Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-22 00:00:00

У квітні 2025 року через засоби поштового зв`язку фізична особа-підприємець [PERSON] , в інтересах якого діє представник-адвокат Хобта Ю. М., звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення суми інфляційних утрат та 3% річних від простроченої суми боргу. Позов обґрунтував тим, що рішенням Міжгірського районного суду Закарпатської області від 21.01.2022 у справі № 302/1254/21, залишеним без змін постановою Закарпатського апеляційного суду від 15.11.2022, стягнуто з [PERSON] на його користь завдані збитки в порядку регресу у розмірі 22\~500 грн, а також 908 грн сплаченого ним судового збору та 5\~465,20 грн понесених витрат на правову допомогу, що разом становить 28\~873,20 гривень. 20 січня 2023 року приватним виконавцем виконавчого округу Закарпатської області Зейканом В. Л. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 70803009 на підставі виконавчого листа № 302/1254/21 від 23.12.2022 про стягнення з [PERSON] на його користь завдані збитки в порядку регресу у розмірі 22\~500 грн, а також 908 грн сплаченого ним судового збору та 5\~465,20 грн понесених витрат на правову допомогу, що разом становить 28\~873,20 гривень. Однак станом на 22 березня 2025 року відповідач [PERSON] так зазначене вище рішення суду не виконав, заборгованість не сплатив, а відтак порядку ч. 2 ст. 625 ЦК України він має право на 3% річних від простроченої суми боргу та на інфляційні втрати, що за період з 15.11.2022 по 21.03.2025 становить, відповідно, 2\~000,78 грн та 6\~272,48 грн, а загалом 8\~306,26 гривень. Посилаючись на наведені вище обставини просив суд стягнути з відповідача [PERSON] на свою користь від простроченої суми боргу три проценти річних у розмірі 2\~033,78 грн та інфляційні втрати у розмірі 6\~272,48 грн, а також 1\~211,20 грн сплаченого ним судового збору і 16\~352,00 грн понесених витрат на професійну правничу допомогу. Ухвалою судді Міжгірського районного суду Закарпатської області від 2 квітня 2025 року відкрито провадження в цій справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Своїм правом подати відзив на позов ФОП [PERSON] відповідач [PERSON] не скористався. Однак 20 травня 2025 року відповідач [PERSON] через свого представника-адвоката Пивоварова В. І. надіслав до суду письмову заяву, в якій просив суд зменшити заявлений до нього на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України до стягнення розмір із 3% процентів річних до 1% річних від суми боргу, а в частині стягнення інфляційних утрат зменшити їх розмір до 500 гривень. На обґрунтування цієї заяви посилався на те, що він є багатодітним батьком, виховує дитину з інвалідністю і на даний час не має можливості працевлаштуватися, оскільки здійснює постійний догляд за дитиною з інвалідністю, а відтак не може погасити свою заборгованість перед позивачем через скрутне матеріальне становище. У письмових запереченнях від 26.05.2025 на заяву відповідача [PERSON] позивач посилався на її надуманість і безпідставність та просив відмовити в її задоволені. У судовому засіданні представник позивача ФОП [PERSON] - адвокат Хобта Ю. М. позовні вимоги підтримав повністю та просив їх задовольнити з підстав наведених у позовній заяві. Представник відповідача [PERSON] адвокат Пивоваров В. І. у судовому засіданні просив позов задовольнити частково та зменшити заявлений до відповідача на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України до стягнення розмір із 3% процентів річних до 1% річних від суми боргу, а в частині стягнення інфляційних утрат зменшити їх розмір до 500 гривень. Також просив відмовити у стягненні витрат на професійну правову допомогу, оскільки додаткова угода № 1 від 15.01.2025 до договору про надання правничої допомоги № 25-05 від 25.05.2024, укладена адвокатом Хобтою Ю. М. із сторонньою особою [PERSON] , а не позивачем. Заслухавши доводи представників сторін, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі обставини у справі та об`єктивно оцінивши у сукупності докази, які мають значення для справи, суд зазначає таке. Судом установлено, що рішенням Міжгірського районного суду Закарпатської області від 21.01.2022 у справі № 302/1254/21, залишеним без змін постановою Закарпатського апеляційного суду від 15.11.2022, стягнуто з [PERSON] на користь ФОП [PERSON] завдані збитки в порядку регресу у розмірі 22\~500 грн, а також 908 грн сплаченого ним судового збору та 5\~465,20 грн понесених витрат на правову допомогу, що разом становить 28\~873,20 гривень (а.с.8-14). 20 січня 2023 року приватним виконавцем виконавчого округу Закарпатської області Зейканом В. Л. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 70803009 на підставі виконавчого листа № 302/1254/21, виданим 23.12.2022 Міжгірським районним судом Закарпатської області, про стягнення з [PERSON] на користь ФОП [PERSON] завдані збитки в порядку регресу у розмірі 22\~500 грн, а також 908 грн сплаченого ним судового збору та 5\~465,20 грн понесених витрат на правову допомогу, що разом становить 28\~873,20 гривень (а.с.15). Відповідно до інформації про виконавче провадження № 70803009 станом на 21.03.2025, воно не є завершеним/закінченим та 12.03.2025 приватним виконавцем Зейканом В. Л. було винесено постанову про арешт коштів боржника [PERSON] (а.с.16, 17). Відповідно до свідоцтва про шлюб та свідоцтв про народження, відповідач [PERSON] перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] з 20.10.2018, в якому мають спільно трьох малолітніх дітей: сина [PERSON] , [INFO] , доньку [PERSON] , [INFO] , та доньку [PERSON] , [INFO] (а.с.75-78). Також як убачається з посвідчення серії [NUMBER] від 02.09.2024, виданого Управлінням соціального захисту населення Хустської районної військової адміністрації, [PERSON] , 2019 р. н., є дитиною з інвалідністю (а.с.74). Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають із підстав, установлених статтею 11 цього Кодексу. За змістом ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини; створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; інші юридичні факти. Цивільні права\~та обов`язки\~можуть виникати\~безпосередньо з\~актів цивільного\~законодавства. У випадках, установлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Як кореспондує ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Частиною першою\~ст. 15 ЦК України\~визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Як кореспондують частини перші\~ст. 16 ЦК України,\~ст. 4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, установленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Згідно з ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, установленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Гарантоване ст. 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджувальне порушення було обґрунтованим. Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства (ч. 1 ст. 13 ЦПК України) суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд установлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи Положеннями ч. 1 ст. 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення сторонами перед судом переконливості поданих доказів є конституційною гарантією (ст. 129 Конституції України). Відповідно до частини 3 ст. 12, частин 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, окрім випадків установлених Законом, а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Виходячи із висновків Європейського Суду з прав людини, викладених у рішенні у справі «Бочаров проти України» від 17.03.2011 (п. 45), «Суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland\~v.\~the\~United\~Kingdom). Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів (див. рішення у справі «Салман проти Туреччини» (Salman v. Turkey, заява № 21986/93, п. 100, ECHR 2000-VII). Отже, з огляду на наведене вище суд доходить висновку, що позивач довів поза розумним сумнівом належними, допустимими, достовірними, а в їх сукупності та взаємозв`язку між собою достатніми доказами свою вимогу, що відповідач починаючи з 15.11.2022 (дати набрання рішенням суду законної сили) і як до 21.03.2025 (часу звернення до суду з позовом у цій справі), так і до 23.07.2025 (на час розгляду судом цієї справи по суті), своє грошове зобов`язання зі сплати ФОП [PERSON] суми боргу в розмірі 28\~873,20 грн не виконав, у тому числі не виконав його навіть частково за понад як два з половиною роки, а протилежного матеріали справи не містять, відтак вимога до нього про стягнення 3% річних від простроченої суми боргу та інфляційних утрат за період з 15.11.2022 по 21.03.2025, що становить, відповідно, 2\~000,78 грн та 6\~272,48 грн, а загалом 8\~306,26 грн знайшла своє підтвердження під час розгляду справи, тому позов підлягає до задоволення повністю. При цьому суд не вбачає підстав для зменшення цього розміру з огляду на таке. Нарахування інфляційних утрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до ст. 625 ЦК України\~є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних утрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. У пункті 72 постанови Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2024 року у справі №\~910/14524/22 (провадження № 12-4гс24), які суд ураховує на підставі ч. 4 ст. 263 ЦПК України, виснувано, що зменшення судом заявлених до стягнення штрафних санкцій чи відсотків, нарахованих на підставі ст. 625 ЦК України, є правом, а не обов`язком суду і може бути реалізоване ним у кожному конкретному випадку, за наслідками оцінки обставин справи та наданих учасниками справи доказів. Тому в питаннях підстав для зменшення розміру штрафних санкцій чи відсотків, нарахованих на підставі ст. 625 ЦК України, не може бути подібних правовідносин, оскільки кожного разу суд вирішує це питання на власний розсуд з огляду на конкретні обставини, якими обумовлене таке зменшення. Отже, враховуючи конкретні обставини цієї справи суд доходить висновку, що заявлені у даній справі вимоги не порушують принципів розумності, справедливості та пропорційності, щоб застосовувати винятковий випадок і зменшувати, нарахований позивачем у порядку ст. 625 ЦК України, розмір відсотків річних та інфляційних утрат, які підлягають до стягнення з відповідача [PERSON] . Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення\~(SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Відповідно до ч. 1, пункту 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. За таких обставин з відповідача [PERSON] слід стягнути на користь позивача ФОП [PERSON] понесені останнім у справі судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1\~211,20 гривень (а.с.1). Із приводу стягнення з відповідача на користь позивача понесених останнім витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 16\~352,00 грн, суд зазначає таке. Так, статтею 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Одним із основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України). Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою (ч. 1 ст. 15 ЦПК України). Положеннями ч. 1, пунктів 1, 4 ч. 3 ст. 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. До витрат, пов`язаних із розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з учиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Частинами 1-4 ст. 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним зі: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (установлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Як уже вказувалося вище пунктом 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Відповідно до пунктів 1, 2 ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд ураховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. Частиною восьмою ст. 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом установленого строку така заява залишається без розгляду. Як установлено матеріалами справи інтереси позивача ФОП [PERSON] у цій справі представляв адвокат Хобта Ю. М. адвокатського об`єднання «Адвокатус», який діяв на підставі ордеру на надання правничої допомоги серії АІ № 1848007 від 22.03.2025 (а.с.4), договору № 25-05 про надання правової (правничої) допомоги від 25.05.2024 (а.с.20,\~21), свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії КС № 6035/10 (а.с.24). Як\~убачається з\~додаткової угоди\~№ 1501\~Акт приймання-передачі\~правової (правничої)\~допомоги до\~цього договору\~від 15.01.2025\~на загальну\~вартість послуг\~у розмірі\~16\~352,00\~грн,\~укладеної між\~адвокатом Хобтою\~Ю.М.\~адвокатського об`єднання\~«Адвокатус» та саме позивачем ФОП [PERSON] , а не як помилково стверджувала сторона відповідача із сторонньою особою [PERSON] (а.с.22), та платіжної інструкції № 7АСХ-1Н15-ТТ70-6ЕТ3 від 15.01.2025 (а.с.22 на звороті), то позивачем ФОП [PERSON] було сплачено адвокатському об`єднанню «Адвокатус» на підставі зазначеної вище додаткової угоди № 1501 від 15.01.2025 кошти в розмірі 16\~352,00 грн за надання правничої допомоги у цій справі. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21 зроблено висновок, що під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд, за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з\~власної ініціативи,\~може не\~присуджувати стороні,\~на користь\~якої ухвалено\~судове рішення,\~всі її\~витрати на\~професійну правову\~допомогу. У такому випадку суд, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи. Аналогічні висновки викладені і в постанові Верховного Суду від 22 травня 2024 року у справі у справі № 205/5969/15-ц (провадження № 61-12669св23). Отже, з приводу заявленого розміру витрат на професійну правничу допомогу та

Outcome: approved