Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-29 00:00:00

\~ \~ \~ \~У грудні 2024 року позивач [PERSON] звернувся до суду з даним позовом. Свої позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що 29 березня 2019 року між ним та [PERSON] три попередні договори. Сторони зазначили про намір укласти і нотаріально посвідчити договори купівлі-продажу житлових приміщень квартир в с.Ходосівка, на земельній ділянці з кадастровим номером 3222487001:01:008:5180. На виконання домовленості відповідачем по квартирі з будівельною адресою [ADDRESS] передано 567\~300 грн., №10 595\~200 грн., №23 585\~600 грн. Станом на час подання позову, договори купівлі-продажу не укладені. \~ \~ \~ \~Вказав, що попередні договори є нікчемними в силу ст.220 ЦК України, оскільки укладені в простій письмовій формі. Відповідно до ст.635 ЦК України так договори мали укладатись в письмові формі з нотаріальним посвідченням. Враховуючи вимоги закону, належним способом захисту порушеного права є не визнання недійсним правочину, а застосування наслідків нікчемного правочину шляхом повернення сторін у початковий стан. \~ \~ \~ \~Просив суд: застосувати наслідки недійсності правочину - попереднього договору від 29 березня 2020 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON] про намір укласти і нотаріально посвідчити договір купівлі продажу житлових приміщень квартири в житловому будинку, який знаходиться на стадії будівництва та споруджується за будівельною адресою: [ADDRESS] на земельній ділянці з кадастровим номером 3222487001:01:008:5180 (за будівельним [ADDRESS] , загальною площею 36.6 кв.м., що знаходиться на другому проектному поверсі) шляхом зобов`язання [PERSON] прийняти грошові кошти в розмірі 567 300.00 грн.; застосувати наслідки недійсності правочину - попереднього договору від 29 березня 2020 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON] про намір укласти і нотаріально посвідчити договір купівлі продажу житлових приміщень квартири в житловому будинку, який знаходиться на стадії будівництва та споруджується за будівельною адресою: [ADDRESS] на земельній ділянці з кадастровим номером 3222487001:01:008:5180 (за будівельним [ADDRESS] , загальною площею 38.4 кв.м., що знаходиться на другому проектному поверсі) шляхом зобов`язання [PERSON] прийняти грошові кошти в розмірі 595 200.00 грн.; застосувати наслідки недійсності правочину - попереднього договору від 29 березня 2020 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON] про намір укласти і нотаріально посвідчити договір купівлі продажу житлових приміщень квартири в житловому будинку, який знаходиться на стадії будівництва та споруджується за будівельною адресою: [ADDRESS] на земельній ділянці з кадастровим номером 3222487001:01:008:5180 (за будівельним [ADDRESS] , загальною площею 36.6 кв.м., що знаходиться на четвертому проектному поверсі) шляхом зобов`язання [PERSON] прийняти грошові кошти в розмірі 585 600.00 грн.; судові витрати покласти на відповідача. Ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 06 січня 2025 року відкрито провадження у цивільній справі. Розгляд справи призначено в порядку загального позовного провадження. 05 березня 2025 року відповідачем [PERSON] подано відзив на позовну заяву. Не погоджуючись з доводами позову вказала, що між ними дійсно укладені попередні договори купівлі-продажу квартир. На виконання правочинів, нею передані кошти. Вона заперечує факт нікчемності договорів. Основні договори не були укладені, а тому зобов`язання за попередніми правочинами припинені та [PERSON] зобов`язаний повернути їй грошові кошти, оскільки правова підстава (на якій кошти отримані позивачем) відпала ст.1212 ЦК України. Саме такий позов перебуває на розгляді Вінницького міського суду Вінницької області (760/22897/23). Вважає, що позивач зловживає своїми правами, подав безпідставний позов, використовує цивільний процес з іншою якоюсь метою, в тому числі для уникнення сплати боргу. Просила закрити провадження по справі на підставі п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 09 квітня 2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. У судовому представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив позов задовольнити У судовому засіданні представник відповідача проти позову заперечував. Просив відмовити у задоволенні позову. Дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, з наступних підстав. Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12.06.2009 №2 передбачено, що відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. У п. 33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 у справі «Христов проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч. 1 ст. 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може, зокрема, бути припинення дії, яка порушує право. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У справі Bellet v. France Суд зазначив, що стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1 ст.202 ЦК України). Відповідно до вимог ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними (ста. 628 ЦК України). Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Згідно з ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини. Відповідно до ст.ст. 655, 657 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. При розгляді справи судом встановлено, що 29 березня 2019 року між [PERSON] та [PERSON] підписано три попередні договори. За умовами першого договору: сторони зобов`язуються у майбутньому, на умовах і в порядку, визначених цим Договором, укласти і належним чином нотаріально посвідчити договір купівлі-продажу (надалі Основний договір) житлового приміщення квартири в житловому будинку (надалі будинок), який знаходиться на стадії будівництва та споруджується за будівельною адресою: [ADDRESS] на земельній ділянці з кадастровим 3222487001:01:008:5180. Сторони погодились, що межі та планування Квартири позначено на викопіюванні з поверхового плану будинку, що додається до цього Договору, за №23 загальною площею 36,6 кв.м, що знаходиться на четвертому проектному поверсі (надалі квартира), площа приміщень підлягає уточненню за паспортом, виданим бюро технічної інвентаризації, але не повинна відрізнятись більш ніж на 10% від площі, зазначеної у цьому пункті. Продавець зобов`язується ввести будинок в експлуатацію в І кварталі 2020 року. Основний договір повинен бути укладений сторонами не пізніше 6 місяців з дня введення будинку в експлуатацію. (п.1 договору); ціна квартири становить 585\~600 грн. при площі квартири 36,6 кв.м (п.2 договору); покупець передав продавцю до укладення цього договору забезпечувальний платіж у повному обсязі, а саме 585\~600 грн. (п.4 договору). За умовами другого договору: сторони зобов`язуються у майбутньому, на умовах і в порядку, визначених цим Договором, укласти і належним чином нотаріально посвідчити договір купівлі-продажу (надалі Основний договір) житлового приміщення квартири в житловому будинку (надалі будинок), який знаходиться на стадії будівництва та споруджується за будівельною адресою: [ADDRESS] на земельній ділянці з кадастровим 3222487001:01:008:5180. Сторони погодились, що межі та планування Квартири позначено на викопіюванні з поверхового плану будинку, що додається до цього Договору, за №10 загальною площею 38,4 кв.м, що знаходиться на четвертому проектному поверсі (надалі квартира), площа приміщень підлягає уточненню за паспортом, виданим бюро технічної інвентаризації, але не повинна відрізнятись більш ніж на 10% від площі, зазначеної у цьому пункті. Продавець зобов`язується ввести будинок в експлуатацію в І кварталі 2020 року. Основний договір повинен бути укладений сторонами не пізніше 6 місяців з дня введення будинку в експлуатацію. (п.1 договору); ціна квартири становить 595 200 грн. при площі квартири 38,4 кв.м (п.2 договору); покупець передав продавцю до укладення цього договору забезпечувальний платіж у повному обсязі, а саме 595 200 грн. (п.4 договору). За умовами третього договору: сторони зобов`язуються у майбутньому, на умовах і в порядку, визначених цим Договором, укласти і належним чином нотаріально посвідчити договір купівлі-продажу (надалі Основний договір) житлового приміщення квартири в житловому будинку (надалі будинок), який знаходиться на стадії будівництва та споруджується за будівельною адресою: [ADDRESS] на земельній ділянці з кадастровим 3222487001:01:008:5180. Сторони погодились, що межі та планування Квартири позначено на викопіюванні з поверхового плану будинку, що додається до цього Договору, за №9 загальною площею 36,6 кв.м, що знаходиться на четвертому проектному поверсі (надалі квартира), площа приміщень підлягає уточненню за паспортом, виданим бюро технічної інвентаризації, але не повинна відрізнятись більш ніж на 10% від площі, зазначеної у цьому пункті. Продавець зобов`язується ввести будинок в експлуатацію в І кварталі 2020 року. Основний договір повинен бути укладений сторонами не пізніше 6 місяців з дня введення будинку в експлуатацію. (п.1 договору); ціна квартири становить 567 300 грн. при площі квартири 36,6 кв.м (п.2 договору); покупець передав продавцю до укладення цього договору забезпечувальний платіж у повному обсязі, а саме 567 300 грн. (п.4 договору). Відповідно до ч.1\~ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно ч. 3\~ст. 3 ЦПК України\~визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Відповідно ч. 1\~ст. 15 ЦК України, визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Вирішуючи спір по суті позовних вимог, суд першої інстанції вірно керувався вимогами ч. 1\~ст. 635 ЦК України, про те, що попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена,- у письмовій формі. Така норма є імперативною, а тому додержання вимог щодо письмового оформлення попереднього договору є обов`язковим. З пояснень сторін вбачається, що договори укладені в простій письмовій формі, грошові кошти передані, станом на час вирішення спору основні договори купівлі продажу квартир не укладені. У провадженні Вінницького міського суду Вінницької області перебуває справа за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення безпідставно набутих грошових коштів (справа 760/22897/23). Згідно зі\~ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Статтею 657 ЦК України\~визначено, що договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Про необхідність нотаріального посвідчення угод про відчуження або заставу жилого будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, земельної ділянки, іншого нерухомого майна визначено також у\~ст. 55 Закону України «Про нотаріат». Відповідно до ч. 4\~ст. 203 ЦК України, правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Згідно ч. 2\~ст. 215 ЦК України, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним (ч.1\~ст.220 ЦК України). Згідно\~ст. 236 ЦК України, нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Якщо за недійсним правочином права та обов`язки передбачалися лише на майбутнє, можливість настання їх у майбутньому припиняється. Відповідно до ч. 1\~ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі,- відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Згідно ч. 4, ч. 5\~ст. 216 ЦК України, правові наслідки недійсності нікчемного правочину, які встановлені законом, не можуть змінюватися за домовленістю сторін. Вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред`явлена будь-якою заінтересованою особою. Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи. Враховуючи, що при укладенні попередніх договорів купівлі-продажу квартир від 29 березня 2019 року сторонами не було додержано вимог закону, щодо його нотаріального посвідчення, суд приходить до висновку, що такий договір є нікчемним з моменту укладення в силу закону. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування (абзац 1 ч. 1\~ст. 216 ЦК України). Як встановлено судом, та не заперечується сторонами, кошти у сумі 567 300 грн., 595\~200 грн., 585\~600 грн. не були повернуті відповідачу та наданий час триває розгляд іншої справи про стягнення таких коштів на підставі ст.1212 ЦК України. Суд не приймає до уваги доводи відповідача про необхідність закриття провадження на підставі п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України (справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства), оскільки між сторонами виник фактично спір щодо дійсності укладених договорів. Так, у своєму позові [PERSON] просить стягнути грошові кошти та вказує, що договірні правовідносини між ними припинені через неукладення основного договору. Тому для уникнення необхідності подання нових позовів, суд приходить до висновку, що в порядку застосування наслідків недійсності (нікчемності) попередніх договорів купівлі-продажу, грошові кошти мають повернутись позивачем відповідачу у повному обсязі, а відповідач зобов`язаний їх прийняти. В решті доводи сторін зводяться до надання протилежної оцінки нормам права та обставинам справи. ЄСПЛ у своїх рішеннях послідовно констатує, що пункт 1 статті 6 Конвенції дійсно вимагає, щоб суди мотивували висновки в рішеннях. Хоча ЄСПЛ і наголошує, що ця вимога не означає обов`язку суду надавати детальну відповідь на кожен аргумент, таке питання вирішується виключно у світлі обставин конкретної справи. На думку суду наведених доводів достатньо, щоб сторони зрозуміли суть прийнятого рішення та мотиви, якими керувався суд, під час його ухвалення. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши всі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, Суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову. Розподіл судових витрат суд здйснює на підставі ст.141 ЦПК України. При цьому суд враховує, що позов поданий до суду через систему Електронний суд та одна вимога немайнового характеру - 968,96 грн., що становить 2906,88 грн., які слід стягнути на користь позивача. Обґрунтовуючи своє рішення, суд приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Outcome: approved