Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-21 00:00:00

28.04.2025 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] , в якій вона просить стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подачі позову до суду і до досягнення дітьми повноліття. В обґрунтування позову позивач зазначила, що з 01 червня 2012 року вони з відповідачем перебували у шлюбі, від якого у них є двоє спільних дітей - [PERSON] та [PERSON] . 29.09.2021 року рішенням Подільського районного суду м. Києва у справі № 758/8291/21 шлюб між сторонами розірвано за ініціативою відповідача. Позивач та відповідач не проживають разом з травня 2021 року. Враховуючи, що матеріальне становище відповідача та стан його здоров`я є задовільним, наявність законодавчо закріпленого обов`язку рівною мірою утримувати дітей, а також те, що згоди щодо розміру аліментів не досягнуто між сторонами, позивач вважає, що з відповідача на користь позивача необхідно стягувати аліменти на утримання дітей у частці від усіх видів заробітку (доходу) у розмірі 1/3. У зв`язку з чим позивач звернулась до суду з зазначеним позовом. Ухвалою суду від 05.05.2025 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін, надано відповідачу строк для подання відзиву на позов, позивачу - відповіді на відзив. 16.07.2025 року представник відповідача подала відзив на позовну заяву, у якому зазначено, що відповідач не заперечує обов`язку утримувати дітей та погоджується сплачувати аліменти у твердій грошовій сумі 10 000 грн щомісячно на утримання двох дітей. Відповідач не має заборгованості зі сплати аліментів. Отже, якщо батько добровільно сплачує суму, що значно перевищує мінімальну, суд не має підстав встановлювати аліменти в іншому розмірі чи формі, якщо позивачка не доведе необхідності іншого підходу. В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги та просила суд позов задовольнити. Відповідач та представник відповідача в судовому засіданні надали пояснення, які є аналогічними тим, що наведені у відзиві на позовну заяву. Заслухавши доводи сторін, дослідивши та оцінивши письмові докази у справі у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що 01 червня 2012 року укладено шлюб між [PERSON] та [PERSON] , про що внесено актовий запис № 357 Відділом реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві. Від шлюбу сторони мають неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 31.08.2012 року, та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 29.04.2016 року. 29.09.2021 року рішенням Подільського районного суду м. Києва у справі № 758/8291/21 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Крім того, судом встановлено, що діти проживають разом з матір`ю за адресою: [ADDRESS] . Відомості про місце роботи та доходи сторонами суду не надано. При цьому, відповідно до ч. 1, 2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Також суд враховує те, що відповідач не заперечує обов`язку необхідності утримання дітей у вигляді сплати аліментів. Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України, ст.180 Сімейного кодексу України (далі - СК України) батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 17 постанови від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен урахувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Отже, право вибору способу стягнення аліментів (в частці від доходу або в твердій грошовій сумі) належить саме позивачу. Позивач обрала спосіб стягнення аліментів - в частці від доходу. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімум для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімум для дитину відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Судом встановлено, що відповідно до вікової класифікації Всесвітньої організації охорони здоров`я відповідач є людиною молодого віку, за своїм віком належить до працездатних осіб, мешкає окремо від дітей, доказів наявності у нього інших утриманців або його незадовільного стану здоров`я, документів щодо його офіційного працевлаштування суду не надано. Законом України «Про державний бюджет на 2025 рік» встановлено, що прожитковий мінімум для дитини віком від 6 років до 18 років, до вікової категорії якої належать діти сторін у справі, становить: з 1 січня 2025 року - 3 196 грн. Згідно ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, в тому числі і обов`язку її утримання. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Крім того, вирішуючи такий спір, суд враховує, що дотримуючись рівноваги між інтересами дітей та інтересами батьків, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (Рішення Європейського суду з прав людини від 07.12.2006 року по справі «Хант проти України»). Крім того, ч. 5 ст. 183 СК України передбачено, що той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на двох дітей - однієї третини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Для позовного провадження такого обмеження верхньої межі аліментів не передбачено. Вказані обставини дають суду підстави дійти висновку, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню аліменти на утримання спільних дітей сторін [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно. Суд вважає, що розмір аліментів в 1/3 частину заробітку (доходу) відповідача є доцільним, відповідає інтересам обох сторін та інтересам дітей, а також чинному законодавству. Постановляючи рішення суд враховує, що в даному судовому провадженні позивачем не ставилось питання про стягнення додаткових витрат на дітей, визначався розмір аліментів саме на утримання дітей, а тому за позивачем залишається право на звернення до суду у встановленому законом порядку щодо участі відповідача у додаткових витратах згідно ст.185 СК України. На підставі ч. 1 ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. А відтак, у кожній зі сторін є право на звернення до суду в разі настання таких обставин. Крім того, у позивача, в разі необхідності, залишається право на звернення до суду про зміну способу стягнення аліментів (зміна частки на тверду грошову суму). Відповідно до ст.191 СК України аліменти на дитину підлягають присудженню з дня подачі позову, тобто з 28.04.2025 року, і до досягнення дітьми повноліття. Згідно ст. 141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню судовий збір в дохід держави у розмірі 1211,20 грн, оскільки відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач була звільнена від сплати судового збору при подачі позову. На підставі п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved