Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-30 00:00:00

Представник позивача за довіреністю Сечко Сергій Володимирович, що діє в інтересах приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» звернувся з позовом до [PERSON] про стягнення сплаченого страхового відшкодування в сумі 127\~485,19 грн. та стягнення з відповідача судового збору в розмірі 3\~028,00 грн. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 29.07.2023 о 23 год. 35 хв., в м.\~Ужгороді по вулиці Володимирська, 82 відбулася дорожньо-транспортна пригода (надалі - ДТП) за участю автомобіля «Volkswagen», номерний знак [NUMBER] , яким керувала [PERSON] та автомобіля марки «Fiat», номерний знак [NUMBER] , який належить [PERSON] . Постановою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 06.11.2023 справа №\~308/16349/23, провадження у справі відносно [PERSON] за ст. 124 КУпАП закрито у зв`язку із закінченням строків накладання адміністративного стягнення. На момент ДТП діяв Договір добровільного страхування наземного транспорту «Єврокаско 5 зірок» №FO-01444521 від 25.11.2022. За вказаним договором позивач застрахував майнові інтереси Страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням потерпілого Враховуючи наявність Договору страхування, власник пошкодженого автомобіля «Fiat», д.н.з. [NUMBER] звернувся до позивача з заявою про настання події від 31.07.2023. Зазначають, що заяву було розглянуто, а пошкодження автомобіля внаслідок ДТП визнано страховим випадком. Розрахунок та виплата страхового відшкодування проводилась на основі: - Акту огляду транспортного засобу (дефектна відомість); - Рахунок №ФФ226197 від 04.08.2023; - Страхового акту №16633/29/923 від 29.08.2023 та розрахунку суми страхового відшкодування. Приватне акціонерне товариство «Страхова група «ТАС» сплатило на користь автомобіля марки «Fiat», д.н.з. [NUMBER] , суму страхового відшкодування в розмірі 127\~485,19 грн. Додатково зазначають, що на момент настання страхового випадку цивільно-правова відповідальність відповідача не була застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Таким чином, оскільки на момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «Volkswagen», номерний знак [NUMBER] застрахована не була, то позивач має право на стягнення суми сплаченого страхового відшкодування в 127\~485,19 грн. з особи, відповідальної за завданий збиток, якою згідно постанови Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 06.11.2023 по справі про адміністративне правопорушення №308/16349/23 є відповідачка. В зв`язку з вищенаведеним, позивач просить стягнути з відповідача суму сплаченого страхового відшкодування в розмірі 127\~485,19 грн. а також витрати по оплаті судового збору в сумі 3028,00 грн. 27.12.2024 Ужгородським міськрайонним судом відкрито провадження по справі, призначено здійснювати її розгляд за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання та надано відповідачу строк для подання відзиву. Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 23.06.2025 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, зазначених у позові, просив такі задовольнити у повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча про дату, час та місце судового засідання був повідомлений належним чином. Представник відповідача в судовому засіданні заперечив щодо задоволення позову, зазначив, що постановою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 06.11.2023 по справі про адміністративне правопорушення №308/16349/23 вину [PERSON] не встановлено та провадження по справі закрито. Також зазначив, що заперечує щодо суми страхового відшкодування, оскільки відповідачка не була присутня при встановленні суми збитків. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані суду докази, виходячи з їх належності, допустимості, достовірності та достатності, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 06.11.2023 постановою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області по справі №308/16349/23 (з урахуванням постанови суду від 06.12.2023 про виправлення описки) провадження у справі відносно [PERSON] , [INFO] , мешканки [ADDRESS] за ст. 124 КУпАП закрито у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення. З вищевказаної постанови вбачається, що згідно протоколу про адміністративне правопорушення, 29.07.2023 о 23 год. 35 хв. в м.\~Ужгороді по вулиці Володимирська, 82, водій [PERSON] , [INFO] , т/з «Volkswagen», д.н.з. [NUMBER] , не вибрала безпечної швидкості руху, щоб мати змогу постійно контролювати його, не дотрималась безпечної дистанції та в результаті допустила зіткнення з т/з «Fiat», д.н.з. [NUMBER] . Внаслідок зіткнення автомобілі отримали механічні ушкодження, власникам завдано матеріальних збитків. Дії [PERSON] за порушення п.п. 12.1, 13.1 Правил дорожнього руху були кваліфіковані за ст. 124 КУпАП. Також судом встановлено, що 25.11.2022 року між приватним акціонерним товариством «Страхова група «ТАС» та [PERSON] було укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту «ЄВРОКАСКО 5 ЗІРОК» №FO-01444521. Враховуючи наявність Договору страхування, власник пошкодженого автомобіля «Fiat», д.н.з. [NUMBER] [PERSON] звернулася до позивача з заявою про настання події від 29.07.2023 №14551/29/2023/111. Відповідно до акту огляду транспортного засобу (дефектна відомість) було проведено огляд автомобіля «Fiat», д.н.з. [NUMBER] та зафіксовано пошкодження. Вартість відновлювального ремонту автомобіля «Fiat», д.н.з. [NUMBER] згідно з Рахунком №ФФ226197 від 04.08.2023 становила 127\~485,19 грн. Відповідно до\~розрахунку суми\~страхового відшкодування,\~страхового акту\~№ 16633/29/923\~від 29.08.2023\~та умов\~Договору добровільного\~страхування наземного\~транспорту «ЄВРОКАСКО\~5\~ЗІРОК» №FO-1444521\~від 25.11.2022,\~розмір страхового\~відшкодування склав\~127\~485,19\~грн., яке позивачем було сплачено за відновлювальний ремонт пошкодженого транспортного засобу згідно платіжної інструкції № 359551 від 31.08.2023. Відповідно до частини другої\~статті 8 Закону України «Про страхування»\~страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі. У\~статті 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором. Майнова шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (частина друга\~статті 1187 ЦК України). У статті 1188 ЦК України передбачено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, зокрема шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. До страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки (стаття 993 ЦК України). У разі наявності юридичних фактів, передбачених\~статтею 993 ЦК України, відбувається перехід права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика (суброгація). Нового зобов`язання із відшкодування збитків при цьому не виникає, оскільки відбувається заміна кредитора: від потерпілого (страхувальника) переходить страховику право вимоги до особи, відповідальної за завдання шкоди. Страховик внаслідок виконання обов`язку винної особи (боржника) перед потерпілим (кредитором), набуває права кредитора в частині фактичних витрат. При цьому деліктне зобов`язання не припиняться, але відбувається заміна сторони у цьому зобов`язанні (заміна кредитора) - замість потерпілої особи прав кредитора набуває страховик. Вживання терміну "перехід" означає, що право вимоги існувало раніше та продовжує існувати, але переходить від однієї особи до іншої, відповідно - від потерпілої особи у деліктному зобов`язанні до страховика. Відповідно до\~ст.27 Закону України «Про страхування»\~до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Таким чином, відповідно до\~статті 993 ЦК України та статті 27 Закону України «Про страхування» до АТ «CГ «ТАС», позивача по справі, після виплати страхового відшкодування за договором добровільного страхування транспортного засобу в межах фактичних витрат перейшло право вимоги до особи, відповідальної за шкоду [PERSON] , щодо компенсації матеріальної шкоди, заподіяної власнику автомобіля «Fiat», д.н.з. [NUMBER] [PERSON] , внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 29.07.2023 о 23:35 в м.\~Ужгороді, вул. Володимирська, буд.82, в межах суми сплаченого страхового відшкодування. З довідки Національної поліції України №\~3023212550577198 щодо ДТП вбачається, що транспортний засіб «Volkswagen», д.н.з. [NUMBER] не застрахований (у відомостях щодо серії страхового полісу учасника ДТП, номеру страхового полісу учасника ДТП, код страховика, що видав страховий поліс учаснику ДТП відомості відсутні). Також даних про те, що транспортний засіб марки «Volkswagen», д.н.з. [NUMBER] застрахований відповідачем не надано. Відповідних обставин щодо наявності полісу обов`язкового страхування у відповідача суд не встановив. За таких обставин суд приходить до висновку, що сума сплаченого страхового відшкодування АТ «CГ\~«ТАС» підлягає стягненню з [PERSON] , як особи, з вини якої сталася ДТП та був пошкоджений автомобіль марки «Fiat», д.н.з. [NUMBER] . Щодо посилання представника відповідача на те, що постановою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 06.11.2023 по справі №\~308/16349/23 вину відповідачки не встановлено, провадження по справі закрито, суд зазначає наступне. Як вбачається з вищезазначеної постанови, дорожньо-транспортна пригода трапилась 29.07.2023. Після складання матеріалів адміністративного протоколу матеріали адміністративної справи надійшли на адресу суду для розгляду. 06.11.2023 представник особи, що притягається до адміністративної відповідальності адвокат Дудурич\~І.В. подав заяву про закриття провадження у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи строків накладення адміністративного стягнення. Суд, виносячи постанову про закриття провадження у справі у зв`язку із закінченням на момент її розгляду, строків передбачених статтею 38 КУпАП зазначив, що під час закриття провадження у справах про адміністративне правопорушення у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення, передбачених статтею 38 КУпАП, вина особи не встановлюється. Таким чином, на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, минуло більше трьох місяців з дня виявлення цього правопорушення, тобто минув встановлений ст. 38 КУпАП строк давності накладення адміністративного стягнення, а тому на підставі п.7 ч.1 ст.247 КУпАП провадження по справі підлягало закриттю у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи строків накладення адміністративного стягнення. Так, стаття 9 КУпАП дає визначення поняттю адміністративного правопорушення (проступку) як протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Слід зауважити, що винність (у формі умислу або необережності) є обов`язковим елементом складу адміністративного правопорушення. Разом з цим, стаття 17 КУпАП визначає обставини, які виключають адміністративну відповідальність і визначає їх як перебування особи у стані крайньої необхідності, необхідної оборони або у стані неосудності. Окрім того, вчинення адміністративного правопорушення не завжди тягне за собою накладення адміністративного стягнення. Так, статтею 21 КУпАП передбачено, що особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, крім посадової особи, звільняється від адміністративної відповідальності з передачею матеріалів на розгляд громадської організації або трудового колективу, якщо з урахуванням характеру вчиненого правопорушення і особи правопорушника до нього доцільно застосувати захід громадського впливу. Крім того, статтею 22 КУпАП передбачена можливість звільнення особи від адміністративної відповідальності при малозначності правопорушення з обмеженням усним зауваженням на її адресу. Також стаття 24-1 КУпАП передбачено за вчинення адміністративних правопорушень застосування заходів впливу до неповнолітніх у вигляді зобов`язання публічно або в іншій формі попросити вибачення у потерпілого; попередження; догани або сувора догани; передачі неповнолітнього під нагляд батькам або особам, які їх замінюють, чи під нагляд педагогічному або трудовому колективу за їх згодою, а також окремим громадянам на їх прохання, що не являється накладенням адміністративного стягнення. Стаття 247 КУпАП передбачає виключний перелік підстав для закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, який включає в себе: відсутність події і складу адміністративного правопорушення; недосягнення особою на момент вчинення адміністративного правопорушення шістнадцятирічного віку; неосудність особи, яка вчинила протиправну дію чи бездіяльність; вчинення дії особою в стані крайньої необхідності або необхідної оборони; видання акта амністії, якщо він усуває застосування адміністративного стягнення; скасування акта, який встановлює адміністративну відповідальність; закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу; наявність по тому самому факту щодо особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, постанови компетентного органу (посадової особи) про накладення адміністративного стягнення, або нескасованої постанови про закриття справи про адміністративне правопорушення, а також повідомлення про підозру особі у кримінальному провадженні по даному факту; смерть особи, щодо якої було розпочато провадження в справі. При цьому, підстави, передбачені у пунктах 1-4 ч. 1 ст. 247 КУпАП відносяться до реабілітуючих підстав закриття провадження, а тому закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення з цих підстав вказує на невинуватість особи у вчиненні адміністративного правопорушення, за який вона притягалася до відповідальності. Підстави, передбачені у пунктах 5-9 ч. 1 ст. 247 КУпАП відносяться до нереабілітуючих підстав, оскільки підлягають застосуванню до осіб, які вчинили адміністративні правопорушення. Положеннями статті 284 КУпАП, якою визначені види постанов по справі про адміністративне правопорушення, відповідно до яких орган (посадова особа) виносить одну з таких постанов: 1) про накладення адміністративного стягнення; 2) про застосування заходів впливу, передбачених статтею 24-1 цього Кодексу; 3) про закриття справи. При цьому частиною 2 ст. 284 КУпАП розширюється перелік підстав для закриття провадження у справі і, відповідно, передбачаються додаткові підстави, а саме при оголошенні усного зауваження, передачі матеріалів на розгляд громадської організації чи трудового колективу або передачі їх прокурору, органу досудового розслідування, а також при наявності обставин, передбачених статтею 247 цього Кодексу. Отже, законодавцем передбачено можливість закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення у випадках, коли особа не вчиняла адміністративне правопорушення або невинувата у його вчиненні, а також у випадку, коли особа винувата у вчиненні адміністративного правопорушення, але існують інші підстави для не накладення на неї адміністративного стягнення. Як зазначено вище, такі підстави закриття провадження умовно розділяють на реабілітуючі або нереабілітуючі підстави. Крім того, законодавцем розрізняється поняття «особа, яка вчинила адміністративне правопорушення» і «особа, яка піддавалася адміністративному стягнення». Неналежне застосування цих схожих, але все ж таки різних за своєю суттю понять може призвести до неправильного вирішення справи. З огляду на те, що закінчення строку накладення адміністративного стягнення, передбаченого ст. 38 КУпАП являється нереабілітуючою підставою закриття справи про адміністративне правопорушення, така підстава не може бути застосована до осіб, які не вчиняли адміністративного правопорушення, або їх вина у вчиненні адміністративного правопорушення не доведена у встановленому законом порядку. До таких осіб слід застосовуються реабілітуючі підстави закриття справи, передбачені п.п. 1-4 ст. 247 КУпАП. Згідно ч.ч. 2, 5 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. У постанові\~Верховного Суду\~від 26\~січня 2022\~року в\~справі №\~465/674/19\~зазначено про\~те,\~що у\~постановах Верховного\~Суду від\~07\~лютого 2018\~року в\~справі№ 910/18319/16;\~від 16\~квітня 2019\~року в\~справі№ 927/623/18зазначено\~про те,\~що тлумачення\~статті 1188\~ЦКУкраїни\~свідчить про\~те,\~що її\~застосування можливе\~лише у\~випадку наявності\~вини особи\~у вчиненні\~правопорушення,\~адже у\~разі відсутності\~вини особи\~в скоєнні\~дорожньо-транспортної\~пригоди провадження\~у справі\~підлягає припиненню\~на підставі\~пункту 1\~частини першої\~статті 247 КУпАП- через відсутність події і складу адміністративного правопорушення, відтак така обставина як закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків притягнення до адміністративної відповідальності, передбачених статтею 38 КУпАП, не є реабілітуючою обставиною, яка спростовує факт наявності вини особи в скоєнні ДТП. У постанові Верховного Суду від 04 березня 2020 року в справі№ 641/2795/16-ц(провадження № 61-20728св19) зазначено, що «не притягнення водіїв до адміністративної відповідальності за порушення\~Правил дорожнього руху\~не може бути підставою для звільнення володільця джерела підвищеної небезпеки від цивільно-правової відповідальності за завдану шкоду, оскільки вину особи в ДТП може бути підтверджено чи спростовано іншими належними доказами, зокрема, висновком судової експертизи тощо». Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постановах: від 07 лютого 2018 року в справі № 910/18319/16; від 16 квітня 2019 року в справі № 927/623/18, від 04 березня 2020 року у справі № 641/2795/16-ц, від 29 квітня 2020 року в справі № 686/4557/18. У постанові Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 335/8507/16-ц (провадження № 61-23811св18) зроблено правовий висновок про те, що така обставина, як закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків притягнення до адміністративної відповідальності, передбачених\~статтею 38 КУпАП, не є реабілітуючою обставиною, тобто не є обставиною, яка спростовує факт наявності вини особи в скоєнні ДТП. Застосування пункту 7\~статті 247 КУпАП\~можливе виключно у випадку наявності вини особи у скоєнні адміністративного правопорушення. Натомість у разі відсутності вини особи в скоєнні ДТП провадження у справі підлягає припиненню на підставі пункту 1 частини першої\~статті 247 КУпАП\~у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення. Відповідно до частини четвертої\~статті 263 ЦПК України\~при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини завдавача шкоди. Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція неспростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. Відповідачем та його представником не було надано будь-яких доказів на спростування обставин дорожньо-транспортної пригоди, та даних, що відповідач не був винуватцем ДТП 29.07.2023 року. З огляду на викладене позов слід задовольнити у повному обсязі та стягнути з відповідача на користь позивача 127 485,19 грн. на відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Відповідно до приписів ч.1, п.1 ч.2\~ст. 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог; інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача, а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені останнім судові витрати по сплаті судового збору у сумі 3028,00 гривень.

Outcome: approved