Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-23 00:00:00

13 лютого 2025 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: [PERSON] , Державний нотаріус П`ятої дніпровської державної нотаріальної контори Бутова Алла Генрихівна, яку уточнив 14 липня 2025 року, в якій остаточно просив: стягнути з [PERSON] на його користь заборгованість за договором купівлі-продажу від 21 липня 2021 року, реєстровий № 3-598, у розмірі 556 680,00 грн., інфляційні втрати за період з 01 серпня 2021 року по 21 липня 2024 року в сумі 241\~249,05 грн., 3% річних за період з 22 липня 2021 року по 21 липня 2024 року у розмірі 50\~121,58 грн., а також судові витрати у вигляді сплаченого за подання позовної заяви судового збору у розмірі 8\~480,51 грн. та витрат на правничу допомогу у розмірі 40\~000,00 грн. В обґрунтування своїх вимог позивач вказав на те, що 21 липня 2021 року між [PERSON] , що діяв в інтересах [PERSON] , та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] . Вказаний договір посвідчено нотаріусом П`ятої дніпровської державної нотаріальної контори Бутовою А.Г., внесено в реєстр за № 3-598. Також, 21 липня 2021 року до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено запис про реєстрацію права власності за [PERSON] . Під час укладання правочину з відчуження об`єкта нерухомості сторони погодили ціну (вартість) об`єкта, що підлягає сплаті на користь продавця, а саме 556 680,00 грн. (що відповідає визначеній у звіті про оцінку майна, виконаного ТОВ «Центр оцінки «ЕПОС» 05 липня 2021 року). Згідно з положеннями п. 3 договору купівлі-продажу, продаж цей вчинено за 556 680,00 грн., які представник продавця отримав від покупця повністю до підписання цього Договору. Представник продавця своїм підписом під цим договором підтверджує проведення із стороною покупця повного розрахунку за продане вищевказане майно та відсутність до покупця претензій фінансового характеру. Проте, всупереч викладеному вище, покупець [PERSON] не здійснив фактичного розрахунку з представником продавця ні до укладання правочину, ні в день його укладання. Жодних грошових коштів від відповідача отримано не було, що зумовило звернення [PERSON] з даним позовом про стягнення з недобросовісного покупця коштів в сумі 556 680,00 грн., несплачених за отриманий товар. Дії/бездіяльність відповідача щодо непроведення розрахунків з представником позивача за договором купівлі-продажу від 21 липня 2021 року є недобросовісними та такими, що не відповідають попереднім заявам і поведінці покупця, наданим до укладання правочину та реєстрації права власності на нерухоме майно (об`єкт продажу), в той час як позивач в особі уповноваженого представника, розумно покладається на них, діючи собі на шкоду. Вказане призвело до виникнення у відповідача заборгованості перед позивачем за отриманий товар (об`єкт нерухомості) в розмірі 556\~680,00 грн. Враховуючи вартість товару (об`єкту нерухомості) та обмеження, встановлені постановою НБУ від 29 грудня 2017 року № 148 (в редакції станом на 01.01.2021), відповідач був зобов`язаний внести кошти на поточний рахунок позивача, або шляхом їх внесення та переказу на депозитний рахунок нотаріуса. Втім, жодних документів про отримання коштів від відповідача в сумі вартості об`єкта нерухомості представник продавця не складав. Кошти на рахунок позивача/представника не надходили ні до укладання правочину, ні в день 21 липня 2021 року. Також не було надходжень коштів і з депозитного рахунку нотаріуса. Розрахунок за правочином від 21 липня 2021 року в готівковій формі не проводився. Крім того, наполягав на тому, що за прострочення виконання зобов`язання відповідач має сплатити на користь позивача інфляційні втрати за період з 01 серпня 2021 року по 21 липня 2024 року в сумі 241\~249,05 грн. та 3% річних за період з 22 липня 2021 року по 21 липня 2024 року у розмірі 50\~121,58 грн. Крім того, попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат, які позивач планує понести у зв`язку з отриманням правничої допомоги у даній справі, становить 40\~000,00 грн. Щодо строків позовної давності позивач зазначив, що у 2007 році він виїхав та постійно проживає в Німеччині. У квітні 2021 року він уповноважив [PERSON] бути його представником та укласти від його імені правочин щодо відчуження належної позивачу квартири. Про факт укладення у липні 2021 року договору купівлі-продажу квартири позивач дізнався з відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 24 січня 2025 року. Позивач не знав про відчуження квартири на користь відповідача, оскільки жодних коштів від вказаного правочину не отримав. При спілкуванні з [PERSON] повірений визнав факт відчуження в інтересах позивача об`єкта нерухомості та визнав, що покупець ввів його в оману, не здійснив розрахунок за придбане майно. Факт не проведення розрахунку був скритий від позивача, повірений мав намір вирішити ситуацію власними силами. Отже, позивач не знав про порушення своїх прав та інтересів до січня 2025 року, у зв`язку з чим не звертався за захистом до суду. У зв`язку з цим, позивач [PERSON] вирішив звернутися до суду з даним позовом. Ухвалою суду від 17 лютого 2025 року провадження у вказаній справі було відкрито (а.с. 25). Сторонам було направлено копію ухвали від 17 лютого 2025 року, а також відповідачу було направлено копію позовної заяви із додатками. Відповідач у встановлений судом строк не надав відзиву на позовну заяву. 15 квітня 2025 року від відповідача до суду надійшла заява, в якій він просив застосувати до вимог позивача трирічний строк позовної давності, який сплинув 21 липня 2024 року, та на цій підставі відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Представник позивача [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про день, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, 24 липня 2025 року надала до суду заяву, в якій просила провести судове засідання, призначене на 24 липня 2025 року, без участі позивача та його представника. Раніше під час розгляду справи позовні вимоги підтримала та просила суд їх задовольнити в повному обсязі, проти розгляду справи в заочному порядку не заперечувала. Відповідач в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причин неявки суду не повідомив. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причин неявки суду не повідомив. Третя особа - Державний нотаріус П`ятої дніпровської державної нотаріальної контори Бутова А.Г., в судове засідання не з`явилась, від представника П`ятої дніпровської державної нотаріальної контори до суду надійшла заява, в якій він просив проводити розгляд справи без його участі. Згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За згодою представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням\~ст. 280 ЦПК України. У зв`язку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні докази у їх сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Так, згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до\~ст.\~15,\~16\~ЦК України\~кожна особа\~має право\~на захист\~свого цивільного\~права у\~разі його\~порушення,\~невизнання або\~оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено, що 21 липня 2021 року між [PERSON] , що діяв по довіреності, посвідченій нотаріусом міста Ганновер Федеративної Республіки Німеччина Клаус Веє 27 квітня 2021 року за номером в реєстрі нотаріальних дій 36/2021 від імені [PERSON] , та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу квартири, посвідчений державним нотаріусом П`ятої дніпровської державної нотаріальної контори Бутовою Аллою Генрихівною, зареєстрований в реєстрі за № 3-598, відповідно до умов якого [PERSON] , діючий як представник по довіреності від імені [PERSON] , передає у власність покупця квартиру [ADDRESS] , а [PERSON] приймає та зобов`язується оплатити вказану квартиру (а.с. 19). Вартість вищевказаної квартири, згідно звіту про оцінку майна, наданого товариством з обмеженою відповідальністю «Центр оцінки «Епос» 05 липня 2021 року 556\~680,00 грн. Згідно зі статтею 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Того ж дня, тобто 21 липня 2021 року, державним нотаріусом П`ятої дніпровської державної нотаріальної контори Бутовою А.Г. за [PERSON] було зареєстровано право власності на вищезазначену квартиру, що підтверджується витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 266782069 та № 266783274 від 21 липня 2021 року (а.с.20, 21). Звертаючись у лютому 2025 року до суду з даним позовом позивач [PERSON] наполягав на тому, що відповідач [PERSON] до теперішнього часу так і не здійснив розрахунок за квартиру [ADDRESS] та не сплатив позивачу 556\~680,00 грн. Частина перша статті 55 Конституції України містить загальну норму, яка означає право кожного звернутися до суду, якщо його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод. Стаття 15 Цивільного кодексу України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Під захистом цивільних прав розуміють передбачений законодавством засіб, за допомогою якого може бути досягнуте припинення, запобігання, усунення порушення права, його відновлення і (або) компенсація витрат, викликаних порушенням права. Обраний спосіб захисту має безпосередньо втілювати мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту, тобто мати наслідком повне припинення порушення його прав та охоронюваних законом інтересів. Вирішуючи спір, суд повинен дати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу позивача на момент його звернення до суду. При цьому право чи інтерес мають бути захищені судом у належний спосіб, який є ефективним. Згідно з ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Позивачем може бути особа, яка вважає, що її право, свободу чи інтерес порушено та створені перешкоди для реалізації її прав, що зумовило її звернення до суду. При цьому неодмінною ознакою порушення права особи є зміна стану її суб`єктивних прав та обов`язків, тобто припинення чи неможливість реалізації її права або виникнення додаткового обов`язку. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. З огляду на наведене очевидним є те, що обов`язковою умовою для судового захисту будь-якого права, є наявність достовірних даних про те що, що право особи порушено, не визнане, або оспорене іншими. Але, дослідивши всі наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності суд зазначає, що стороною позивача не доведено перед судом, що його право на володіння, користування та розпорядження своїм майном та право на будь-ке інше нематеріальне благо було порушене відповідачем [PERSON] , хоча судовому захисту підлягають лише порушені, невизнані або оспорювані права, свободи чи законні інтереси осіб, при доведеності того, що визначений позивачем відповідач порушив ці права. У частині 3 статті 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Предметом доказування, відповідно до ч. 2 ст. 77 ЦПК України, є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно зі статтею 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України). Однак, позивачем не надано суду належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів на підтвердження того, що покупець (відповідач) [PERSON] не передав продавцю (позивачу) [PERSON] або представнику продавця (третій особі [PERSON] ) грошові кошти за квартиру [ADDRESS] у розмірі 556\~680,00 грн. Навпаки, як зазначено у пункті 3 вищезазначеного договору купівлі-продажу квартири від 21 липня 2021 року, продаж квартири вчинено за 556\~680,00 грн., які представник продавця отримав від покупця повністю до підписання цього договору. Представник продавця своїм підписом під цим договором підтверджує проведення зі сторони покупця повного розрахунку за продане вищевказане майно та відсутність до покупця претензій фінансового характеру. Тобто, своїми підписами у договорі купівлі-продажу квартири від 21 липня 2021 року, представник продавця - [PERSON] та покупець [PERSON] підтвердили факт здійснення покупцем повного розрахунку за продану квартиру ще до підписання даного договору, та підтвердили відсутність до покупця претензій фінансового характеру. Достовірних доказів щодо спростування факту здійснення покупцем (відповідачем) повного розрахунку за продану квартиру до підписання даного договору матеріали справи не містять. Щодо посилань представника позивача в обгрунтування своїх позовних вимог на те, що кошти на депозитний рахунок нотаріуса від покупця [PERSON] не надходили, то суд вважає за необхідне звернути увагу позивача на те, що, як зазначено у відповіді приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Бутової А.Г. № 07/01-16 від 29 квітня 2025 року (а.с. 79) на запит адвоката Підлубної Ю.В., сторони не дійшли згоди скористатись вказаним способом розрахунку. У вказаній відповіді нотаріус Бутова А.Г. підтвердила, що 21 липня 2021 року державним нотаріусом П`ятої дніпровської державної нотаріальної контори Бутовою А.Г. було посвідчено договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , зареєстрований в реєстрі за № 3-598. Роз`яснено також, що діючим законодавством на нотаріусів не покладено обов`язку щодо здійснення ними перевірки дотримання сторонами договорів купівлі-продажу, які підлягають нотаріальному посвідченню, реальності проведення розрахунків, обмежень розрахунків готівкою в межах граничної суми, передбаченої умовами постанови Правління Національного банку України від 29 грудня 2017 року № 148. Будь-яких доказів на підтвердження того, що на рахунок продавця або представника продавця від покупця ні до укладення правочину, ні в день укладення правочину, не надходили грошові кошти в сумі вартості об`єкта нерухомості, стороною позивача суду також не надано. При цьому, відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до частини 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч. 2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Подання позивачем доказів на підтвердження обставин справи є обов`язковим, оскільки в цій частині між сторонами виникає спір про право та такі докази мають значення для ухвалення рішення по справі. Під час розгляду справи суд роз`яснював представнику позивача про необхідність доводити факт порушення прав позивача належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами. Однак, позивач не надав таких доказів на підтвердження не передання [PERSON] грошових коштів за квартиру в сумі 556\~680,00 грн. та не спростував зазначене у пункті 3 договору купівлі-продажу квартири підтвердження представника покупця [PERSON] про те, що зі сторони покупця проведений повний розрахунок за продане нерухоме майно та представник продавця отримав від покупця 556\~680,00 грн. повністю до підписання цього договору. З огляду на викладене, оскільки позивачем не доведено, що відповідач [PERSON] не передав позивачу [PERSON] або представнику продавця (третій особі) [PERSON] грошові кошти за квартиру [ADDRESS] у розмірі 556\~680,00 грн., беручи до уваги, що суд розглядає справу виключно на підставі наявних в матеріалах справи доказів, проаналізувавши всі наявні в матеріалах справи докази, суд приходить до переконливого висновку, що позовні вимоги [PERSON] в частині стягнення з [PERSON] заборгованості за договором купівлі-продажу від 21 липня 2021 року у розмірі 556 680,00 грн. задоволенню не підлягають у зв`язку з їх недоведеністю. Оскільки позовні вимоги про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] інфляційних втрат у розмірі 241\~249,05 грн. та 3% річних у розмірі 50\~121,58 грн. є похідними від позовних вимог про стягнення заборгованості за договором купівлі-продажу від 21 липня 2021 року, у задоволенні яких судом відмовлено, то позовні вимоги про стягнення інфляційних втрат та 3% річних також не підлягають задоволенню. Щодо заяви відповідача про застосування строку позовної давності суд вважає за необхідне зазначити наступне. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. За приписами ст. 267 ЦК України заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. За приписами ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, одним із способів захисту якого є припинення правовідношення. Виходячи з правового аналізу наведених норм суд зазначає, що строк позовної давності може бути застосований до виниклих між сторонами правовідносин лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення судом рішення, виключно у тому випадку, коли судом буде встановлено, що було порушено право позивача та воно підлягає судовому захисту, але у зв`язку з пропуском ним строку позовної давності, суд дійде висновку про наявність підстав для відмови у позові. Враховуючи, що під час розгляду справи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] у зв`язку з їх недоведеністю, підстав для застосування строку позовної давності не має. Таким чином,\~дослідивши всебічно,\~повно,\~безпосередньо та\~об`єктивно\~наявні у\~справі докази,\~оцінивши їх\~належність,\~допустимість,\~достовірність,\~достатність і\~взаємний зв`язок\~у їх\~сукупності,\~з`ясувавши\~усі обставини\~справи,\~на які\~сторони посилалися\~як на\~підставу своїх\~вимог і\~заперечень,\~з урахуванням\~того,\~що відповідно\~до\~ст.\~2\~ЦПК України\~завданням\~цивільного судочинства\~є справедливий,\~неупереджений та\~своєчасний розгляд\~і вирішення\~цивільних справ\~з метою\~ефективного захисту\~порушених або\~оспорюваних прав,\~свобод чи\~інтересів фізичної\~особи,\~суд приходить\~до\~переконливого висновку,\~що у\~задоволенні позовних\~вимог [PERSON] слід відмовити в повному обсязі за недоведеністю. Відповідно до\~ст. 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки у задоволенні позовних вимог [PERSON] судом відмовлено, то судові витрати [PERSON] по справі підлягають віднесенню на сторону позивача. На підставі ст.ст. 15, 16, 655 ЦК України, та

Outcome: dismissed