фізичної особи. Кредитний договір між сторонами укладений на вебсайті позивача шляхом підписання відповідачем одноразовим ідентифікатором Е194 пропозиції позивача укласти електронний кредитний договір (оферту) в порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію», надання ТОВ «Споживчий центр» заявки, яка є невід`ємною частиною пропозиції про укладення кредитного договору (оферти), з якою позичальник ознайомився 02.06.2024 за посиланням htpp://sgroshi/com.ua/ua/informaciya-o-kompanii згідно зі ст.11 Закону України «Про електронну комерцію», а також відповіді позичальника про прийняття пропозиції (акцепт) кредитного договору, підписаної вказаним одноразовим ідентифікатором, надісланим на номер телефону зазначений позичальником при його ідентифікації (реєстрації) в особистому кабінеті на вебсайті (фінансовий номер). Відповідно до умов заявки та відповіді позичальника про прийняття пропозиції (акцепту) кредитного договору № 02.06.2024-100001103 [PERSON] отримав кредит у розмірі 4000 грн шляхом перерахунку коштів за реквізитами електронного платіжного засобу позичальника 4323-34ХХ-ХХХХ-4797 на строк 112 днів з дати його надання, дата повернення кредиту 21.09.2024, процентна ставка - фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 1,5% за один день користування кредитом, яка застосовується протягом всього строку на який надається кредит, комісія, пов`язана з наданням кредиту 10 % від суми кредиту та дорівнює 400,00 грн, орієнтовна загальна вартість кредиту 9539,46 грн, загальні витрати за споживчим кредитом 5539,46 грн, неустойка 40 грн за кожен день невиконання/неналежного виконання зобов`язання. Видача кредитних коштів за договором кредиту у розмірі 4000 грн підтверджується даними листа ТОВ «Універсальні платіжні рішення» № 46-0905 від 09.05.2025, відомостями листа АТ «А-Банк» № 20.1.0.0.0/7-20250708/0073 від 08.07.2025, випискою про рух коштів за належним для [PERSON] банківським рахунком (платіжна картка № [NUMBER] ) за 02.06.2024, відповідно до яких на ім`я [PERSON] було емітовану вказану платіжну карту, на яку 02.06.2024 здійснено переказ коштів у розмірі 4000 грн за кредитним договором №02.06.2024-100001103, кошти того ж дня зараховано на картковий рахунок відповідача. Отже, ТОВ «Споживчий центр» свої зобов`язання за договором виконало в повному обсязі. За умовами кредитного договору відповідач зобов`язувався повернути кредит, сплатити проценти за користування ним та комісію в повному обсязі у строки і на умовах, передбачених договором. \~ \~ \~ \~ Однак [PERSON] свої зобов`язання не виконав, у зв`язку з чим утворилася заборгованість за кредитним договором. Відповідно до довідки-розрахунку за кредитним договором № 02.06.2024-100001103 від 02.06.2024 загальний розмір заборгованості [PERSON] становить 13120 грн та складається з 4000 грн основного боргу, 6720 грн проценти, 400 грн комісія, 2000 грн неустойка. Відсотки по кредиту нараховані за період з 02.06.2024 по 21.09.2025. Перевіряючи правомірність позовних вимог законодавчим нормам, суд виходить з такого. За змістом статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно зі\~ст. 6 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч.1\~ст.627 ЦК України). Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України). Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (ч.2 ст.639 ЦК України.) Абзац другий ч.2 ст.639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Відповідно до правового висновку, висловленого Верховним Судом у постановах від 09 вересня 2020 року в справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року, в справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року, в справі №127/33824/19 будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або\~Господарського кодексів України\~може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті\~205,\~207 ЦК України). Згідно з ч.ч.1, 3, 4, 7\~ст.11 Закону України «Про електронну комерцію»\~пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або іншому порядку, передбаченому Цивільним та\~Господарським кодексами України, а також іншими актами Законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному\~ст.12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовий формі (ч.12\~ст.11 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідно до п.6 ч.1\~ст.3 вказаного Закону\~електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ, який накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. У\~статті 526 ЦК України\~передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною 1 статті 536 ЦК України передбачено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами або законом про банки і банківську діяльність. Відповідно до\~ст.610\~ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з частиною першою\~ст.612\~ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Відповідно до пункту 4 частини першої\~статті 1 Закону України «Про споживче кредитування»\~загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Згідно з частиною другою\~статті 8 Закону України «Про споживче кредитування»\~до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту,\~\~ у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Отже,\~Закон України «Про споживче кредитування»\~\~передбачає право кредитодавця встановлювати у кредитному договорі комісію, пов`язану з наданням кредиту. За положеннями ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. На підставі викладеного суд вважає, що кредитний договір № 02.06.2024-100001103, підписаний [PERSON] за допомогою одноразового ідентифікатора, є укладеним, Товариство виконало умови договору та надало позичальнику кредит в узгодженому сторонами розмірі, що підтверджується сукупністю досліджених судом доказів. [PERSON] свої обов`язки за договором не виконав, у встановлений договором строк кредит не повернув, відсотків за користування кредитними коштами та комісію не сплатив. Зважаючи на оформлений у встановленому порядку кредитний договір, позивач має право вимагати від позичальника повернення кредиту, сплати процентів за користування ним та комісії. Станом на час розгляду справи відповідач не надав доказів сплати заборгованості за кредитом, не скористався своїми процесуальними правами, несучи ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням ним процесуальних дій, не подав відзиву на позовну заяву, не надав власного розрахунку заборгованості, не навів жодних доказів на спростування викладених у позовній заяві обставин. За наведених обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги Товариства в частині стягнення заборгованості за основним боргом в розмірі 4000 грн та комісії в розмірі 400 грн є підставними та підлягають задоволенню. Перевіряючи доводи позивача щодо нарахованої суми відсотків за користування кредитом в межах заявленого позивачем періоду стягнення суд зазначає про таке. Так, цивільне законодавство встановлює презумпцію свободи договору, яка полягає насамперед у вільному волевиявленні особи на вступ у договірні відносини, а також у вільному визначенні особою умов договору в яких фіксуються взаємні права та обов`язки його сторін. Свобода договору не є абсолютною (необмеженою), вона існує в рамках норм чинного законодавства, а дії сторін договору мають ґрунтуватися на засадах розумності, добросовісності та справедливості, тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору. 22 листопада 2023 року прийнято\~Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» № 3498-ІХ\~(набрав чинності 24.12.2023) (далі - Закон №3498-ІХ), яким внесено зміни до ч. 5\~ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування»\~(пп.6 п.5\~Розділу І Закону № 3498-ІХ) та доповнено пунктом 17 розділ\~IV\~Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про споживче кредитування»\~(п.п.13 п.5\~Розділу І Закону № 3498-ІХ). Відповідно до ч.5\~ст.8\~Закону України «Про споживче кредитування», максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1%. При цьому, згідно п.17 розділ\~IV\~Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування», тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності\~Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: - протягом перших 120 днів - 2,5 %; - протягом наступних 120 днів - 1,5 %. Отже, як слідує з вищевказаних змін у законодавстві, що регулює питання споживчого кредитування, починаючи: з 24.12.2023 року денна ставка має бути не більше 2,5%, з 22.04.2024 - денна ставка не більше 1,5%, з 20.08.2024 - денна ставка не більше 1%. Відповідно до ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. З матеріалів справи слідує, що відповідач отримав кредитні кошти 02.06.2024. Враховуючи зазначене, суд вважає, що згідно з\~вимогами ЗУ\~«Про внесення\~змін до\~деяких законів\~України щодо\~удосконалення державного\~регулювання ринків\~фінансових послуг»із відповідача на користь позивача підлягають до стягнення відсотки за користування кредитом за період з 02.06.2024 по 21.09.2024 в розмірі 6060 грн, що складаються з: 4740 грн відсотків за період з 02.06.2024 по 19.08.2024 (4\~000 грн ? 1,5\~% ? 79 днів, що відповідає умовам укладеного кредитного договору) та 1320 грн\~за період з 20.08.2024 по 21.09.2025 (4\~000 грн ? 1\~% ? 33 дні). Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача неустойки, суд зазначає про таке. Положення п. 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України визначають, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). На підставі викладеного відсутні підстави для стягнення з відповідача 2000 грн неустойки, оскільки така нарахована позивачем у період дії в Україні воєнного стану. Відтак, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову та стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором в загальному розмірі 10460 грн. В силу вимог ч.1\~ст.141 ЦПК України, виходячи із задоволення позовних вимог на 79,73 %, з відповідача підлягають стягненню на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1931,38 грн.

Outcome: partial