Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-16 00:00:00

\~ \~ \~ \~23.06.2025 до суду надійшла позовна заява товариства з обмеженою відповідальністю «Фінпром Маркет» до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики. Позов мотивовано тим, що 19.02.2021 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та відповідач уклали договір позики, відповідно до якого відповідач отримав грошові кошти у розмірі 3 000 гривень строком на 16 днів зі сплатою процентів у розмірі 1,99% в день. 04.03.2021 між позикодавцем і позичальником було укладено додаткову угоду до договору позики, за умовами якого суму позики було збільшено на 2 000 гривень. Водночас відповідач умови договору не виконав, у зв`язку з чим виникла заборгованість у розмірі 14 979,60 гривень, з яких за основною сумою боргу у розмірі 5 000 гривень та за відсотками у розмірі 9 979,60 гривень. На підставі викладеного, представник позивача прохав суд стягнути зі [PERSON] заборгованість за договором позики у розмірі 14 979,60 гривень та понесені судові витрати. Ухвалою суду від 24.06.2025 по справі відкрито провадження та призначено судове засідання. Представник позивача Гедзь О. В. надала до суду заяву про розгляд справи без участі представника позивача. Відповідач [PERSON] надав до суду заяву про розгляд справи без його участі. Позовні вимоги визнав частково, в межах строку дії договору. Суд, дослідивши матеріали справи та надані докази, дійшов наступного. Судом встановлено, що 19.02.2021 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] було укладено договір позики (на умовах повернення позики в кінці строку позики) №1428995 (а. с. 11). Відповідно до п. 2 Договору сума позики становить 3000 гривень, строк позики 16 днів, процентна ставка 1,99% на день (фіксована). Визначено процентну ставку за понадстрокове користування позикою 2,70% на день. Відповідно до п. 4.2 Договору позичальник до моменту підписання договору вивчив цей договір та Правила надання грошових коштів у позику (на умовах повернення позики в кінці строку позики), у тому числі і на умовах фінансового кредиту розміщені на сайті https://mycredit.ua/ru/documents-license (далі - Правила), їх суть, об`єм зобов`язань сторін та наслідки укладення цього договору, а також зазначена у Правилах процедура і наслідки оформлення позичальником подовження строку користування позикою (пролонгація), йому зрозумілі. Відповідно до п. 10 Договору інші умови цього правочину регулюються Правилами, які є невід`ємною частиною Договору. Договір підписано відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором. 04.03.2021 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] було укладено додаткову угоду №1428995 до договору позики №1428995 від 19.02.2021 (а. с. 11). Згідно п. 1 Додаткової угоди на підставі звернення позичальника, здійсненого за допомогою засобів інформаційно-телекомунікаційної системи позикодавця, позикодавець збільшує суму надає позичальнику позики 3 000 гривень на 2 000 гривень. Таким чином загальний розмір позики становить 5 000 гривень. Відповідно до п. п. 2-3 Додаткової угоди позичальник розуміє та підтверджує, що у зв`язку зі збільшенням загального розміру позики зміниться орієнтовна загальна вартість позики, яка складе 6402,90 гривень. Зазначена вище загальна вартість позики та процентів, що підлягають сплаті наведена з урахування належного, повного і своєчасного виконання позичальником зобов`язань за договором. У разі невиконання чи несвоєчасного виконання позичальником зобов`язань за договором, зазначена сума перераховується на умовах договору. Як вбачається з п. 4 Додаткової угоди інші положення договору не змінені та не доповнені цією додатковою угодою залишаються без змін та сторони підтверджують по ним свої зобов`язання. Суду також надана копія Правил надання грошових коштів у позику ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» (на умовах повернення позики в кінці строку позики), що затверджені рішенням Загальних зборів учасників від 11.02.2021. Зазначені Правила не містять підпису відповідача (а. с. 12). Як вбачається з довідок ТОВ «Фінансова компанія «Фінекспрес» №КД-000027970/ТНПП від 06.05.2025 та №КД-000027886/ [PERSON] було перераховано грошові кошти 3000 гривень 19.02.2021 та 2000 гривень 04.03.2021 (а. с. 24-25). На підтвердження переказу коштів [PERSON] суду також надано копії платіжних інструкції (а. с. 25-26). Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Згідно з ч. 1 ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. У пункті 5 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» (тут і далі в редакції станом на дату укладення спірного договору) визначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Нормами ч. ч. 3, 6, 12 ст. 11 цього Закону передбачено, що електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: 1) надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; 2) заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; 3) вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Пунктом 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний підпис одноразовим ідентифікатором це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Зважаючи на викладене вище, беручи до уваги заяву відповідача про визнання заборгованості в межах строку дії договору, суд вважає, що факт укладення договору позики та отримання відповідачем грошових коштів є доведеним та таким, що підтверджується належними та допустимими доказами. При цьому, суд не бере до уваги надані стороною позивача Правила надання грошових коштів у позику ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» (на умовах повернення позики в кінці строку позики), оскільки позивачем не надано доказів того, що саме додані до позовної заяви Правила розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи договір позики. Так, надана суду копія Правил не містить підпису відповідача. 21.06.2021 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Фінансова компанія управління активами» було укладено договір факторингу №2106, відповідно до якого фактор передає грошові кошти, що дорівнюють ціні продажу, в розпорядження клієнта за плату, а клієнт відступає факторові права вимоги до боржників, зазначених в реєстрі заборгованостей, в розмірі портфеля заборгованості. Сторони погодили, що до фактора переходять всі права грошової вимоги, які належали клієнту за кредитними договорами (а. с. 27-33). Як вбачається з реєстру прав вимоги № 1 до договору факторингу ТОВ «Фінансова компанія управління активами» отримало право грошової вимоги до [PERSON] за договором №1428995 від 19.02.2021 року у розмірі 15 281,60 гривень (а. с. 34-35). Суду також надано докази сплати за договором факторингу №2106 від 21.06.2021 (а. с. 36). 03.04.2023 між ТОВ «Фінансова компанія управління активами» та ТОВ «Фінпром Маркет» укладено договір факторингу №030423-ФК, відповідно до якого фактор передає грошові кошти, що дорівнюють ціні продажу, в розпорядження клієнта за плату, а клієнт відступає факторові права вимоги до боржників, зазначених в реєстрі заборгованостей, в розмірі портфеля заборгованості. Сторони погодили, що до фактора переходять всі права грошової вимоги, які належали клієнту за кредитними договорами (а. с. 37-44). Суду також надано докази сплати за договором факторингу №030423-ФК від 03.04.2023 (а. с. 45). Відповідно до реєстру заборгованості до договору факторингу №030423-ФК від 03.04.2023 позивач отримав право грошової вимоги до [PERSON] за договором №1428995 від 19.02.2021 року у розмірі 15 281,60 гривень, з яких основна сума боргу 5000 гривень, сума заборгованості за процентами 10 291,60 гривень (а. с. 45-46). Суду також надано розрахунок заборгованості за договором позики №1428995 від 19.02.2021 року, складений позивачем, відповідно до якого проценти за користування позикою нараховувались у розмірі 1,99% в день за період з 20.02.2021 по 05.06.2021. Таким чином загальна сума заборгованості становить 14 979,60 гривень, з них за тілом позики 5 000 гривень, за нарахованими і несплаченими процентами 9 979,60 гривень (а. с. 6-8). Водночас суд не може погодитися із порядком нарахування та вказаним розміром заборгованості за відсотками за договором позики №1428995 від 19.02.2021 року з огляду на наступне. Відповідно до п. 2 договору позики №1428995 від 19.02.2021 року строк договору становить 16 днів. У пункті 91 постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12-ц зроблено висновок, що «після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання». Крім цього, відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду у постанові від 04.02.2020 у справі №912/1120/16 визначено, що цивільне законодавство передбачає як випадки, коли боржник правомірно користується наданими йому коштами та має право не сплачувати кредитору свій борг протягом певного узгодженого часу, так і випадки, коли боржник повинен сплатити борг кредитору, однак не сплачує коштів, користуючись ними протягом певного строку неправомірно. Зокрема, відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані частиною першою статті 1048 ЦК України. Такі проценти є звичайною платою боржника за право тимчасово користуватися наданими йому коштами на визначених договором та законодавством умовах, тобто у межах належного та добросовісного виконання сторонами договірних зобов`язань, а не у випадку їх порушення. Натомість наслідки прострочення грошового зобов`язання (коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх) також урегульовані законодавством. У випадках, коли боржник порушив умови договору, прострочивши виконання грошового зобов`язання, за частиною першою статті 1050 ЦК України застосуванню у таких правовідносинах підлягає положення статті 625 цього Кодексу. Оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма частини першої статті 1048 ЦК України і охоронна норма частини другої статті 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та частини першої статті 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до частини другої статті 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання.\~ Окрім цього, Велика Палата Верховного Суду зазначила, що не може слугувати підставою для нарахування кредитором відсотків передбачених договором після настання прострочення умова договору про право банка нараховувати проценти за користування кредитом по день повного погашення заборгованості (пункти 6.32. 6.36. постанови). На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача відсотків за користування коштами поза межами строку дії договору задоволенню не підлягають. За таких обставин, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути відсотки у межах строку дії договору з розрахунку розміру процентів 1,99% на день, що передбачено умовами договору позики та з урахуванням додаткової угоди до договору позики від 04.03.2021. Таким чином, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за договором позики у розмірі тіла кредиту 5000 гривень та нарахованих відсотків у межах строку договору 1074,60 гривень (за період з 19.02.2021 по 04.03.2021 з розрахунку 3000 гривень * 1,99% * 13 днів; за період з 05.03.2021 по 07.03.2021 з розрахунку 5000 гривень * 1,99% * 3 дні). При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує наступне. Як вбачається із матеріалів справи, позивачем при пред`явлені позову було сплачено судовий збір у розмірі 2422,40 грн. При цьому, позов задоволено частково (позовні вимоги задоволено на 40,55 % (6074,60*100/14 979,60). За таких обставин, у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України суд покладає судові витрати на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме: з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір у розмірі 982,28 гривень. Щодо витрат на правову допомогу суд зазначає наступне. Відповідно до ч. ч. 1-4 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. На підтвердження витрат на правову допомогу позивачем надано копію договору про надання правничої допомоги №01-11/24 від 01.11.2024 року, копію акту приймання-передачі справ на надання правничої допомоги; копію витягу з акту №14-П приймання-передачі наданої правничої допомоги від 19.05.2025 за договором про надання правничої допомоги №01-11/24 від 01.11.2024 року, згідно якого вартість наданих послуг становить 3 500 гривень, копію платіжної інструкції кредитового переказу коштів від 19.05.2025 за договором про надання правничої допомоги №01-11/24 від 01.11.2024 року (а. с. 47-51, 53). За таких обставин суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правову допомогу пропорційно до обсягу задоволених позовних вимог у розмірі 1419,25 гривень (позовні вимоги задоволено на 40,55%).

Outcome: partial