Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-03 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати відсутнім у ТОВ «ВОЛОДАРСЬК ІНАГРО» право оренди на належну їй земельну ділянку площею 2,0277 га з кадастровим номером 1821182000:07:001:0105. Також просить стягнути з відповідача 30 000,00 грн в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що є власником вказаної земельної ділянки. Їй стало відомо про державну реєстрацію права оренди на її земельну ділянку за відповідачем на підставі договору оренди землі № 215 від 03.05.2018 року строком на 10 років. Позивач стверджує, що вказаний договір вона не підписувала, волевиявлення на його укладення не надавала, а її підпис на договорі є підробленим. Вважає, що відповідач протиправно заволодів її майном, чим завдав їй душевних страждань, оскільки вона тривалий час не може повноцінно користуватися та розпоряджатися своєю власністю. У судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги в повному обсязі, пояснила, що укладала договір оренди у 2015 році строком на 8 років. Новий договір у 2018 році не підписувала, хоча орендну плату отримувала до 2024 року, вважаючи, що її отримує на підставі договору 2015 року. Представник відповідача ТОВ «ВОЛОДАРСЬК ІНАГРО» проти позову заперечив. У відзиві зазначив, що позивач власноручно підписала договір оренди землі № 215 від 03.05.2018 року, а також додаткову угоду про розірвання попереднього договору оренди від 02.07.2015 року з ТОВ «ВОЛОДАРСЬК ІН АГРО». На підтвердження чинності договору вказує на те, що позивач протягом 2018-2024 років щорічно отримувала орендну плату, що свідчить про схвалення та виконання нею умов договору. Представник відповідача посилається на судову практику Верховного Суду, згідно з якою договір не може вважатися неукладеним після його повного чи часткового виконання сторонами. Поведінку позивача вважає недобросовісною та такою, що є зловживанням правом. Також представником відповідача було заявлено усне клопотання про застосування позовної давності. Представник третьої особи ТОВ «АКРІС-ГРУП» у судовому засіданні зазначив, що на даний час саме їхнє товариство є орендарем спірної земельної ділянки на підставі договору купівлі-продажу права користування (оренди) від 11.02.2025 року, укладеного з ТОВ «ВОЛОДАРСЬК ІНАГРО». На вимогу суду надати оригінал договору оренди землі № 215 від 03.05.2018 року повідомив про неможливість його надання у зв`язку з відсутністю оригіналу в їхньому розпорядженні, оскільки при укладенні договору купівлі-продажу права оренди він їм не передавався. Представник третьої особи, Державного реєстратора Житомирської районної державної адміністрації, до судового засідання не з`явився, подав клопотання про розгляд справи за його відсутності. Ухвалою Хорошівського районного суду Житомирської області від 18.02.2025 року відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Ухвалою від 30.04.2025 року було призначено судово-почеркознавчу експертизу, однак у зв`язку з ненаданням відповідачем оригіналів документів, її проведення виявилось неможливим. Ухвалою від 04.06.2025 року до участі у справі в якості третьої особи залучено ТОВ «АКРІС-ГРУП» та витребувано у нього оригінал договору оренди землі № 215 від 03.05.2018 року. 28.07.2025 суд оголосив про перехід до стадії ухвалення судового рішення та враховуючи складність справи, на підставі абз.2 ч.1 ст.244 ЦК України, відклав ухвалення та проголошення судового рішення на 04.08.2025. Заслухавши пояснення учасників, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги та заперечення, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що [PERSON] є власником земельної ділянки площею 2,0277 га, кадастровий номер 1821182000:07:001:0105. 02.07.2015 року між позивачем та ТОВ «ВОЛОДАРСЬК ІН АГРО» (код ЄДРПОУ 39623272) було укладено договір оренди вказаної земельної ділянки строком на 8 років. 03.05.2018 року між [PERSON] та ТОВ «ВОЛОДАРСЬК ІНАГРО» (код ЄДРПОУ 41864793) було укладено договір оренди землі №215, строком на 10 років. Цього ж дня було підписано додаткову угоду про розірвання договору оренди від 02.07.2015 року з попереднім орендарем ТОВ «ВОЛОДАРСЬК ІН АГРО» (код ЄДРПОУ 39623272). Право оренди за договором № 215 від 03.05.2018 року зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 10.05.2018 року. Згідно з наданими відповідачем платіжними документами (видатковим касовим ордером, відомістю на виплату грошей, платіжними інструкціями), позивач [PERSON] отримувала орендну плату за період з 2018 по 2024 роки. У платіжних документах за 2019-2024 роки міститься посилання саме на договір оренди від 03.05.2018 року. 11.02.2025 року між ТОВ «ВОЛОДАРСЬК ІНАГРО» та ТОВ «АКРІС-ГРУП» було укладено договір купівлі-продажу права користування (оренди) спірною земельною ділянкою. Право оренди за ТОВ «АКРІС-ГРУП» зареєстровано 15.03.2025 року. ТОВ «АКРІС-ГРУП» та ТОВ «ВОЛОДАРСЬК ІНАГРО» не надали суду оригінал договору оренди землі від 03.05.2018 року, посилаючись на його відсутність, що унеможливило проведення судової почеркознавчої експертизи. ТОВ «АКРІС-ГРУП» зазначило, що оригінал договору їм не передавався. Відповідно до ст. 202 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін. Частиною 3 ст. 203 ЦК України встановлено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Позивач заперечує наявність свого волевиявлення на укладення договору оренди від 03.05.2018 року, стверджуючи, що підпис у договорі вчинено не нею. Разом з тим, суд критично ставиться до цих тверджень, оскільки вони спростовуються подальшою поведінкою самої позивачки. Так, судом встановлено, і не заперечувалось позивачем, що вона протягом шести років (з 2018 по 2024 рік) отримувала орендну плату від відповідача. При цьому, у платіжних документах, починаючи з 2019 року, прямо зазначалось, що орендна плата сплачується на підставі договору від 03.05.2018 року. Відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 5 червня 2018 року у справі № 338/180/17, не можна вважати неукладеним договір після його повного чи часткового виконання сторонами. Якщо дії сторін свідчать про те, що договір фактично був укладений, суд має розглянути по суті питання щодо відповідності цього договору вимогам закону та залежно від встановлених обставин вирішити питання щодо наслідків його часткового чи повного виконання сторонами. В даній справі позивач, приймаючи орендну плату протягом тривалого часу, фактично схвалювала та виконувала умови оспорюваного договору, що свідчить про наявність її волі на існування орендних правовідносин з відповідачем на умовах, визначених договором від 03.05.2018 року. Крім того, суд враховує загальні засади цивільного законодавства, зокрема, принципи добросовісності, справедливості та розумності (п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України). Поведінка є недобросовісною, якщо одна сторона договору прийняла виконання від іншої сторони, а після цього посилається на недійсність або неукладеність такого договору. В даному випадку, позивач, отримуючи орендну плату протягом шести років, не зверталась до відповідача з письмовими вимогами про повернення земельної ділянки, а звернулась до суду лише у 2025 році. Така поведінка є суперечливою та недобросовісною. Верховний Суд неодноразово застосовував у своїй практиці доктрину "venire contra factum proprium" (заборона суперечливої поведінки), яка є проявом принципу добросовісності (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 квітня 2019 року у справі № 390/34/17). Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них. Суд вважає, що тривале прийняття орендної плати позивачем створило у відповідача обґрунтоване очікування щодо дійсності та виконуваності договору оренди. Подальше оспорювання цього договору є зловживанням правом з боку позивача. Щодо ненадання сторонами оригіналу договору оренди, що унеможливило проведення експертизи, суд зазначає, що відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Оскільки саме позивач оспорює свій підпис, тягар доказування в цій частині лежить на ній. Неможливість проведення експертизи через відсутність оригіналу документу (який не надано жодною зі сторін) в даному випадку, з урахуванням інших доказів (зокрема, доказів отримання орендної плати), не є безумовною підставою для задоволення позову. Щодо вимоги про стягнення моральної шкоди, суд зазначає, що вона є похідною від основної вимоги про визнання права відсутнім. Оскільки суд дійшов висновку про відмову у задоволенні основної вимоги, підстави для задоволення вимоги про стягнення моральної шкоди також відсутні.

Outcome: dismissed