Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-20 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до Ізмаїльської міської ради Одеської області про визнання права власності за набувальною давністю. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 24.05.2005 р. вона купила у [PERSON] квартиру [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі-продажу від 24.05.2005 р., посвідченим державним нотаріусом Ізмаїльської державної нотаріальної контори Одеської області Черненко С.М., зареєстрованим в реєстрі за № 3-824. Разом з придбанням у власність вищевказаної квартири, вона отримала від продавця можливість користуватися гаражем, розташованим по [ADDRESS] поруч (у напрямку вул. Перекопської дивізії) із гаражем № [NUMBER] по [ADDRESS] . Хоча, при цьому жодних правовстановлюючих документів на гараж продавцем не надано. Починаючи з 2005 року до сьогоднішнього часу, вона добросовісно та відкрито володіє цим майном більше чотирнадцяти років. Щомісяця сплачую кошти за розміщення гаражу на території об?єкту благоустрою. На даний момент правовстановлюючих документів на вказаний гараж у неї немає. Вона володіє вказаним гаражем відкрито, ніяких дій для приховування цього факту не здійснює. Більш того, у 2014 році інспекцією з благоустрою міста Ізмаїльської міської ради Одеської області, їй, як власнику гаражу по [ADDRESS] , припис щодо порушення нею вимог, передбачених «Правилами благоустрою території м. Ізмаїла», затверджених рішенням міськради від 27.03.2009 р. № 2062-У. Після чого вона почала збирати документи, необхідні для отримання дозволу на існуючі гаражі, серед яких схема розміщення гаражу, розроблена Управлінням містобудування і архітектури Ізмаїльської міської ради Одеської області, та довідка № 229 від 22.09.2014 р., видана Управлінням містобудування і архітектури Ізмаїльської міської ради Одеської області про наявність гаражу в матеріалах аерофотозйомки. Таким чином, органу місцевого самоврядування м. Ізмаїл добре відомо хто саме користується гаражем. У зв`язку з вищевикладеним, просить визнати за нею право власності за набувальною давністю на гараж, що розташований по [ADDRESS] поруч (у напрямку вул. Перекопської дивізії) із гаражем по [ADDRESS] . Представником Ізмаїльської міської ради Ізмаїльського району Одеської області до суду надано відзив на позовну заяву, з якого вбачається, що з позовними вимогами вони не згодні та вважають, що позов не підлягає задоволенню з таких підстав. Так, рішенням виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради № 1027 від 18.09.2018 «Про затвердження схеми благоустрою території в межах [ADDRESS] (прибудинкова територія багатоквартирного житлового будинку по [ADDRESS] , Парк дитячого дозвілля « [INFO] »)» було вирішено затвердити схему благоустрою території в межах [ADDRESS] (прибудинкова територія багатоквартирного житлового будинку по [ADDRESS] , Парк дитячого дозвілля « [INFO] »), що додається до рішення та доручити інспекції з благоустрою міста Ізмаїльської міської ради у порядку, встановленому рішеннями Ізмаїльської міської ради № 2591-VI від 30.11.2012 та № 3221-VI від 27.09.2013, вжити заходи щодо демонтажу тимчасових споруд - гаражів, що встановлені на вищевказаній території (крім гаражів, щодо яких у встановленому порядку оформлено право власності). Спеціалістами інспекції з благоустрою були видані приписи № 2691 від 08.10.2018 про демонтування гаражу позивача та припис № 2869 від 25.10.2018 про надання інспекції з благоустрою правовстановлюючих документів на відповідний гараж. Проте позивачем припису виконано не було, тому що, як виявилось, гараж, який є предметом спору було зведено самочинно та відповідних правовстановлюючих документів на нього не існує. Позивач до судового засідання не з`явилась, про дату та час судового засідання повідомлялась належним чином, причини неявки суду невідомі. Представником відповідача надано заяву про розгляд справи без її участі. Вивчивши матеріали справи, су прийшов до висновку щодо відмови у задоволенні позовних вимог, виходячи з наступного. Відповідно до\~ст. 328 ЦК України\~право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно з ч.1\~ст.344 ЦК України\~особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Відповідно до п.9, 10 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014, відповідно до частини першої\~статті 344\~ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено\~ЦК України. При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Відповідно до ч. 4\~ст. 344 ЦК України\~право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. За роз`ясненнями п.п. 9, 12 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав", відповідно до ч.1\~ст. 344 ЦК\~особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено\~ЦК. При чому, при вирішенні спорів, пов`язаних з набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: -\~володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (ч. 3\~ст. 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (ч. 2\~ст. 344 ЦК). За змістом\~ст. 344 ЦК України\~при набувальній давності тягар доказування лягає на позивача. Отже, з огляду на положення статті та роз`яснення, викладені в постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року, набуття права власності на чужі речі за набувальною давністю здійснюється за умови, що річ, яка опинилася у володінні особи, є об`єктивно чужою, володілець суб`єктивно вважає майно своїм, володілець майна має бути добросовісним набувачем, володіння здійснюється протягом усього строку відкрито та продовжувалось безперервно, строк такого володіння нерухомим майном складає 10 років. Володіння має бути добросовісним,\~тобто володілець не повинен знати і не міг знати про те, що він володіє чужою річчю,\~а також обставини, у зв`язку з якими виникло володіння чужою річчю, не давали найменшого сумніву щодо правомірності набуття майна. Як вбачається з матеріалів справи, позивач, відповідно до Договору купівлі-продажу серії ВСВ № 833733 від 24.05.2005 року, придбала квартиру [ADDRESS] (а.с.6). Проте, позивачем не доведено наявність сукупності умов для набуття права власності за набувальною давністю, відповідно до ст. 344 ЦК України. Крім того, право власності на гараж попередніми власниками зареєстровано не було. Володіння без правової підстави є фактичним володінням, яке не спирається на будь-яку законну підставу володіння майном. На підставі викладеного у задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Outcome: dismissed