Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-27 00:00:00

26.05.2025 адвокат Мякота Тетяна Миколаївна, яка діє в інтересах позивачки [PERSON] , звернулась до суду із позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, в якому просила стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на її утримання на період навчання, у розмірі 1/4 частини з усіх видів доходів, починаючи від дня подання позовної заяви до суду ідо закінчення навчання, але не більше ніж до досягнення [PERSON] двадцяти трьох років. В обґрунтування позову зазначено, що батьками позивачки є [PERSON] - мати та [PERSON] - батько. Позивачка [PERSON] є студенткою І курсу факультету управління торгівельно-підприємницькою та митною діяльністю Державного біотехнологічного університету, форма навчання денна, ступінь вищої освіти, бакалавр, спеціальність 241 "Готельно-ресторанна справа", форма фінансування навчання - контракт, дата вступу 01.09.2024. Дата закінчення університету 30.06.2028. Загальна вартість контракту за весь період становить 97 440 грн 00 коп. На даний час позивачка фактично проживаю з матір`ю та знаходиться на її утриманні. Зміївським районним судом Харківської області 13.12.2018 видано судовий наказ про стягнення з відповідача на утримання дочки [PERSON] аліментів. Відповідач [PERSON] має постійну роботу та дохід, однак матеріальної допомоги на навчання не надає. У зв`язку з потребою матеріальної допомоги від батька для освітнього процесу, позивачка [PERSON] через свого представника звернулась до суду з даним позовом. Ухвалою судді від 08.07.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи на 09.07.2025. 07.07.2025 у зв`язку з неявкою відповідача судовий розгляд справи відкладено до 28.07.2025. 28.07.2025 учасники справи, яки повідомлялись про дату час та місце судового засідання належним чином в судове засідання не прибули. Представник позивачки [PERSON] подала заяву про проведення судового розгляд справи за її відсутності та без участі позивачки. Підтримала позовні вимоги у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві, не заперечувала проти ухвалення по справі заочного рішення. Відповідач [PERSON] повторно у судове засідання не з`явився, про дату час та місце розгляду справи повідомлявся судом своєчасно та належним чином, рекомендованими листами, направленими на його зареєстрованого місця проживання. Причин неявки [PERSON] не повідомив, відзив на позов не надав, будь яких заяв з процесуальних питань, в тому числі й щодо відкладення розгляду справи до суду не надходило. Оголошення про виклик відповідача розміщено з додержанням вимог, передбачених частиною 11 статті 128 Цивільного процесуального кодексу України. Суд не має відомостей про причину повторної неявки відповідача, який повідомлявся про час і місце розгляду справи у порядку, визначеному Цивільним процесуальним кодексом України, і від якого не надійшли відзив чи заява про судовий розгляд за його відсутності, що дало підстави вирішити справу на підставі наявних у ній даних (постановити заочне рішення) у відповідністю з частиною 4 статті 223, частиною 1 статті 280 Цивільного процесуального кодексу України, проти чого представник позивача не заперечував і, що відповідає передбаченим статтею 2 Цивільного процесуального кодексу України завданням та основним засадам цивільного судочинства, в тому числі і щодо розумності строків розгляду справи судом. У цій справі суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого заочного рішення, не відкладаючи розгляду справи. Оскільки розгляд справи проводиться без участі сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, що відповідає положенням частини 2 статті 247 Цивільного процесуального кодексу України. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, прийшов до наступного висновку: Частинами 1, 3 статті 13 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до статей 76 - 81 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Під час судового розгляду встановлено наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. З наявної в матеріалах справи копії свідоцтва про народження (Серія [NUMBER] від 27.06.2007) вбачається, що [INFO] народилась [PERSON] , батьками якої є [PERSON] - батько, [PERSON] - мати (а. с. 5). З копії акту депутата Нововодолазької селищної ради Харківського району Харківської області (№ 436 від 14.05.2025) вбачається, що [PERSON] , [INFO] фактично мешкає разом із матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] (а. с. 9). Наявними у матеріалах справи копіями договорів №029-241/24бд від 12.08.2024 підтверджується, що [PERSON] є студенткою І курсу факультету управління торгівельно-підприємницькою та митною діяльністю Державного біотехнологічного університету, форма навчання денна, ступінь вищої освіти, бакалавр, спеціальність 241 "Готельно-ресторанна справа", форма фінансування навчання - контракт, дата вступу 01.09.2024. Дата закінчення університету 30.06.2028. Загальна вартість контракту за весь період становить 97 440 грн 00 коп. (а. с. 7, 8). Статтею 199 Сімейного кодексу України, визначено обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Згідно вказаної норми статті, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Відповідно до пункту 20 роз`яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття, виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання, потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Згідно статті 200 Сімейного кодексу України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Приписами статті 201 Сімейного кодексу України визначено, що до відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187, 189 - 192 і 194 - 197 цього Кодексу. Відповідно до частиною 1 статті 182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Згідно частиною 1 статті 191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідач [PERSON] відзиву на позовну заяву з викладом заперечень не надав, будь яких інших доказів, щодо його майнового стану, стану його здоров`я, наявність на його утриманні інших осіб, тощо суду не надано. Щодо розміру аліментів, то суд враховує, що згідно статті 200 Сімейного кодексу України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу; при визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Відповідно до статті 182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує, зокрема, стан здоров`я та матеріальне становище дитини, платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних батьків, чоловіка, дружини, дочки, сина, наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Разом з тим, судом при визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу та проживання за місцем його знаходження. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 17 червня 2020 року у справі № 761/10510/17. З урахуванням системного аналізу зазначених вище норм та матеріалів справи суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача [PERSON] аліментів на утримання повнолітньої дочки [PERSON] , яка продовжує навчання у розмірі 1/4 (однієї чверті) частини від усіх видів його заробітку (доходу). Визначаючись щодо розміру аліментів, суд враховує взаємний обов`язок батьків по утриманню дитини, зважаючи на реальні і розумні потреби в матеріальному утриманні дитини, витрати пов`язані з навчанням (проїзд до навчального закладу, харчування, забезпечення базовими організаційними речами та приладдям) та обставини, що встановленні судом та мають значення в їх сукупності, зокрема й щодо можливості кожного із батьків надавати допомогу, вважає справедливим встановлення аліментів в розмірі 1/4 частки від заробітку (доходу) відповідача, таким чином задовольнивши позовні вимоги . При цьому, суд визначає кінцеву дату сплати аліментів відповідно до вимог частини 1 та частини 2 статті 199 Сімейного кодексу України, а саме до досягнення [PERSON] двадцяти трьох років або до припинення її навчання. Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 430 Цивільного процесуального кодексу України, суд допускає негайне виконання рішення суду про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Витрати по сплаті судового збору підлягають стягненню з відповідача на користь держави, згідно положень статті 141 Цивільного процесуального кодексу України.

Outcome: approved