Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-29 00:00:00

Короткий виклад обставин справи [PERSON] ,\~в інтересах\~якого діє\~адвокат Овсепян\~Кристина Адіківна,\~звернулася до\~Ужгородського міськрайонного\~суду Закарпатської\~області із\~позовом до\~ [PERSON] ,\~третя особа,\~яка не\~заявляє самостійних\~вимог:\~Служба у\~справах дітей\~Середнянської селищної\~ради,\~у якому\~просить шлюб\~між сторонами,\~зареєстрований виконавчим\~комітетом Середнянської\~селищньої ради\~Ужгородського району\~Закарпатської області,\~актовий запис\~№06\~-\~розірвати;\~повернути [PERSON] \~дошлюбне прізвище\~« [PERSON] »;\~визначити місце\~проживання [PERSON] ,\~ [INFO] \~разом із\~матір`ю -\~ [PERSON] . В обґрунтування позову посилається на те, що 15 липня 2019 р. між [PERSON] (дошлюбне [PERSON] ) та [PERSON] було укладено шлюб, зареєстрований виконавчим комітетом Середнянської селищньої ради Ужгородського району Закарпатської області, актовий запис №06. Від даного шлюбу у сторін народилася спільний син: [PERSON] , [INFO] . Позивач вказує, що вже майже два роки, їх стосунки з [PERSON] розладились, зникла любов, взаєморозуміння та взаємоповага, стали частими сварки. Позивач неодноразово намагалась зберегти сім`ю, проте зрозуміла, що вони з чоловіком різні люди з протилежними поглядами на життя, ведення побуту та виховання дитини. На даний час шлюбні відносини між подружжям припинені, сторони не проживають разом протягом останніх двох років. Шлюб фактично перестав існувати, має формальний характер, подальше збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивача. Сторони по справі проживають два роки окремо, батько дитини проживає за місцем своєї реєстрації. А мати з дитиною проживає за адресою своєї реєстрації: [ADDRESS] . Будинок в якому проживає позивач з сином належить її матері [PERSON] . З часу, як позивач з дитиною проживає окремо від батька дитини, вона фактично самостійно виконує батьківські обов`язки. Зважаючи на діагноз спільного сина - розлад особистості та поведінки дитячого віку з симптомами аутистичного спектору, недорозвитком мовлення, порушеннями уваги та активності внаслідок дисфункції ЦНС мати постійно знаходиться з дитиною. У зв`язку з даним діагнозом дитини, позивач позбавлена можливості працювати, оскільки дитина потребує уваги та контролю, а також занять спрямованих на розвиток дитини. З народження дитини, позивач поруч з дитиною та намагається забезпечити сина всім необхідним, велику допомогою в догляді та утриманні дитини здійснюють батьки позивачки, які постійно поряд. Позивач зазначає, що саме вона докладає усіх можливих зусиль для забезпечення нормальних умов проживання і виховання дитини, цілодобово займається розвитком та здоров`ям дитини, піклується про психоемоційний стан дитини, про фізичний і моральний стан, а також зажди підтримує і турбується про нього, займається лікуванням дитини, яке при його діагнозі є необхідним та регулярним. Процесуальні дії по справі, заяви сторін Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 05.05.2025 року прийнято до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у справі, призначено підготовче судове засідання, про що повідомлено учасників справи. 23.05.2025 року та 28.05.2023 року від Середнянської селищної ради надійшов Висновок про визначення місця проживання дитини. Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 10.07.2025 року закрито підготовче провадження у даній справі та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач та її представник у судове засідання 30.07.2025 не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. При цьому, 21.07.2025 представник позивача адвокат Овсепян К.А. подала через канцелярію суду заяву про розгляд справи без позивача та її представника, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити їх в повному обсязі. Відповідач в судове засідання 30.07.2025 повторно не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про дату, час і місце цього засідання, шляхом направлення судової повістки та SMS-повідомлення на номер телефону повідомлений позивачем, що підтверджується рекомендованим повідомленням про отримання судової повітки та довідкою про доставку повідомлення у додаток «Viber», про причини неявки суд не повідомив, заяв про відкладення та відзиву не подавав. Крім того, слід зазначити, що за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання відповідача направлялась ухвала про відкриття провадження та повістки, які повернулись з відміткою "адресат відсутній за вказаною адресою". Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі №911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б). Третя особа Служба у справах дітей Середнянської селищної ради в судове засідання свого повноважного представника не направила, хоча про дату, час і місце розгляду справи повідомлялася належним чином. При цьому, 21.07.2025 на електронну адресу суду від начальника служби у справах дітей Середнянської селищної ради Ужгородського району Закарпатської області Барни Оксани поступило клопотання, в якому просять розглянути справу без участі представника, за наявними матеріалами справи. Враховуючи наведене та вимоги ч. 3 ст. 223 ЦПК України, суд приходить до переконання про можливість проведення розгляду справи за відсутності позивача та третьої особи. Окрім того, згідно з ч. 8\~ст. 178 ЦПК України\~у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. За наведеного, відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України, враховуючи відсутність заперечень сторони позивача проти заочного розгляду справи, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до вимог ч.2 ст.247\~ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Фактичні обставини, встановлені судом: Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] зареєстрували шлюб 15.07.2019 року у виконавчому комітеті Середнянської селищної ради Ужгородського району Закарпатської області, про що складено актовий запис №06. Прізвище після державної реєстрації шлюбу: чоловіка « [PERSON] », дружини - « [PERSON] », що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серія [NUMBER] видане 15 липня 2019 р. В шлюбі в сторін народився [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серія [NUMBER] від 30.09.2019. Згідно витягу з реєстру Середнянської територіальної громади №2022/001546989 від 29.11.2022 року [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Згідно витягу з реєстру Середнянської територіальної громади №2022/001547380 від 29.11.2022 року [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . До матеріалів справи додано висновок органу опіки та піклування Середнянської селищної ради від 22.05.2025 №270/01-24, згідно якого орган опіки та піклування Середнянської селищної ради вважає за доцільне визначити місце проживання [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю, гр. [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] . У висновку серед іншого зазначено, що у ході проведеної перевірки встановлено, що 15.07.2019 року було укладено шлюб між гр. [PERSON] та гр. [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про шлюб, Серія [NUMBER] актовий запис №06, видане виконавчим комітетом Середнянської селищної ради Ужгородського району Закарпатської області 15.07.2019 року. В шлюбі у подружжя народився син [PERSON] , [INFO] . Згідно довідки Середнянської селищної ради від 11.04.2025 №301 за адресою [ADDRESS] , до складу сім`ї входять та фактично проживають: гр. [PERSON] та її син [PERSON] , [INFO] . Відповідно до характеристики від 11.04.2025 №18, виданої комунальним закладом «Гайдоська початкова школа Середнянської селищної ради», малолітній [PERSON] , [INFO] , дошкільний заклад відвідує з листопада 2023 року. Зовнішній вигляд завжди охайний та доглянутий. [PERSON] йде на контакт з дорослими [PERSON] спокійний, врівноважений, дисциплінований. Мама виховує хлопчика одна, батько участі у вихованні не приймає, із закладом освіти не контактує. Згідно з характеристикою, виданою Середнянською селищною радою на му, гр. [PERSON] , по місцю проживання вона характеризується позитивно, скарг від односельчан до селищної ради не надходило. Начальником служби у справах дітей Середнянської селищної ради Оксаною Варна, 14.05.2025 року здійснено перевірку умов проживання сім`ї гр. [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , про що складено акт обстеження умов проживання. Житло розміщено на другому поверсі двохповерхового будинку з підвальним підсобними приміщеннями. Складається з 5-х жилих кімнат, кухні, прихожої, гостинної та санвузла. Житлово-побутові умови задовільні. Наявне електро-, водо-, та газопостачання. Будинок відповідає санітарним нормам. Житло охайне та естетичне. В дитини є окрема дитяча кімната, одяг відповідно до віку, умови створені належним чином для виховання та розвитку дитини. Питання про визначення місця проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , було розглянуто на засіданні комісії з питань захисту прав дитини, яке відбулося 21.05.2025 року. За результатами обговорення прийнято рішення про визначення місця проживання дитини разом з матір`ю гр. [PERSON] , яка зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Також, було запрошено батька [PERSON] , але він не зміг прийняти участь у розгляді даного питання, у зв`язку з сімейними обставинами, про що надав письмове пояснення, що не заперечує про визначення місця проживання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази у їх сукупності та кожен окремо, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши фактичні дані та відповідні їм правовідносини, приходить до наступного висновку. Застосовані норми права, позиція суду та оцінка доводів Відповідно до ч. 1 ст.4\~ЦПК України кожна особа в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У відповідності до ч.ч. 1, 3 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. За змістом статей 12 та 81\~ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 89\~ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Щодо вимоги про розірвання шлюбу Відповідно до ч. 1 ст. 24\~СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами 3, 4 ст. 56\~СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно ч. 3 ст.\~105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у тому числі за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 110\~СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно ч. 2 ст.112\~СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до вимог ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, у тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Формальне існування шлюбу обмежує особисту свободу сторін та порушує їх особисті інтереси, що мають істотне значення, що суперечить ч.1 ст.51 Конституції України про добровільну згоду жінки та чоловіка на перебування в шлюбі. Суд бере до уваги, викладені позивачем у позовній заяві обставини, що у сторін є малолітній син 2019 року народження, а також те, що впродовж двох останніх років стосунки між сторонами розладились, зникла любов, взаєморозуміння та взаємоповага, стали частими сварки, шлюбні відносини між подружжям припинені, проживають окремо, шлюб має формальний характер, подальше збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивача. З урахуванням фактичних взаємин подружжя, дійсних причин позову, категоричної позиції позивача щодо розірвання шлюбу, наведене свідчить про те, що розлад у відносинах сторін носить стійкий характер, що призвело до втрати почуттів та перспектив налагодження стосунків немає. Наведене дає підстави для висновку про те, що подальше проживання та збереження сім`ї сторін неможливе, тому суд приходить до переконання, що їх шлюб слід розірвати. Щодо вимоги про визначення місця проживання дитини Згідно зі статтею 141\~СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Згідно зі статтею 161\~СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Відповідно до ч.1 ст.29\~ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Згідно ч.4 ст.29\~ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Судом з встановлено, що малолітній [PERSON] , [INFO] , проживає разом з матір`ю, гр. [PERSON] , [INFO] за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується витягами з реєстру Середнянської територіальної громади №2022/001546989 від 29.11.2022 та №2022/001547380 від 29.11.2022 та довідкою Середнянської селищної ради від 11.04.2025 №301. За змістом статті 11\~Закону України\~«Про охорону\~дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до ч.1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ч.2 ст.1 Європейської Конвенції про здійснення прав дітей (1991р), предметом цієї Конвенції є підтримка у найвищих інтересах дітей їхніх прав. Зі змісту ст. 3 Конвенції вбачається, що першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до статей 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно з положеннями частини першої статті 3, частини першої статті 9 Конвенції в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками в супереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Принцип 6 Декларації прав дитини, за яким малолітня дитина може бути розлучена зі своєю матір`ю лише у винятковій ситуації не можна тлумачити таким чином, що у матері малолітньої дитини мається перевага перед батьком при вирішенні питання щодо визначення місця проживання дитини, приймаючи до уваги рівність прав обох батьків щодо дитини, що також закріплено в ст.141 СК України, та Конвенції про права дитини. Крім цього слід зауважити, що поняття «розлучення» не співпадає з поняттям «визначення місця проживання», оскільки батько дитини у разі визначення місця проживання дитини з матір`ю не обмежений у своєму правах на спілкування з дитиною, турботі відносно дитини та участі у вихованні дитини і може реалізувати свої права шляхом домовленості з матір`ю дитини щодо встановлення часу спілкування або за рішенням органу опіки та піклування, або за судовим рішенням. Із системного тлумачення ч. 1 ст. 3, ст. 9 Конвенції про права дитини, ч. ч. 2 і 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», ст.\~161\~СК України випливає, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2019 року у справі №377/128/18 (провадження №61-44680св18) зазначено, що «тлумачення частини першої статті 161\~СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку». З аналізу наведених норм законодавства вбачається, що питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все, з урахуванням прав та законних інтересів дитини, її права на належне батьківське виховання, яке повною мірою може бути забезпечене тільки обома батьками, права на безперешкодне спілкування з кожним з батьків, здійснення обома батьками якого є запорукою нормального психічного розвитку дитини. Позивач просить визначити місце проживання малолітніх дітей з матір`ю. У висновку органу опіки та піклування Середнянської селищної ради від 22.05.2025 №270/01-24 зазначено, що доцільним буде визначити місце проживання [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю, гр. [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] . Конвенція про права дитини, виходячи із рівності прав матері та батька у пункті 1 ст. 9 проголосила правило, за яким дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їх бажанню. Поданими суду доказами підтверджуються доводи позовної заяви про те, що позивач та [PERSON] проживають разом за адресою: [ADDRESS] , де створені належні умови для проживання малолітньої дитини, та позивач виконує обов`язки щодо утримання та виховання дитини. Крім того, суд бере до уваги викладене у висновку, що відповідачем було подано письмове пояснення, в якому він не заперечує про визначення місця проживання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю. На переконання суду, проживання спільної дитини разом з матір`ю відповідатиме принципу «найкращих інтересів дитини» та є пріоритетним при вирішенні цієї справи. Враховуючи наведене, а також те, що наявні у справі докази дозволяють встановити, що позивач має постійне місце проживання, нею створено належні матеріальні та побутові умови для фізичного, духовного та морального розвитку, навчання, розвитку природних здібностей, малолітньої дитини, а також беручи до уваги висновок органу опіки та піклування, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про визначення місця проживання дитини з позивачем підставні та підлягають до задоволення. У відповідності до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені та документально підтверджені судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 2422,40 грн.

Outcome: approved