Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-21 00:00:00

Представник позивача звернулася до суду з вищевказаним позовом, мотивуючи це тим, що [PERSON] , [INFO] , є спадкоємцем зазначеного у заповіті від 12.02.2002 №531 майна [PERSON] , який помер [INFO] , про що 01 березня 2023 року зроблено відповідний актовий запис за № 304 та видано свідоцтво про смерть серія [NUMBER] . На ім`я [PERSON] видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом, яке зареєстроване в реєстрі за №316. Відомості про право власності внесені до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 19.01.2024 року. Спадщина, на яку видане свідоцтво складається з: 49/100 часток у праві власності житлового будинку [ADDRESS] , що належали померлому [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 10 червня 1971 року за реєстровим номером №1-1308. Рішенням Уманської міської ради №8-40/4 від 22 грудня 2004 року, №2.6-46/4 від 27 квітня 2005 року померлому [PERSON] передано у власність земельну ділянку для обслуговування житлового будинку площею 0,0500 га, в тому числі у спільне користування 0,0064 га, яка розташована за адресою [ADDRESS] . На підставі вказаного рішення 14.07.2005 року [PERSON] видано Державний акт на право приватної власності на землю серії ЯА №465942 та присвоєно кадастровий номер 7110800000:04:001:0353. Згідно відповіді ГУ Держгеокадастру у Черкаській області Р-291/0-0.365-409/3 8- 24 від 31.07.2024 зазначено, що помилковий кадастровий номер 7110800000:04:001:0353 земельної ділянки загальною площею 0,0500 га з цільовим призначенням 02.01 Для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд згідно державного акту на право на земельну ділянку від 14.07.2005 ЯА 465942 виданого на ім`я [PERSON] було перенесено до архівного шару, а дана земельна ділянка з уточненою площею 0,0500 га зареєстрована з кадастровим номером 7110800000:02:004:0819. Так як право власності на земельну ділянку для обслуговування житлового будинку 0,0500 га, в тому числі спільного користування 0,0064 га, розташованої за адресою [ADDRESS] у покійного [PERSON] виникло у 2005 році, тому дана земельна ділянка, не була внесена до спадкового майна та не була охоплена заповітом від 12.02.2002 року, зареєстрованим в реєстрі за номером 316. Приватним нотаріусом Уманського районного нотаріального округу Черкаської області Карайкоза Г.І. видано постанову про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку площею 0,0500 га зареєстрована з кадастровим номером 7110800000:02:004:0819. У зв`язку з викладеними обставинами позивач звернулась до суду з заявою про визнання за нею права власності на земельну ділянку в зв 'язку з набуттям права власності на частку у житловому будинку. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] в підготовче засідання не з`явилися, на адресу суду надійшла заява від представника позивача про розгляд справи за її відсутності та відсутності позивача, позовні вимоги підтримують та просять задовольнити. Представник відповідача Уманської міської ради - Семенко О. у підготовче засідання не з`явилася, надала до суду заяву про розгляд справи без її участі, проти задоволення позовних вимог не заперечує. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. [PERSON] , [INFO] помер [INFO] у м. Черкаси Черкаської області, актовий запис № 304, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] виданого Уманським відділом державної реєстрації актів цивільного стану в Уманському районі Черкаської області ЦМУМЮ (м. Київ). 19 січня 2024 року позивач [PERSON] , як спадкоємець за заповітом, отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом, зареєстровано в реєстрі за № 316, на 49/100 часток у праві власності на житловий будинок [ADDRESS] що належали померлому [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого Уманською державною нотаріальною конторою 10 червня 1971 року за реєстровим № 1-1308. Рішенням Уманської міської ради №8-40/4 від 22 грудня 2004 року, №2.6-46/4 від 27 квітня 2005 року померлому [PERSON] передано у власність земельну ділянку для обслуговування житлового будинку площею 0,0500 га, в тому числі спільне користування 0,0064 га, яка розташована за адресою [ADDRESS] . На підставі вказаного рішення 14.07.2005 року [PERSON] видано Державний акт на право приватної власності на землю серії ЯА №465942 та присвоєно кадастровий номер 7110800000:04:001:0353. Згідно відповіді ГУ Держгеокадастру у Черкаській області Р-291/0-0.365-409/3 8- 24 від 31.07.2024 зазначено, що помилковий кадастровий номер 7110800000:04:001:0353 земельної ділянки загальною площею 0,0500 га з цільовим призначенням 02.01 Для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд згідно державного акту на право на земельну ділянку від 14.07.2005 ЯА 465942 виданого на ім`я [PERSON] було перенесено до архівного шару, а дана земельна ділянка з уточненою площею 0,0500 га зареєстрована з кадастровим номером 7110800000:02:004:0819. Відповідно до Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-7400691832023 від 25.09.2023, [PERSON] на праві приватної власності належить земельна ділянка площею 0,0500 га, цільове призначення: 02.01 Для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарськи будівель і споруд (присадибна ділянка), в тому числі 0,0064 га (на яку поширюється дія сервітуту), яка розташована за адресою [ADDRESS] , з кадастровим номером: 7110800000:02:004:0819, документ, що посвідчує право: Державний акт від 14.07.2005 ЯА 465942; дата державної реєстрації: 25.09.2023 року. Оскільки право власності на земельну ділянку для обслуговування житлового будинку площею 0,0500 га, в тому числі спільного користування 0,0064 га, розташованої за адресою: [ADDRESS] у покійного [PERSON] виникло у 2005 році, тому дана земельна ділянка, не була внесена до спадкового майна та не була охоплена заповітом від 12.02.2002 року, зареєстрованим в реєстрі за номером 316. Відповідно до ст.1245 Цивільного кодексу України, частина спадщини, що не охоплена заповітом, спадкується спадкоємцями за законом на загальних підставах. Приватним нотаріусом Уманського районного нотаріального округу Черкаської області Карайкоза Г.І. було відмовлено позивачці у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку площею 0,0500 га в тому числі спільного користування 0,0064 га, розташованої за адресою [ADDRESS] , в зв`язку з відсутністю інформації у заповіті щодо вказаного спадкового майна, про що було винесено постанову про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 07.04.2025 року. В той же час, відповідно до ч.1 ст.120 Земельного кодексу України, у разі набуття права власності на об`єкт нерухомого майна (жилий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, розміщений на земельній ділянці (крім земель державної, комунальної власності), право власності на таку земельну ділянку одночасно переходить від відчужувана (попереднього власника) такого об`єкта до набувача такого об`єкта без зміни її цільового призначення. Аналогічна норма Закону щодо переходу права на земельну ділянку у разі набуття права власності на об`єкт нерухомого майна закріплена у ст.377 Цивільного кодексу України, згідно якої, до особи, яка набула право власності на об`єкт нерухомого майна (житловий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, право власності на який зареєстровано у визначеному законом порядку, або частку у праві спільної власності на такий об`єкт, одночасно переходить право власності (частка у праві спільної власності) або право користування земельною ділянкою, на якій розміщений такий об`єкт, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта, у порядку та на умовах, визначених Земельним кодексом України. Істотною умовою договору, який передбачає перехід права власності на об`єкт нерухомого майна (житловий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, який розміщений на земельній ділянці і перебуває у власності відчужувана, є умова щодо одночасного переходу права власності на таку земельну ділянку (частку у праві спільної власності на неї) від відчужувача (попереднього власника) відповідного об`єкта до набувача такого об`єкта. При застосуванні положень ст. 120 ЗК України поєднанні з нормою ст. 125 ЗК України слід виходити з того, що у випадку переходу права власності на об`єкт нерухомості у встановленому законом порядку право власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно з виникненням права власності на зведені на земельній ділянці об`єкти. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об`єкта права власності. Тобто, за загальним правилом, закріпленим у ч.1 ст.120 ЗК України особи, які набули права власності на будівлю чи споруду, стають власниками земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику. Зазначене узгоджується з правовими висновками ВП ВС, викладеними у постанові від 16.06.2020 у справі №689/26/17. Велика Палата Верховного Суду неодноразово висловлювалася про те, що особа, яка законно набула у власність будинок, споруду, має цивільний інтерес в оформленні права на земельну ділянку під такими будинком і спорудою після їх набуття (постанови від 4 грудня 2018 року у справі № 910/18560/16 (пункт 8Л7), від 5 грудня 2018 року у справі № 713/1817/16-ц (пункт 61), від 18 грудня 2019 року у справі № 263/6022/16-ц (пункт 42)). Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.06.2000 року у справі 689/26/17 вказала на те, що враховуючи принцип єдності юридичної долі земельної ділянки (закріпленому у цивільному та земельному законодавстві) та розташованих на ній будинку, споруди, слід зробити висновок, що земельна ділянка слідує за нерухомим майном, яке придбаває особа, якщо інший спосіб переходу права на земельну ділянку не передбачено умовами договору чи приписами законодавства. Враховуючи, вищевикладене, а також беручи до уваги, що відповідач визнав позов позивача і визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд дійшов висновку, що позивач набувши право власності на частину житлового будинку, набула також і право власності на земельну ділянку, яка призначена для обслуговування житлового будинку. Згідно ч.1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. За частиною 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Підстав для неприйняття визнання позову - не встановлено. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved