Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-22 00:00:00

Позовні вимоги. \~ \~ \~ \~ [PERSON] звернулась до суду із вказаним позовом, який обґрунтовує тим, що приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ярощук В.Ю. 04.04.2014 року було вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 526 про звернення стягнення на майно, а саме: будинок [ADDRESS] та належить позивачу \~ \~ \~ \~На підставі вказаного виконавчого напису приватним виконавцем виконавчого округу Львівської області Ільчишин Л.В. було відкрито виконавче провадження. Позивач вважає виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню виходячи із того, що їй лист з вимогою про усунення порушення стосовно зобов`язання із зазначенням у листі вимоги стислого змісту порушених зобов`язань не направлявся та вона такого листа не отримувала, у зв`язку з чим була позбавлена можливості бути вчасно проінформованою про наявність заборгованості та можливості або оспорити вимоги відповідача або ж виконати їх, що не може свідчити про безспірність суми, пред`явленої до стягнення. Окрім того Пустомитівським районним судом Львівської області по справі №450/2502/14 та Апеляційним судом Львівської області вже розглядався спів щодо предмету іпотеки, в ході якого позивач ПАТ «Дельта Банк» зазначав, що [PERSON] належним чином умов кредитного договору не виконує та в неї утворилася заборгованість в загальному розмірі 7179438,65 грн., з яких: 3659157,67 заборгованість за кредитом та 3520280, 98 грн. - заборгованість із сплати процентів за користування кредитними коштами. Водночас, згідно виконавчого напису заборгованість позивача за тим же кредитним договором становить 4720453 (чотири мільйони сімсот двадцять тисяч чотириста п`ятдесят три) гривні 42 копійок. А отже заборгованість не є безспірною. \~ \~ \~ \~Зазначила, що хоча виконавчий напис нотаріуса був вчинений 04.04.2014 року, вона про його існування довідалась тільки 06.11.2024 року, коли її представник ознайомився з матеріалами виконавчого провадження в приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Ільчишин Л.В. З урахуванням вищевикладеного, просила виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Ярощук В.Ю. від 04.04.2014 року, який зареєстрований в реєстрі за № 526, визнати таким, що не підлягає виконанню. Рух справи в суді. Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 02.12.2024 року відкрито провадження у справі за позовом [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» , за участю третьої особи Приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Ільчишин Любові Володимирівни, приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Ярощук Вікторії Юріївни про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін в судове засідання. \~ \~ \~ \~Ухвалою суду від 16.12.2024 року за клопотанням представника позивача було залучено до участі у справі у якості співвідповідача, - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб. Ухвалою суду від 07.01.2025 року за клопотанням представника позивача було залучено до участі у справі у якості співвідповідача, - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвент». Ухвалою суду від 03.02.2025 року за клопотанням представника відповідача було виключено зі списку відповідачів у вказаній справі Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк», Фонд гарантування вкладів фізичних осіб. Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 03.02.2025 року було задоволено клопотання представника відповідача та здійснено перехід до розгляду справи за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 11.06.2025 року було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. \~ \~ \~ \~ Позиція сторін по справі. Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав повністю та просив такий задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позову заперечував. У поданому відзиві зазначив, що 06.08.2020 року між АТ «Дельта Банк» та ТОВ «ФК «Інвент» укладено договір про відступлення прав вимоги № 2300/К, який в цей же день посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Деделюк С.Ю. Згідно із вказаним договором до ТОВ «ФК «Інвент» перейшло право вимоги за договором про надання споживчого кредиту №11322929000 від 31.03.2008 року та Іпотечним договором від 31.03.2008 року, який, в свою чергу, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Котарською А.Т. за реєстровим №465, які були укладені із позивачем [PERSON] . У Товариства відсутня заява ПАТ «Дельта Банк» про вчинення виконавчого напису та додатки до неї, серед яких ймовірно є вимога про погашення заборгованості та повідомлення про можливе звернення стягнення а також докази її надіслання позивачу. Як вбачається із наказу Міністерства юстиції України №522/5 від 08.02.2023 р. (https://minjust.gov.ua/m/2023-rik-9800) свідоцтво про право на заняття нотаріальною діяльністю, що видане [PERSON] , анульоване, у зв`язку із цим відзив вказаній особі не надсилається. Спірний виконавчий напис нотаріусом було вчинено 04.04.2014 року тоді як провадження у справі за позовом ПАТ «Дельта Банк» про звернення стягнення на предмет іпотеки було відкрито ухвалою Пустомитівського районного суду Львівської області 24 вересні 2014 року (https://reyestr.court.gov.ua/Review/40623472). Як вказує позивач у позовній заяві, при розгляді цивільної справи № 450/2502/14 за позовом ПАТ «Дельта Банк» про звернення стягнення на предмет іпотеки, судами було серед іншого встановлено що 31 березня 2008 року між АТ "УкрСибБанк" та [PERSON] був укладений кредитний договір, згідно якого банк надав [PERSON] кредитні кошти в розмірі 300000 доларів США зі сплатою 13,5 % річних та кінцевим терміном повернення до 30 березня 2029 року. Вказав, що курс гривні до долара США на час вчинення виконавчого напису та звернення до суду із позовом про звернення стягнення на предмети іпотеки відрізнявся (у сторону його зростання), а відтак сума заборгованості позивача у національній валюті станом на момент судового розгляду була значно вищою. Також як вбачається із рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 28 листопада 2014 р. по справі № 450/2502/14, представник відповідача [PERSON] позовних вимог не визнав та пояснив, що у відповідачки дійсно наявна заборгованість за кредитним договором, однак зважаючи на те, що на правовідносини між нею та банком, поширює свою дію ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», у задоволенні позову ПАТ «Дельта Банк» слід відмовити. З судових рішень по справі № 450/2502/14 не вбачається жодних заперечень [PERSON] , щодо розміру заборгованості за кредитним договором у сумі 7 179 438,65 грн., яка є значно більшою, аніж та яка зазначена у виконавчому написі. Також 21.03.2025 року представник відповідача надіслав до суду заяву про застосування строку позовної давності, яку аргументував тим, що у грудні 2016 року позивач [PERSON] зверталась до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області. У вказаному позові остання просила визнати протиправними дії державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області при примусовому виконанні виконавчого напису №526 виданого 04.04.2014 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ярощук В.Ю. в частині звернення стягнення на належні позивачу на праві приватної власності житловий будинок загальною площею 205,5 кв.м. та земельну ділянку площею 0,0990 га, що знаходиться по [ADDRESS] . Вказані вище обставини свідчать про те, що позивачу [PERSON] про виконавчий напис було відомо ще як мінімум у грудні 2016 року. Крім того, зазначив, що із долучених представником позивача матеріалів цивільної справи № 450/2502/14 за позовом ПАТ " Дельта Банк" до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки, яка розглядалась Пустомитівським районним судом Львівської області вбачається що серед іншого у таких матеріалах наявна копія постанови Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області від 13.06.2014 про відкриття виконавчого провадження № 43644573 із примусового виконання виконавчого напису №526 виданого 04.04.2014 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ярощук В.Ю. Вказана постанова була надана суду стороною відповідачки [PERSON] разом із запереченнями на позовну заяву. Тобто, про існування оскаржуваного виконавчого напису нотаріуса сторона позивача знала ще у 2014 році. \~ \~ \~ \~ Встановлені судом фактичні обставини справи. 31.03.2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №11322929000, згідно з яким банк надав відповідачу кредитні кошти в розмірі 300 тис. доларів США зі [NUMBER] ,5 % річних строком до 30 березня 2029 року. З метою забезпечення виконання грошових зобов`язань за цим кредитним договором АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] 31.03.2008 року уклали договір іпотеки, згідно з яким було передано в іпотеку банку будинок [ADDRESS] , та земельну ділянку площею 0,0990 га, кадастровий номер 4623684900:01:001:0064, з цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, розташовану за тією ж адресою. 08.12.2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до якого відбулася заміна кредитора за кредитними та забезпечувальними договорами, у тому числі й за кредитним та іпотечним договорами, укладеними із [PERSON] . Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ярощук Вікторією Юріївною 04.04.2014 вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 526 про звернення стягнення на майно, а саме: будинок [ADDRESS] (складається з: будинок "А-1" з мансардою в цілому складається з 5 (п`яти) житлових кімнат та кухні, загальною площею 205,5 кв.м., в т.ч. житловою - 95,3 кв.м., до будинку належить цегляний гараж "Б", земельна ділянка площею 0,0990 га, кадастровий номер 4623684900:01:001:0064, цільове призначення якої для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель і споруд, що знаходиться за адресою: Львівська область, Пустомитівський район, село Оброшине, що належить гр. України [PERSON] . Згідно виконавчого напису нотаріуса, строк за який проводиться стягнення становить з 19 грудня 2011 року 17 лютого 2014 року за договором про надання споживчого кредиту № 11322929000 від 31.03.2008 року. За рахунок коштів, отриманих від реалізації майна, запропоновано задовольнити вимоги ПАТ «Дельта Банк» у розмірі 4720453, 42 грн., з яких 297550 доларів США (2570987,43 грн.) сума заборгованості за кредитом, 248766 доларів США ( 2149465 грн.) сума заборгованості за відсотками. \~ \~ \~ \~Постановою приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Ільчишин Л.В, від 04.07.2019 року на підставі виконавчого напису № 526 від 04.04.2014 року, виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ярощук Вікторією Юріївною, було відкрито виконавче провадження № 59473364 про звернення стягнення на майно, а саме будинок [ADDRESS] , що належить [PERSON] . 06.08.2020 між АТ «Дельта Банк» та ТОВ «ФК «Інвент» укладено договір про відступлення прав вимоги № 2300/К, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Деделюк С.Ю. 06.08.2020, згідно з яким до ТОВ «ФК «Інвент» перейшло право вимоги за договором про надання споживчого кредиту №11322929000 від 31.03.2008 р. та Іпотечним договором від 31.03.2008, посвідченим приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Котарською А.Т. 31.03.2008 року за реєстровим №465 укладеними із [PERSON] . Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 17 грудня 2020 року у справі №ЗВ/380/80/20 замінено стягувача Публічне акціонерне товариство «Дельта банк» з виконання виконавчого напису №526, виданого 04.04.2014 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ярощук В.Ю., на його правонаступника - Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ІНВЕНТ». Крім того, судом встановлено, що рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області у справі № 450/2502/14-ц від 28.11.2014 року у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки було відмовлено. У мотивувальній частині вказаного рішення зазначено, що відповідач своїх зобов`язань за кредитним договором не виконала, внаслідок чого у неї сформувалася заборгованість у загальному розмірі 7179438,65 грн., з яких 3659157,67 грн. сума заборгованості за кредитом та 3520280,98 грн. сума заборгованості за відсотками. Рішенням Апеляційного суду Львівської області від 7 червня 2016 року рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 28 листопада 2014 року скасовано та ухвалено нове рішення про відмову ПАТ «Дельта банк» в позові з інших підстав. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 3 жовтня 2016 року відмовлено ПАТ «Дельта банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації у ПАТ «Дельта банк» у відкритті провадження у справі. Постановою Верховного Суду України від 27.09.2017 року у задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства «Дельта банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації у Публічному акціонерному товаристві «Дельта банк», поданої представником Заставним Романом Андрійовичем, про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 3 жовтня 2016 року було відмовлено. Також, встановлено, що у грудні 2016 року позивачка [PERSON] зверталась до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області, в якому, зокрема, просила визнати протиправними дії державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області, щодо звернення стягнення на житловий будинок загальною площею 205,5 кв.м. та земельну ділянку площею 0,0990 га, що знаходиться по [ADDRESS] та належить позивачу при примусовому виконанні виконавчого напису №526 виданого 04.04.2014 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ярощук В.Ю. Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 28 грудня 2016 року у справі № 813/4589/16 вказану позовну заяву [PERSON] залишено без руху. Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 13 січня 2017 року було відкрито провадження у справі. Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 17 травня 2017 року адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправними дії державного виконавця Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області щодо звернення стягнення на житловий будинок загальною площею 205,5 кв.м. та земельну ділянку площею 0,090- га, що знаходяться по [ADDRESS] , що належать [PERSON] при примусовому виконанні виконавчого напису №526 виданого 04.04.2014 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ярощук В.Ю. Мотиви прийняття рішення судом. Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частинами 1 та 3 статті 13 ЦПК встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. При цьому, відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з частиною першої статті 1 Закону України від 02 вересня 1993 року № 3425-XII «Про нотаріат» (далі - Закон «Про нотаріат») нотаріат в Україні це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрований за №282/20595, з урахуванням змін до деяких нормативно-правових актів Міністерства юстиції України, затверджених Наказом Міністерства юстиції України 13 січня 2020 року №109/5 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій, Порядок). Вчинення нотаріусом виконавчого напису це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону «Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій. Так, згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, в якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу (підпункт 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Згідно з пунктом 283 Інструкції для вчинення виконавчого напису стягувачем або уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, має бути зазначено: відомості про найменування і адресу стягувача та боржника; дата та місце народження боржника фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код в ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі якщо нотаріусу буде необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача. Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту одержання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги про усунення порушень. Вчинення виконавчого напису за заявою одного з іпотекодержателів здійснюється нотаріусом після спливу десяти днів з дня одержання іншими іпотекодержателями письмового повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки. У разі отримання письмової заяви від попереднього іпотекодержателя, який має вищий пріоритет, про припинення звернення стягнення на предмет іпотеки виконавчий напис нотаріусом не вчиняється. Виконавчий напис на іпотечному договорі, що передбачає задоволення вимоги іпотекодержателя за основним зобов`язанням, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами основного зобов`язання, вчиняється нотаріусом за умови подання іпотекодержателем документів, достатніх для встановлення безспірності заборгованості та прострочення виконання зобов`язання. Окрім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій. При цьому, стаття 50 Закону «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. За результатами аналізу вищенаведених норм можна дійти наступних висновків. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Підставами оскарження виконавчих написів може бути як порушення нотаріусом процедури вчинення напису (наприклад, неповідомлення боржника про вимогу кредитора), так і необґрунтованість вимог до боржника. Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року № 6-887цс 17, постановах Верховного Суду від 19 вересня 2018 року у справі № 207/1587/16, від 31 жовтня 2018 року у справі № 308/11193/16-ц та від 10 квітня 2019 року у справі №201/11696/16-ц. Окрім того, суд враховує правовий висновок Великої Палати Верховного Суду у постанові від 23 червня 2020 року у справі № 645/1979/15-ц (провадження № 14-706цс19), згідно з яким повідомлення іпотекодавця необхідно вважати здійсненим належним чином за умови, що він одержав або мав одержати повідомлення, але не одержав його з власної вини. Доказом належного здійснення повідомлення може бути, зокрема повідомлення про вручення поштового відправлення з описом вкладення. Судом встановлено, що матеріали справи не містять доказів направлення та вручення боржнику вимоги про усунення порушення (звернення стягнення на предмет іпотеки). Таким чином, у суду відсутня можливість встановити правомірність видачі виконавчого напису з огляду на дотримання п. 283 Інструкції № 20/5, оскільки відповідач не надав доказів направлення такої вимоги, а отже це свідчить про порушення вимог законодавства. Окрім того, суд враховує, що згідно з виконавчим написом нотаріуса від 04.04.2014 року заборгованість відповідача [PERSON] за договором\~про надання\~споживчого кредиту\~№ 11322929000\~від 31.03.2008\~року становить 4720453, 42 грн., в той час як згідно з рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області у справі № 450/2502/14-ц від 28.11.2014 року, заборгованість останньої за вказаним кредитним договором становить 7179438,65 грн. Зазначена різниця у сумі заборгованості за одним і тим же кредитним договором на переконання суду свідчить про наявність спору щодо дійсного розміру такої заборгованості. З урахуванням\~викладеного,\~ судом було встановлено недотримання приватним нотаріусом під час вчинення спірних виконавчих написів вимог статей\~87,\~88 Закону України «Про нотаріат»\~та Переліку документів, що свідчить про обґрунтованість позовних вимог. В той же час, суд зобов*язаний розглянути заяву сторони відповідача про застосування строків позовної давності. Відповідно до правових висновків, які містяться у постанові Великої палати Верховного суду від 13.02.2019 по справі № 826/13768/16, позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем. А отже, відмова в задоволенні позову у зв`язку з відсутністю порушеного права не потребує зазначення у рішенні суду висновку щодо вирішення питання спливу позовної давності як додаткової підстави для відмови в задоволенні позову. Статтею 256 ЦК України визначено, що позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК). За загальним правилом, яке міститься у частині першій статті 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Згідно з ч.3 ст.267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. За вимогами частини четвертої статті 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у справі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту (ч.5 ст.267 ЦК). Відповідно до положень ст. 263 ЦК України перебіг позовної давності зупиняється: 1) якщо пред`явленню позову перешкоджала надзвичайна або невідворотна за даних умов подія (непереборна сила); 2) у разі відстрочення виконання зобов`язання (мораторій) на підставах, встановлених законом; 3) у разі зупинення дії закону або іншого нормативно-правового акта, який регулює відповідні відносини; 4) якщо позивач або відповідач перебуває у складі Збройних Сил України або в інших створених відповідно до закону військових формуваннях, що переведені на воєнний стан. У разі виникнення обставин, встановлених частиною першою цієї статті, перебіг позовної давності зупиняється на весь час існування цих обставин. Від дня припинення обставин, що були підставою для зупинення перебігу позовної давності, перебіг позовної давності продовжується з урахуванням часу, що минув до його зупинення. Згідно із ч.ч. 1-3 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Суд враховує, що у грудні 2016 року позивач [PERSON] зверталась до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області, в якому, зокрема, просила визнати протиправними дії державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області, щодо звернення стягнення на житловий будинок. Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 28.12.2016 року у справі № 813/4589/16 вказану позовну заяву [PERSON] залишено без руху. Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 13.01.2017 року було відкрито провадження у справі. Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 17.05.2017 року адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправними дії державного виконавця Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області щодо звернення стягнення на житловий будинок загальною площею 205,5 кв.м. та земельну ділянку площею 0,090- га, що знаходяться по [ADDRESS] , що належать [PERSON] при примусовому виконанні виконавчого напису №526 виданого 04.04.2014 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ярощук В.Ю. \~ \~ \~ \~Таким чином, судом встановлено, що позивачу [PERSON] на момент подачі позову до Львівського окружного адміністративного суду було достеменно відомо про наявність оскаржуваного виконавчого напису нотаріуса,\~на підставі\~якого було\~відкрито та\~здійснювалось виконавче\~провадження,\~що підтверджується ухвалою суду про залишення вищевказаного позову без руху від 28.12.2016 року, ухвалою про відкриття провадження у справі від 13.01.2017 року та постановою Львівського окружного адміністративного суду від 17.05.2017 року за результатами розгляду справи. Відтак, у позивача сплив строк позовної давності за вказаними позовними вимогами. Обставин, які б свідчили що перебіг позовної давності зупинявся чи переривався стороною позивача не доведено та судом не встановлено. Доводи сторони\~позивача,\~що про\~оскаржуваний напис\~нотаріуса позивачу\~стало відомо тільки 06.11.2024 року, коли її представник ознайомився з матеріалами виконавчого провадження в приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Ільчишин Л.В., з огляду на вище встановлені судом обставини, є неспроможними. Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом. Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме : забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»). Із аналізу ст.256 ЦК України слідує, що строк позовної давності застосовується судом у разі наявності встановленого судом факту порушення цивільного права або інтересу позивача. Приватно-правовими нормами визначене обмежене коло підстав відмови у судовому захисті цивільного права та інтересу особи, зокрема, до них належать: необґрунтованість позовних вимог (встановлена судом відсутність порушеного права або охоронюваного законом інтересу позивача); зловживання матеріальними правами; обрання позивачем неналежного способу захисту його порушеного права/інтересу; сплив позовної давності (див., зокрема, постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 листопада 2023 року в справі № 761/42030/21 (провадження № 61-12101св23), постанову Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11 грудня 2023 року в справі № 607/20787/19 (провадження № 61-11625сво22)). За таких обставин, враховуючи позиції сторін та наявні в справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з підстав спливу строку позовної давності. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки у задоволенні позову відмовлено повністю, то витрати зі сплати судового збору слід покласти на позивача.

Outcome: dismissed