Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-20 00:00:00

Позивачка [PERSON] , звернулася в суд з позовом до відповідача про стягнення аліментів. Посилається на те, що рішенням Хустського районного суду Закарпатської області у справі 309/4915/25 від 28 квітня 2025 року шлюб між нею та відповідачем розірвано. Від даного шлюбу у подружжя народилося двоє дітей: син [PERSON] , [INFO] та донька [PERSON] , [INFO] . Діти\~ проживають разом з матір`ю та перебувають на її повному утриманні та вихованні. Тобто всі обов`язки щодо піклування про фізичний і духовний розвиток дітей, навчання, підготовку до самостійного життя, забезпечення необхідним харчуванням, медичним доглядом, лікування виконує вона самостійно. Відповідач матеріальної допомоги на утримання дітей не надає. [PERSON] є людиною молодого віку, працездатний, на утриманні немає інших неповнолітніх дітей чи осіб з інвалідністю, має можливість сплачувати аліменти на утримання дітей. У зв`язку з наведеним просить стягувати з [PERSON] аліменти на утримання неповнолітніх дітей: сина [PERSON] , [INFO] та доньки [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/2 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня подання позову до суду до досягнення дітьми повнолітнього віку. 21.07.2025 року в порядку, передбаченому ЦПК України, представником відповідача адвокатом Іляшкович Н.В., подано відзив до суду. Зазначає, що відповідач від матеріального забезпечення дітей\~ не відмовляється, регулярно зустрічається з дітьми та спілкується. Підтверджує, що діти дійсно проживають із матір`ю. Однак з заявленим розміром аліментів відповідач не згоден, позаяк на його думку справедливий розмір аліментів буде складати 1/3 частину всіх видів заробітку. Позивачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася. В позовній заяві просить про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує повністю та просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився. Про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, клопотань про відкладення розгляду справи суду не подавав. Відповідно до ч.3 ст.223, ч.2 ст.247 ЦПК України у зв`язку з неявкою учасників справи, суд вважає за можливе провести розгляд справи по суті, без проведення фіксування судового засідання технічними засобами. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов слід задовольнити частково, виходячи з наступного. У судовому засіданні встановлено, що 07 березня 2013 року між позивачкою та відповідачем було укладено шлюб, який зареєстрований у виконкомі Вишківської селищної ради Хустського району Закарпатської області, за актовим записом № 15, згідно рішення Хустського районного суду від 28 квітня 2025 року по справі № 3094915/24, даний шлюб розірвано (а.с.7-9). Згідно Свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 27.02.2014 року батьками [PERSON] , [INFO] є [PERSON] та [PERSON] , та згідно Свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 22.12.2021 року батьками [PERSON] , [INFO] є [PERSON] та [PERSON] (а.с.10-11). Статтею 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Право дитини на належне утримання передбачено низкою норм законодавства України. Так, частиною першою та другою статті 27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Враховуючи положення ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, ч.7, 8 ст.7 СК України: при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини. Відповідно до ст.8 Закону України "Про охорону дитинства": кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. У відповідності до ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. За змістом ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. У статті 182 СК України передбачені обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Таким чином, мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину є встановленою Законом гарантією для забезпечення інтересів дитини. При цьому, статтею 183 СК України врегульовано питання щодо визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини. Згідно з вказаною статтею СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Оскільки на теперішній час неповнолітні діти сторін проживають з позивачкою та перебувають на її утриманні, заперечень щодо чого відповідач не надав, то суд вважає, що позивачка має право на отримання аліментів від батька дітей, який повинен виконувати свій обов`язок щодо їх утримання належним чином. Відповідно до ст.12 ЦПК України: цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до ст.81 ЦПК України: учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом; кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу для своїх вимог. Відповідно до ч.6 ст.81 ЦПК України: доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відтак суд визначає розмір аліментів у розмірі 1/3 частини від заробітку (доходу) батька щомісячно до досягнення дітьми повноліття, оскільки такий розмір відповідає встановленому ч.5 ст.183 СК України мінімальному рекомендованому розміру аліментів на двох дітей. Такий розмір аліментів відповідає вимогам закону про те, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дітей, адже такий розмір забезпечить необхідний мінімум для існування дітей, загалом надасть можливість дотримання принципу достатнього забезпечення дітей. З врахуванням принципу співмірності, розумності аліменти у розмірі 1/3 частини від заробітку (доходу) батька відповідатимуть інтересам дітей і не порушуватимуть як законні інтереси платника аліментів, так і законні інтереси їх отримувача. Крім того, на підставі ст.141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь держави судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 1211грн.20коп., від сплати якого позивачка звільнена. Згідно з п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України: суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: partial