Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-16 00:00:00

Короткий зміст\~позовних вимог,\~а також\~позиції учасників\~справи щодо\~позову. Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом про встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини. В обґрунтування позову [PERSON] вказує, що 14.09.2022 він зареєстрував шлюб з відповідачкою [PERSON] . Від цього шлюбу у них є спільний син [PERSON] , [INFO] . До травня 2024 року вони проживали разом однією сім`єю, хоча останні декілька років подружні стосунки між ним та відповідачкою погіршилися. Коли вони переїхали до селища Диканька Полтавської області як внутрішньо переміщені особи, то їхня сім`я фактично розпалася. Вони стали проживати окремо, при цьому неповнолітній син залишився проживати разом з ним. Фактично із травня 2024 року відповідачка покинула його та їхнього сина. Десь у травні 2024 року відповідачка виїхала за кордон, у Данію, де перебувала до початку весни 2025 року. У березні 2025 року відповідачка на короткий час приїхала до Диканьки, подала позов про розірвання шлюбу та знову поїхала за кордон, де імовірно перебуває і нині. Наскільки йому відомо, у відповідачки за кордоном нині вже є нова сім`я з іншим чоловіком. Рішенням Диканського районного суду Полтавської області від 16.04.2025 у справі № 529/263/25 між ним та відповідачкою [PERSON] було розірвано шлюб. Із травня 2024 року і по теперішній час відповідачка із сином фактично не спілкується, не цікавиться його життям, розвитком, досягненнями, проблемами, навчанням у школі, відповідачка не бере жодної участі у його вихованні та утриманні. Увесь цей час лише він, позивач, самостійно виховує та утримує сина. Позивач вказує, що він є фізичною особою-підприємцем, має середньомісячний дохід розмірі близько 20 000,00 грн, якого вистачає для нормального та достатнього утримання ним неповнолітнього сина. Посилаючись на вказані обставини, те, що встановлення факту самостійного виховання та утримання неповнолітнього сина надасть можливість йому належним чином здійснювати свої батьківські обов`язки, діяти в інтересах неповнолітньої дитини незалежно від волі відповідачки, здійснювати захист прав та інтересів дитини, а також можливість отримання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, позивач просить встановити факт самостійного виховання та утримання ним, як батьком, його неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Третя особа Виконавчий комітет Диканської селищної ради як орган опіки та піклування надав суду письмове пояснення /а.с. 41-44/, у якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог. У поясненні вказано, що факт самостійного виховання і утримання неповнолітньої дитини встановлюється у рішенні суду при вирішенні спору щодо позбавлення особи батьківських прав у порядку позовного провадження. Заявлена позивачем позовна вимога є неефективним способом захисту порушених прав, оскільки не сприятиме відновленню прав дитини на належне виховання та утримання від матері, а окрім того не містить будь-яких заходів впливу щодо відповідачки, спрямованих на відновлення порушених прав. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник - адвокат Нагайник М.Г. позов підтримали та просили його задовольнити у повному обсязі з підстав, вказаних у позові та в судовому засіданні. Позивач вказав, що він є внутрішньо переміщеною особою, деякий час проживав в селищі Диканька Полтавської області, нині мешкає у м. Полтаві. Протягом декількох останніх років подружні стосунки між ним та відповідачкою погіршувалися, а у травні 2024 року відповідачка взагалі покинула його та їхнього спільного неповнолітнього сина [PERSON] та поїхала за кордон, у [PERSON] . На початку 2025 року відповідачка на короткий час приїждала до Диканьки, подала до суду позов про розірвання шлюбу та знову поїхала за кордон. За останньою відомою йому інформацією відповідачка вже має сім`ю з іншим чоловіком. Позивач зазначив, що син постійно проживає разом з ним, їхати проживати до матері не бажає. [PERSON] вказав, що він самостійно виховує та утримує сина, натомість відповідачка не спілкується та не бачиться з сином, не цікавиться його життям, не надає жодної матеріальної допомоги на його утримання. Позивач зазначив, що встановлення факту самостійного виховання та утримання ним неповнолітнього сина необхідне йому для повноцінного виконання батьківських обов`язків та реалізації права на отримання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації. Представник позивача - адвокат Нагайник М.Г. в судовому засіданні вказав, що з травня 2024 року відповідачка залишила позивача та їхнього спільного неповнолітнього сина [PERSON] і переїхала жити за кордон, де за останньою відомою інформацією має вже іншу сім`ю. У квітні 2025 року рішенням Диканського районного суду Полтавської області було задоволено позов відповідачки та розірвано шлюб між нею та [PERSON] . З травня 2024 року позивач самостійно виховує та утримує сина. Позивач є фізичною особою-підприємцем, має постійний дохід та відповідно належним чином утримує сина. Натомість, відповідачка не бачиться та не спілкується із сином, не цікавиться його долею, взагалі не бере участі у його вихованні та утриманні. Представник позивача зазначив, що встановлення факту самостійного виховання та утримання позивачем неповнолітнього сина необхідне для повноцінного виконання [PERSON] батьківських обов`язків та реалізації права на отримання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації. У разі мобілізації позивача він не зможе належним чином виконувати свої батьківські обов`язки. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, надала суду заяву, в якій вказала, що вона визнає позов у повному обсязі та просить його задовольнити, адже позивач [PERSON] дійсно самостійно виховує та утримує їхнього спільного неповнолітнього сина [PERSON] . Відповідачка просила провести розгляд справи за її відсутності /а.с. 49/. Представник третіх осіб Виконавчого комітету Диканської селищної ради як органу опіки та піклування і Служби у справах дітей Диканської селищної ради Кудінова І.М. в судовому засіданні вказала, що про ситуацію, яка склалася у сім`ї [PERSON] , їм стало відомо з позовної заяви. Враховуючи те, що неповнолітній [PERSON] проживає разом з батьком [PERSON] і не бажає проживати разом з матір`ю, саме позивач самостійно виховує та утримує сина, мати дитини виїхала за кордон та проживає там тривалий час, то наявні підстави для задоволення позову. Представник третьої особи [INFO] , будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, про причини неявки суду не повідомив, будь-яких пояснень щодо позову, заперечень проти нього, заяв чи клопотань суду не надав. Розглянувши матеріали справи, заслухавши учасників справи, пояснення неповнолітнього [PERSON] та свідків, дослідивши та оцінивши докази по справі у їх сукупності, суд дійшов такого висновку. Фактичні обставини справи, встановлені судом. З наявної у матеріалах справи копії рішення Диканського районного суду Полтавської області від 16.04.2025 у справі № 529/263/25, яке набрало законної сили 17.05.2025, вбачається, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано /а.с. 19-22/. Сторони у справі є батьками [PERSON] [INFO] , що підтверджується наявною у матеріалах справи копією свідоцтва про народження дитини серії [NUMBER] /а.с. 14/. З довідок про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 01.08.2023 № 1609-7001851670 та від 16.05.2024 № 1609-7002035823 вбачається, що фактичне місце проживання неповнолітнього [PERSON] , як внутрішньо переміщеної особи, зареєстровано за місцем проживання його батька [PERSON] , внутрішньо переміщеної особи, по [ADDRESS] /а.с. 10, 17/. З наявних у матеріалах копій свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця, витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, свідоцтва платника єдиного податку вбачається, що позивач [PERSON] зареєстрований як фізична особа-підприємець та відповідно має стабільний дохід /а.с. 23-27/. В судовому засіданні було встановлено, що до травня 2024 року сторони у справі разом із неповнолітнім сином проживали разом однією сім`єю. Останні декілька років подружні стосунки між позивачем та відповідачкою погіршилися. Коли вони переїхали до селища Диканька Полтавської області як внутрішньо переміщені особи, то їхня сім`я фактично розпалася. Вони стали проживати окремо, при цьому неповнолітній син залишився проживати разом з батьком, позивачем у справі. 11 травня 2024 року відповідачка [PERSON] виїхала за кордон. 15 березня 2025 року відповідачка приїхала в Україну та вже 02 квітня 2025 року вона виїхала з України, що підтверджується повідомленням Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України від 30.05.2025 /а.с. 40/. В судовому засіданні було встановлено, що із травня 2024 року і по теперішній час відповідачка із сином фактично не спілкується, не цікавиться його життям, розвитком, досягненнями, проблемами, навчанням у школі, відповідачка не бере жодної участі у його вихованні та утриманні. Увесь цей час лише позивач самостійно виховує та утримує сина. Неповнолітній [PERSON] в судовому засіданні вказав, що нині він проживає у м. Полтаві, куди він та батько [PERSON] переїхали місяць тому з селища Диканька Полтавської області, де тимчасово проживали як внутрішньо переміщені особи. Його мати [PERSON] у травні 2024 року виїхала за кордон, у [PERSON] , та постійно проживає там. Його батьки весною 2025 року розлучилися. За цей рік він лише один раз бачився з матір`ю безпосередньо. Онлайн вони спілкуються лише один раз на місяць, під час чого мати запитує, як у нього здоров`я. Щодо того, чи йому щось потрібно для життя та розвитку, мати не запитує. [PERSON] зазначив, що він проживає з батьком та не бажає проживати за кордоном з матір`ю. Чому мати виїхала за кордон йому не відомо. Саме батько його виховує, дбає про нього, повністю матеріально забезпечує. Мати матеріальної допомоги не надає, лише одного разу перерахувала грошові кошти у розмірі 2 000,00 грн на картку його сестрі, яка із сім`єю проживає у Полтаві. За весь час окремого проживання мати йому нічого не купляла, коштів не надавала, лише на день народження подарувала футболку. Свідок [PERSON] в судовому засіданні вказала, що вона є матір`ю позивача та бабусею його неповнолітнього сина [PERSON] . Свідок зазначила, що її онук [PERSON] проживає разом лише з батьком [PERSON] з травня 2024 року. Мати дитини - [PERSON] у травні 2024 року виїхала за кордон. Навесні 2025 року [PERSON] подала на розлучення і відповідно до рішення суду шлюб між нею та [PERSON] розірвано. Неповнолітній [PERSON] не бажає проживати з матір`ю, бо хоче мешкати в Україні. [PERSON] не утримує сина, саме батько [PERSON] самостійно виховує та повністю матеріально утримує сина. Свідок [PERSON] в судовому засіданні вказала, що позивач є її племінником. Свідок зазначила, що позивач проживає разом із неповнолітнім сином [PERSON] . Колишня дружина позивача та мати [PERSON] більше року проживає за кордоном, у Данії, де вона знайшла собі іншого чоловіка. Позивач самостійно виховує та утримує сина, дбає про нього. Відповідачка за цей рік лише один раз приїжджала до України, щоб подати на розлучення. Свідок [PERSON] в судовому засіданні вказала, що позивач є її родичем. Свідок зазначила, що після повномасштабного вторгнення Російської Федерації в Україну позивач разом з дружиною [PERSON] та їхніми двома дітьми переїхали у Диканьку. Нині позивач разом із неповнолітнім сином [PERSON] проживає у м. Полтаві. У травні 2024 року [PERSON] поїхала за кордон на заробітки. У березні 2025 року [PERSON] приїжджала в Україну для того, щоб розлучитися із [PERSON] . Нині вона проживає за кордоном із співмешканцем. Свідок вказала, що вона іноді спілкується із [PERSON] і їй відомо, що [PERSON] хотіла забрати сина жити до себе за кордоном, однак [PERSON] хоче проживати в Україні разом з батьком. Неповнолітній [PERSON] постійно проживає з батьком [PERSON] , останній самостійно виховує та утримує сина. Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права. Відповідно до ч. 1 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно з ст. 141 СК України батьки мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Частиною 2 статті 150 СК України визначено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Чинним законодавством України визначено права та обов`язки батьків щодо виховання дитини, при цьому пріоритетним та принциповим визначенням є інтереси дитини, що вони повинні бути непорушними в незалежності від стосунків батьків між собою. Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства" на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції ООН про права дитини, визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Відповідно до статті 18 цієї Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду у постанові від 22.08.2018 у справі № 363/214/17-ц дійшов висновку, що перелік юридичних фактів, які підлягають встановленню в судовому порядку є невичерпним і у судовому порядку можуть бути встановленні факти, від яких залежить виникнення, зміна чи припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Встановлення факту самостійного виховання та утримання неповнолітньої дитини надає позивачу, з метою захисту прав та інтересів дитини, зокрема такі права: належним чином особисто здійснювати свої батьківські обов`язки, які покладені на нього ст. 150 СК України, діяти в інтересах дитини незалежно від волі відповідачки, здійснювати захист прав та інтересів дитини, ініціювати процедуру позбавлення відповідачки батьківських прав. У зв`язку з тим, що вимога про встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини батьком фактично пов`язана з виникненням, зміною або припиненням особистих майнових прав батьків дитини, які закріплені в Сімейному кодексі України, такими як право батьків на визначення місця проживання дитини, право матері чи батька на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав у випадку, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, ця вимога підлягає розгляду в порядку позовного провадження, що узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.09.2024 у справі № 201/5972/22. З огляду на вказане вище, суд вважає безпідставним твердження третьої особи Виконавчого комітету Диканської селищної ради як органу опіки та піклування, яке викладене у письмовому поясненні, щодо неналежності обраного позивачем способу захисту порушеного права. Враховуючи те, що наявні у справі докази у їх сукупності підтверджують те, що позивач більше року самостійно здійснює виховання та утримання свого неповнолітнього сина [PERSON] , натомість мати дитини - відповідачка [PERSON] майже не бачиться, не спілкується з дитиною та взагалі не утримує її, виїхала за кордон та мешкає там більше року, неповнолітній категорично заперечує щодо проживання за кордоном разом з матір`ю, що не заперечувалося відповідачкою у її заяві про визнання позову, виходячи із якнайкращого забезпечення інтересів неповнолітнього та забезпечення права позивача на належне здійснення своїх батьківських обов`язків, можливість діяти в інтересах дитини незалежно від волі відповідачки, здійснювати захист прав та інтересів дитини, а також реалізувати право на отримання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі та вважає за необхідне встановити факт самостійного виховання та утримання батьком [PERSON] неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Вирішення судом питання щодо розподілу судових витрат у справі. \~ \~ Понесені позивачем [PERSON] судові витрати у справі у вигляді сплаченого судового збору за подання позову до суду у розмірі 1 211,20 грн залишити за позивачем у зв`язку із заявленим ним про це клопотанням. На підставі викладеного,

Outcome: approved