Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-23 00:00:00

15 травня 2024 року до Горохівського районного суду Волинської області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про поділ майна, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя та стягнення коштів. В позовній заяві покликається на наступні обставини. Позивач [PERSON] 14.01.2011 року зареєструвала шлюб із відповідачем [PERSON] у виконавчому комітеті Бранівської сільської ради Горохівського району Волинської області, про складено відповідний актовий запис за № 1. Від шлюбу мають малолітніх дітей - дочку [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] . Рішенням Володимир - Волинського міського суду Волинської області від 05.07.2023 року шлюб між сторонами було розірвано. За час перебування у шлюбі з відповідачем, за спільні кошти ними придбано автомобіль марки КІА SORENTO, реєстраційний номерний знак [NUMBER] , 2016 року випуску, який був зареєстрований за [PERSON] , що стверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу. 19.12.2023 року даний транспортний засіб відчужено, про що свідчить лист Головного сервісного центру МВС від 08.01.2024 року № 31/24A3-496-2024. Вважає, що придбане позивачем та відповідачем за час шлюбу спірне майно, а саме: автомобіль марка КІА SORENTO, реєстраційний номерний знак [NUMBER] , 2016 року випуску, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, оскільки придбане в період зареєстрованого шлюбу між ними, за спільні кошти, в інтересах сім`ї. Станом на 11.01.2024 року ринкова вартість колісного транспортного засобу марка КІА SORENTO, реєстраційний номерний знак [NUMBER] , 2016 року випуску, за висновком про вартість становить 756 210 грн. 00 коп. Просить стягнути з [PERSON] на свою користь 1/2 частки вартості автомобіля марка КІА SORENTO, реєстраційний номерний знак [NUMBER] , 2016 року випуску, що становить 378 105 грн. 00 коп. та стягнути з відповідача понесені та документально підтверджені позивачем судові витрати у справі. Ухвалою судді Горохівського районного суду Волинської області від 20 травня 2024 року вказану позовну заяву передано на розгляд до Володимир-Волинського міського суду Волинської області за підсудністю. Ухвалою судді Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 18 червня 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. 01 липня 2024 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач не погоджувався з визначеною позивачем вартістю спірного майна. За клопотанням представника відповідача адвоката Ткачука М.Л. ухвалою суду від 25 листопада 2024 року було призначено судову автотоварознавчу експертизу, а провадження у справі на час її проведення зупинено. Ухвалою суду від 20 травня 2025 року у звя`зку з надходженням до суду висновку судової автотоварознавчої експертизи, провадження у справі було поновлено. Ухвалою суду від 15 липня 2025 року було закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті. Для участі у розгляді справи сторони не з`явились, від представників сторін надійшли клопотання про розгляд справи у їх відсутності. Перевіривши матеріали справи, дослідивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Згідно з частиною третьою статті 12, частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (частини 1, 2 статті 76 ЦПК України) Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (стаття 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (стаття 80 ЦПК України). Судом встановлено, що позивач [PERSON] 14.01.2011 року зареєструвала шлюб із відповідачем [PERSON] у виконавчому комітеті Бранівської сільської ради Горохівського району Волинської області, про складено відповідний актовий запис за № 1. Від шлюбу мають малолітніх дітей - дочку [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] . Рішенням Володимир - Волинського міського суду Волинської області від 05.07.2023 року шлюб між сторонами було розірвано. Вказані обставини відповідачем не заперечуються. Відповідачем також не заперечується та обставина, що за час перебування у шлюбі з позивачем, за спільні кошти ними придбано автомобіль марки КІА SORENTO, реєстраційний номерний знак [NUMBER] , 2016 року випуску, який був зареєстрований за [PERSON] , що стверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу. 19.12.2023 року даний транспортний засіб відчужено, про що свідчить лист Головного сервісного центру МВС від 08.01.2024 року № 31/24A3-496-2024. Суд вважає, що придбане позивачем та відповідачем за час шлюбу спірне майно, а саме: автомобіль марка КІА SORENTO, реєстраційний номерний знак [NUMBER] , 2016 року випуску, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, оскільки придбане в період зареєстрованого шлюбу між ними, за спільні кошти, в інтересах сім`ї. Вказана обставина відповідачем також не оспорюється. Пункт 6 ст. 7 СК України передбачає, що жінка та чоловік мають рівні права та обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї, а п. 9 визначено, що сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Як роз`яснено в пунктах 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Норми ст. 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Отже, у сімейному законодавстві діє принцип спільності майна подружжя та частки чоловіка і дружини є рівними. За загальним правилом застосування презумпції спільності майна подружжя, згідно зі статтею 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, і позивач не зобов`язаний доводити належність набутого за час шлюбу майна до майна подружжя. Презумпція спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу, може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Аналогічна правова позиція викладена у постанові КЦС ВС від 29.01.2021 року № 161/14048/19 (61-13103св20). Отже, придбане позивачем та відповідачем за час шлюбу спірне майно, а саме: автомобіль марка КІА SORENTO, реєстраційний номерний знак [NUMBER] , 2016 року випуску, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, оскільки придбане в період зареєстрованого шлюбу між ними, за спільні кошти, в інтересах сім`ї. Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (ст. 61 СК України). Відповідно до ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Стаття 70 СК України передбачає, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Статтею 71 СК України визначено способи та порядок поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Зокрема майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За змістом ст. 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Частиною 3 статті 368 ЦК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Розпорядження спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац 1 п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»). Отже, вартість майна, що підлягає поділу, слід визначати виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Позивачем визначено що станом на 11.01.2024 року ринкова вартість колісного транспортного засобу марка КІА SORENTO, реєстраційний номерний знак [NUMBER] , 2016 року випуску, становить 756 210 грн. 00 коп. На підтвердження цієї обставини позивачем надано суду висновок оцінювача про вартість №11-ТЗ. Дану оцінку відповідач заперечив і за його клопотанням було призначено судову автотоварознавчу експертизу, проведення якої було доручено судовим експертам Волинського відділення Львівського НДІ судових експертиз Міністерства юстиції України. Відповідно до\~висновку експерта,\~ринкова вартість\~автомобіля КІА SORENTO, реєстраційний номерний знак [NUMBER] , 2016 року випуску, станом на час проведення експертизи, становить 587 202 грн. 00 коп. Таким чином, до стягнення з відповідача підлягає половина визначеної експертом вартості автомобіля, що становить 293 601 грн., а тому позовні вимоги підлягають до часткового задоволення. Задовольняючи позов частково, суд відповідно до ст.141 ЦПК України, покладає на сторони понесені процесуальні витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Пропорційно, до стягнення з відповідача підлягає частина понесених позивачем витрат по сплаті судового збору у розмірі 2935 грн. 99 коп., а до стягнення з позивача в користь відповідача підлягає частина понесених ним витрат по оплаті за проведення судової транспортно-товарознавчої експертизи у розмірі 2274,77 грн. Інші витрати, на які посилається позивач, до стягнення не підлягають, оскільки вони не підтверджені відповідними доказами.

Outcome: partial