Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-20 00:00:00

13 грудня 2025 року позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що [INFO] померла його баба [PERSON] , після смерті якої відкрилася спадщина за законом, зокрема, на земельну частку (пай) 2,46 в умовних кадастрових гектарах без контурного визначення зовнішніх меж на місцевості, яка розташована на території колишньої Великоозиминської сільської ради Самбірського районного Львівської області у КСГП «Озиминське» згідно сертифікату серії ЛВ № 043841, виданого на ім`я [PERSON] на підставі розпорядження Самбірської районної державної адміністрації від 26.05.1997 року № 375, зареєстрованого в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за 342 від 30.05.1997 року. На момент смерті [PERSON] була зареєстрована та проживала за адресою: [ADDRESS] разом з невісткою [PERSON] . Спадкоємцем майна [PERSON] за законом першої черги мав би бути її син [PERSON] , батько позивача, який помер [INFO] . Позивач, як онук [PERSON] , звернувся до Самбірської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, проте нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки відсутні правовстановлюючі документи на вищезгадане майно, оскільки сертифікат виданий на ім`я « [PERSON] », а прізвище баби у свідоцтві про смерть зазначено як « [PERSON] ». Крім того у позивача відсутнє свідоцтво про народження його батька [PERSON] для підтвердження родинних відносин між останнім та [PERSON] . Факт родинних відносин підтверджується випискою з по господарської книги, довідкою Новокалинівської міської ради, будинковою книгою, можуть підтвердити свідки. З огляду на наведені обставини, позивач просить суд: встановити факт родинних відносин між [PERSON] , який помер [INFO] та [PERSON] , яка померла [INFO] як між сином та матір`ю; встановити факт належності [PERSON] , яка померла [INFO] , сертифікату на земельну ділянку (пай) розміром 2,46 в умовних кадастрових гектарах серії ЛВ № 043841, виданого на ім`я [PERSON] ; визнати за [PERSON] право власності на земельну ділянку (пай) розміром 2,46 в умовних кадастрових гектарах без контурного визначення зовнішніх меж на місцевості, яка розташована на території колишньої Великоозиминської сільської ради Самбірського районного Львівської області у КСГП «Озиминське» згідно сертифікату серії ЛВ № 043841, виданого на ім`я [PERSON] на підставі розпорядження Самбірської районної державної адміністрації від 26.05.1997 року № 375, зареєстрованого в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за 342 від 30.05.1997 року, у порядку спадкування після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] (а.с.1-5). Ухвалою судді від 19 грудня 2024 року позовну заяву залишено без руху, наданий позивачу строк для усунення недоліків, а саме сплати судового збору (а.с.37-38). Позивачем усунені вказані судом недоліки, про що надано 06.01.2025 року відповідну заяву та докази сплати судового збору (а.с.42,43). Ухвалою суду від 15 січня 2025 року відкрито провадження у справі, визначено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження; розпочато підготовче провадження; витребувано з Самбірської державної нотаріальної контори копії спадкових справ після смерті [PERSON] , який помер [INFO] та [PERSON] , яка померла [INFO] (а.с.44-45). 22 січня 2025 року до суду надійшла копія спадкової справи після смерті [PERSON] , заведена [INFO] , та повідомлено, що спадкова справа після смерті [PERSON] не заводилася (а.с.47). Ухвалою суду від 10 березня 2025 року закрито підготовче провадження у справі, призначений судовий розгляд; викликані свідки за клопотанням позивача (а.с.89). Позивач [PERSON] та його представник адвокат Дащишак О.С. в судовому засіданні підтримали заявлені позовні вимоги, просили їх задовольнити. Відповідачка [PERSON] заявлені вимоги визнала у повному обсязі, пояснила, що позивач є її рідним братом, відповідно [PERSON] - її баба, [PERSON] - її батько. Батько народився в Польщі в 1939 році, тому відсутнє його свідоцтво про народження. Представник відповідача Новокалинівської міської ради Самбірського району Львівської області Вовчик В.Б. в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, в частині встановлення факту родинних відносин. Щодо визнання право власності на земельну ділянку (пай) повідомив, що позовні вимоги в цій частині рада не визнає, оскільки [PERSON] померла [INFO] , а сертифікат серії [NUMBER] , виданий на ім`я [PERSON] на підставі розпорядження Самбірської районної державної адміністрації від 25.06.1997 року № 175, зареєстрованого в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за 342 від 30.05.1997 року, отже після її смерті. При цьому повідомив, що розпорядження Самбірської районної державної адміністрації від 25.06.1997 року № 175 в теперішній час не скасовано. Свідок [PERSON] суду показала, що [PERSON] та [PERSON] є її родичами, а саме троюрідним братом та сестрою. Вони всі проживають в сусідніх селах. Батько сторін [PERSON] помер, він був сином [PERSON] . Їй відомо, що [PERSON] працювала в колгоспі, після розпаювання земель, їй був виділений пай. Свідок [PERSON] показав суду, що є дальнім родичем [PERSON] та [PERSON] , які є рідними братом та сестрою. Батько сторін [PERSON] помер, він був сином [PERSON] . Йому відомо, що [PERSON] мала земельний пай. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши такі фактичні дані та відповідні їм правовідносини, беручи до уваги визнання позову всіма відповідачами, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] , який народився [INFO] , є сином [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про його народження серії [NUMBER] , виданим Городищевською сільською радою Самбірського району Львівської області (а.с.10). [PERSON] , яка народилася [INFO] , є донькою [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про її народження серії [NUMBER] , виданим Городищевською сільською радою Самбірського району Львівської області (а.с.12). Згідно Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища від 06.12.2024 року [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] 14.10.1997 року, після реєстрації шлюбу прізвище дружини - « [PERSON] » (а.с.13). Таким чином, позивач [PERSON] та відповідачка [PERSON] - рідні брат та сестра. [PERSON] помер [INFO] в с. Озимина Самбірського району Львівської області, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим Городищевською сільською радою Самбірського району Львівської області (а.с.24). Згідно відповіді Самбірської державної нотаріальної контори спадкова справа після смерті [PERSON] не заводилася (а.с.47). Згідно даних з погосподарської книги Городищенської сільської ради за 1977-1979 роки, особистий рахунок № [NUMBER] у склад сім`ї входили: [PERSON] (власник), [PERSON] (син), [PERSON] (невістка), [PERSON] (онука), [PERSON] (онук), [PERSON] (онука) (а.с.27). [PERSON] померла [INFO] в с. Сіде Самбірського району Львівської області, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] (а.с.83). Згідно відповіді відділу реєстрації актів цивільного стану у м. Самборі від 16.01.2025 року № 33.9-06-23/11 надати інформацію з актового запису про народження [PERSON] , [INFO] неможливо, оскільки дана особа народилася в Республіці Польща (а.с.77). З відповіді Центрального Державного історичного архіву України ( м. Львів) від 16.01.2025 року убачається, що навести інформацію про народження у с. Тисова [PERSON] , 1939 року неможливо, оскільки метричні книги греко-католицької та римо-католицької парафій с. Тиса Перемишльського повіту на зберігання до архіву не надходили (а.с.78). Згідно відповіді ГУ ДМС України у Львівській області від 27.01.2025 року згідно з наявними обліками [PERSON] , [INFO] , був документований паспортом громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року серії [NUMBER] , виданим Самбірським РВВС УМВС у Львівській області 03.11.1977 року; в заяві про видачу паспорта в граф «батьки» зазначені мати - [PERSON] , батько - [PERSON] (а.с.74-76). [PERSON] померла [INFO] у віці 84 роки в с. Озимина Самбірського району Львівської області, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим Городищевською сільською радою Самбірського району Львівської області (а.с.25). [PERSON] належав сертифікат на право на сердню земельну частку (пай) розміром 2,46 в умовних кадастрових гектарах без контурного визначення зовнішніх меж на місцевості, яка розташована на території колишньої Великоозиминської сільської ради Самбірського районного Львівської області у КСГП «Озиминське» серії ЛВ № 043841 на підставі розпорядження Самбірської районної державної адміністрації від 26.05.1997 року № 375, зареєстрованого в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за 342 від 30.05.1997 року, що підтверджується Витягом з книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) на території Калинівської міської ради Самбірського району Львівської області (колишня Великоозимська сільська), виданим ГУ Держгеокадастру у Львівській області від 14.11.2024 року № 0-13-0.94-3781/15-24; розпорядженням голови Самбірської районної державної адміністрації від 26.05.1997 року № 375 «Про видачу сертифікатів на право на земельну частку (пай) особам, що мають право на середню земельну частку згідно статті 6 ЗК України по Городищенській сільській раді» (з додатками); відповіддю ГУ Держгеокадастру у Львівській області від 09.08.2024 року (а.с.14-22). При цьому у списках на земельний пай зазначено під №10 [PERSON] (а.с.19). Згідно свідоцтва на право власності на жилий будинок від 25.07.1990 року будинок [ADDRESS] , зареєстрований на праві особистої власності за [PERSON] (а.с.61 зворот). Згідно записів у будинковій книзі для прописки громадян, проживаючих у даному будинку [PERSON] народився у Польщі [INFO] (а.с.30 зворот); [PERSON] знятий з реєстрації 20.04.1993 року (а.с.31). Після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] з заявами про прийняття спадщини 11.07.2024 року звернулися [PERSON] та [PERSON] (а.с.49,52), було зареєстровано спадкову справу за 475/2024 (а.с.47). Разом з тим, листом №1795/02-14 від 21.08.2024 року державним нотаріусом Самбірської державної нотаріальної контори Сегелин І.Г. було відмовлено у видачі свідоцтва про право власності на земельну ділянку (пай) у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів. Крім того зауважено, щодо розбіжностей прізвищ спадкоємиці « [PERSON] » - «[PERSON] » в сертифікаті та в свідоцтві про смерть (а.с.23). Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Суд, відповідно до ст. 13 ЦПК України, розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з п. 1), п. 4) ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Відповідно до п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину. Як зазначив ВС в постанові від 03 листопада 2021 року у справі за № 691/1237/20 встановлення юридичного факту, а саме родинних відносин між померлими особами не несе юридичного наслідку щодо вирішення їхніх прав та обов`язків, оскільки його встановлення буде лише підтвердженням існування відповідного юридичного факту, що передбачено у Главі 6 Розділу IV ЦПК України, як спеціальний процесуальний інструмент для захисту відповідних прав. Аналіз наданих позивачем письмових доказів, а саме: дані погосподарскої господарської книги Городищенської сільської ради за 1977-1979 роки, особистий рахунок № [NUMBER] ; відповідідь ГУ ДМС України у Львівській області від 27.01.2025 року; копії свідоцтв про смерть [PERSON] та [PERSON] (де місцем смерті кожного з них зазначено с. Озимина Самбірського району Львівської області); показання свідків [PERSON] та [PERSON] , беззаперечно підтверджують, що [PERSON] , який помер [INFO] є рідним сином [PERSON] , яка померла [INFO] . За встановлених обставин, встановлення факту родинних відносин породжує юридичні наслідки, тобто від нього залежить виникнення майнових прав заявника, чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення, а отже позовна заява [PERSON] в цій частині підлягає до задоволення. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Виходячи зі змісту п. 12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5, (зі змінами від 25 травня 1998 року) «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», судом розглядаються справи про встановлення фактів належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті (у тому числі факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали). Суд може встановлювати факти належності документів, які не належать до тих, що посвідчують особу. Як встановлено судом, [PERSON] при житті мала право на середню земельну частку (пай), що підтверджується включенням її до списків осіб на земельний пай Городищенської сільської ради народних депутатів, при цьому суд звертає увагу, що її прізвище в даному списку було зазначено вірно як « [PERSON] ». Втім, при видачі сертифікату на право на сердню земельну частку (пай) розміром 2,46 в умовних кадастрових гектарах без контурного визначення зовнішніх меж на місцевості, яка розташована на території колишньої Великоозиминської сільської ради Самбірського районного Львівської області у КСГП «Озиминське» серії ЛВ № 043841 на підставі розпорядження Самбірської районної державної адміністрації від 26.05.1997 року № 375, зареєстрованого в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за 342 від 30.05.1997 року, прізвище [PERSON] зазначено невірно як « [PERSON] ». Аналіз наданих заявником доказів у сукупності свідчить про те, що сертифікат серії ЛВ № 043841 на підставі розпорядження Самбірської районної державної адміністрації від 26.05.1997 року № 375, зареєстрований в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за 342 від 30.05.1997 року належить саме [PERSON] , отже заявлені позовні вимоги [PERSON] в цій частині також підлягають до задоволення. При цьому посилання представника відповідача Новокалинівської міської ради Самбірського району Львівської області Вовчик В.Б. на ті обставини, що сертифікат серії ЛВ № 043841 виданий після смерті [PERSON] суд відхиляє з наступного. Згідно із статтею 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» право на земельну частку (пай) мають: колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку; громадяни - спадкоємці права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом; громадяни та юридичні особи України, які відповідно до законодавства України набули право на земельну частку (пай). Право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку. Відповідно до статті 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай) є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є: свідоцтво про право на спадщину; посвідчені у встановленому законом порядку договори купівлі-продажу, дарування, міни, до яких додається сертифікат на право на земельну частку (пай); рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). Член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. При вирішенні спору про спадкування на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Якщо спадкодавець мав право на земельну частку (пай), але за життя не одержав сертифіката на право власності на земельну частку (пай) або помилково не був включений (безпідставно виключений) до списку, доданого до державного акта про колективну власність на землю відповідного сільськогосподарського підприємства, товариства тощо, при вирішенні спору про право спадкування на земельну частку (пай) суд застосовує положення чинного на час існування відповідних правовідносин ЗК України, Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» (далі - Порядок паювання земель). У цьому разі необхідно враховувати, що згідно із пунктом 17 Перехідних положень ЗК України 2001 року сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам таких часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. Відповідно до пункту 1 Порядку паювання земель паюванню підлягають сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі, створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. Паювання земель радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств здійснюється після перетворення їх на колективні сільськогосподарські підприємства. Право на земельну частку (пай) згідно із пунктом 2 Порядку паювання земель мають члени сільськогосподарського підприємства, кооперативу, акціонерного товариства, у тому числі, пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Відповідно до статей 5, 22 ЗК України 1990 року кожний член КСП у разі виходу з нього має право одержати свою частку землі в натурі (на місцевості), право власності на яку виникає після одержання документа, що посвідчує це право. Згідно із статтею 23 ЗК України 1990 року державний акт на право колективної власності на землю видається КСП із зазначенням розмірів земель, що перебувають у його власності і у колективній власності громадян. До державного акта додається список цих громадян. У постанові Верховного Суду від 31 липня 2024 року у справі № 175/2757/21 вказано, що право особи на земельну частку (пай) виникає за наявності трьох умов: одержання КСП державного акта на право колективної власності на землю, перебування такої особи в членах КСП на час передачі державного акта та включення до списку осіб, доданого до державного акта на право колективної власності на землю. Член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК України, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом колективного сільськогосподарського підприємства на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. У разі неможливості надати такій особі земельну частку (пай) з колективної власності через відсутність необхідної для цього землі остання відповідно до пункту 7 Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» має бути надана із земель запасу, створеного місцевою радою під час передачі землі у колективну власність. Як встановлено судом [PERSON] була включена до списку громадян - членів КСП «Озиминське» (а. с. 19), що в судовому засіданні не спростовано; на ім`я [PERSON] був виданий сертифікат серії ЛВ № 043841 на право на середню земельну частку (пай) розміром 2,46 в умовних кадастрових гектарах без контурного визначення зовнішніх меж на місцевості, яка розташована на території колишньої Великоозиминської сільської ради Самбірського районного Львівської області у КСГП «Озиминське» на підставі розпорядження Самбірської районної державної адміністрації від 26.05.1997 року № 375. Як встановлено судом даний сертифікат належав саме [PERSON] . Верховний Суд у постанові від 26 червня 2018 року у справі № 599/1833/15-ц вказував, що право власності на земельну частку (пай) виникає не з часу внесення членів колективного сільськогосподарського підприємства до відповідних списків, доданих до державного акта на право колективної власності на землю, перевірки, уточнень і затвердження списків, а з моменту передачі (державної реєстрації) державного акта про право колективної власності на землю конкретному колективному сільськогосподарському підприємству. Враховуючи вищезазначене, суд дійшов до висновку про те, що спадкодавець [PERSON] за життя правомірно набула право на земельну частку (пай) та на її ім`я було видано сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ЛВ № 04384, однак віна не отримала відповідний сертифікат, оскільки він був виданий після її смерті. Вказаний сертифікат є дійсним, доказів визнання його недійсним суду не надано. Відповідно до статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Визнання закону таким, що втратив чинність, припиняє його дію в повному обсязі. Відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 01 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосуванню підлягає чинне на той час законодавство, зокрема відповідні норми ЦК Української РСР щодо прийняття спадщини. У разі коли спадщина відкрилася до набрання чинності ЦК України і строк на її прийняття не закінчився до 01 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом. Вказані висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 06 лютого 2019 року у справі № 145/797/15-ц . З урахуванням того, що позовні вимоги [PERSON] стосуються спадщини, яка відкрилася після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , до вказаних спірних правовідносин підлягають застосуванню положення ЦК Української РСР. Відповідно до статті 524 ЦК Української РСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Якщо немає спадкоємців ні за законом, ні за заповітом, або жоден з спадкоємців не прийняв спадщини, або всі спадкоємці позбавлені заповідачем спадщини, майно померлого за правом спадкоємства переходить до держави. Відповідно до статей 525, 526 ЦК Української РСР часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу. Місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу), а якщо воно невідоме, - місцезнаходження майна або його основної частини. При спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю (стаття 529). Для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини (стаття 548 ЦК Української РСР). Згідно зі статтями 549, 554 ЦК Української РСР спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Вищевказані дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. В разі неприйняття спадщини спадкоємцем за законом або за заповітом або позбавлення спадкоємця права спадкування (статті 528 та 534 цього Кодексу) його частка переходить до спадкоємців за законом і розподіляється між ними в рівних частках. Отже, на час відкриття спадщини в період чинності ЦК УРСР його нормами було передбачено певні дії, які би свідчили про прийняття спадщини, у тому числі прийняття спадщини шляхом вступу у володіння та управління спадковим майном (фактичне прийняття спадщини). Згідно частини другої статті 553 ЦК Української РСР спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчать про прийняття спадщини (стаття 549 ЦК Української РСР) вважається таким, що відмовився від спадщини. Пунктом 5 частини 1 статті 555 ЦК УРСР встановлено, що спадкове майно за правом спадкоємства переходить до держави, якщо жоден із спадкоємців не прийняв спадщину. ЦК УРСР не обмежувався строк для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом або заповітом, у тому числі й для держави. Тому, якщо упродовж встановленого шестимісячного строку ніхто зі спадкоємців за законом або за заповітом не прийняв спадщину, вважається, що спадщина переходить до держави (пункт 5 частини 1 статті 555 ЦК УРСР). Як встановлено судом [PERSON] померла [INFO] , після її смерті відкрилась спадщина за законом на житловий будинок і на земельну частку (пай). Її онуки [PERSON] та [PERSON] відповідно до статті 529 ЦК Української РСР могли бути закликані до спадкування, оскільки їх батько [PERSON] , який був спадкоємцем першої черги, на час відкриття спадщини помер. Разом з тим, як зазначалося для придбання спадщини необхідно було щоб спадкоємець її прийняв. У свою чергу, факт вступу в управління або володіння спадковим майном за своїм змістом та обставинами, які підлягають доведенню, відрізняється від факту проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Згідно з положеннями ЦК Української РСР 1963 року правове значення для вирішення питання про прийняття спадщини, поряд з поданням нотаріусу заяви про її прийняття, мав факт вступу спадкоємця в управління або володіння спадковим майном протягом шести місяців з дня відкриття спадщини (статті 549 ЦК Української РСР 1963 року), а не факт реєстрації та постійного проживання спадкоємця разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини (частини третя статті 1268 ЦК України 2004 року) (Постанова ВС від 29 квітня 2022 року у справі № 372/949/19). Під фактичним вступом у володіння або управління спадковим майном, що підтверджує факт прийняття спадщини, маються на увазі різні дії спадкоємця по управлінню, розпорядженню і користуванню цим майном, підтриманню його в належному стані або сплату податків та інших платежів тощо. Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 03 березня 2021 року у справі № 747/467/18. Ураховуючи наведене, прийняття спадщини може бути підтверджено діями спадкоємців, які за своїм характером свідчать про те, що в шестимісячний строк із дня відкриття спадщини вони фактично вступили в управління або володіння спадковим майном або подали державній нотаріальній конторі заяву про прийняття спадщини (Постанова від 15 березня 2023 року справа № 205/7888/20). Як встановлено судом в шестимісячний строк із дня відкриття спадщини позивач [PERSON] до державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті баби [PERSON] не звертався (такі дії він не вчиняв понад 28 років!), доказів того, що він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном - земельною часткою суду не надано. Як свідчить дані будинкової книги, позивач на час відкриття спадщини не був зареєстрований зі спадкодавцем. Відповідно до частини третьої статті 12, частин першої та шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За змістом статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що під час розгляду справи судом позивач [PERSON] не довів належними доказами, які б достовірно підтверджували факт прийняття ним спадщини у порядку, визначеному статтею 549 ЦК Української РСР. Отже у задоволенні вимоги про визнання за позивачем права власності на земельну частку (пай), яка є об`єктом спадкування після смерті [PERSON] , слід відмовити. З приводу розподілу судових витрат суд зазначає таке. Відповідно до вимог ч. 1, 2 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем [PERSON] при зверненні до суду з цим позовом був сплачений судовий збір в розмірі 3633,60 грн. (а.с.43). З урахуванням того, що позовні вимоги задоволені частково, разом з тим питання про стягнення з відповідачів судового збору позивач не висував, суд покладає судові витрати на позивача.

Outcome: partial