Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-31 00:00:00

До Приморського районного суду м. Одеси надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про стягнення грошових коштів за борговою розпискою, в якій просить: стягнути з [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , на користь [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , грошові кошти у сумі 4323000 00 грн, що еквівалентно 110000,00 доларів США за середньозваженим курсом на міжбанківському ринку станом на дату подання позовної заяви; стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати. В обґрунтування позову зазначила, що восени 2021 року до неї звернувся [PERSON] з проханням позичити йому 110000,00 доларів США для зайняття підприємницькою діяльністю. Враховуючи те, що вона знала відповідача, який займався діяльністю у сфері будівництва та в той час у неї була вільна сума коштів, вона погодилась надати йому дану позику, за умови повернення зазначеної вище суми у строк до 04.09.2023.\~Саме на\~цих умовах\~вони і\~уклали договір\~позики.\~На підтвердження\~передачі грошей\~відповідач власноруч\~написав розписку\~та сторони\~уклали договір\~позики від\~04.09.2021,\~відповідач отримав\~грошові кошти,\~при передачі\~грошових коштів\~також був\~присутній свідок. Станом на день подачі позову відповідач не повернув їй жодних грошових коштів, відповідач уникає зустрічей, більше того заблокував її номер мобільного телефону, внаслідок чого між ними тривалий час втрачений зв`язок та наскільки їй відомо від знайомих [PERSON] наразі перебуває за межами країни. Вона неодноразово зверталася до відповідача з вимогою повернути гроші, однак [PERSON] грошові кошти не повертає. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 14 жовтня 2024 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи призначено за правилами загального позовного провадження (а.с. 33). Ухвалою суду від 13 березня 2025 року закрито підготовче провадження\~по цивільній справі за позовом [PERSON] та\~призначено\~справу до судового розгляду по суті (а.с. 52). У судове засідання позивачка не з`явилася, про розгляд справи судом повідомлялася належним чином, надала суду заяву, в якій просила здійснити розгляд справи без участі позивача, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, на прийняття заочного рішення згодна. Відповідач у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не повідомив, відзив на позов не подав. Суд, у зв`язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважність причин такої неявки в судове засідання, ненаданням відповідачем відзиву на позов, ухвалив слухати справу у відсутності відповідача, згідно ст.ст.280-281 ЦПК України, при заочному розгляді на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалося. Відповідно до\~ст. 268 ЦПК України\~датою складання повного тексту рішення є\~ 01 серпня 2025 року. Суд, дослідивши матеріали справи та проаналізувавши надані у справі докази вважає, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Судом встановлено, що на підтвердження заявлених позовних вимог позивачка надала суду: - копію та оригінал розписки, відповідно до якої [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , паспорт серії [NUMBER] , виданий Харківським РУ ГУ МВС України в Харківській області від 11.03.1997, зареєстрований за адресою: [ADDRESS] отримав від [PERSON] грошові кошти у розмірі 110000 доларів США, які зобов`язався повернути 04.09.2023. Як слідує із змісту розписки укладання розписки здійснювалося в присутності свідка [PERSON] , підпис якого міститься на розписці, місце складання м. Одеса, дата 04.09.2021 (а.с.4; 36); - копію паспорта свідка [PERSON] , [INFO] (а.с. 7 - 12); - договір позики від 04.09.2021, який укладено між [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , паспорт серії [NUMBER] , виданий Харківським РУ ГУ МВС України в Харківській області від 11.03.1997, зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (Позичальник) та [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] (Позикодавець), відповідно до якого Позичальник отримав від Позикодавця, а Позикодавець передав у власність Позичальникові грошові кошти у розмірі 110000 доларів США, що еквівалентно 2893000 грн за середньозваженим курсом на міжбанківському ринку станом на дату підписання договору. Передачу грошей було здійснено до підписання цього договору в присутності свідків. Підтвердженням отримання позики Позичальником є також розписка видана Позикодавцю (а.с. 14). \~ \~ \~ \~05 квітня 2023 року [PERSON] звернулася до [PERSON] із претензією, у якій просить належним чином виконати обов`язок за договором позики (а.с.17-19). Також, позивачка зверталася до [PERSON] із претензією 25.10.2023 (а.с.20-22). Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Зі змісту ч.2 ст.1047 ЦК України вбачається, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. У постанові КЦС ВС від 20.09.2023 у справі № 483/1220/21 вказано, що за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів. За своїми правовими характеристиками договір позики є реальним, оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана в оригіналі розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. З метою забезпечення правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов. Відповідно до ч.ч.1-3 ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). У статті 79 ЦПК України вказано, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до розписки та договору позики від 04.09.2021, останні складені та підписані від імені [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , який зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Разом з тим, з наданих суду відомостей з державного реєстру речових прав на нерухоме майно судом установлено, що РНОКПП [NUMBER] , зазначений у розписці та договорі позики від 04.09.2021, присвоєно іншій особі - [PERSON] ,\~який є\~власником нежилих приміщень (номер-апартаменти з кухнею) № [NUMBER] за адресою: [ADDRESS] . Отже, наведене свідчить про невідповідність ідентифікуючих даних особи відповідача. В свою чергу, стороною позивача до матеріалів справи долучено лише копію паспорта свідка [PERSON] , який зазначений у розписці, натомість, ні паспортного документа відповідача - [PERSON] , ні довідки про присвоєння\~йому РНОКПП [NUMBER] , суду не надано. Суд зазначає, що елементи письмової форми договору мають підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію. За наведених обставин надані суду розписка та договір позики не є достовірними доказами, які б надали змогу встановити дійсні обставини справи. Враховуючи зазначене, суд дійшов висновку, що позивачкою не доведено укладання між нею та відповідачем договору позики на суму, що еквівалентна 110000,00 доларам США. Відповідно до ч.6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У постанові КЦС ВС від 23.11.2023 у справі № 201/5323/20 вказав, що сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі ухвалити рішення у справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі. За таких обставин, встановивши фактичні обставини справи, дослідивши всі наявні у справі докази в їх сукупності суд виходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог. Оскільки судом ухвалене рішення про відмову у задоволенні позову, враховуючи положення ст. 141 ЦПК України, суд відносить судові витрати по сплаті судового збору за рахунок позивачки.

Outcome: dismissed