Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-20 00:00:00

У квітні 2025 року ТОВ «Діджи Фінанс» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначено, що 24.03.2021 між ТОВ «ФК «Інвест Фінанс» та [PERSON] укладено договір про надання споживчого кредиту № 10003429503, який підписано відповідачем шляхом використання одноразового ідентифікатора. За умовами Договору позичальник на умовах строковості, платності та поворотності отримав кредит у сумі 7300,00 грн. ТОВ «ФК «Інвест Фінанс» свої зобов`язання за договором виконало у повному обсязі, перерахувавши суму кредиту на картковий рахунок позичальника, вказаний при укладенні договору. 05.09.2022 укладено договір факторингу № 556/ФК-22 за яким ТОВ «ФК «Інвест Фінанс» відступило ТОВ «Діджи Фінанс» право вимоги до відповідача за кредитним договором № 10003429503 від 24.03.2021 у сумі 35670,88 грн, з яких: 7300,00 гривень заборгованість за тілом кредиту, 28370,00 грн. заборгованість за відсотками, які позивач просить стягнути з відповідача на свою користь, а також понесені судові витрати. Ухвалою судді від 22.04.2025 провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін. Роз`яснено відповідачу право подати відзив на позов, а позивачу відповідь на відзив. Представник позивача у позові просив розглянути справу в його відсутність, не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Відповідач про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження повідомлявся належним чином згідно з вимогами ЦПК України. До суду від відповідача не надійшло клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін, у встановлений судом строк відзив на позов до суду не подав. За відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Згідно з ч. 1 ст. 174 ЦПК України при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи. Як встановлено частиною 8 статті 178 ЦПК України, у разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідач відзив на позов до суду не надіслав, з будь-якими клопотаннями до суду не звертався, в зв`язку з чим суд вважає за можливе розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження на підставі доказів, які містяться в матеріалах справи. За таких обставин, у відповідності до положень ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами, оскільки клопотання про інше від сторін не надходили. Такий висновок суду, зважаючи, що відповідачем не подано відзив на позовну заяву та не повідомлено про причину невчинення нею своєчасно такої процесуальної дії, узгоджується також із положеннями частини восьмої статті 178 вказаного Кодексу. Заперечення проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження від сторін не надходили. Враховуючи вищевикладене, у відповідності до ст. 280 ч.1 п.4 ЦПК України суд ухвалює заочне рішення по справі на підставі наявних у ній доказів. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України. За змістом\~ч.ч.\~4,\~5\~ст.268\~ЦПК України\~у разі\~неявки всіх\~учасників справи\~у судове\~засідання,\~яким завершується\~розгляд справи,\~або у\~разі розгляду\~справи без\~повідомлення (виклику)\~учасників справи\~суд підписує\~рішення (повне\~або скорочене)\~без його\~проголошення. Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Датою ухвалення рішення у даній справі є 21.07.2025, тобто дата складання повного тексту рішення. Суддя Томілін О.М. перебував у плановій щорічній відпустці з 23.06.2025 по 04.07.2025 включно. Розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, повно, всебічно та об`єктивно дослідивши та оцінивши за своїм внутрішнім переконанням надані докази як окремо, так і в їх сукупності, суд дійшов висновку про таке. Судом встановлено, що 24.03.2021 між ТОВ «ФК «Інвест Фінанс» та [PERSON] укладено договір про надання споживчого кредиту № 10003429503. Відповідно до умов Договору базова процентна ставка становить 2,14% від суми кредиту за кожен день користування кредитом. Процентна ставка становить 1,14% від суми кредиту за кожен день користування кредитом. Відповідно до п.п. 1.2, 1.3. Договору [PERSON] надано кредит на суму 7300 гривень на строк 30 днів. Згідно з п. 1.4. Договору нарахування процентів за користування кредитом здійснюється за кожен день користування кредитом за процентною ставкою. Зазначена процента ставка нараховується: в межах строку кредиту, передбаченого п. 1.3. Договору; в межах строку, на який було продовжено строк кредиту за домовленістю сторін, якщо інший розмір процентної ставки не передбачено відповідною додатковою угодою до Договору із урахуванням програми лояльності. У випадку користування кредитом понад строк, встановлений п. 1.3. Договору без укладення відповідної угоди про продовження строку кредиту, особливі умови, встановлені для позивальника промокодом за програмою лояльності, втрачають силу, застосовується базова процентна ставка, а нараховані проценти за весь строк користування кредитом підлягають перерахуванню за базовою процентною ставкою. Згідно з п. 3.1. Договору нарахування процентів за цим Договором здійснюється на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування кредитом протягом строку кредиту (включаючи періоди пролонгації), виходячи із фактичної кількості днів у місяці та у році, тобто «факт/факт». 24.03.2021 року відповідачка отримала кредитні кошти в сумі 7300 грн. на банківську карту, що підтверджується інформаційною довідкою ТОВ «Платежі Онлайн» від 14.12.2024 за № 62/6467/12 про успішне проведення транзакції (а.с.73). Згідно з розрахунком заборгованості за період з 24.03.2021 по 27.02.2022 загальний розмір заборгованості [PERSON] за кредитним договором складає 35670,88 грн, з яких: 7300,00 гривень заборгованість за тілом кредиту, 28370,00 грн. заборгованість за відсотками. Відповідно до договору факторингу № 556/ФК-22 від 05.09.2022 та додатку № 1 до нього, ТОВ «Фінансова компанія «Інвест Фінанс» відступило, а ТОВ «Діджи Фінанс» придбало право вимоги ТОВ «ФК «Інвест Фінанс» (Клієнт) до боржника до відповідача за кредитним договором № 10003429503 від 24.03.2021 у сумі 35670,88 грн, з яких: 7300,00 гривень заборгованість за тілом кредиту, 28370,00 грн. заборгованість за відсотками. Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до статті 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Згідно зі статтею 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. Згідно з абзацом 2 частини другої статті 639 ЦК України договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Відповідно до правового висновку, викладеного у постановах Верховного Суду від 09.09.2020 року у справі №732/670/19, провадження №61-7203 св 20, від 23.03.2020 року у справі №404/502/18, провадження №61-8449св19, від 07.10.2020 року у справі №127/33824/19, провадження №61-9071св20, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України). Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України №675-VIII «Про електрону комерцію», (далі Закон №675-VIII). Згідно з пунктом 6 частини першої статті 3 Закону №675-VIII електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (пункт 12 частини першої статті 3 Закону №675-VIII). Відповідно до частини третьої статті 11 Закону №675-VIII електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта статті 11 Закону №675-VIII). Згідно з частинами шостою, восьмою статті 11 вказаного Закону відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. У разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Стаття 12 Закону №675-VIII визначає, яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Отже, укладення договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. У частині 2 статті 517 ЦК України передбачено, що боржник має право не виконувати свій обов`язок новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. Згідно з статтею 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Статтею 1082 ЦК України визначено, що боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Як вбачається з матеріалів справи, Договір між сторонами укладено в електронному вигляді, із застосуванням електронного підпису. Електронний кредитний договір [PERSON] підписала шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Відповідач на веб-сайті позивача подав заявку на отримання кредиту за умовами, які вважав зручними для себе, та підтвердив умови отримання кредиту, після чого позивач надіслав відповідачу за допомогою засобів зв`язку на вказаний ним номер телефону одноразовий ідентифікатор у вигляді СМС-повідомлення, який заявник використав для підтвердження підписання кредитного договору. При цьому, відповідач зобов`язань за кредитним договором належним чином не виконував, а тому наявна заборгованість за кредитним договором, яка складається з тіла кредиту, підлягає стягненню з відповідачки на користь позивача, як нового кредитора у зобов`язанні. За умовами Договору строк кредитування складає 30 днів зі сплатою 1,14% за кожен день користування кредитом. В разі користування кредитними коштами понад строк кредитування за умови відсутності пролонгації Договору, то нараховані відсотки перераховуються за базовою процентною ставкою, яка складає 2,14%. При цьому, умовами Договору не передбачено права кредитодавця нараховувати відсотки за користуванням кредитом поза строком кредитування за умови відсутності пролонгації дії Договору. Якщо не відбулася за домовленістю сторін пролонгація Договору, строк кредитування складає 30 днів. Тобто, дані положення регулюють лише можливість перерахування вже нарахованих відсотків, у разі не повернення кредиту у визначений строк, за ставкою 2,14 %. У той же час, згідно розрахунку заборгованості відсотки за користування кредитними коштами нараховані з 24.03.2021 по 27.02.2022, тобто поза межами 30-ти денного строку кредитування встановленого Договором, що є неправомірним. Позивачем доказів пролонгації кредитного договору не надано. Як зазначила Велика Палата Верховного Суду в постанові від 05.04.2023 № 910/4518/16 «користування кредитом» - це можливість позичальника за плату правомірно не повертати кредитору борг (кредит) протягом певного періоду часу, погодженого сторонами кредитного договору. Очікування кредитодавця, що позичальник повинен сплачувати проценти за «користування кредитом» поза межами строку, на який надається такий кредит (тобто поза межами існування для позичальника можливості правомірно не сплачувати кредитору борг), виходять за межі взаємних прав та обов`язків сторін, що виникають на підставі кредитного договору, а отже, такі очікування не можуть вважатись легітимними. Велика Палата Верховного Суду зауважує, що підхід, за якого проценти за «користування кредитом» могли нараховуватися та стягуватися за період після закінчення строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, не тільки не відповідає правовій природі таких процентів, а й призводить до вочевидь несправедливих результатів. Отже, у разі порушення позичальником зобов`язання з повернення кредиту настає відповідальність - обов`язок щодо сплати процентів відповідно до статті 625 ЦК України у розмірі, встановленому законом або договором. Таким чином, суд приходить до висновку про можливість нарахування кредитодавцем відсотків за Договором протягом строку 30 днів, тобто з 24.03.2021 по 23.04.2021 (дати закінчення дії договору як і вказано у розрахунку заборгованості). При цьому, відсотки нараховуються за базовою процентною ставкою, яка складає 2,14%, з огляду на користування відповідачем кредитними коштами понад строк кредитування. За таких обставин, у відповідача виникло зобов`язання зі сплати відсотків за Договором в сумі 4686,60 грн. (7300 грн х 2,14% х 30 днів). Таким чином, дослідивши матеріали справи та надані докази, враховуючи, що відповідач відзив на позов та будь-які докази, що спростовують обставини, на які посилається позивач, суду не надав, суд вважає за необхідне задовольнити позов частково та стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за договором про надання споживчого кредиту № 10003429503 від 24.03.2021 у сумі 11986,60 гривень, з яких 7300,00 гривень заборгованість за тілом кредиту та 4686,60 грн заборгованість за відсотками. Щодо розподілу судових витрат між сторонами. Відповідно до ч.1, ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Як убачається з матеріалів позовної заяви позивачем визначено суму понесених судових витрат, яка складається із судового збору у розмірі 2422,40 гривень та витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 9000,00 гривень. Понесення витрат на сплату судового збору підтверджується платіжною інструкцією № СЗ282 від 01.04.2025, а витрат на професійну правничу допомогу договором про надання правничої допомоги від 01.01.2025 укладеним між ТОВ «Діджи Фінанс» та адвокатом Білецьким Б.М., додатковою угодою від 02.04.2025 до договору № 42649746 від 01.01.2025, актом про підтвердження факту надання правничої (правової) допомоги адвокатом від 02.04.2025, детальним описом робіт (наданих послуг) від 02.04.2025. Враховуючи те, що позовні вимоги задоволено частково, а відповідачем клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу не заявлено, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 813,92 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3024,00 гривень, що пропорційно розміру задоволеної частини позовних вимог (33,60 % ціни позову). На підставі викладеного,

Outcome: partial