Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-23 00:00:00

ТОВ «Черкасиенергозбут» (далі - позивач) звернулося до Чорнобаївського районного суду Черкаської області із позовною заявою до [PERSON] (далі - відповідач) про стягнення заборгованості за електричну енергію. В обґрунтування позовних вимог зазначалося, що позивач є постачальником універсальних послуг на території Черкаської області згідно з додатком 3 до постанови НКРЕКП від 26 жовтня 2018 року № 1268 «Про затвердження Методичних рекомендацій щодо передачі даних побутових та малих непобутових споживачів постачальнику електричної енергії, на якого відповідно до Закону України «Про ринок електричної енергії» покладається виконання функції універсальної послуги на закріпленій території». 02 січня 2019 року за об`єктом побутового споживача, адреса: [ADDRESS] , відкрито особовий рахунок № [NUMBER] на відповідача. Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 17 квітня 2025 року № 423229775 власником нерухомого майна за адресою: [ADDRESS] , є відповідач. Відповідно до ст. 332 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність письмово оформленого договору з позивачем не позбавляє відповідача обов`язку оплачувати надані йому послуги. Той факт, що договір не підписано, не впливає на укладення договору, оскільки про прийняття умов договору свідчать конклюдентні дії відповідача, які полягають у споживанні наданої послуги. У добровільному порядку відповідачем зобов`язання щодо сплати коштів за надані послуги не виконуються. На день подачі позову заборгованість за спожиту електричну енергію за особовим рахунком становила 5536,08 гривень, що свідчить про неналежне виконання відповідачем зобов`язань та порушує право позивача на одержання плати за надані послуги з постачання та розподілу електричної енергії. З урахуванням положень ст. 625 ЦК України загальна сума боргу становила 6404,11 гривень, з яких: - заборгованість за спожиту електричну енергію - 5536,08 гривень; - 3% річних - 164,94 гривень; - інфляційні втрати - 703,09 гривень; Крім цього, позивачем було сплачено витрати оператора системи розподілу з відключення електроживлення електроустановки за адресою: [ADDRESS] , у розмірі 982,69 гривень. Враховуючи викладене, посилаючись на норми цивільного законодавства, позивач просив суд стягнути із відповідача заборгованість за спожиту електричну енергію у розмірі 6404,11 гривень, витрати на здійснення робіт з припинення електроживлення у розмірі 982,69 гривень та судовий збір у розмірі 3028,00 гривень. Ухвалою Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 26 червня 2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. У судовому засіданні представник позивача Бігун Л.А. позовні вимоги підтримала у повному обсязі з підстав, вказаних у позовній заяві, не заперечувала проти ухвалення заочного рішення. Відповідач у судове засідання не з`явилася. Про дату, час і місце розгляду справи повідомлялася шляхом надсилання кореспонденції за останнім відомим місцем проживання, однак поштове відправлення повернулося без вручення. За таких обставин відповідач викликалася до суду шляхом розміщення оголошення на вебсайті судової влади України, однак відзиву на позовну заяву не подала, жодних заяв чи клопотань на адресу суду не надіслала. Виходячи з приписів ст.ст. 223, 280 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи та за відсутності представника позивача. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, суд дійшов такого висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною 3 ст. 3 ЦПК України встановлено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів; випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України). Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що ТОВ «Черкасиенергозбут» (позивач) є постачальником універсальних послуг на території Черкаської області згідно додатку 3 до постанови НКРЕКП від 26 жовтня 2018 року № 1268 «Про затвердження Методичних рекомендацій щодо передачі даних побутових та малих непобутових споживачів постачальнику електричної енергії, на якого відповідно до Закону України «Про ринок електричної енергії» покладається виконання функції універсальної послуги на закріпленій території». Позивачем за об`єктом побутового споживача за адресою: [ADDRESS] , відкрито особовий рахунок № [NUMBER] на [PERSON] (відповідача). Відповідач є власником нерухомого майна за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 17 квітня 2025 року № 423229775. Згідно з розрахунком заборгованості за спожиту електричну енергію відповідачем заборгованість останньої становить 6404,11 гривень, з яких: - заборгованість за спожиту електричну енергію - 5536,08 гривень; - 3% річних - 164,94 гривень; - інфляційні втрати - 703,09 гривень; Вказаний розрахунок заборгованості відповідачем не спростований. Позивачем 09 серпня 2024 року і 29 травня 2025 року направлялися відповідачу вимоги про погашення заборгованості за спожиту електричну енергію, які останньою були проігноровані. Таким чином судом встановлено, що позивачем надавались послуги з постачання електричної енергії, яка споживалась відповідачем. Відносини з приводу постачання фізичним особам електричної енергії регулюються положеннями ЦК України, Закону України «Про ринок електричної енергії», Закону України «Про житлово-комунальні послуги», Правилами роздрібного ринку електричної енергії, затвердженими постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 14 березня 2018 року № 312. Частиною 1 ст. 714 ЦК України визначено, що за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до житлово-комунальних послуг належать, зокрема комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, управління з побутовими відходами. Відповідно до п.п. 1, 5 ч. 2 ст. 7 цього ж Закону індивідуальний споживач зобов`язаний, з-поміж іншого, укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом; оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. У ч. 1 ст. 9 цього ж Закону передбачено, що споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором; споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Пункт 62 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про ринок електричної енергії» визначає побутового споживача як індивідуального побутового споживача (фізична особа, яка використовує електричну енергію для забезпечення власних побутових потреб, що не включають професійну та/або господарську діяльність) або колективного побутового споживача (юридична особа, створена шляхом об`єднання фізичних осіб - побутових споживачів, яка розраховується за електричну енергію за показами загального розрахункового засобу обліку в обсязі електричної енергії, спожитої для забезпечення власних побутових потреб таких фізичних осіб, що не включають професійну та/або господарську діяльність). Згідно з п. 7 постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 14 березня 2018 року № 312 «Про затвердження Правил роздрібного ринку електричної енергії» (далі - Правила) договір про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг укладається шляхом приєднання до умов договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг, опублікованого в засобах масової інформації та на вебсайті постачальника, шляхом оплати рахунка, отриманого від постачальника універсальної послуги, або фактичного споживання будь-яких обсягів електричної енергії (за умов надання рахунку постачальником універсальної послуги), або підписання заяви-приєднання до умов договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг. Зі змісту п. 1.2.8. Правил видно, що постачальник універсальних послуг здійснює постачання електричної енергії на підставі договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг, який є публічним договором приєднання та зміст якого визначається постачальником універсальних послуг на основі Типового договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг (додаток 6 до цих Правил), та укладається в установленому цими Правилами порядку. Пунктом 2.1.2. Правил передбачено, що оператор системи зобов`язаний укласти договори про надання послуг з розподілу (передачі) електричної енергії з усіма споживачами, електроустановки яких приєднані до електричних мереж на території діяльності відповідного оператора системи. Відповідно до п. 1.2.15. Правил укладення, внесення змін, продовження строку дії чи розірвання будь-якого з договорів, передбаченого цими Правилами, здійснюється відповідно до вимог законодавства та цих Правил. У п. 2.1.7. Правил зазначено, що у разі незгоди споживача приєднуватися до умов договору про надання послуг з розподілу/передачі електричної енергії споживач не має права використовувати електричну енергію із системи розподілу/передачі та має подати оператору системи письмову заяву про припинення розподілу/передачі електричної енергії на його об`єкт; фактом приєднання споживача до умов договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які свідчать про його бажання укласти договір споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії, зокрема повернення (надання) підписаної заяви-приєднання, сплата рахунка оператора системи розподілу та/або документально підтверджене споживання електричної енергії. Таким чином Правилами визначено загальне правило, за яким договір про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг є публічним договором, до якого приєднується споживач. Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 58 Закону України «Про ринок електричної енергії» споживач зобов`язаний сплачувати за електричну енергію та надані йому послуги відповідно до укладених договорів. Відповідно до п. 4.12. Правил плата за спожиту протягом розрахункового періоду електричну енергію вноситься не пізніше 20 числа наступного місяця, якщо договором не встановлено іншого терміну. Споживач електричної енергії в силу п. 5.5.5. Правил зобов`язаний, з-поміж іншого, користуватися електричною енергією виключно на підставі договору (договорів); сплачувати за електричну енергію та надані йому послуги відповідно до укладених договорів; за умови неповної оплати за спожиту електричну енергію припинити власне електроспоживання відповідно до умов договору. Отже між позивачем та відповідачем встановилися зобов`язальні правовідносини з приводу надання послуг з постачання та розподілу електричної енергії. Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). В силу вказаних вище приписів законодавства споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. При цьому відсутність саме письмово оформленого договору з позивачем не позбавляє відповідача обов`язку оплачувати надані йому послуги. За таких обставин позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за спожиту електричну енергію у розмірі 5536,08 гривень підлягають до задоволення. Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: відшкодування збитків. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом; боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення (ч.ч. 1, 2 ст. 612 ЦК України). Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми. 05 березня 2022 року Кабінет Міністрів України прийняв постанову № 206 «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану», п. 1 якої установлено, що до припинення чи скасування воєнного стану в Україні забороняється нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення населенням плати за житлово-комунальні послуги. В подальшому 29 грудня 2023 року Кабінетом Міністрів України прийнято постанову № 1405 «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України щодо оплати житлово-комунальних послуг», якою внесено зміни до п. 1 Постанови № 206 та викладено в новій редакції: «що до припинення чи скасування воєнного стану в Україні забороняється нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення плати за житлово-комунальні послуги населенням (у тому числі населенням, що проживає у будинках, де створено об`єднання співвласників багатоквартирного будинку, житло-будівельні (житлові) кооперативи або яким послуги надаються управитилем чи іншою уповноваженою співвласниками особою за колективним договором) в територіальних громадах, що розташовані на територіях, на яких ведуться бойові дії (територіях можливих бойових дій, активних бойових дій, на яких функціонують державні електронні інформаційні ресурси) або тимчасово окупованих російською федерацією, відповідно до переліку, затвердженого наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій (до дати припинення можливості бойових дій, завершення бойових дій, завершення тимчасової окупації), або якщо нерухоме майно споживача було пошкоджено внаслідок воєнних (бойових) дій за умовами інформування про такі випадки відповідного виконавця комунальної послуги (для послуги розподілу природного газу з урахуванням вимог Правил безпеки системи газопостачання, затверджених наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості від 15 травня 2015 року № 285». Суд погоджується із сумою заявлених позивачем до стягнення 3% річних у розмірі 164,94 гривень і інфляційних втрат у розмірі 703,09 гривень, а тому в цій частині позовні вимоги підлягають до задоволення. Відповідно до абз. 2 п. 7.12. Правил витрати оператора системи на здійснення робіт з припинення та відновлення електроживлення електроустановки споживача (повторне підключення електроустановки) покриваються за рахунок коштів ініціатора здійснення цих робіт, які відшкодовуються йому споживачем, якщо припинення постачання (розподілу або передачі) електричної енергії споживачу здійснювалося у встановленому цими Правилами порядку. З копії реєстру Чорнобаївської філії відокремленого структурного підрозділу «Золотоніські енергетичні мережі» ПАТ «Черкасиобленерго» № 29 видно, що за адресою: вул. Садова, 121, СТ «Чайка-2» здійснено припинення електроживлення, вартість послуги становила 818,91 гривень без ПДВ. Отже позовні вимоги в частині стягнення витрат оператора системи розподілу з відключення електроживлення електроустановки у розмірі 982,69 гривень слід також задовольнити. Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 89 ЦПК України). За таких обставин суд дійшов висновку про обґрунтованість і доведеність позовних вимог, а тому позов підлягає задоволенню повністю. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення 3028,00 гривень судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved