Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-27 00:00:00

У березні 2025 року уповноважений представник позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЕЙС» (далі - ТОВ «ФК «ЕЙС») - адвокат Тараненко А.І. звернувся до Згурівського районного суду Київської області із вказаним вище позовом, у якому просить стягнути із [PERSON] на користь ТОВ «ФК «ЕЙС» заборгованість за кредитним договором № 140201 від 14.05.2024 у розмірі 10213,90 гривень, а також сплачений судовий збір у розмірі 2422,40 гривень та витрати на правову допомогу у розмірі 7000,00 гривень. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 14.05.2024 між Товариством з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КРЕДІПЛЮС» (далі - ТОВ «ФК «КРЕДІПЛЮС») та відповідачем [PERSON] укладено кредитний договір № 140201 у формі електронного документа з використанням електронного підпису, відповідно до умов якого кредитодавець зобов`язується на умовах та на строк, визначених цим договором надати позичальнику грошові кошти у сумі, визначеній договором, а позичальник зобов`язується повернути кредитодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту, комісію за управління та обслуговування кредиту та проценти за користування кредитом в рекомендовану дату платежу, але не пізніше дати остаточного погашення заборгованості та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та в строки/терміни, що визначені договором. Первісний кредитор свої зобов`язання виконав та надав позичальнику кредитні кошти. Всупереч умовам договору відповідач взяті на себе зобов`язання належним чином не виконувала у зв`язку із чим за нею виникла заборгованість у розмірі 10213,90 гривень, яка складається з: 5556,00 гривень - заборгованість по кредиту; 4256,90 гривень - заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом; 401,00 гривень - комісія за кредитним договором. 10 жовтня 2024 року ТОВ «ФК «КРЕДІПЛЮС» та ТОВ «ФК «ЕЙС» уклали договір факторингу № 10102024, згідно умов якого позивач набув право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 140201 від 14.05.2024. Після набуття права грошової вимоги до відповідача позивачем жодних нарахувань за кредитним договором не здійснювалось. Суддя Згурівського районного суду Київської області Кучерява Л.М. своєю ухвалою від 27.03.2025 прийняла позовну заяву до розгляду та відкрила провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, встановила сторонам відповідні строки для подання заяв по суті справи та призначила справу до розгляду, частково задовольнила клопотання про витребування доказів. У відповідності до ст. 174, 178 ЦПК України відповідач не скористалася своїм процесуальним правом та не направила до суду відзив на позовну заяву, із викладенням заперечень проти позову. Будь-яких письмових заяв від відповідача не надходило, у зв`язку з чим суд позбавлений можливості встановити його правову позицію щодо предмета спору. У судове засідання позивач не з`явився, про дату час та місце проведення судового засідання повідомлений у встановленому законом порядку. У позовній заяві позивач просив розгляд справи проводити у відсутність представника позивача, проти заочного розгляду справи та винесення заочного рішення не заперечував. Відповідач [PERSON] повторно в судове засідання не з`явилася, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялася шляхом направлення судових повісток за адресою її реєстрації та публікації оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, про причини неявки не повідомила, заяви про відкладення розгляду справи, заяви про розгляд справи у її відсутність до суду не направляла. Відповідачем копію ухвали про відкриття провадження від 27.03.2025 та судову повістку про виклик в суд на 28.04.2025 отримано особисто, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, судові повістки про виклик в суд на 21.05.2025 та на 02.07.2025 відповідачем не було отримано, конверти із вкладенням повернулися до суду із відміткою поштового відділення «адресат відсутній за вказаною адресою», судову повістку про виклик в суд на 28.07.2025 було отримано матір`ю відповідача, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. Суд звертає увагу, що одержання учасником справи належно надісланої судової кореспонденції перебуває поза сферою контролю суду. В свою чергу особа, яка зареєструвала своє місце проживання за певною адресою, діючи розумно та добросовісно, повинна дбати про те, щоб мати змогу отримувати надіслану їй кореспонденцію своєчасно. У разі виникнення перешкод, адресат міг, зокрема, подати заяву про пересилання або доставку адресованих йому поштових відправлень на іншу адресу. Це передбачено пунктом 108, 109 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 № 270. Отже, для добросовісного адресата є механізм забезпечення права на отримання офіційної кореспонденції незалежно від того живе він чи ні за певною адресою. Натомість у суду немає жодного механізму забезпечити вручення судової кореспонденції учаснику справи, який не бажає її отримувати або не проживає за зареєстрованою адресою. З огляду на це, неотримання судової кореспонденції відповідачем не може бути перешкодою для розгляду справи. За змістом ч. 4 ст. 223, ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо відповідач, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, повторно у судове засідання не з`явився без поважних причин або без повідомлення причин неявки та не подав відзив на позов, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з відсутністю сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Провівши заочний розгляд справи, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини та дійшов наступних висновків. Відповідно до ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Статтею 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Спір між сторонами виник з договірних правовідносин, які врегульовані нормами Цивільного кодексу України в частині позики та договору кредиту, а також регулюються загальними положеннями про договір та зобов`язання. Відповідно до приписів ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Статтею628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом, як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. З досліджених письмових доказів судом встановлено, що 14.05.2024 між ТОВ «ФК «КРЕДІПЛЮС» (первісний кредитор) та відповідачем [PERSON] в електронній формі в особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно-комунікаційній системі кредитодавця, укладено договір про споживчий кредит (індивідуальна частина) № 140201 (далі кредитний договір № 140201 від 14.05.2024), за умовами якого кредитодавець зобов`язується на умовах визначених цим договором, на строк визначений п. 2.06. договору надати позичальнику грошові кошти у сумі, визначеній у п. 2.2.1 договору, а позичальник зобов`язується повернути кредитодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту, комісію за управління та обслуговування кредиту та проценти за користування кредитом в рекомендовану дату платежу, але не пізніше дати остаточного погашення заборгованості згідно п. 2.6. договору та виконати інші зобов`язання у тому обсязі на умовах та в строки/терміни, що визначені договором. Типом кредиту є кредит. Сума (загальний розмір) кредиту становить 5556,00 гривень та надається не пізніше наступного дня після укладення договору в наступному порядку: у розмірі 4000,32 гривень на № рахунку/картки позичальника № [NUMBER] у національній валюті; у розмірі 1555,68 гривень шляхом погашення заборгованості позичальника за комісією, розрахованою згідно п. 2.05 індивідуальної частини (п. 2.2.1 договору). Тип процентної ставки фіксована. Проценти за користування кредитом нараховуються з дня наступного за днем отримання кредиту позичальником протягом всього строку кредитування, зазначений у п. 2.6. цієї індивідуальної частини та/або графіком платежів. Розмір процентної ставки незмінний (п. 2.3. договору). Загальний строк кредитування за цим договором складає 70 днів з 14.05.2024 по 23.07.2024 (п. 2.6 договору) (а.с. 12-14 - договір, а.с. 35 - графік платежів, а.с. 21-22 - паспорт споживчого кредиту). Із прийняттям Закону України «Про електронну комерцію» на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних. У ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 4 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію»; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію»; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ч. 6 ст. 11 Закону «Про електронну комерцію»). Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті (ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідно до ч. 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Таким чином, підписаний в електронній формі кредитний договір № 140201 від 14.05.2024 на умовах, викладених у ньому, та у спосіб, визначений законом, адже такий договір містить електронний підпис одноразовим ідентифікатором e6cedead відповідача [PERSON] з міткою часу 14.05.2024 10:42:47, що прирівнюється до власноручного підпису позичальника, повністю відповідає вимогам ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» та засвідчує волю відповідача на укладання договору на погоджених умовах. Підписання відповідачем кредитного договору № 140201 від 14.05.2024, свідчить про те, що сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору, що відповідає положенням статті 638 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Частиною першою ст. 1046 ЦК України визначено, що договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. На підтвердження виконання первісним кредитором ТОВ «ФК «КРЕДІПЛЮС» умов кредитного договору № 140201 від 14.05.2024 позивач ТОВ «ФК «Ейс» надає довідку про успішність операцій, згідно договору № 1412/22-1 від 14.12.2022, укладеного між первісним кредитором та ТОВ «ФК «Контрактовий дім», з якої вбачається, що відповідачу [PERSON] було здійснено перерахунок кредитних коштів у розмірі 4000,32 гривень на картку № [NUMBER] (дата прийняття 14.05.2024, номер транзакції 1408132313) (а.с. 33-34). Як вбачається із інформації, наданої Акціонерним товариством «Державний ощадний банк України», до банківського рахунку [NUMBER] емітовано банківську платіжну картку № [NUMBER] , який відкритий на ім`я [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ). Також в електронному вигляді надано підтверджуючий документ (платіжна інструкція від 16.05.2024 за № 1588930483611) щодо зарахування коштів у сумі 4000,32 гривень по банківському рахунку [NUMBER] , для обслуговування якого емітовано банківську картку № [NUMBER] , відкриту на ім`я [PERSON] (а.с. 94-95). Згідно ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлюється договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Стаття 1049 ЦК України передбачає, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій же сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій же кількості, такого ж роду та такої ж якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, встановлені договором. Відповідно ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму або не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів. Відповідно до ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Судом встановлено, що ТОВ «ФК «КРЕДІПЛЮС» у період з 14.05.2024 по 23.07.224 включно (протягом 70 днів) здійснювало щоденне нарахування процентів за користування кредитними коштами та комісії у відповідності до умов договору. Заборгованість [PERSON] перед ТОВ «ФК «КРЕДІПЛЮС» станом на 23.07.2024 становить 10213,90 гривень, з яких: 5556,00 гривень - заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту); 4256,90 гривень - заборгованість за нарахованими процентами; 401,00 гривень - заборгованість за комісією (а.с. 5-7) Відповідно до частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі статтею 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. За загальним правилом наявність згоди боржника на заміну кредитора в зобов`язанні не вимагається, якщо інше не встановлене договором або законом. За частиною першою статті 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Тобто відступлення права вимоги за змістом означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором. Судом встановлено, що 10.10.2024 між ТОВ «ФК «КРЕДІПЛЮС» (клієнт) та ТОВ «ФК «ЕЙС» (фактор) було укладено договір факторингу № 10102024, за умовами якого клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених цим договором. Право вимоги переходить від клієнта до фактора з моменту підписання ними відповідного Реєстру прав вимоги та Акту приймання-передачі Реєстру по формі, встановленій у відповідному додатку (а.с. 43-47 - договір з додатками). На виконання умов договору факторингу № 10102024 від 10.10.2024 між сторонами 09.12.2024 були підписані Реєстр прав вимог № 3 про те, що на умовах договору клієнт відступив фактору право вимоги, зокрема, до [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) на стягнення заборгованості у розмірі 10213,90 гривень за кредитним договором № 140201 від 14.05.2024 та Акт приймання-передачі Реєстру № 3. У Реєстрі прав вимог № 3 від 09.12.2024 також зазначено, що фінансування, тобто належна до сплати клієнту за цим Реєстром прав вимог та визначена згідно пункту 3.1. договору, складає 656646,63 гривень. 12 грудня 2024 року ТОВ «ФК «ЕЙС» здійснило оплату за відступлення права вимоги згідно договору факторингу № 10102024 від 10.10.2024 та відповідно до Реєстру відступлення права вимоги № 3 у сумі, вказаній у цьому Реєстрі (а.с. 48-49 - витяг з Реєстру прав вимог № 3, а.с. 50-51 - Акт, а.с. 52 - платіжна інструкція). Із виписки з особового рахунку [PERSON] за кредитним договором № 140201 за період з 10.10.2024 по 24.02.2025 вбачається, що за відповідачем рахується непогашена заборгованість у загальному розмірі 10213,90 гривень, що складається із: 5556,00 гривень - заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту); 4256,90 гривень - заборгованість за нарахованими процентами; 401,00 гривень - заборгованість за комісією (а.с. 42). Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). В силу ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно зі ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] належним чином не виконувала свої зобов`язання згідно з умовами кредитного договору № 140201 від 14.05.2024, що призвело до виникнення кредитної заборгованості. Право вимоги до [PERSON] у позивача ТОВ «ФК «ЕЙС» за кредитним договором № 140201 від 14.05.2024 виникло на підставі договору факторингу № № 10102024 від 10.10.2024.Відповідач [PERSON] своїх заперечень щодо позовних вимог, а також належних та допустимих доказів на спростування позовних вимог, до суду не надала. Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне позов задовольнити повністю. Щодо судових витрат суд зазначає наступне. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як розподілити судові витрати між сторонами. Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу ( п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України). У позовній заяві позивач вказав попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат, які складаються з судового збору у сумі 2422,40 гривень та витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 7000,00 гривень, які він поніс у зв`язку з розглядом справи. Сплата позивачем судового збору в сумі 2422,40 гривень при поданні позову підтверджується платіжною інструкцією в національній валюті від 13.03.2025 № 8707 (а.с. 70). Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За приписами ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Частиною 2 цієї статті передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу позивач надає: копію договору про надання правничої допомоги № 04/02/25-01 від 04.02.2025, укладеного між ТОВ «ФК «ЕЙС» та Адвокатським бюро «ТАРАНЕНКО ТА ПАРТНЕРИ» (а.с. 53-54); додаткову угоду № 1 до договору про надання правничої допомоги № 04/02/25-01 від 04.02.2025 (а.с. 55-57); копію Акту прийому-передачі наданих послуг від 04.02.2025 на суму 7000,00 гривень (а.с. 58). Суд враховує постанову Верховного Суду від 13.03.2025 по справі № 275/150/22 згідно з якою, суд,

Outcome: approved