Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-24 00:00:00

Стислий виклад позовних вимог. У квітні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС» (далі ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС») звернулося до суду з позовом про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором №10003088171 від 03.02.2021 в розмірі 24966 грн., що складається з: 7300 грн. заборгованості за тілом кредиту; 17666 грн. заборгованості за відсотками, а також судові витрати в розмірі 2422,40 грн. та правничу допомогу 9000 грн. В обґрунтування позову зазначає, що [PERSON] скориставшись 03.02.2021 сервісом online-кредитування [INFO]/ подав заявку на отримання кредиту, яка відображена у його персональному кабінеті на офіційному веб-сайті ТОВ «Фінансова компанія «Інвест Фінанс». Електронним підписом з одноразовим ідентифікатором [PERSON] підтвердив підписання та прийняття умов кредитного договору. 03.02.2021 фінансова установа перерахувала на банківську карту відповідача кошти в сумі 7300 грн. У порушення умов договору відповідач свої зобов`язання за договором не виконав. 05.09.2022 на підставі договору факторингу №556/ФК-22 ТОВ «ФК «ІНВЕСТ ФІНАНС» відступило право вимоги за цим кредитним договором ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС». За розрахунками позивача борг відповідача складає 24966 грн., з яких 7300 грн. заборгованість за тілом кредиту, 17666 грн. заборгованість за відсотками. Стислий виклад заперечень відповідача. Відповідачем подано клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, а саме вважає, що позивачем розмір витрат на правичу допомогу в сумі 9000 грн. неспівмірний та завищений, оскільки дана справа судом віднесена до категорії малозначних справ та підлягає розгляду за правилами спрощеного позовного провадження, ціна позову становить 24966 грн., що по своїй суті є незначною, проте, заявлений позивачем розмір наданої йому професійної правничої допомоги у співвідношенні з ціною позову становить більш ніж її третину та значно перевищує суму основного боргу, яка складає всьго-на-всього 7300 грн. Просить понесені ТОВ «Діджи Фінанс» витрати з надання професійної правничої допомоги адвоката зменшити до 2000 грн. Стислий виклад заперечень позивача на клопотання відповідача. Представником відповідача подано заперечення на клопотання позивача про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, в якому останній зазначає, що представником позивача на підтвердження розміру понесених витрат на правничу допомогу було подано до суду докази, а саме: копію договору №42649746 про надання правової допомоги від 01.01.2020; копія додаткової угоди №10003088171 від 02.04.2025 до договору №42649746 про надання правової допомоги від 01.01.2025; копію детального опису робіт (надання послуг) від 01.01.2025; копію акту про підтвердження факту надання правничої (правової) допомоги адвоката (виконання робіт, надання послуг) від 02.04.2025 та копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю. Таким чином, позивач надав всі необхідні докази отримання професійної правничої допомоги, просить відмовити в задоволенні клопотання відповідача. Рух справи в суді. Позовна заява подано до суду 29.04.2025. 29.04.2025 з Єдиного державного демографічного реєстру судом отримано відповідь про зареєстроване місце проживання відповідача [PERSON] . Ухвалою судді від 29.04.2025 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін та призначено судове засідання. Одночасно, відповідачу надано строк для подачі відзиву на позовну заяву. Позиція учасників судового розгляду. Представник позивача в судове засідання не з`явився, звернувся до суду із заявою про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує повністю, просить їх задовольнити. Відповідач та його представник в судове засідання не з`явилися, представник відповідача подав письмову заяву про розглядати справи у їх відсутності. Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, тому, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно ч.5 ст.268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Датою прийняття рішення у даній справі є 25.07.2025, тобто дата складення повного судового рішення. Фактичні обставини справи, встановлені судом та мотиви прийнятого рішення. Суд, дослідивши та оцінивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, дійшов таких висновків. Відповідно до ч.1 ст.627 ЦК України та ст.6 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. За змістом ст.с.626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Ч.1 ст.638 ЦК України (в редакції чинній на час укладення договору) встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У ст.526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до вимог ч.1 ст.1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. За змістом ч.1 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялись сторони. В силу ст.639 ЦК України (в редакції чинній на час укладення договору) договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Відповідно до ст.3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Згідно ч.1 та ч.2 ст.6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Відносини, пов`язані з використанням удосконалених та кваліфікованих електронних підписів, регулюються Законом України "Проелектронні довірчі послуги". Використання інших видів електронних підписів в електронному документообігу здійснюється суб`єктами електронного документообігу на договірних засадах. У ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, порядок укладення електронного договору. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів (ст.12 Закону України «Про електронну комерцію»). Тому укладення договору з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором відповідає вимогам ст.12 Закону України «Про електронну комерцію». Матеріалами справи підтверджено, що 02.02.2021 [PERSON] з використанням інформаційно-комунікаційних систем уклав з ТОВ «Фінансова компанія «ІНВЕСТ ФІНАНС» на Інтернет сторінці товариства з доменним ім`ям [INFO]/ договір №10003088171 про надання споживчого кредиту. За умовами кредитного договору (п.1.1- п.1.3) товариство зобов`язувалось надати позичальнику кредит у гривні на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язувався одержати і повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування кредитом на умовах договору. Сума кредиту 7300 грн. Строк кредиту 30 календарних днів. Дата повернення вказується у графіку платежів, що є Додатком №1 до договору. Строк кредитування може бути продовжено у порядку і на умовах, визначених договором. Кредитні кошти надаються в безготівковій формі шляхом їх перерахування за реквізитами карти, вказаної позичальником (п.2.1). Згідно інформаційної довідки ТОВ «Платежі Онлайн», яке є оператором послуг платіжної інфраструктури на сайті торговця через платіжний сервіс «Platon» була проведена успішна транзакція від 03.02.2021 №31230-50914-20813, перераховано на карту відповідача кошти в сумі 7300 грн. Відповідно до Графіку платежів кредитні кошти надані [PERSON] на 30 днів, проценти за користування кредитом 2190 грн., які складають 30% від суми кредиту, загальна сума до сплати 9490 грн. За розрахунками позивача тіло кредиту відповідачем не повернуто. Відповідач не надав суду доказів відсутності заборгованості. Відповідно до вимог ч.1, ч.5, ч.6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч.1 ст.80 ЦПК України). Відповідно до п.4 ч.3 ст.129 Конституції України основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості. Таким чином, вимоги позивача щодо стягнення заборгованості за тілом кредиту є доведеними. Право позивача вимагати повернення кредитних коштів ґрунтується на договорі факторингу №556/ФК-22 від 05.09.2022, який відповідно до ст.512 ЦК України є підставою для зміни кредитора у зобов`язанні. Щодо процентів за користування кредитом. Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно з приписами ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Позивач, пред`являючи вимоги про стягнення заборгованості, просив крім тіла кредиту (суми, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути заборгованість за процентами за користування кредитними коштами в розмірі 17666 грн. Згідно розрахунку боргу проценти нараховані за період з 03.02.2021 по 27.11.2021. За умовами договору №10003088171 від 02.02.2021 строк кредитування становив 30 днів, до сплати належало 2190 грн. процентів за користування кредитними коштами. Позивач не надав суду доказів про пролонгацію договору у порядку визначено розділом 4 Договору. Відсутні докази укладення договору кредиту на більш тривалий строк і у вимозі про погашення боргу від 30.10.2023. Таким чином, позивач вимагає проценти за період, що перевищує строк кредитування. Відповідно до положень ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ч.1 ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, яка залишилася, та сплати процентів, належних йому. При виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки викладені в постановах Верховного Суду (ч.4 ст.263 ЦПК України). У постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.04.2023 у справі №910/4518/16г, від 04.02.2020 у справі №912/1120/16 від 28.03.2018 у справі №444/9519/12, від 31.10.2018 №202/4494/16ц зроблено висновок про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України. Невиконання боржником зобов`язання в подальшому є підставою для відповідальності за ст.625 ЦК України. З урахуванням наведено з відповідача на користь позивача необхідно стягнути лише заборгованість за процентами за період строку кредитування, тобто 2190 грн., в решті позову відмовити. Щодо розподілу судових витрат. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог 920 грн. 80 коп. (9490 грн. х 100% : 24966 грн. х 2422,40 грн. = 920,80 грн.). Що стосується вимоги про стягнення 9000 грн. витрат на правничу допомогу, то суд зазначає наступне. Відповідно до ч.1, ч.4 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правової допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Ч.8 ст.141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних з наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі ст.41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12.10.2006 у справі «Двойних проти України» (§80), від 10.12.2009 у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (§34-36), від 23.01.2014 у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26.02.2015 у справі «Баришевський проти України» (§95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28.11.2002 у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Зазначена правова позиція викладена зокрема в постанові Верховного Суду від 15.04.2020 у справі №199/3939/18-ц. При цьому, суд звертає увагу на те, що предметом позову є стягнення заборгованості за кредитним договором. Справа є малозначною в силу вимог закону та не є складною. За таких обставин, суд вважає, що витрати на професійну правничу допомогу у загальному розмірі 9000 грн. є завищеними, належним чином не обґрунтованими та становлять надмірний тягар для відповідача, що суперечить принципу розподілу судових витрат. З огляду на викладене, суд беручи до уваги норми ч.4 ст.137 ЦПК України, характер спірних правовідносин, складність справи, обсяг виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), час, витрачений адвокатом на виконання робіт, значення справи для сторін, а також заперечення відповідача, з урахуванням вимог розумності та справедливості, вважає за необхідне визначаючи розмір витрат на правничу допомогу у сумі 2000 грн.

Outcome: partial