Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-21 00:00:00

Представниця позивача за довіреністю Киричук Г.М. в інтересах позивача через систему «Електронний суд» 29.10.2024 звернулась до суду з зазначеною позовною заявою, за змістом якої просить стягнути з відповідачки на користь позивача заборгованість у сумі 104 447,27 гривень. Як видно з позовної заяви, між АТ «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» (надалі - Позивач) та відповідачкою [PERSON] укладено три кредитні договори, а саме: 03.11.2020 №2001722296001, предметом якого є надання позичальнику кредитних коштів у сумі 21 998,58 гривень; 26.10.2021 №1002002466901, предметом якого є надання позичальнику кредитних коштів у сумі 30 000,00 гривень; 13.01.2022 №1002070840401, предметом якого є надання позичальнику кредитних коштів у сумі 15 000,00 гривень, які підлягають поверненню банку. Так, за твердженням сторони позивача, кредитні кошти відповідачу надано у спосіб, зазначений в Кредитних договорах. Отже, позивач свої обов?язки за Кредитними договорами виконав в повному обсязі. Відповідачка припинила виконувати умови Кредитних договорів в повній мірі протягом тривалого строку, а саме сплачувати заборгованість по кредиту, процентах та комісії. Заходи позасудового врегулювання виявились безрезультатними. Як наслідок, відповідно до змісту позовної заяви, станом на 09.09.2024, заборгованість: за кредитним договором від 03.11.2020 №2001722296001 становить 43 080,03 гривень, яка складається з тіла кредиту - 21 998,58 гривень, процентів за користування кредитними коштами - 21 081,45 гривень; за кредитним договором від 26.10.2021 №1002002466901 становить 41 342,27 гривень, яка складається з тіла кредиту - 24 547,15 гривень, процентів за користування кредитними коштами - 4,07 гривень, комісії - 16 791,05 гривень; за кредитним договором від 13.01.2022 №1002070840401 становить 20 024,97 гривень, яка складається з тіла кредиту - 13 824,95 гривень, процентів за користування кредитними коштами - 2,48 гривень, комісії - 6 197,54 гривень. Загальна сума заборгованості становить 104 447,27 гривень. На час звернення до суду відповідачка своєчасно не сплатила заборгованість за вказаними договорами, що є порушенням законних прав та інтересів позивача та норм цивільного законодавства, серед іншого - ст. 526, 530, 629 ЦК України. З вказаних підстав, враховуючи неможливість позасудового врегулювання спору, із посиланням на ст.16, 525-527, 530, 629, 1048-1050, 1054 ЦК України, оскільки відповідачка продовжує ухилятись від виконання умов договорів, укладених між сторонами, які не розірвані на час звернення до суду, в порушення своїх обов`язків як позичальника, представник позивача просить задовольнити позов у визначений спосіб. Ухвалою судді від 11.11.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено розглядати її в порядку спрощеного позовного провадження із повідомленням (викликом) сторін. Згідно з ухвалою відповідачу визначено строк на подання відзиву та роз`яснено, що відповідно до ч.8 ст.178 ЦПК України у разі його ненадання у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Представник позивача в судове засідання не з`явився, за змістом позовної заяви відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України просить розглядати справу без участі сторони позивача, заперечень проти винесення заочного рішення по справі за відсутності відповідача не наведено. Відповідачка [PERSON] в судове засідання повторно не з`явилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином шляхом надіслання судових повісток за адресою реєстрації, що підтверджено матеріалами справи, а також у спосіб надіслання судової повістки за допомогою смс-повідомлення (номер зазначений у письмових доказів, поданих стороною позивача), своїм правом на подання відзиву у встановлений судом в ухвалі суду строк (відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України) не скористалась. Зустрічної позовної заяви у даній справі не подано. За приписами ч.1 ст.131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають електронного кабінету, за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому суду адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає, не перебуває або не знаходиться. Ч.4 ст.223 ЦПК України передбачено, що у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Як врегульовано ч.1 ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Заяв та клопотань до матеріалів справи сторонами не надано, про причини своєї неявки відповідачка суд не повідомив. Інших процесуальних дій судом не вчинено за відсутності відповідних клопотань від учасників справи. Тому у відповідності до ч.4 ст.223 ЦПК України, враховуючи думку представника позивача, дотримання вимог ч.1 ст.280 ЦПК України, суд вирішує справу на підставі наявних у ній доказів, а саме ухвалює згідно з ч.1 ст.281 ЦПК України розглядати справу в заочному порядку. Підстав для оголошення перерви та / або відкладення судового засідання відповідно до положень ст.223, 240 ЦПК України судом не встановлено. Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, не здійснюється згідно з ч.2 ст. 247 ЦПК України. Відповідно до ч.1,8 ст.279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Розглянувши позовну заяву, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає частковому задоволенню у зв`язку з такими встановленими фактичними обставинами справи та відповідними їм правовідносинами. Судом встановлено, що 03.11.2020 між між АТ «Перший Український міжнародний банк» та [PERSON] укладено Договір комплексного банківського обслуговування фізичних осіб №2001722296001, відповідно до умов якого відповідачка просить підключити її до смс-банкінгу, відкрити на її ім`я поточний рахунок у гривні, видати кредитну картку, встановивши на ній кредитний ліміт у розмірі 20 000,00 гривень. Розрахунковий день - 30 число місяця, що відповідає і платіжній даті, строком на 12 місяців, процентна ставка за користування коштами - 47,88% річних. Інші умови надання та обслуговування кредитної картки встановлюються відповідно до умов Договору комплексного обслуговування фізичних осіб, в залежності від типу картки. Підписанням заяви на приєднання до Договору комплексного обслуговування фізичних осіб, позичальник підтвердила, що отримала платіжну картку, ознайомлена з правилами користування нею. Крім того, підписанням цієї заяви, клієнт банку підтвердив, що ознайомився з ДКБО та тарифами банку ознайомлений та цілком згодний, всі умови ДКБО є йому зрозумілими та не потребують додаткового тлумачення, також [PERSON] підтвердила отримання примірника даної заяви. Таким чином, відповідно до умов договору клієнт підписанням цієї заяви беззастережно підтвердив, що приймає Публічну пропозицію банку на укладення Договору комплексного обслуговування фізичних осіб, яка розміщена на сайті АТ «ПУМБ», просить надати йому споживчий кредит. Порядок погашення заборгованості встановлений у вказаній вище заяві та паспорті споживчого кредиту, за підписом позичальника, із зазначенням прізвища, ім`я та по батькові, що також дублює умови надання кредитних коштів. Паспорт містить дані про офіційний веб-сайт банку (його адресу в мережі Інтернет), тип кредиту - кредитна лінія, розмір ліміту - 20 000,00 гривень, строк кредитування - 12 місяців, що може бути продовжений у разі відсутності заперечень сторін, цільове призначення - загальні споживчі цілі, в тому числі для оплат за договорами страхування (доказів укладення не надано); спосіб та срок надання кредиту - шляхом встановлення відновлювальної кредитної лінії в межах встановленого кредитного ліміту на картковому рахунку з дня прийняття рішення банком. Забезпечення кредиту не передбачено; стандарта процентна ставка - 47,88% річних, тип - фіксована, реальна процентна ставка тотожна. Пунктом 2.2.5 Розділу І Публічної пропозиції Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» на укладення Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (роздруківка долучена до справи у редакції, що діє з 12.08.2020) передбачено, що підписанням Заяви на приєднання до Договору, Клієнт беззастережно підтверджує, що на момент укладення Договору Клієнт ознайомився з повним текстом Договору (в тому числі Тарифами), повністю зрозумів його зміст та погоджується зі всіма умовами Договору. Відповідно до п.5.1.4. Розділу І Публічної пропозиції Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» на укладення Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, клієнт зобов`язаний своєчасно та повністю відшкодовувати Банку сплачені ним кошти. Згідно з п.5.1.7. Розділу І Публічної пропозиції Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» на укладення Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, клієнт зобов`язаний сплачувати заборгованість по договору, проценти за користування кредитними коштами, оплачувати комісії та неустойку, а також виконувати зобов`язання з повернення кредиту, в тому числі простроченої заборгованості, на умовах, в строки та в розмірі, що передбачені цим договором. Крім того, судом встановлено, що 26.10.2021 між АТ «Перший Український міжнародний банк» та відповідачкою укладено кредитний договір №1002002466901, відповідно до умов якого вона отримала кредит на загальні цілі (споживчий кредит) у сумі 30 000,00 гривень шляхом надіслання банківського переказу за визначеними у заяві реквізитами строком на 24 місяці, з розміром комісії за обслуговування кредитної заборгованості - 2,99% та розміром процентної ставки - 0,01 % річних. За умовами вказаного договору клієнт підписанням цієї заяви беззастережно підтвердив, що приймає Публічну пропозицію банку на укладення Договору комплексного обслуговування фізичних осіб, яка розміщена на сайті АТ «ПУМБ», просить надати споживчий кредит. Так, за змістом заяви про приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб 26.10.2021, з умовами якого погодилась відповідачка, про що свідчить наявність її власноручного підпису в ній, визначено базову відсоткову ставку, розмір щомісячних платежів, розмір комісії. У розділі «підтвердження та запевнення» споживач банківських послуг підтвердив, що отримав примірник цієї заяви, ознайомлений із договором (ДКБО), тарифами банку та цілком згодний, а також отримав всю необхідну інформацію. Порядок погашення заборгованості встановлений у вказаній вище заяві та паспорті споживчого кредиту, за підписом позичальника, із зазначенням прізвища та ініціалів, що також дублює умови надання кредитних коштів, викладені у заяві та визначений у формі ануїтетних платежів: платіжний період з 26.10.2021 по 26.10.2023, сума платежу по кредиту - по 2 147,13 гривень щомісяця, останній платіж - 2 147,11 гривень, комісія за обслуговування кредитної заборгованості - 897,00 гривень щомісяця. Також, під час розгляду справи знайшло своє підтвердження, що 13.01.2022 між АТ «Перший Український міжнародний банк» та відповідачем укладено кредитний договір №1002070840401, відповідно до умов якого відповідачка отримала кредит на загальні цілі (споживчий кредит) у сумі 15 000,00 гривень шляхом надіслання банківського переказу за визначеними у заяві реквізитами строком на 24 місяці, з розміром комісії за обслуговування кредитної заборгованості - 2,99% та розміром процентної ставки - 0,01 % річних. За умовами вказаного договору клієнт підписанням цієї заяви беззастережно підтвердив, що приймає Публічну пропозицію банку на укладення Договору комплексного обслуговування фізичних осіб, яка розміщена на сайті АТ «ПУМБ», просить надати споживчий кредит. Так, за змістом заяви про приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб 13.01.2022, з умовами якого погодилась відповідачка, про що свідчить наявність її власноручного підпису в ній, визначено базову відсоткову ставку, розмір щомісячних платежів, розмір комісії. У розділі «підтвердження та запевнення» споживач банківських послуг підтвердив, що отримав примірник цієї заяви, ознайомлений із договором (ДКБО), тарифами банку та цілком згодний, а також отримав всю необхідну інформацію. Порядок погашення заборгованості встановлений у вказаній вище заяві та паспорті споживчого кредиту, за підписом позичальника, із зазначенням прізвища та ініціалів, що також дублює умови надання кредитних коштів, викладені у заяві та визначений у формі ануїтетних платежів: платіжний період з 13.01.2022 по 13.01.2024, сума платежу по кредиту - по 1 073,57 гривень щомісяця, останній платіж - 1 073,33 гривень, комісія за обслуговування кредитної заборгованості - 448,50 гривень щомісяця. Пунктом 2.2.5 Розділу І Публічної пропозиції Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» на укладення Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (роздруківка долучена до справи у редакції, що діє з 15.03.2021) передбачено, що підписанням Заяви на приєднання до Договору, Клієнт беззастережно підтверджує, що на момент укладення Договору Клієнт ознайомився з повним текстом Договору (в тому числі Тарифами), повністю зрозумів його зміст та погоджується зі всіма умовами Договору. Відповідно до п.5.1.4. Розділу І Публічної пропозиції Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» на укладення Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, клієнт зобов`язаний своєчасно та повністю відшкодовувати Банку сплачені ним кошти. Згідно з п.5.1.7. Розділу І Публічної пропозиції Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» на укладення Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, клієнт зобов`язаний сплачувати заборгованість по договору, проценти за користування кредитними коштами, оплачувати комісії та неустойку, а також виконувати зобов`язання з повернення кредиту, в тому числі простроченої заборгованості, на умовах, в строки та в розмірі, що передбачені цим договором. Суд звертає увагу, що за змістом Пропозицій (мається на увазі в обох редакціях, тобто, до кожного договору з зазначених вище), дана пропозиція, умови (параметри) вкладів, умови надання та обслуговування «автоматичного овердрафту з фіксованою сумою» та «автоматичного овердрафту», умови надання та обслуговування «кредитної картки з пільговим періодом та сервісом оформлення покупок «Сплачуй частинами», «умовах надання та обслуговування «кредитної картки з пільговим періодом та сервісом оформлення покупок «Сплачуй частинами», що застосовуються для кредитних карток, які оформлюються одночасно зі споживчим кредитом на оплату товару, робіт, послуг» (всі складові частини у додатках до пропозиції), тарифи банку, а також оформлені клієнтами заяви на приєднання до договору разом складаються єдиний документ - Договір комплексного банківського обслуговування фізичних осіб. Згідно з п. 2.2.1, 2.2.2, 2.2.3 Пропозицій, договір вважається укладеним, а умови Публічної пропозиції акцептованими клієнтом з моменту оформлення заяви на приєднання до договору за умови подання клієнтом документів і відомостей, необхідних для з`ясування його особи, суті діяльності та фінансового стану, якщо інший порядок не встановлений будь-якими іншими умовами договору. Дата набрання чинності договору визначається заявою на приєднання до договору, якщо інше не передбачено умовами договору та/ або заявою на приєднання до договору. Укладаючи цей договір, клієнт та банк приймають на себе всі обов`язки та набувають всіх прав, передбачених договором. Відповідно до п. 5.7.3 розділу ІІ «Послуги Банку» Пропозиції комісія за обслуговування кредитної заборгованості за Споживчим кредитом встановлюється за послуги Банку щодо списання та зарахування коштів з метою повернення Споживчого кредиту, розрахунково-касове обслуговування щодо Споживчого кредиту, надання консультаційних та інформаційних послуг щодо Споживчого кредиту. Комісія за обслуговування кредитної заборгованості сплачується щомісячно в термін сплати процентів за користування Споживчим кредитом за відповідний розрахунковий період у розмірі, вказаному в Заяві на приєднання до Договору, від початкової (наданої) суми Споживчого кредиту (база розрахунку комісії). Комісія за обслуговування кредитної заборгованості за наданим Споживчим кредитом розраховується за повний місяць у якому відбувається повернення заборгованості. Під повним місяцем, у цій Частині 5 Розділу ІІ цього Договору, розуміється період, який визначається від попереднього до наступного терміну (дати) платежу згідно з Графіком платежів. Судом також встановлено, що Акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний Банк» свої зобов`язання за всіма укладеними договорами виконало в повному обсязі, а саме видало відповідачці кредити у обумовлених кредитними договорами сумах та в обумовлений спосіб: щодо першого договору від 03.11.2020 - шляхом встановлення кредитного ліміту, який відповідно до виписки неодноразово використовувався позичальницею. Відповідна довідка про збільшення кредитного ліміту наявна у справі та досліджена судом. Крім того, щодо кредитного договору від 26.10.2021 та 13.01.2022 - зобов`язання банку виконані перед позичальником шляхом зарахування грошових коштів на розрахунковий рахунок [PERSON] , що підтверджується платіжними інструкціями від 26.10.2021 та 13.01.2022 у сумі 30 000,00 гривень та 15 000,00 гривень відповідно. За даними наявного розрахунку заборгованості встановлено, що станом на 09.09.2024: - заборгованість відповідачки за кредитним договором від 03.11.2020 №2001722296001 становить 43 080,03 гривень, яка складається з тіла кредиту - 21 998,58 гривень, процентів за користування кредитними коштами - 21 081,45 гривень; - заборгованість відповідачки за кредитним договором від 26.10.2021 №1002002466901 становить 41 342,27 гривень, яка складається з тіла кредиту - 24 547,15 гривень, процентів за користування кредитними коштами - 4,07 гривень, комісії - 16 791,05 гривень; - заборгованість відповідачки за кредитним договором від 13.01.2022 №1002070840401 становить 20 024,97 гривень, яка складається з тіла кредиту - 13 824,95 гривень, процентів за користування кредитними коштами - 2,48 гривень, комісії - 6 197,54 гривень. Загальна сума заборгованості становить 104 447,27 гривень. На час звернення до суду відповідачем не сплачено заборгованість за договорами, доказів протилежного стороною відповідача до суду не подано, як і доказів того, що позичальник висловлювала свої заперечення під час користування послугами банку (строку дії кредитних договорів) або ініціювала розірвання договорів. Разом з цим, факт укладення договорів під час провадження справи в суді стороною відповідача не спростовано. Вимога про дострокове повернення кредиту від 09.09.2024 (копія повідомлення-вимоги досліджена судом), надіслана за адресою реєстрації [PERSON] відповідачем не виконана, що підтверджено реєстром поштових відправлень, але доказів її отримання суду стороною позивача не подано. Задовольняючи позов частково, суд виходить з таких норм чинного законодавства. За загальним правилом ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один зі способів, визначених ч.2 ст. 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд при розгляді справи застосовує правовий зміст норм, які регулюють загальні умови, строки виконання зобов`язань учасниками цивільних правовідносин, правові наслідки їх порушень, зокрема, у відносинах щодо позики, а саме, ст. 207, 509, 525-527, 599, 610, 611, 625, 1048-1050, 1054, 1056-1 ЦК України. Крім того, на дані правовідносини, поширюються положення про договір (ст. 626-629, 631 ЦК України). Зокрема, ч.1 ст.638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. За приписами ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з ч.1,3 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.76 цього Кодексу доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі письмових, речових та електронних доказів, висновків експертів та показаннями свідків. Згідно з положеннями ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За приписами ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Так, судом враховується позиція Великої Палати Верховного Суду, яка викладена у постанові від 03.07.2019 у цивільній справі №342/180/17, пр. 14-131цс19. Відповідно до ч.1,2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ч.1 ст.633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Враховуючи зміст наведених норм, можна вважати, що споживач послуг банку лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Оскільки такі умови договорів приєднання розробляються позивачем, як надавачем банківських послуг, відповідно, вони мають бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору та під час його виконання діють певні вимоги у визначеній редакції. У вказаній справі цієї умови в достатньому обсязі дотримано позивачем, відповідно, положення ст.634 ЦК України розповсюджуються на правовідносини, що склались між сторонами. За нормою ч.2 ст.1050 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Так, ч.1 ст.1046 ЦК України визначено, що договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Крім того, згідно з ч.1 ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Так, в разі укладення кредитного договору, проценти за користування кредитними коштами та міра відповідальності кредитора поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). У цій справі позивачем заявлено вимоги про стягнення заборгованості, а саме, прострочених тіла кредиту, процентів, нарахованих на вказане тіло, а також комісії (щодо договору від 26.10.2021 та 13.01.2022). За змістом ч.2 ст.1056-1 ЦК України, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Так, під час розгляду справи суд дійшов висновку про те, що позивач виконав свої зобов`язання за вказаними кредитними договорами про надання банківських послуг, а саме, здійснив надання кредитних коштів [PERSON] у обумовлений сторонами договорів спосіб. Крім того, суд зауважує, що підтверджень розірвання договору за ініціативою відповідача чи наявності заперечень проти розрахунку суми заборгованості у вигляді простроченої суми кредиту та процентів, які заявлені до стягнення за вирахуванням сплачених сум, у матеріалах справи немає. Суд в цьому контексті має враховувати саме обґрунтовані заперечення, підтверджені належними та допустимими доказами, а не власне факт того, що відповідачка не погоджується із розрахунками, без належного вмотивування. Так, з урахуванням наведених норм та наданого позивачем розрахунку суд встановив, що станом на 09.09.2024 відповідачка взятих на себе кредитних зобов`язань до звернення до суду належним чином не виконала, сума тіла кредитів та процентів (прострочених щодо обох складових), що підтверджена розрахунками, є обґрунтованою та підлягає стягненню з вказаної фізичної особи в повному обсязі, тобто: за кредитним договором від 03.11.2020 №2001722296001 становить 43 080,03 гривень, яка складається з тіла кредиту - 21 998,58 гривень, процентів за користування кредитними коштами - 21 081,45 гривень; за кредитним договором від 26.10.2021 №1002002466901 становить 24 551,22 гривень, яка складається з тіла кредиту - 24 547,15 гривень, процентів за користування кредитними коштами - 4,07 гривень; за кредитним договором від 13.01.2022 №1002070840401 становить 13 827,43 гривень, яка складається з тіла кредиту - 13 824,95 гривень, процентів за користування кредитними коштами - 2,48 гривень. Загальна сума заборгованості становить 81 458,68 гривень. Із врахуванням норми ч.2 ст.530 ЦК України, за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, суд приходить до висновку, що позивач вправі вимагати захисту своїх прав в судовому порядку шляхом зобов`язання боржника виконати обов`язок з повернення заборгованості відповідно до заявлених позовних вимог (щодо тіла кредиту та процентів) в повному обсязі. Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. За приписами ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до п. 18 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 ЦК України, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Вказані положення набрали чинності 17.03.2022. Проте, суд встановив, що відповідно до наявного розрахунку заборгованості банком платежі згідно з ч.2 ст.625 ЦК України не нараховувались. Разом з цим, відповідно до ч.4 ст.42 Конституції України держава захищає права споживачів. Згідно з ч.1 ст.1 ЦК України цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вільного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників. Основні засади цивільного законодавства визначені у статті 3 ЦК України. Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у п.3 ч.1 ст.3 ЦК України. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у п.6 ч.1 ст. 3 ЦК України. Таким чином дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. У ч.1,3 ст. 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. У п. 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09 квітня 1985 року №39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями. Конституційний Суд України у рішенні від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту. Як зауважував Конституційний Суд України, межі дії принципу свободи договору визначаються законодавством з урахуванням критеріїв справедливості, добросовісності, пропорційності і розумності. При цьому держава має підтримувати на засадах пропорційності розумний баланс між публічним інтересом ефективного перерозподілу грошових накопичень, комерційними інтересами банків щодо отримання справедливого прибутку від кредитування і правами та охоронюваними законом інтересами споживачів їх кредитних послуг (абзац третій підпункту 3.2 пункту 3 мотивувальної частини Рішення від 10 листопада 2011 року N 15-рп/2011 у справі про захист прав споживачів кредитних послуг). Суд з цього приводу враховує також правові висновки, викладені у постанові Верховного Суду України від 01.02.2023 у справі №199/7014/20, пр. №61-17825св21. Так, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом № 1734-VIII (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону № 1734-VIII. Щодо наслідків включення до договору споживчого кредиту умови, якою встановлено плату за надання інформації, що за законом повинна надаватися безоплатно, має застосовуватися той нормативно-правовий акт, який набув чинності на момент виникнення спірних правовідносин та в цій частині відміняє дію попереднього нормативно-правового акта, тобто застосуванню підлягає Закон № 1734-VIII. Так, умовами кредитного договору (від 26.10.2021 та 13.01.2022) позичальнику встановлено плату за обслуговування кредиту (пункт 5.7.3 Пропозиції), а саме за послуги Банку щодо списання та зарахування коштів з метою повернення Споживчого кредиту, розрахунково-касове обслуговування щодо Споживчого кредиту, надання консультаційних та інформаційних послуг щодо Споживчого кредиту, без уточнення систематичності запиту такої інформації споживачем. Розмір комісії за обслуговування кредиту становить 2,99% річних відповідно до умов обох договорів. Проте, перелік послуг за обслуговування кредиту, зокрема, з інформування про стан кредитної заборгованості, підтвердження їх надання позичальнику за період користування кредитними коштами [PERSON] відповідно до матеріалів справи не доведено. Враховуючи наведене, надані стороною позивача письмові докази, досліджені судом у їх сукупності та взаємозв`язку, не дозволяють зробити висновків про те, які саме послуги банку маються на увазі під вказаним обслуговуванням кредиту або кредитної заборгованості. Тому, суд приходить до висновку про те, що застосованими є нормативні приписи, відповідно до яких нечіткі або двозначні положення договорів зі споживачами тлумачаться на користь споживача (ч.8 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів»). З урахуванням наведеного особа, яка включила ту чи іншу умову в договір, повинна нести ризик, пов`язаний з неясністю такої умови. Це правило застосовується, зокрема в тому випадку, коли сторона самостійно розробила відповідну умову. Зазначене правило підлягає застосуванню не тільки щодо умов, які «не були індивідуально узгоджені» (no individually negotiated), а й щодо умов, які хоч і були індивідуально узгоджені, проте були включені в договір «під переважним впливом однієї зі сторін» (under the diminant sinfluence of the party). Подібні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 10.03.2021 у справі № 607/11746/17, пр.№ 61-18730св20. Крім того, Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду в постанові від 06.11.2023 у справі №204/224/21, пр.№61-4202сво22 дійшов висновку про те, якщо в кредитному договорі банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування), то положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». У разі, якщо з`ясувати справжній зміст відповідної умови договору неможливо за допомогою загальних підходів до тлумачення змісту правочину, передбачених у ч.3, 4 ст. 213 ЦК України, слід застосовувати тлумачення contra proferentem. Contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem - слова договору повинні тлумачитися проти того, хто їх написав). Такий висновок висловлено Верховним Судом у складі Об`єднаної Палати Касаційного цивільного в постанові від 18.04.2018 у справі №753/11000/14-ц, пр.№ 61-11сво17. З огляду на викладене, супутня послуга банку, визначена як обслуговування кредитної заборгованості (або кредиту), має надаватися клієнту банку безоплатно. Враховуючи зазначене, у стягненні з позичальника на користь позикодавця комісії за заявою-договором від 26.10.2021 №1002002466901, а також за заявою-договором від 13.01.2022 №1002070840401 необхідно відмовити. Крім того, за даними розрахунка банку позичальником не сплачено комісію протягом строку користування кредитними коштами. Суд зауважує, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір, є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року №254 (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. У пункті 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року №75 встановлено, що виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Порядок, періодичність друкування та форма надання виписок (у паперовій/електронній формі) із особових рахунків клієнтів обумовлюються договором банківського рахунку, що укладається між банком і клієнтом під час відкриття рахунку. І розрахунок, і виписки засвідчені електронним цифровим підписом представника, адже скеровувались за допомогою системи «Електронний суд», є належними та допустимими доказами. За приписами ст.525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 610, 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Проте, вимог про сплату неустойки за договором стороною позивача не заявлено. Згідно з ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Суд враховує правові висновки Верховного Суду в постанові від 08 липня 2020 року по справі № 754/17518/15-ц та аналогічні висновки в постанові від 23 січня 2019 року в справі № 355/385/17, згідно яких у ст. 629 ЦК України закріплено обов`язковість договору. Загальними вимогами процесуального права визначено й обов`язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, розрахунків, з яких суд виходив при вирішенні позовів, що стосуються, зокрема, грошових вимог (дослідження обґрунтованості, правильності розрахунку, доведеності розміру збитків, наявності доказів, що їх підтверджують). Без виконання цих процесуальних дій ухвалити законне й обґрунтоване рішення у справі неможливо (правові висновки Верховного Суду в постанові від 22 липня 2020 року в справі № 189/2109/18, провадження № 61-19542св19). Відповідно до правової позиції Верховного Суду в постанові від 14 липня 2020 року по справі №367/4970/13-ц, частково заперечуючи розмір кредитної заборгованості, розрахований банком, боржник не надав суду докази, які б спростовували як факт надання кредиту в розмірі, визначеному кредитним договором, так і розмір боргу, що є процесуальним обов`язком боржника. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі №643/17966/14-ц (провадження №14-203цс19) зазначено: «стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. Таким чином, у разі неспростування презумпції правомірності договору (у справі, що переглядається, - у зв`язку зі скасуванням судового рішення) всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню». На переконання суду, наданий позивачем розрахунок заборгованості є чітким, зрозумілим, узгоджується з умовами кредитних договорів і приймається як належний і достовірний доказ. Відповідачем у даній справі не спростовано обставин отримання та використання кредитних коштів та наявного розміру заборгованості. Ч.1 ст.229 ЦПК України передбачено, що суд під час розгляду справи повинен безпосередньо дослідити докази у справі: ознайомитися з письмовими та електронними доказами, висновками експертів, поясненнями учасників справи, викладеними в заявах по суті справи, показаннями свідків, оглянути речові докази. Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у ст.129 Конституції України. Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі, у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи. Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів. Ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права. Згідно із практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Тому, дослідивши надані представником позивача на підтвердження позовних вимог письмові докази, за результатами розгляду справи, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає частковому задоволенню шляхом стягнення з [PERSON] на користь АТ «Перший Український Міжнародний Банк» кредитної заборгованості, яка утворилась станом на 09.09.2024 (відповідно до досліджених судом розрахунків), у сумі 81 458,68 гривень (з урахуванням наведених вище складових заборгованості - тіла та процентів за трьома договорами, за вирахуванням з загальної суми заборгованості заявленої банком до стягнення комісії). У задоволенні іншої частини позовних вимог (щодо стягнення комісії за договорами від 26.10.2021 та 13.01.2022) суд встановив підстави для відмови. За приписами ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. За змістом ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так, на користь позивача, як сторони по справі, чиї позовні вимоги задовольняються частково, із відповідачки слід стягнути судові витрати у вигляді оплати судового збору у сумі 1 889,24 гривень, тобто, пропорційно до розміру заборгованості, що підлягає стягненню.

Outcome: partial