Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-31 00:00:00

ТОВ «Фінансова компанія «Омега Фінанс» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 03.01.2018 року між АТ «Юнекс Банк», правонаступником якого є ТОВ «ФК «Омега Фінанс», та відповідачем [PERSON] укладено кредитний договір №0.006.18.0118.ФО_К від 03.01.2018 року, за яким банк надав позичальнику грошові кошти в сумі 25000 грн. на умовах поверненості, строковості та платності, зі сплатою позичальником кредитних коштів, комісії, нарахованих процентів за користування кредитом строком до 02.01.2020 року. 31.03.2021 між АТ «Юнекс Банк» та ТОВ «ФК«Омега Фінанс» за результатами електронного аукціону був укладений договір факторингу №31/03-2021, відповідно до якого АТ «Юнекс Банк» відступило ТОВ «ФК «Омега Фінанс» право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором, сума заборгованості складає 41695,60 грн. 06.10.2021 ТОВ «ФК «Омега Фінанс» направило на адресу позичальника повідомлення про відступлення права вимоги та надано строк на погашення заборгованості. Вимоги позивача щодо повернення заборгованості в сумі 41695,60 грн., з яких: 12537,39 грн. - прострочена заборгованість по тілу кредиту; 3007,81 грн. - прострочені проценти за кредитом; 14950,00 грн. прострочена комісія за обслуговування кредиту; 11200,40 грн. -штрафи, пені, не були виконані відповідачем, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача вказаної вище заборгованості та судового збору. Ухвалою суду від 06.08.2024 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Ухвалою суду від 25.09.2024 року зупинено провадження у справі за даним позовом до припинення перебування відповідача [PERSON] у складі Збройних Сил України, що переведені на воєнний стан. Ухвалою суду від 16.06.2025 року поновлено провадження у даній справі. Представник позивача в судове засідання не з`явився, у позові клопотав про розгляд справи без його участі, проти заочного рішення не заперечував. Відповідач у судове засідання не з`явився, причину неявки не повідомив, про дату, час та місце судового засідання за зареєстрованим місцем проживання був належним чином повідомлений, шляхом направлення рекомендованого поштового відправлення, однак судова повістка не була вручена під час доставки та була повернута до суду, у зв`язку з відсутністю адресата за вказаною адресою, отже відповідач вважається таким, що належним чином повідомлена. Також судом було здійснено виклик відповідача оголошенням, яке розміщено на сторінці веб-сайту суду офіційного веб-порталу «Судова влада України». Відповідач відзив на позовну заяву не подала. Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Враховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. У зв`язку з неявкою в судове засідання належним чином повідомленого про дату, час та місце судового засідання відповідача, яка не повідомила про причини неявки та не подала відзив відповідно до статті 280 ЦПК України, суд за згодою позивача вважає за можливе проводити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Дослідивши надані докази у справі в межах заявлених позовних вимог, суд дійшов наступних висновків. З матеріалів справи вбачається, що 03.01.2018 року між Акціонерним товариством «Юнеск Банк» та [PERSON] укладено кредитний договір №0.006.18.0118.ФО_К, підписаний особисто [PERSON] та представником банку. Відповідно до умов договору відповідачу було надано кредит на суму 25000,00 грн., а позичальник зобов`язується повернути отримані кредитні кошти, сплатити комісії, нараховані проценти за користування кредитом а інші платежі в порядку, в строки та на умовах, передбачених цим Договором, а також виконати інші умови цього Договору (п 1.1 Договору). Згідно з п.1.5. договору за користування кредитом позичальник сплачує проценти за користування кредитом щомісячно із розрахунку фіксованої процентної ставки 12% річних, комісію за обслуговування кредиту щомісячно у розмірі 2,99% від суми кредиту, яка включається до складу ануїтетних платежів. Відповідно до кредитного договору позичальник зобов`язався повертати кредит частинами та сплачувати проценти за користування кредитом, та комісію за обслуговування кредиту, щомісячно, шляхом сплати чергових платежів, в порядку та на умовах відповідно до пунктів 2.3, 2.4, 2.5 кредитного договору, графіку погашення кредиту терміном користування до 03.01.2020 року. Також до позовної заяви долучено додаток №1 до кредитного договору №0.006.18.0118.ФО_К графік погашення кредиту, з яким відповідач був ознайомлений та підписав його особистим підписом. Згідно виписки по особовому рахунку відповідача за період з 03.01.2018 року по 02.01.2020 року АТ «Юнекс Банк» свої зобов`язання за договором виконало, надавши відповідачу грошові кошти у сумі 25000,00 грн. 31.03.2021 року на електронному майданчику (електронна торгова система) ТОВ «Смарттендер» відбувся електронний аукціон з продажу лоту № 1 до складу якого входять: Права вимоги за кредитними договорами фізичних осіб, організатором аукціону та власником активів якого було АТ «Юнекс Банк». Переможцем електронного аукціону є ТОВ «ФК «Омега Фінанс», що підтверджується Протоколом електронного аукціону №UA-PS-2021-03-19-000106-1 від 28.03.2021. 31.03.2021 року між АТ «Юнекс Банк» та ТОВ «ФК «Омега Фінанс» було укладено Договір факторингу №31/03-2021, згідно якого АТ «Юнекс Банк» відступило ТОВ «ФК «Омега Фінанс» право вимоги за кредитними договорами. Відповідно до умов даного Договору ТОВ «ФК «Омега Фінанс» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які були боржниками АТ «Юнекс Банк» в тому числі і до [PERSON] за кредитним договором №0.006.18.0118.ФО_К від 03.01.2018 року, що підтверджується витягом з Реєстру прав вимоги, що є Додатком № 1 до Договору факторингу №31/03-2021 від 31.03.2021 року. 06.10.2021 року позивачем було направлено повідомлення [PERSON] про відступлення права вимоги. Станом на 31.03.2021 року відповідно до Реєстру прав вимог сума заборгованості [PERSON] за кредитним договором №0.006.18.0118.ФО_К від 03.01.2018 року перед новим кредитором ТОВ «ФК «Омега Фінанс» складає 41695,60 грн., з яких: 12537,39 грн. прострочена заборгованість по тілу кредиту; 3007,81 грн. прострочені проценти за кредитом; 14950,00 грн. прострочена комісія за обслуговування кредиту; 11200,40 грн. 40 коп. штрафи, пені. Відповідно до ст. ст. 1054, 1055 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти; кредитний договір укладається у письмовій формі. Згідно зі ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Згідно зі ст. ст. 526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу; якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти; розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Пунктом 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно зі ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Статтею 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. В процесі розгляду справи встановлено, що фінансова установа виконала свої зобов`язання за кредитним договором, надавши відповідачу кредитні кошти у розмірі 25000,00 грн., що підтверджується випискою по особовому рахунку. З матеріалів справи вбачається, що відповідач не виконував своїх зобов`язань належним чином жодному з кредиторів, у зв`язку з чим у нього виникла заборгованість згідно з розрахунком позивача, у загальному розмірі 41695,60 грн., яка складається з: 12537,39 грн. простроченої заборгованості по тілу кредиту; 3007,81 грн. прострочених процентів за кредитом; 14950,00 грн. простроченої комісії за обслуговування кредиту; 11200,40 грн. 40 коп. штрафів, пені. З огляду на викладене, суд вважає, що позивач довів наявність у відповідача заборгованості за кредитним договором в частині стягнення тіла кредиту у розмірі 12537,39 грн. та 3007,81 грн. процентів за кредитом, розмір яких відповідачем не спростовано. За таких обставин позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за тілом кредиту у розмірі 12537,39 грн. та відсотків у розмірі 3007,81 грн. підлягають задоволенню. Щодо стягнення\~заборгованості за\~штрафом,\~суд зазначає,\~що п. 18\~Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України\~передбачено, що в період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної\~статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Відтак, враховуючи положення п. 18\~Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову в частині стягнення штрафу/пені в розмірі 11200,40 грн. Вирішуючи питання щодо стягнення заборгованості по комісії суд виходить з наступного. 10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку із чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Положення частин першої, другої, п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набуття чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними. Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування», загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Згідно з частиною другою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Отже, Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. На виконання вимог, у тому числі, пункту 4 частини першої статті 1 та частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року № 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі - Правила про споживчий кредит). Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність, постанову Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту». Відповідно до пункту 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил. Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил про споживчий кредит). Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту. Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог Закону України «Про споживче кредитування» та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлення у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості. Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації. Відповідно до частини першої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Згідно з частиною п`ятою статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19. У постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі № 202/5330/19 зазначено, що «у кредитному договорі не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з частинами першою та другою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладення оспорюваного кредитного договору. За таких обставин положення пункту 1.2 та розділу 4 кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Відповідно до п. п. 1.5.3 п 1.5 кредитного договору позичальник зобов`язаний сплачувати комісію за обслуговування кредиту, щомісячно у розмірі 2,99 % від суми кредиту, зазначеної в п. 1.1 договору. Разом з тим, заявляючи вимогу про стягнення з відповідача на свою користь комісії, позивачем не доведено правомірності нарахування вищевказаної суми комісії, оскільки комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживчекредитування» (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої, другої статі 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». При цьому суд ураховує висновки, викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19, яка відступила від висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 01 квітня 2020 року у справі № 583/3343/19, постанові Верховного Суду від 15 березня 2021 року в справі № 361/392/20. Враховуючи, що позивачем не доведено правомірність нарахування комісії, суд дійшов висновку, що у стягнені з відповідача комісії в розмірі 14 950 грн. слід відмовити. З урахуванням вищевикладеного, позов підлягає частковому задоволенню та з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за договором №0.006.18.0118.ФО_К від 03.01.2018 року у розмірі 15 545,20 грн., з яких: 12537,39 грн. заборгованість за тілом кредиту та 3007,81 грн. заборгованість за відсотками, в іншій частині позову слід відмовити. Відповідно до статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Як вбачається з матеріалів цивільної справи, позивач при зверненні до суду сплатив судовий збір у розмірі 2422,40 грн., що підтверджується платіжним документом. Згідно з частиною першою статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що позов задоволено частково, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1104,37 грн. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: partial