Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-28 00:00:00

Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Лубнигаз» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. У позовній заяві вказано, що АТ «Оператор газорозподільної системи «Лубнигаз» здійснює господарську діяльність з розподілу природного газу в межах території міста Лубни та Лубенського району Полтавської області. У Всеукраїнській громадсько-політичній газеті «Зоря Полтавщини» № 199-201 від 30.12.2015 опубліковано Типовий договір на розподіл природного газу, затверджений постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі НКРЕКП) від 30.09.2015 № 2498, а також пропозицію товариства укласти з ним договір розподілу природного газу на умовах вказаного типового договору та заяву-приєднання до умов договору розподілу природного газу для побутового споживача. Позивач вказує, що відповідно до п.п. 3, 4 глави 3 розділу IV Кодексу ГРМ та п.1.3 розділу I, п.2.1 розділу II п.п.6.4, 6.6 розділу VI вищевказаного Типового договору цей договір є договором приєднання, що укладається з урахуванням вимог статей 633, 634, 641, 642 ЦК України на невизначений строк шляхом приєднання споживача до умов цього договору. Фактом приєднання споживача до умов цього договору є вчинення споживачем будь-яких дій, які засвідчують його бажання укласти договір, зокрема надання підписаної споживачем заяви-приєднання за формою, наведеною в додатку 1 (для побутових споживачів) або у додатку 2 (для споживачів, що не є побутовими) до цього договору, яку в установленому порядку оператор ГРМ направляє споживачу інформаційним листом за формою, наведеною у додатку 3 до цього договору, та/або сплата рахунка оператора ГРМ, та/або документально підтверджене споживання природного газу. За цим договором оператор ГРМ зобов`язується надати споживачу послугу з розподілу природного газу, а споживач зобов`язується прийняти зазначену послугу та сплатити її вартість у розмірі, строки та порядку, визначені цим договором. Розрахунковим періодом за цим договором є календарний місяць. Оплата вартості послуги з розподілу природного газу за цим договором здійснюється споживачем, який є побутовим, до 20 числа (включно) місяця, в якому надаються послуги з розподілу природного газу, на підставі рахунка оператора ГРМ. Відповідно до п.7.4 розділу VII вказаного Типового договору споживач зобов`язується здійснювати розрахунки в розмірі, строки та порядку, визначені цим договором. Позивач зазначає, що згідно з п.4 глави 3 розділу VI Кодексу газорозподільних систем, затвердженого постановою НКРЕКП від 30.09.2015 р. № 2494 договір розподілу природного газу між оператором ГРМ та споживачем укладається шляхом підписання заяви-приєднання споживача до умов договору розподілу природного газу, що відповідає Типовому договору розподілу природного газу, розміщеному на офіційному веб-сайті Регулятора та Оператора ГРМ та/або в друкованих виданнях, що публікуються на території його ліцензованої діяльності з розподілу газу і не потребує двостороннього підписання сторонами письмової форми договору. Відповідач [PERSON] за особовим рахунком № [NUMBER] є споживачем послуг АТ «Оператор газорозподільної системи «Лубнигаз» з розподілу природного газу за адресою: [ADDRESS] . З розрахунку річної замовленої потужності та здійсненої оплати за розподіл природного газу за особовим рахунком відповідача вбачається, що з січня 2020 року останній користувався послугою розподілу природного газу. Таким чином, між сторонами на підставі публічного договору склалися фактичні договірні відносини з розподілу природного газу. У позовній заяві представник позивача вказує, що відповідач, скориставшись послугами з розподілу природного газу, належним чином не виконував своїх обов`язків з оплати наданих послуг, у зв`язку з чим станом на 28.03.2025 за період з 21 жовтня 2021 року по 28 березня 2025 року заборгованість відповідача за послугу розподілу газу становить 4464,04 грн. Представник позивача вказує, що відповідачем порушені умови договору, тому він зобов`язаний сплатити на користь позивача суму боргу з урахуванням трьох відсотків річних та інфляційних від простроченої суми за період з 21.01.2024 по 28.02.2025. Посилаючись на вищевикладені обставини представник Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Лубнигаз» просив суд стягнути з відповідача заборгованість за розподіл природного газу в сумі 5237,50 грн., з яких: суму основного боргу 4464,04 грн., три відсотки річних 158,52 грн., інфляційні 614,94 грн., та стягнути витрати зі сплати судового збору. У відзиві на позовну заяву відповідач, крім іншого, вказав, що він не погоджується з позовними вимогами, вважає їх безпідставними та надуманими. Заперечення відповідача загалом зводяться до такого. Відповідач вважає, що позивач, подаючи до суду позов про стягнення боргу, не прийняв до уваги та не дотримався положень Закону України «Про особливості регулювання відносин на ринку природного газу та у сфері теплопостачання під час дії воєнного стану та подальшого відновлення їх функціонування» від 29 липня 2022 року щодо нарахування неустойки (штрафу, пені), положення Постанови КМУ від 05 березня 2022 року № 206 «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану», щодо нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення населенням плати за житлово-комунальні послуги, припинення/зупинення надання житлово-комунальних послуг населенню у разі їх несплати або оплати не в повному обсязі. Відповідач також стверджує, що договір розподілу природного газу між ним та позивачем не укладався. При цьому відповідач вказує, що у позивача відсутні акти прийому-передачі місцевих (локальних) газопроводів від власників (кооперативів, громадян, місцевих рад) до позивача, а також, що постанови НКРЕКП, якими затверджено Типові договори про надання споживачам послуг з розподілу природного газу не зареєстровані в Міністерстві юстиції України. Відповідач [PERSON] пояснив, що сплачував за розподіл природного газу за рахунками, вважаючи, що традиційно дана послуга надається державою чи комунальним підприємством. Ухвалою Оржицького районного суду Полтавської області від 29.04.2025 було відкрито провадження у справі. В судовому засіданні представник позивача позов підтримала повністю, в своїх поясненнях посилалася на обставини, викладені у позовній заяві. Відповідач проти задоволення позову категорично заперечував, просив відмовити у його задоволенні, вказав, що позовні вимоги є безпідставними. В своїх поясненнях загалом посилався на обставини, викладені у відзиві на позовну заяву. Представник відповідача у судовому засіданні просила у задоволенні позову відмовити в повному обсязі, вказала, що позов є необґрунтований і безпідставний, у своїх поясненнях загалом посилалася на обставини, викладені у відзиві на позовну заяву. Суд, заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши докази і давши їм належну оцінку, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 24.05.2021 [PERSON] підписав заяву-приєднання до умов договору розподілу природного газу (для побутового споживача) (а.с. 6). З довідки про фінансовий стан розподілу природного газу вбачається, що позивачем надаються послуги з розподілу природного газу за адресою: [ADDRESS] , особовий рахунок [NUMBER] . За період з червня 2021 по березень 2025 позивач нарахував відповідачеві заборгованість, яка становить 4464,04 грн. (а.с. 5). Відповідно до\~статті 11 ЦК України\~цивільні права та обов`язки виникають з дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Так, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з положеннями\~статей 626 - 629 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до\~статті 6 цього Кодексу\~сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами. Частиною 1 статті 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до\~п.\~2\~ч.\~1\~ст.\~5\~Закону України\~«Про житлово-комунальні\~послуги» розподіл природного газу є однією з комунальних послуг. Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 7, ч. 1 ст. 9 вказаного Закону індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Згідно статті 40 Закону України «Про ринок природного газу» розподіл природного газу здійснюється на підставі та умовах договору розподілу природного газу в порядку, передбаченому Кодексом газорозподільних систем та іншими нормативно-правовими актами. Спір у справі виник у правовідносинах з розподілу природного газу на основі типового договору, передбаченого додатком Кодексу ГРС. Відповідно до пункту 2.3 розділу II Типового договору, при вирішенні всіх питань, що не обумовлені цим договором, Сторони зобов`язуються керуватися\~Законом України «Про ринок природного газу»\~та Кодексом газорозподільних систем. Відповідно до п. 2 Глави 1 Розділу І Кодексу ГРС цей Кодекс визначає взаємовідносини оператора газорозподільних систем із суб`єктами ринку природного газу, а також визначає правові, технічні, організаційні та економічні засади функціонування газорозподільних систем, зокрема умови забезпечення комерційного, у тому числі приладового обліку природного газу в газорозподільній системі та визначення його об`ємів і обсягів передачі до/з газорозподільної системи, у тому числі в розрізі суб`єктів ринку природного газу. Згідно із п.п.1, 2 Глави 1 Розділу VI Кодексу ГРС передбачено, що суб`єкти ринку природного газу (у тому числі споживачі), які в установленому законодавством порядку підключені до газорозподільних систем, мають право на отримання/передачу природного газу зазначеними газорозподільними системами за умови дотримання ними вимог цього\~Кодексу\~та укладення договору розподілу природного газу. Доступ споживачів, у тому числі побутових споживачів, до ГРМ для споживання природного газу надається за умови та на підставі укладеного між споживачем та Оператором ГРМ (до ГРМ якого підключений об`єкт споживача) договору розподілу природного газу, що укладається за формою Типового договору розподілу природного газу, затвердженого\~постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 30.09.2015 №2498\~(далі - типовий договір розподілу природного газу), в порядку, визначеному цим розділом. Відповідно до п.п.1, 3-5, 7 Глави 3 Розділу VI Кодексу ГРС договір розподілу природного газу має бути укладений Оператором ГРМ з усіма споживачами, у тому числі побутовими споживачами, об`єкти яких в установленому порядку підключені до/через ГРМ, що на законних підставах перебуває у власності чи користуванні Оператора ГРМ. Споживачі, у тому числі побутові споживачі, для здійснення ними санкціонованого відбору природного газу з ГРМ та можливості забезпечення постачання їм природного газу їх постачальниками зобов`язані укласти договір розподілу природного газу з Оператором ГРМ, до газорозподільної системи якого в установленому законодавством порядку підключений їх об`єкт. Здійснення відбору (споживання) природного газу споживачем за відсутності укладеного договору розподілу природного газу не допускається. Договір розподілу природного газу є публічним та укладається з урахуванням статей\~633,\~634,\~641,\~642 ЦК України\~за формою Типового договору розподілу природного газу. Оператор ГРМ зобов`язаний на головній сторінці свого веб-сайту, а також в друкованих виданнях, що публікуються на території його ліцензованої діяльності, та власних центрах обслуговування споживачів розмістити редакцію договору розподілу природного газу та роз`яснення щодо укладення та приєднання споживача до договору розподілу природного газу. Договір розподілу природного газу між Оператором ГРМ та споживачем укладається шляхом підписання заяви-приєднання споживача до умов договору розподілу природного газу, що відповідає Типовому договору розподілу природного газу, розміщеному на офіційному веб-сайті Регулятора та Оператора ГРМ та/або в друкованих виданнях, що публікуються на території його ліцензованої діяльності з розподілу газу, і не потребує двостороннього підписання сторонами письмової форми договору. На письмову вимогу споживача Оператор ГРМ зобов`язаний протягом десяти робочих днів. Згідно умов укладеним сторонами Типового договору облік (у тому числі приладовий) природного газу, що передається Оператором ГРМ та споживається Споживачем на межі балансової належності об`єкта Споживача, здійснюється відповідно до вимог Кодексу газорозподільних систем (пункт 5.1.) Пунктом 5.2. передбачено, що визначення об`єму розподілу та споживання природного газу по Споживачу здійснюється на межі балансової належності між Оператором ГРМ та Споживачем на підставі даних комерційного вузла обліку (лічильника газу), визначеного в заяві-приєднанні, та з урахуванням регламентних процедур, передбачених Кодексом газорозподільних систем та цим Договором. Якщо комерційний вузол обліку встановлений не на межі балансової належності сторін (точка вимірювання не збігається з точкою комерційного обліку), фактичний об`єм природного газу визначається з урахуванням втрат та витрат природного газу між точкою вимірювання і межею балансової належності сторін шляхом їх додавання/віднімання до/від об`єму природного газу, визначеного комерційним вузлом обліку в точці вимірювання, відповідно до вимог Кодексу газорозподільних систем. Для визначення об`єму розподілу та споживання природного газу беруться дані комерційного вузла обліку Оператора ГРМ. У разі відсутності комерційного вузла обліку в Оператора ГРМ беруться дані комерційного вузла обліку Споживача. Відповідно до пунктів 5.3., 5.4. договору за розрахункову одиницю розподіленого та спожитого природного газу береться один кубічний метр (м куб.) природного газу, приведений до стандартних умов, визначених в Кодексі газорозподільних систем. Порядок визначення об`єму розподіленого Споживачу і спожитого ним природного газу та надання звітності щодо спожитих об`ємів газу за розрахунковий період визначається відповідно до вимог Кодексу газорозподільних систем та з урахуванням вимог цього Договору. Про наявність обов`язку споживача оплатити житлово-комунальні послуги, якщо він фактично користувався ними, навіть при відсутності підписаного договору про надання таких послуг, неодноразово висловлювався Верховний Суд, зокрема у постановах від 26.09.2018 у справі №750/12850/16-ц, від 06.11.2019 у справі №642/2858/16, від 07.07.2020 у справі №712/8916/17. Згідно матеріалів справи вбачається, що позивачем підписано заяву-приєднання до умов договору розподілу природного газу (для побутового споживача) (а.с. 6). Крім того, згідно Довідки про фінансовий стан розподілу природного газу за адресою: [ADDRESS] , споживачем провадилася оплата наданих послуг, зокрема, у жовтні 2021 року\~у розмірі 617,84 грн. (а.с. 5). Крім того, суд звертає увагу, що згідно п. 1.3 Типового договору визначено, що цей Договір є договором приєднання, що укладається з урахуванням вимог статей\~633,\~634,\~641\~та\~642 Цивільного Кодексу України\~на невизначений строк. Фактом приєднання Споживача до умов цього Договору (акцептування договору) є вчинення Споживачем будь-яких дій, які засвідчують його бажання укласти Договір, зокрема надання підписаної Споживачем заяви-приєднання за формою, наведеною у додатку 1 (для побутових споживачів) або у додатку 2 (для споживачів, що не є побутовими) до цього Договору, яку в установленому порядку Оператор ГРМ направляє Споживачу Інформаційним листом за формою, наведеною у додатку 3 до цього Договору, та/або сплата рахунка Оператора ГРМ, та/або документально підтверджене споживання природного газу. З врахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що позивачем надано достатні та належні докази на підтвердження факту укладення між сторонами у справі договору розподілу природного газу. Разом з тим, суд зазначає,що відповідно до положень Глави 6 Розділу VІ кодексу ГРС, розрахунки споживача за послугу розподілу природного газу, що надається Оператором ГРМ за договором розподілу природного газу, здійснюються виходячи з величини річної замовленої потужності об`єкта (об`єктів) споживача та оплачуються споживачем рівномірними частками протягом календарного року. Місячна вартість послуги розподілу природного газу визначається як добуток 1/12 річної замовленої потужності об`єкта (об`єктів) споживача на тариф, встановлений Регулятором для відповідного Оператора ГРМ із розрахунку місячної вартості одного кубічного метра замовленої потужності. З 01.01.2021 річна замовлена потужність об`єкта (об`єктів) споживача на розрахунковий календарний рік визначається Оператором ГРМ виходячи з фактичного обсягу споживання природного газу цим об`єктом за газовий рік, що передував розрахунковому календарному року, який визначається відповідно до вимог цього\~Кодексу\~(абзац 4 пункту 2 Глави 6 Розділу VI Кодексу ГРС). Постановою НКРЕКП від 06.03.2020 №580 встановлено мінімальні обсяги річної замовленої потужності на розрахунковий календарний рік для споживачів природного газу, які мають фактичний період споживання природного газу менший ніж дев`ять місяців, а також для споживачів, які не споживали природний газ протягом усього попереднього газового року. Замовлена потужність споживача на розрахунковий календарний рік визначається виходячи з фактичного обсягу споживання за газовий рік, що передував розрахунковому календарному року, але не може бути меншою за: 39 куб.м.\~для об`єкта побутового споживача, на якому природний газ використовується тільки для приготування їжі; 126 куб.м.\~для об`єкта побутового споживача, на якому природний газ використовується для підігріву води та приготування їжі; 314 куб.м.\~для об`єкта побутового споживача, на якому природний газ використовується комплексно, у тому числі для опалення, або об`єкта споживача, що не є побутовим. Відповідно до абзацу 1 пункту 9 Глави 6 Розділу VI Кодексу ГРС припинення або обмеження розподілу (споживання) природного газу не звільняє споживача від зобов`язання оплати вартості послуг за договором розподілу природного газу, крім випадків, передбачених цим пунктом, у тому числі розірвання цього договору або внесення змін до заяви-приєднання, що є додатком до договору розподілу природного газу, та вилучення об`єкта споживача. Суд зазначає, що послуга з розподілу природного газу не складається лише з фактичного переміщення природного газу розподільчою системою трубопроводів, а включає також цілодобове надання фактичного доступу замовленої потужності об`єктів споживача до газорозподільної системи, буквально означає наявність технічної можливості у будь-який необхідний споживачу час скористатись можливістю розпочати газоспоживання. Щодо комплексного застосування норм абзацу 1 пункту 9 Глави 6 та абзаців 1, 2 пункту 4, абзацу 1 пункту 5 Глави 7 Розділу VI Кодексу ГРС Верховним Судом у постанові №914/3254/21 від 27.09.2022 сформульовано такий правовий висновок: «Припинення або обмеження розподілу (споживання) природного газу за наявності фізичного підключення об`єкта споживача до газорозподільної мережі, тобто в період, коли не відбувалося механічного від`єднання об`єкта споживача від цієї мережі та вилучення такого об`єкта, а заява про остаточне припинення користування природним газом і розірвання договору споживачем не подавалася, не звільняє споживача від договірного зобов`язання оплати вартості послуг з розподілу природного газу за вказаний період, оскільки саме механічне від`єднання газових мереж споживача від газорозподільної системи виключає можливість цілодобового доступу споживача до газорозподільної системи і розподілу (переміщення) належного споживачу (його постачальнику) природного газу газорозподільною системою з метою його фізичної доставки до межі балансової належності об`єкта споживача» При цьому, колегія суддів вважає, що АТ «Оператор газорозподільної системи «Полтавагаз» дотримано порядок, передбачений Кодексом ГРС, розрахунків за послугу розподілу природного газу, враховуючи наявність укладеного між сторонами Типового договору розподілу природного газу, який не припинено, а також на те, що споживачем ні заява про остаточне припинення користування природним газом, ні уточнені заявки на величину річної замовленої потужності не подавалася. Суд приходить до висновку, що відповідачем порушені умови договору з розподілу природного газу та його заборгованість перед позивачем (станом на 28.03.2025) становить 4464,04 грн. Так як судом встановлено, що між сторонами наявні договірні відносини щодо надання послуг з розподілу природного газу і такі послуги надавалися позивачем відповідачеві (частково були оплачені відповідачем), суд не аналізує пояснення відповідача про те, що у позивача відсутні акти прийому-передачі місцевих (локальних) газопроводів від власників (кооперативів, громадян, місцевих рад) до позивача, а також пояснення, що постанови НКРЕКП, якими затверджено Типові договори про надання споживачам послуг з розподілу природного газу, не зареєстровані в Міністерстві юстиції України, оскільки такі обставини не стосуються предмету розгляду цієї справи. Суд приймає до уваги наданий позивачем розрахунок інфляційних збитків (здійснений за формулою ІІС = (ІІ1 : 100 )х ( ІІ2 : 100 ) х (ІІ3 : 100 ) х... (ІІZ : 100), де II1 - індекс інфляції за перший місяць прострочення, ІІZ - індекс інфляції за останній місяць прострочення. Останній період ІІс (100,30 : 100) х (100,50 : 100) х (100,20 : І00) х (100,60 : 100) х (102,20 : 100) х (100,00 : 100) х (100,60 100) х (101,50 : 100) х (101,80 : 100) х (101,90 : 100) х (101,40 : 100) х (101,20 : 100) х (100,80 : 100) = 1,13775454. Інфляційне збільшення: 4464,00 х 1,13775454 - 4464,00 = 614,94 грн.) та 3% річних (здійснений за формулою: сума санкції = С х 3 х Д: 365 : 100, де С - сума заборгованості, Д - кількість днів прострочення. З 21.01.2024 до 31.12.2024 4464,00 х 3% х 346 : 366 : 100 = 126,60 грн.; з 01.01.2025 до 28.03.2025 - 4464,00 х 3% х 87 : 365 : 100 = 31,92 грн.) (а.с. 11). Цей розрахунок узгоджується з іншими доказами у справі, не суперечить їм. Сторона відповідача не спростувала правильність вказаного розрахунку, альтернативного розрахунку заборгованості суду надано не було. Суд приходить також до висновку, що заперечення сторони відповідача проти нарахування позивачем інфляційних втрат та трьох відсотків річних за несвоєчасну оплату послуг є безпідставними. Частиною 1 ст.610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ч. 1 ст. 611 ЦК України). Відповідно до статті 623 Цивільного кодексу України боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. За приписами ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання за вимогою кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за увесь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлено договором або законом. З огляду на юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов`язань на них поширюється дія ч. 2 ст.625ЦК України як спеціального виду цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання. Представником позивача надано суду розрахунок інфляційних втрат та трьох відсотків річних за несвоєчасну оплату послуг з розподілу природного газу. Представник відповідача зазначив у відзиві на позовну заяву, що позовні вимоги про стягнення з відповідача інфляційних витрат та трьох відсотків річних не підлягають задоволенню, оскільки постановою Кабінету Міністрів України від 5 березня 2022 року № 206 «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану» установлено заборону як на нарахування, так і на стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення населенням плати за житлово-комунальні послуги. Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України №2102-ІХ від 24 лютого 2022 року «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який в подальшому неодноразово продовжувався та триває по цей час. Постановою Кабінету Міністрів України від 05 березня 2022 року № 206 «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану» було визначено, що до припинення чи скасування воєнного стану в Україні забороняється: нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення населенням плати за житлово-комунальні послуги. Ця постанова набрала чинності з дня її опублікування 06 березня 2022 року і застосовується з 24 лютого 2022 року. Однак, відповідно до пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України № 1405 від 29 грудня 2023 року «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України щодо оплати житлово-комунальних послуг», яка набрала чинності 30 грудня 2023 року, пункт 1 постанови Кабінету Міністрів України від 05 березня 2022 року № 206 «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану» викладено у такій редакції: «1. Установити, що до припинення чи скасування воєнного стану в Україні забороняється: нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення плати за житлово-комунальні послуги населенням (у тому числі населенням, що проживає у будинках, де створено об`єднання співвласників багатоквартирного будинку, житлово-будівельні (житлові) кооперативи або яким послуги надаються управителем чи іншою уповноваженою співвласниками особою за колективним договором) в територіальних громадах, що розташовані на територіях, на яких ведуться бойові дії (територіях можливих бойових дій, активних бойових дій, активних бойових дій, на яких функціонують державні електронні інформаційні ресурси) або тимчасово окупованих російською федерацією, відповідно до переліку, затвердженого наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій (до дати припинення можливості бойових дій, завершення бойових дій, завершення тимчасової окупації), або якщо нерухоме майно споживача було пошкоджено внаслідок воєнних (бойових) дій за умови інформування про такі випадки відповідного виконавця комунальної послуги (для послуги розподілу природного газу з урахуванням вимог Правил безпеки систем газопостачання, затверджених наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості від 15 травня 2015 р. № 285)». Отже загалом зміни полягають в тому, що з 30 грудня 2023 року заборона на нарахування штрафних санкцій, інфляційних нарахувань, процентів річних стосується виключно територій, де ведуться бойові дії (можливих бойових дій) або тимчасово окупованих територій. Водночас відповідно до розрахунку заборгованості нарахування 3% річних здійснювалось з 21.01.2024 по 28.03.2025, нарахування інфляційних втрат з лютого 2024 року по лютий 2025 року (а.с. 11), тобто за період після 30.12.2023. Наданий позивачем розрахунок інфляційних втрат та 3% річних відповідачем не спростовано та сумніву в його достовірності в суду не викликає. З огляду на вказане суд доходить висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача інфляційних втрат та трьох відсотків річних підлягають задоволенню. На підставі викладеного суд приходить до висновку про те, що позовна заява вмотивована, аргументована та така, що підлягає задоволенню. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» (Seryavinandothersv. Ukraine, №4909/04, § 58). Зважаючи на те, що позовні вимоги суд задовольняє повністю, то з відповідача у відповідності до ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню витрати зі сплати судового збору в сумі 3028,00 грн. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved