Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-03 00:00:00

01 листопада 2024 року [PERSON] в інтересах неповнолітньої дитини [PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому просить встановити юридичний факт батьківства [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , відносно [PERSON] , [INFO] ; внести зміни до актового запису про народження № 3355 від 18 грудня 2012 року, зроблений Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, змінивши відомості про батька дитини [PERSON] та записати батьком дитини - [PERSON] , громадянина України, інші відомості залишити без змін. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що вона з [PERSON] в період з 2008 року по 2016 рік перебувала у стосунках. В цей період вони спільно проживали за адресою: [ADDRESS] , у квартирі, що належала [PERSON] на праві власності, були пов`язані спільним побутом. Протягом всього часу відносин вона зі свого боку наполягала на укладенні шлюбу, особливо це питання набуло актуальності у 2012 році, після того як вона дізналися про свою вагітність. Проте, від реєстрації шлюбу [PERSON] категорично відмовлявся, посилаючись на негативний досвід отриманий внаслідок розірвання попереднього шлюбу, його позиція залишалася незмінною навіть після того, як він дізнався про те, що в них незабаром буде дитина. В той же час, незважаючи на розбіжності у поглядах на питання шлюбу, вони продовжували стосунки та спільне проживання. [PERSON] дуже чекав народження дитини, морально підтримував її під час вагітності та матеріально забезпечував всім необхідним. [INFO] у них народилася донька [PERSON] . Через особисту образу за небажання укладати шлюб, на фоні нестабільного емоційного стану спричиненого вагітністю та пологами, позивач при внесенні запису про батька дитини у Книзі реєстрації народжень не стала вказувати прізвище біологічного батька, проте вказала його ім`я та по батькові в порядку абз. 1 ч. 1 ст. 135 СК України. Після народження доньки вона та [PERSON] продовжили спільне проживання. [PERSON] мав дуже тепле відношення до доньки, приймав активну участь у вихованні, піклувався про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, матеріально забезпечував усім необхідним. Починаючи з грудня 2016 року через відсутність взаєморозуміння, розходження поглядів на взаємовідносини, духовного та емоційного віддалення один від одного вона та [PERSON] вимушені були припинити відносини та спільне проживання. Ними було вирішено що донька залишиться проживати разом із матір`ю, яка зі свого боку не буде перешкоджати побаченням та спілкуванню із батьком. В той же час, [PERSON] продовжував добросовісно виконувати свої батьківські обов`язки щодо доньки, приймав участь у її вихованні, постійно цікавився станом її здоров`я, фізичним та ментальним розвитком, проводив разом із нею дозвілля, матеріально забезпечував. У квітні 2021 року у [PERSON] було виявлено наявність РНК-вірусу COVID-19 та двобічну пневмонію. [INFO] [PERSON] внаслідок вищевказаних захворювань помер, Приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Голик Світланою Віталіївною 25.04.2021 року в Спадковому реєстрі було зареєстровано спадкову справу № 67593528. На сьогоднішній день спадкоємцями у спадковій справі зареєстровано [PERSON] доньку від першого шлюбу (спадкоємець першої черги) та [PERSON] - рідна сестра (спадкоємець другої черги). Наразі у зв`язку із тим, що факт батьківства померлого [PERSON] стосовно [PERSON] не встановлено, остання позбавлена права на спадкування та інших прав, виникнення яких пов`язується із встановленням цього юридичного факту. У зв`язку із вищевикладеним, позивачка, як законний представник своєї неповнолітньої дитини, вимушена звернутись в її інтересах до суду із позовною заявою про встановлення факту батьківства. Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 13.11.2024 року було відкрито провадження по справі та визначено здійснювати розгляд в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. 03 грудня 2025 року відповідач [PERSON] подала до суду відзив на позовну заяву, в якому просила суд ухвалити рішення, яким відмовити позивачу [PERSON] у задоволенні її позовних вимог про встановлення факту батьківства. Суть відзиву полягала в наступному. Позивачка [PERSON] стверджує, що за життя [PERSON] , в період з 2008 по 2016 рік вона перебувала із ним у стосунках. В цей період вони нібито спільно проживали і були пов?язані спільним побутом. [PERSON] стверджує, що протягом всього часу відносин вона нібито наполягала на укладенні шлюбу, але батько відповідача від цього категорично відмовлявся, і навіть народження у неї дитини не змінило його рішення. Зазначає, що її батько та позивачка дійсно були знайомі, але твердження, що вони спільно проживали і були пов?язані спільним побутом, є такими, що не відповідають дійсності. Їх зустрічі були поодинокими і назвати їх регулярними однозначно було не можна, а про спільний побут взагалі не може бути і мови. Зі слів батька, між ним та [PERSON] були вільні стосунки без взаємних зобов?язань. Батько мав стосунки і з іншими жінками точно так і позивачка мала стосунки і з іншими чоловіками. Такі умови їх відносин вони побудували за взаємною згодою і їх обох це повністю влаштовувало. Досить дивним є твердження позивачки, що батько нібито дуже чекав народження дитини від [PERSON] і в той же час не був вказаним у відповідних відомостях батьком дитини - [PERSON] , [INFO] . Як визнає сама ж позивачка, відомості про батька були вказані в порядку абз.1 ч.1 ст.135 СК України. Навіть після народження дитини за 9 років по день смерті батька, дане питання не було вирішено. Як їй відомо від самого батька, він не визнавав, що дитина позивачки була народжена саме від нього. Зі слів батька, він був впевнений, що батьком дитини є інший чоловік, якого також звали [PERSON] , із яким позивачка мала стосунки до її вагітності. Між [PERSON] та [PERSON] були вільні стосунки без зобов?язань, батьком дитини останньої міг бути будь-який чоловік із яким вона зустрічалася одночасно зустрічаючись із її батьком. Вона не заперечую, що батько, будучі цивілізованою та доброю людиною, мав поодинокі зустрічі із позивачкою та її донькою. Але їх зустрічі не можуть свідчити про біологічну спорідненість із донькою позивачки. Він морально її підтримував, іноді приймав у себе вдома, як жінку-друга, яка за певних обставин стала одинокою матір`ю. Стверджуючи, що [PERSON] за свого життя матеріально підтримував доньку [PERSON] , остання не надала на підтвердження цього жодного належного доказу. Від батька також відомо, що [PERSON] отримувала щомісячні виплати від держави, як мати, яка самостійно виховує дитину. Лише після смерті [PERSON] , коли постало питання про поділ спадкової маси (три квартири та три транспортні засоби), [PERSON] , маючи корисливі мотиви, вирішила підняти питання батьківства щодо своєї доньки. Додане до позову молекулярно-генетичне експертне дослідження, не може бути прямим доказом наявності споріднення між [PERSON] та [PERSON] . Зокрема такі сумніви грунтуються хоча б на тому факті, що біологічні зразки відбиралися не безпосередньо у медико-генетичному центрі, і вся відповідальність з цього питання була покладена на зацікавлених осіб. Хоча б з огляду на це, я не можу визнати результат вказаного дослідження. 03 грудня 2025 року за допомогою системи «Електронний суд» від представника третьої особи Першого відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Сіренко Н.С. надійшли пояснення щодо позовних вимог, в який представник зазначає, що заперечень щодо встановлення факту батьківства немає. Крім того, просить розглядати справу на розсуд суду з урахуванням письмових пояснень представника відділу. 11 квітня 2025 року представник відповідача адвокат Пашкова Ю.Ю. подала додаткові пояснення, згідно яких вважає, що подане до позову молекулярно-генетичне експертне дослідження від 10.10.2024 року № 44101 Медико-генетичного центру «МАМА ПАПА», не може бути прямим доказом наявності споріднення між [PERSON] та [PERSON] та є недопустимим доказом у даній справі. 11 квітня 2025 року ухвалою суду закрито підготовче провадження, справу призначено до розгляду по суті. Законом України від 26 лютого 2025 року № 4273-IX внесено зміни до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» щодо зміни найменувань місцевих загальних судів. Зокрема, змінено найменування Московського районного суду міста Харкова на Салтівський районний суд міста Харкова. Набрання чинності зазначеним Законом України відбулося 25 квітня 2025 року. 19 травня 2025 року представник позивача [PERSON] адвокат Яковенко О.Г. через систему «Електронний суд» подала клопотання, в якому просила винести ухвалу про повернення до стадії підготовчого провадження у справі № 643/12914/24 з метою забезпечення допиту в якості свідка [PERSON] , [INFO] та з`ясування її думки відносно встановлення факту батьківства [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] відносно [PERSON] , [INFO] ; допитати [PERSON] , [INFO] , як свідка у справі, із забезпеченням умов, визначених ст. 232 ЦПК України; з`ясувати думку дитини відповідно до ст. 171 СК України, ст. 9 Закону України «Про охорону дитинства» та ст. 12 Конвенції про права дитини, у спосіб, що відповідатиме її віку та рівню розвитку, з урахуванням її найкращих інтересів; з метою дотримання порядку допиту неповнолітньої, встановленого ст. 232 ЦПК України, залучити до розгляду справи № 643/12914/24 Службу у справах дітей та сім`ї Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації для присутності при допиті в якості свідка [PERSON] , [INFO] ; дозволити [PERSON] [INFO] брати участь у судовому засіданні в якості свідка в режимі відеоконференції в приміщенні суду за місцем проживання дитини - Дарницький районний суд м. Києва та зобов`язати Службу у справах дітей та сім`ї Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації забезпечити присутність уповноваженого представника при участі [PERSON] у судовому засіданні в якості свідка в режимі відеоконференції; викликати та допитати в якості свідка у справі [PERSON] . Ухвалою Салтівського районного суду міста Харкова від 16.06.2025 року у задоволенні клопотання представника позивача про повернення до стадії підготовчого судового засідання, виклик свідків та з`ясування думки дитини відмовлено. У судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги з підстав, викладених у позовній заяві, просила задовольнити її у повному обсязі. Надала пояснення. Відповідач та її представник категорично заперечували проти задоволення позовних вимог, з підстав викладених у відзиві на позовну заяву. Також зазначили, про неналежність доказів, наданих позивачем до суду на підтвердження факту батьківства. Представник третьої особи Першого відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції у судове засідання не з`явився, подав клопотання про розгляд справи за відсутності представника. Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Голик С.В. у судове засідання також не з`явилась, причини неявки суду не повідомила. Вислухавши пояснення представника позивача, відповідача та її представника, дослідивши письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного. Частинами 1, 3 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до ст. ст. 76-81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Як убачається з позовної заяви позивач та [PERSON] в період з 2008 року по 2016 рік перебували у стосунках. В цей період вони спільно проживали за адресою: [ADDRESS] , у квартирі, що належала [PERSON] на праві власності, були пов`язані спільним побутом. Протягом всього часу відносин вона зі свого боку наполягала на укладенні шлюбу, особливо це питання набуло актуальності у 2012 році, після того як вона дізналися про свою вагітність. [INFO] позивач народила доньку, [PERSON] , про що складено відповідний актовий запис № 3355 та видано свідоцтво про народження серії [NUMBER] . ЇЇ матір`ю у свідоцтві про народження вказано [PERSON] , а батьком [PERSON] . Відповідно до Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження № 00046325059 від 03.08.2024 року, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу. Як вказує позивач та підтверджено копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] , про що було складено відповідний актовий запис № 8504 та видано свідоцтво про смерть. Відповідно до копії Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі, приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Голик Світланою Віталіївною 30.04.2021 року в Спадковому реєстрі було зареєстровано спадкову справу № 67593528, яка була заведена після смерті [PERSON] . У зв`язку із тим, що факт батьківства померлого [PERSON] стосовно [PERSON] не встановлено, остання позбавлена права на спадкування та інших прав, виникнення яких пов`язується із встановленням цього юридичного факту. У зв`язку із чим, позивач, як законний представник своєї неповнолітньої дитини, вимушена була звернутись до суду. Відповідно до ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Вжите у зазначеній статті конвенції поняття «сімейне життя» має автономне значення і, виходячи із прецедентної практики ЄСПЛ, включає фактичні сімейні відносини, зокрема і ті, що виникли, або можуть виникнути між дітьми і їх біологічним батьком, а також ті, що виникають між партнерами, що підтримують фактичні шлюбні відносини. У разі встановлення існування сімейного зв`язку з дитиною, держава має діяти в порядку, розрахованому на надання можливості розвитку цього зв`язку і юридичні гарантії мають бути встановлені з моменту народження або якнайшвидше після інтеграції дитини до її сім`ї (Keegan v. Ireland, 44; Kroon and Others v. the Netherlands, § 30, 32). Відповідно до змісту ст. 121 СК України, права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу. Згідно з п. 3 ч. 2 ст. 125 СК України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається за рішенням суду. Відповідно до ст. 130 СК України, у разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір`ю дитини, факт його батьківства може бути встановлений за рішенням суду. Заява про встановлення факту батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135цього Кодексу. Заява про встановлення факту батьківства може бути подана особами, зазначеними у частині третій статті 128 цього Кодексу (матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, як досягла повноліття). Як вбачається з роз`яснень, викладених у п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року № 3, у разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір`ю дитини, або смерті жінки, котра вважалась матір`ю останньої, факт їхнього батьківства (материнства) може бути встановлено за рішенням суду в окремому провадженні. Заяви про встановлення факту як батьківства, так і материнства суд приймає до розгляду, якщо запис про батька (матір) дитини в Книзі реєстрації народжень учинено згідно зі ст.135 СК України. Із заявою про встановлення факту батьківства до суду мають право звернутися матір, опікун (піклувальник) дитини, особа, яка її утримує та виховує, а також сама дитина, котра досягла повноліття, а факту материнства - батько й інші перелічені особи. Усі вони беруть участь у справі як заявники, а органи опіки та піклування й інші особи (залежно від обставин справи) - як заінтересовані особи. Згідно п.9 постанови питання що допоходження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Відповідно до положень ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Як вбачається з правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 17 лютого 2021 року у справі № 373/2257/18, предметом доказування у справах про визнання батьківства або про встановлення факту батьківства є встановлення походження дитини від певної особи; тлумачення норм ст.130СК України свідчить, що законом не встановлено переліку доказів для встановлення факту батьківства; підставою для встановлення факту батьківства можуть бути будь-які відомості, що свідчать про походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до вимог ЦПК України (ст. 128 СК України); доказами визнання батьківства можуть бути листи, заяви, анкети, інші документи, а також показання свідків, пояснення самих сторін, які достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства. З Висновку молекулярно-генетичного експертного дослідження № 44101 від 10.10.2024 року, проведеного медико-генетичним центром «Мама Папа» убачається, що ймовірність того, що [PERSON] , [INFO] , є біологічною тіткою, тобто сестрою батька або матері за обома батьками, відносно учасниці [PERSON] , [INFO] , в рамках проведеного дослідження, складає 99,21%. Фотокартки, які знаходяться в матеріалах справи також свідчать про те, що позивач [PERSON] та померлий [INFO] [PERSON] мали близькі стосунки (а. с. 22-29). Суд, дослідивши світлини за участі позивача, дитини та померлого [PERSON] , оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи Висновок молекулярно-генетичного експертного дослідження № 44101 від 10.10.2024 року, проведеного медико-генетичним центром «Мама Папа», вважає доведеним факт того, що [PERSON] , [INFO] , уродженець міста Харкова, Харківської області, Україна, який помер [INFO] , є батьком [PERSON] , [INFO] , та доходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 134 СК України на підставі рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове свідоцтво про народження. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що позовні вимоги задоволено у повному обсязі, витрати зі сплати судового збору у розмірі 968,96 гривень підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved