Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-17 00:00:00

[PERSON] ,\~через свого\~представника \~адвоката Сергеєву\~С.В.\~звернувся до\~Білопільського районного\~суду Сумської\~області з\~позовом до Державної\~казначейської служби\~України,\~Сумської обласної\~прокуратури,\~третя особа\~-\~Головне управління\~Державної казначейської\~служби України\~в Сумській\~області про відшкодування моральної шкоди в розмірі 5000000 (п`ять мільйонів) гривень. \~ \~ \~ \~На обґрунтування своїх позовних вимог [PERSON] посилається на те, що 18 квітня 2014 р. до ЄРДР за № 42013200000000107 від 29.07.2013 внесені відомості про кримінальне правопорушення за ознаками злочинів, передбачених ч.1 ст. 366 КК України, ч. 3 ст. 15, ч. 4 ст. 368 КК України відносно [PERSON] та розпочате досудове розслідування. 24 квітня 2014 [PERSON] повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 366, ч. 4 ст. 368, ч. 3 ст. 15 - ч. 4 ст. 368 КК України, а саме: у службовому підробленні, незакінченому замаху на одержання та одержанні службовими особами, які займають відповідальне становище, неправомірної вигоди для себе та третьої особи за вчинення в інтересах того, хто надає неправомірну вигоду, будь-якої дії з використанням наданої ним влади та службового становища, поєднаного з вимаганням, за попередньою змовою групою осіб. \~ \~ \~ \~30 травня 2014 начальником відділу нагляду за додержанням законів у сфері протидії корупції та процесуального керівництва у кримінальних провадженнях про корупційні правопорушення прокуратури Сумської області Гриценком А.О. затверджено обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 42013200000000107 від 29.07.2013 за підозрою [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 368 КК України, ч. 3 ст. 15 ч. 4 ст. 368 КК України, ч. 1 ст. 366 КК України і матеріали скеровано до суду. \~ \~ \~ \~Після неодноразового затвердження заступниками керівника Сумської обласної прокуратури змінених обвинувальних актів, вироком Білопільського районного суду Сумської області від 11 грудня 2015 р. визнано невинуватим [PERSON] у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 368 КК України, ч. 3 ст. 15 ч. 4 ст. 368 КК України, та виправдано у зв`язку з відсутністю в його діях складу вказаних злочинів, та визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 1 ст. 366 КК України та виправдано у зв`язку з відсутністю події злочину. Ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 30 березня 2016 вирок Білопільського районного суду Сумської області від 11 грудня 2015 р. відносно [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] залишено без змін. Постановою \~колегії суддів\~Другої судової\~палати Касаційного\~кримінального суду\~Верховного Суду\~від 12\~вересня 2018\~р.\~касаційні скарги\~захисника Матішинця\~В.В.\~в інтересах\~засудженого [PERSON] \~та прокурора\~задоволені частково.\~Вирок Білопільського\~районного суду\~Сумської області\~від 11\~грудня 2015\~р.\~та Ухвалу\~Апеляційного суду\~Сумської області\~від 30\~березня 2016\~р.\~скасовано та\~призначено новий\~розгляд в\~суді першої\~інстанції. 03 січня 2020 року затверджено черговий обвинувальний акт відносно [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] і [PERSON] , яким з обвинувачення [PERSON] було виключено обвинувачення у вчиненні кримінальних правопорушень, які передбачені ч. 4 ст. 368 КК України, ч. 3 ст. 15 ч. 4 ст. 368 КК України його дії були кваліфіковані за ч. 1 ст. 366, ч. 1 ст. 364, ч. 5 ст. 27 ч. 1 ст. 364 КК України. Вироком Білопільського районного суду Сумської області від 06 вересня 2020 року [PERSON] визнаний невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 1 ст. 364, та виправданий у зв`язку з відсутністю в його діях складу злочину, а також визнаний невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 1 ст. 366 КК України та виправданий у зв`язку з відсутністю події злочину. Ухвалою Сумського апеляційного суду від 18 листопада 2024 року Вирок Білопільського районного суду Сумської області від 04.09.2020 року залишений без змін, апеляційна скарга прокурора Вакули І.М. - залишена без задоволення. В касаційному порядку вирок суду не оскаржувався та набрав законної сили 18 листопада 2024 р. Таким чином, позивач перебував під слідством та судом з 24 квітня 2014 (день повідомлення про підозру) і до 18 листопада 2024 р. (день набрання законної сили виправдувального вироку від 06 вересня 2020 р.), що становить 10 років 6 місяців 25 днів. Незаконно перебуваючи\~під слідством\~та судом\~понад 10\~років,\~позивач зазнав\~моральної шкоди,\~яка полягає\~у порушенні\~психологічного комфорту\~та перебування\~у стані\~постійної емоційної\~напруги та\~стресу,\~страху,\~зазнав значних\~змін у\~життєвих і\~суспільних стосунках,\~значного зниження\~престижу,\~репутації,\~та інших\~негативних явищ\~морального характеру,\~погіршення стану\~здоров`я,\~що негативно\~вплинуло на\~звичний уклад\~життя та\~негативно відображалося\~на його\~самопочутті.\~Тяжкість вимушених\~змін у\~його життєвих\~і суспільних\~стосунках,\~ступінь зниження\~престижу,\~репутації,\~призвело до\~неможливості відновлення\~попереднього стану. Внаслідок перебування у стані постійної емоційної напруги та стресу, позивач зазнав суттєвого погіршення стану здоров`я. Враховуючи наведене,\~представник [PERSON] , яка діє від його імені і в його інтересах, просить стягнути з Держави за рахунок коштів Державного бюджету України на користь позивача, шкоду, завдану незаконними діями органів, що здійснюють оперативну-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, у розмірі 5 000 000 грн і 50 000 грн витрат на професійну правничу допомогу адвоката. Заяви (клопотання) учасників справи. 29 квітня 2025 від представника третьої особи - Головного управління Державної казначейської служби України у Сумській області Приходько Л.В. надійшли пояснення по справі. Вказаними пояснення третя особа заперечує проти задоволення позовної заяви і просить суд відмовити у її задоволенні. Свою позицію мотивує тим, що Головне управління Державної казначейської служби України у Сумській області діє відповідно до повноважень та компетенції, визначених зокрема, Положенням про Головні управління Державної казначейської служби України в АРК, областях, містах Києві і Севастополі, затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 12.10.2011 №1280. Головне управління ДКСУ у Сумській області жодних прав та інтересів позивача не порушувало, не вступало у правовідносини з ним і жодної шкоди позивачеві не завдавало, у зв`язку з чим орган Казначейства не може нести відповідальність за можливу шкоду, завдану позивачу діями інших суб`єктів, що підтверджено позивачем у своїй позовній заяві. Крім цього, посилаючись на постанову Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 року № 4 вказує, що розмір відшкодування моральної шкоди повинен визначатись з урахуванням вимог розумності та справедливості такого відшкодування, яке має бути не більше ніж достатнім для поміркованого задоволення звичайних потреб потерпілої особи і не повинно призводити до надмірного збагачення за рахунок Держави. Таким чином, оскільки з позовної заяви вбачається, що підставою для звернення до суду стали дії органів прокуратури, вважають, що є безпідставними позовні вимоги про стягнення судових витрат на правничу допомогу з за рахунок коштів Держбюджету України, крім цього позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження наданих адвокатських послуг на суму 50 000 грн. Крім цього, посилаючись на постанову Верховного Суду від 07.09.2022 у справі № 641/4272/19, звертає увагу, що у спорах про стягнення з держави коштів, зокрема і про стягнення відшкодування завданої шкоди (компенсації), немає необхідності визначати відповідачем Казначейство або його територіальний орган (а. с. 70-72). 25 квітня 2025 представником відповідача Державної казначейської служби України Тютюнник Т.В. направлено відзив на позовну заяву, відповідно до якого заперечують проти задоволення позовних вимог у повному обсязі, підтримуючи і дублюючи позицію представника третьої особи з таких підстав. Станом на момент відкриття провадження у справі ні Державна казначейська служба України як самостійний суб`єкт правовідносин, ні її працівники не вчиняли жодних незаконних дій та не допускали протиправної діяльності по відношенню до позивача, що могло порушити його законні права та інтереси. Крім цього, зазначає, що позивачем у позовній заяві не наведено обгрунтованих розрахунків суми завданої моральної шкоди та не надано належних допустимих доказів на підтвердження наданих адвокатських послуг на заявлену суму (а.с. 74-81). 06 травня 2025 року через систему «Електронний суд» представником відповідача - Сумської обласної прокуратури Микитенком В.П. направлено відзив на позов у якому йдеться про відсутність підстав для задоволення позовних вимог. Вказана позиція мотивована наступним: право особи на відшкодування моральної шкоди виникає, у том числі, і у разі постановлення виправдовувального вироку щодо особи, проте вказана норма не є імпертивною, а лише надає право ставити вимогу про таке відшкодування у випадку доведення у встановленому законодавством порядку факту її спричинення та обгрунтування розміру такого відшкодування. Виправдування позивача у зв`язку з недоведеністю вчинення ним кримінального правопорушення не свідчить про незаконність проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні. На думку відповідача, викладені у позовній заяві наслідки протиправних діянь та наявність підстав для відшкодування моральної шкоди належним чином не доведені. Надана позивачем медична документація щодо стану здоров`я [PERSON] не перебуває у причинно-наслідковому звя`зку між цими діями та фактично завданою шкодою, жодних доказів порушення звичного укладу життя, тривалої нервової напруги, тощо, до суду не надано, будь-яких даних про наявність або відсутність (фактів), що обгрунтовують позовні вимоги з позовної заяви та долучених матеріалів не вбачається. Крім цього, визначений позивачем розмір моральної шкоди за кожен місяць перебування під слідством та судом ( 39,4 тис. грн.), що в цілому складає 5 млн. грн., є занадто завищеним та суперечить положенням чинного законодавства та може призвети до незаконного збагачення за рахунок коштів держбюджету, що не відповідає принципам розумності та справедливості. Щодо понесених позивачем витрат на правову допомогу та визначені суми відшкодування, представником відповідача зазначено, що наведена у позовній заяві сума витрат для надання правничої допомоги (50 тис. грн) є неспівмірною зі складністю кримінального провадження та вчинених адвокатом дій. Крім цього, представником позивача до матеріалів справи не долучено належним чином складений звіт про виконану роботу та акти приймання-передачі виконаних послуг, що унеможливлює визначення реальної вартості обсягу наданих послуг.(а.с. 93-96). 08 травня 2025 представником позивача Сергеєвою С.А. до суду надіслано відповідь на відзив та пояснення. Не погоджуючись з позицією відповідача в особі Державної казначейської служби України та третьої сторони, представник позивача наголошує, що ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» є спеціальним і саме норми цього Закону регулюють порядок визначення моральної шкоди у спірних правовідносинах. Заявлена сума завданої шкоди вирахувана, спираючись на постанову Верховного Суду від 20.06.2023 (справа №180/1074/20), згідно якої, визначення мінімального розміру моральної шкоди слід вираховувати із встановленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом за кожен місяць перебування під слідством та судом. Тобто цей розмір у будь якому випадку не може бути меншим, оскільки він є гарантованим мінімумом. Позивач вважає, що саме моральна шкода у сумі 5000000 грн, а не мінімальна, має бути стягнута з урахуванням строку перебування його під кримінальним переслідуванням та настання для нього істотних негативних наслідків у вигляді втрати здоров`я, порушення звичного способу життя, ділової репутації та інших негативних наслідків. Щодо посилання відповідача на неналежний склад відповідачів, представник відповідача зазначає що вважає належним відповідачем у справах про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовою або службовою особою, є держава як учасник цивільних відносин, як правило в особі органу, якого позивач зазначає порушником своїх прав. Відшкодування моральної шкоди у цих випадках провадиться за рахунок коштів державного бюджету, незалежно від вин посадових осіб органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду. Також, беручи до уваги постанову Великої палати Верховного суду від 19 червня 2018 року у справі №910/23967/16, постанову Великої палати Верховного суду від 15 грудня 2020 року у справі №752/17832/114-ц та інші правові висновки, позивач зазначає, що відповідачем у справі є держава, яка бере участь у справі через відповідний орган державної влади, у зв`язку з чим кошти підлягають стягненню з держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України. (а.с. 88-91, 111). В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник адвокат Сергеєва С.А. підтримали вимоги, викладені в позовній заяві, просили задовольнити їх в повному обсязі. Представник відповідача - Державної казначейської служби України та третьої особи Головного управління Державної казначейської служби України в Сумській області Михайлик Н.В. в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог, посилаючись на необґрунтованість позивачем наявності та розміру моральної шкоди, а також на те, що\~Державна казначейська служба України не є належним відповідачем у справі. Представник відповідача Сумської обласної прокуратури Микитенко В.П. також заперечував проти задоволення позову, посилаючись на недоведення позивачем факту заподіяння йому моральної шкоди, необгрунтованості розрахунку розміру відшкодування розміру моральної шкоди та витрат на послуги адвоката. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Процесуальні дії в справі. Ухвалою судді Білопільського районного суду Сумської області від 10.04.2025 року, відкрито провадження у цивільній справі та призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні (а.с. 62, 63). Ухвалою судді Білопільського районного суду Сумської області від 30.05.2025 року, закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні з викликом сторін провадження (а.с. 135). \~ \~ \~ \~Встановлені судом фактичні обставини справи. \~ \~ \~ \~18 квітня 2014 р. до ЄРДР до кримінального провадження № 42013200000000107 від 29.07.2013 внесені відомості про кримінальне правопорушення за ознаками злочинів, передбачених ч.1 ст. 366 КК України, ч. 3 ст. 15, ч. 4 ст. 368 КК України відносно [PERSON] та розпочате досудове розслідування. Під час досудового розслідування на підставі Ухвали слідчого судді Зарічного районного суду м. Суми від 12 серпня 2013 р. про тимчасовий доступ до документів, вилучено в Білопільській райдержадміністрації Сумської області оригінали первинних документів, які стосуються передачі в оренду земельних ділянок під водним об`єктом (а.с. 27 зв., 28). \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~24 квітня 2014 [PERSON] повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 366, ч. 4 ст. 368, ч. З ст. 15 - ч. 4 ст. 368 КК України, а саме у службовому підробленні, незакінченому замаху на одержання та одержанні службовими особами, які займають відповідальне становище, неправомірної вигоди для себе та третьої особи за вчинення в інтересах того, хто надає неправомірну вигоду, будь-якої дії з використанням наданої ним влади та службового становища, поєднаного з вимаганням, за попередньою змовою групою осіб. \~ \~ \~ \~Ухвалою слідчого судді Зарічного районного суду м. Суми від 08 травня 2014 р. накладено арешт на автомобілі Nissan Qashqai н.з. [NUMBER] , Opel Astra, н.з. [NUMBER] , та на причіп н.з. [NUMBER] , власником яких є [PERSON] , заборонивши їх відчудження (а.с. 27 з. -28). \~ \~ \~ \~30 травня 2014 р. затверджено обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 42013200000000107 від 29.07.2013 за підозрою [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 368 КК України, ч. 3 ст. 15 ч. 4 ст. 368 КК України, ч. 1 ст. 366 КК України (а.с. 12-17). \~ \~ \~ \~Обвинувальний акт було скеровано на розгляд до Білопільського районного суду Сумської області. \~ \~ \~ \~Під час судового розгляду кримінальних проваджень № 42013200000000107 і № 12014200000000039 Білопільським районним судом дані провадження на підставі ст. 334 КПК України були об`єднані в одне. \~ \~ \~ \~В зв`язку з цим 24 липня 2014 року було затверджено обвинувальний акт відносно [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] і [PERSON] , обвинувачення щодо яких було змінено шляхом його конкретизації без зміни правової кваліфікації та обставин вчиненого ними кримінального правопорушення (а.с.17 зв.- 26 зв.). У подальшому обвинувачення змінювалось 30 липня 2015 року і 17 листопада 2015 року. \~ \~ \~ \~Вироком Білопільського районного суду Сумської області від 11 грудня 2015 р. визнано невинуватим [PERSON] у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 368 КК України, ч. 3 ст. 15 ч. 4 ст. 368 КК України, та виправдано у зв`язку з відсутністю в його діях складу вказаних злочинів, та визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 1 ст. 366 КК України та виправдано у зв`язку з відсутністю події злочину (зберіг. в системі "Електронний суд" ). \~ \~ \~ \~Ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 30 березня 2016 р. вирок Білопільського районного суду Сумської області від 11 грудня 2015 р. відносно [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] залишено без змін, апеляційні скарги залишено без задоволення. \~ \~ \~ \~Постановою Верховного Суду колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду від 12 вересня 2018 року Вирок Білопільського районного суду Сумської області від 11 грудня 2015 р. та Ухвалу Апеляційного суду Сумської області від 30 березня 2016 р. скасовано та призначено новий розгляд в суді першої інстанції. \~ \~ \~ \~27.12.2018 року був розпочатий судовий розгляд кримінального провадження в Білопільському районному суді Сумської області. \~ \~ \~ \~14 січня 2020 року затверджено обвинувальний акт відносно [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] і [PERSON] , яким з обвинувачення [PERSON] було виключено обвинувачення у вчиненні кримінальних правопорушень, які передбачені ч. 4 ст. 368 КК України, ч. 3 ст. 15 ч. 4 ст. 368 КК України, його дії були кваліфіковані за ч. 1 ст. 366, ч. 1 ст. 364, ч. 5 ст. 27 ч. 1 ст. 364 КК України. \~ \~ \~ \~Вироком Білопільського районного суду Сумської області від 06 вересня 2020 року [PERSON] визнаний невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 1 ст. 364, та виправданий у зв`язку з відсутністю в його діях складу злочину, а також визнаний невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 1 ст. 366 КК України та виправданий у зв`язку з відсутністю події злочину. \~ \~ \~ \~Ухвалою Сумського апеляційного суду від 18 листопада 2024 року Вирок Білопільського районного суду Сумської області від 04.09.2020 року залишений без змін. В касаційному порядку вирок суду не оскаржувався, і набрав законної сили 18 листопада 2024 р. Під час здійснення досудового розслідування і судового провадження запобіжні заходи не застосовувались, особа не затримувалась, під вартою не перебувала. Також, судом досліджено довідку Білопільського районного суду Сумської області про дати судових засідань, в яких брав участь [PERSON] (а.с. 51). У судовому засіданні позивач зазначив, що у зв`язку з перебуванням під слідством і судом він відчував моральний тиск суспільства і на цій підставі набув хворобу цукровий діабет та переніс інфаркт головного мозку. Вищевказане підтверджується дослідженою судом медичною документацією: випискою із медичної карти стаціонарного хворого неврологічного відділення №713, випискою із медичної карти стаціонарного хворого №1013 , випискою із медичної карти стаціонарного хворого №142, Акт дослідження стану здоровя [PERSON] від 10.01.2025 року, випискою із медичної карти амбулаторного(стаціонарного) хворого (а.с.51 зв.-56). Також, позивач у судовому засіданні повідомив, що з 10 років перебування під слідством і судом працював тільки три з половиною роки, статус обвинуваченого не дозволяв влаштуватись на бажані посади в державних органах, у зв`язку з чим він був позбавлений можливості гідно утримувати власну родину. \~ \~ \~ \~Норми права, які застосовує суд, мотиви їх застосування. Частиною 1 ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Згідно із ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань (ст. 55 Конституції України). Статтею 56 Конституції України закріплено право особи на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Вимога ефективності судового захисту, закріплена в національному законодавстві, перегукується з міжнародними зобов`язаннями України. Зокрема, ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. У справі "Юрій Миколайович Іванов проти України" (заява № 40450/04, п. 64, від 15 жовтня 2009) Європейський суд з прав людини зазначив, що засіб юридичного захисту, якого вимагає стаття 13, має бути "ефективним" як з практичної, так і з правової точки зору, тобто таким, що або запобігає стверджуваному порушенню чи його повторенню в подальшому, або забезпечує адекватне відшкодування за те чи інше порушення, яке вже відбулося. Отже, адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту. Сама лише констатація у судовому рішенні порушення прав позивача не завжди може бути достатньою для того, щоб захист міг вважатися ефективним. Особливо якщо позивач вважає, що шкоду йому заподіяно. Відповідно до ч. 1 ст. 23 Цивільного кодексу України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів (п. 2 ч. 2 ст. 23 ЦК України); приниженні честі, гідності, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (п. 4 ч. 2 ст. 23 ЦК України). У практиці Європейського суду з прав людини порушення державою прав людини, що завдають психологічних страждань, розчарувань та незручностей зокрема через порушення принципу належного врядування, кваліфікуються як такі, що завдають моральної шкоди (див. наприклад, Рисовський проти України, № 29979, п. 86, 89, від 20 жовтня 2011, Антоненков та інші проти України, № 14183/02, п. 71, 22 листопада 2005). Таким чином, психологічне напруження, розчарування та незручності, що виникли внаслідок порушення органом держави чи місцевого самоврядування прав людини, навіть якщо вони не потягли вагомих наслідків у вигляді погіршення здоров`я, можуть свідчить про заподіяння їй моральної шкоди. Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Згідно з пунктом 2 частини першої статті 2 Закону\~України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» № 266/94-ВР,\~право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати. Відповідно до пункту 5 статті 3 Закону\~України № 266/94-ВР,\~у наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються): моральна шкода. Згідно зі статтею 13 вищезазначеного Закону розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Отже, у Законі передбачено, що розмір відшкодування моральної шкоди повинен визначатися та обґрунтовуватися судом з урахуванням мінімального розміру заробітної плати. Викладене дає підстави для висновку, що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні до мінімального розміру заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, суд при вирішенні питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподаткованого мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. При цьому визначений законом розмір є мінімальним, що гарантований державою, а суд, враховуючи обставини конкретної справи, може визначити й більший розмір відшкодування. Відповідний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 грудня 2020 року у справі № 752/17832/14-ц, провадження № 14-538цс19. У постанові Великої Палати Верховного суду від 20 вересня 2018 року у справі № 686/23731/15-ц, провадження № 14-298цс18, зроблено висновок, що законодавець визначив мінімальний розмір відшкодування моральної шкоди, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом. Тобто цей розмір у будь-якому випадку не може бути зменшено, оскільки він є гарантованим мінімумом. Здійснення провадження у справі про притягнення до кримінальної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу злочину, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (відкриття кримінального провадження, застосування запобіжного заходу у вигляді підписки про невиїзд та інше). Такого висновку дійшов Верховний Суду, зокрема в постановах від 18 травня 2022 року у справі №158/272/21, від 31 серпня 2022 року у справі №289/865/21. У справі, яка розглядається, підставою для відшкодування шкоди є виправдання 06 вересня 2020 року Білопільським районним судом Сумської області [PERSON] у зв`язку з відсутністю в його діях складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 364 КК України та відсутністю події злочину, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України. Ухвалою Сумського апеляційного суду від 18 листопада 2024 року вирок Білопільського районного суду Сумської області залишено без змін, таким чином, вищевказаний вирок набрав законної сили 18 листопада 2024. Разом із тим, це не спростовує того, що такими діями позивачу завдано моральної шкоди, оскільки закриття справи через відсутність в його діях складу злочину свідчить про те, що позивача притягнуто до кримінальної відповідальності незаконно. Крім того, відшкодування здійснюється незалежно від вини. Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувалися з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесено особою матеріальні витрати. Таку позицію також викладено в постанові Верховного Суду від 05 лютого 2020 року у справі № 640/16169/17 (провадження № 61-15393св18). Аналогічні правові висновки викладено Верховним Судом у постановах: від 09 червня 2021 року у справі № 726/837/20 (провадження № 61-2647св21), від 29 вересня 2021 року у справі № 166/1222/20 (провадження № 61-9003св21), від 26січня 2022року у справі № 953/6561/20(провадження № 61-922св21), від 16 лютого 2022 року у справі № 522/10241/19 (провадження № 61-18178св21). Суд враховує висновки Верховного Суду щодо застосування статті 1176 ЦК України та Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», та приходить висновку, що діями відповідача позивачу завдано моральну шкоду, оскільки виправдання особи у кримінальному провадженні через відсутність складу злочину та відсутність події злочину свідчить про те, що [PERSON] притягнуто до кримінальної відповідальності незаконно. Законодавець визначив мінімальний розмір моральної шкоди, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під судом. Тобто цей розмір у будь-якому випадку не може бути зменшено, оскільки він є гарантованим мінімумом. Але визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі. Тому суд не бере до уваги посилання відповідача на те, що позивач зобов`язаний довести факт завдання йому моральної шкоди і конкретизувати у чому вона полягає. Із змісту закону № 266/94-ВР «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» та статті 1176 ЦКУ слідує, що мінімальний розмір суми відшкодування за незаконне притягнення до кримінальної відповідальності настає лише тільки за фактом такого притягнення. Право на відшкодування шкоди в повному обсязі гарантоване ч. 5 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року, норми якої згідно із ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" є джерелом національного права. Відповідно до ст. 8 ЗУ Про державний бюджет на 2025 рік, з 1 січня 2025 року, мінімальна заробітна плата у місячному розмірі становить 8000 гривень. Період з 24 квітня 2014 року\~по 18 жовтня 2024\~року складає 10 років 6\~місяців 25 днів. Відтак, суд при визначенні розміру моральної шкоди враховує обставини, які мають суттєве значення, глибину фізичних та душевних страждань позивача, час та зусилля, які були необхідні, для відновлення порушених прав, вимоги розумності і справедливості, мінімальний розмір моральної шкоди, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом визначає моральну шкоду в розмірі 1\~014\~666\~(один\~мільйон чотирнадцять\~тисяч шістсот\~шістдесят шість)\~грн.\~66\~коп. Суд також не приймає доводи відповідача в частині посилання на неналежність відповідача. Відповідно до пункту 4 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого Указом Президента України від 13 квітня 2011 року №460/2011, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, є Державна казначейська служба України (Казначейство України), яка, зокрема, здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду. Кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже, боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (частина друга статті 2 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 170 ЦК України держава набуває і здійснює права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом. У таких справах резолютивні частини судових рішень не повинні містити відомостей про суб`єкта його виконання, номери та види рахунків, з яких буде здійснено безспірне списання коштів (висновок Великої Палати Верховного Суду у постанові від 19 червня 2018 року в справі №910/23967/16). Крім цього, відшкодування шкоди за рахунок держави на підставі статті 1174 ЦК України є держава Україна, а тому вона має бути відповідачем. Кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже, боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (частина друга статті 2 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 170 ЦК України держава набуває і здійснює права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом. Відповідно до пункту 4 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого указом Президента України від 13.04.2011 № 460/2011, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, є Державна казначейська служба України (Казначейство України), яка, зокрема, здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду. Таким чином відповідачем у справі є держава, яка бере участь у справі через відповідний орган державної влади. Кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України, тому відсутня необхідність зазначення у резолютивній частині рішення таких відомостей, як орган, через який грошові кошти мають перераховуватись, або номера чи виду рахунку, з якого має бути здійснено стягнення/списання, оскільки такі відомості не впливають ні на підстави, ні на обов`язковість відновлення права позивача в разі встановлення судом його порушення, та за своєю суттю є регламентацією способу та порядку виконання судового рішення, що має відображатися у відповідних нормативних актах, а не резолютивній частині рішення (пункт 6.21 постанови ВП ВС від 19.06.2018 у справі №910/23967/16. У пунктах 5.4, 6.9 цієї ж постанови ВП ВС вказано, що у випадку, коли шкода завдається органом державної влади, його посадовою або службовою особою, відшкодовувати таку шкоду зобов`язана держава, яка бере участь у справі через відповідні органи: орган, дії, бездіяльність якого призвели до негативних наслідків, та орган Державної казначейської служби України. У постанові ВП ВС від 15.12.2020 у справі №752/17832/14-ц вказано, що в цивільному судочинстві держава бере участь у справі як сторона через відповідний її орган, наділений повноваженнями саме у спірних правовідносинах, зокрема і представляти державу в суді. У справах про відшкодування шкоди державою вона бере участь як відповідач через той орган, діяннями якого завдано шкоду. Хоча наявність такого органу для того, щоб заявити відповідний позов до держави України, не є обов`язковою. Участь у вказаних справах Державної казначейської служби України чи її територіальних органів не є необхідною. Що стосується\~стягнення\~судових витрат, суд виходить з наступного. Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (частина перша, пункт 1 частини третьої статті 133 ЦПК України). Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами (частини перша, друга статті 137 ЦПК України). Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо) (частина восьма статті 141 ЦПК України). Звертаючись до суду, позивач зазначив, що попередній (орієнтовний) розрахунок витрат на правову допомогу становить 50 000 гривень. Представник позивача зазначила про те, що питання стягнення витрат на правничу допомогу буде вирішуватися окремо, а тому суд не вирішує питання стягнення судових витрат у даному рішенні суду. Щодо судового збору Пунктом 13 частини статті 3 Закону України «Про судовий збір» встановлено, що судовий збір не справляється за подання позовної заяви про відшкодування шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їх посадовою або службовою особою, а так само незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури або суду. Судовий збір у цій справі відповідно до вимог п. 13 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про судовий збір» не справлявся,\~а тому судові витрати компенсуються за рахунок держави.

Outcome: partial