Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-28 00:00:00

28 травня 2025 позивач АТ «АКЦЕНТ-БАНК», в інтересах якого діє представник Шкапенко О. В., звернувся до суду з позовом до відповідачки [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 29.04.2024 АТ «АКЦЕНТ-БАНК» та [PERSON] , уклали кредитний договір шляхом приєднання відповідачки до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку з метою отримання банківських послуг та відкриття кредитного рахунку. На підставі анкети-заяви про приєднання до зазначених умов та правил відповідачка ініціювала встановлення кредитного ліміту на її банківський рахунок зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 85,00\~% річних на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідачка кредитними коштами користувалася, проте своєчасно банку кошти для погашення заборгованості за кредитом та відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, не надавала. У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором відповідачка має заборгованість у розмірі: 47 882,96 грн за кредитом, 15\~278,54 грн за відсотками, 0,00 грн за комісією і 1\~007,47 грн за пенею. Загалом позивач просить стягнути з відповідачки загальну суму заборгованості у розмірі 64 168,97 грн, а також судові витрати у розмірі 2\~422,40 грн сплаченого судового збору. Ухвалою судді Новодністровського міського суду Чернівецької області від 02.06.2025 позовна заява була залишена без руху та визначений десятиденний строк для усунення їх недоліків. Після виконання позивачем вимог ухвали про залишення позовної заяви без руху ухвалою судді Новодністровського міського суду Чернівецької області від 04.06.2025 відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи у порядку спрощеного провадження із викликом сторін. Позивач та його представник у судові засідання не з`являлися, однак у позовній заяві клопотали про розгляд справи за відсутності представника АТ «А-Банк». У вказаній заяві позивач також повідомив, що не заперечує проти ухвалення заочного рішення у справі. Відповідачка у судові засідання не з`являлася, проте належним чином повідомлялася про місце, час та дату судових засідань. Рекомендовані повідомлення з ухвалою про відкриття провадження, а також судові повістки, поверталися до суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Згідно з приписами п.\~4 ст.\~272 ЦПК України днем вручення судового рішення (у т.\~ч. ухвали про відкриття провадження у справі) є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду. Відповідно до ч.\~4 ст.\~223 ЦПК України у разі\~повторної\~неявки\~у судове\~засідання\~відповідача,\~повідомленого\~належним\~чином,\~суд\~вирішує\~справу на\~підставі\~наявних\~у ній\~даних\~чи\~доказів (постановляє\~заочне\~рішення). Крім того, відповідно до приписів ст.\~280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1)\~відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2)\~відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Таким чином, на підставі ст.\~223, 280 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін та постановити заочне рішення у справі. У зв`язку з неявкою сторін згідно з ч.\~2 ст.\~247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Перевіривши, дослідивши об`єктивно та оцінивши зібранні у справі докази, суд дійшов такого висновку, виходячи з фактичних обставин справи, мотивів сторін та застосованих норм права. Суд установив, що 29.04.2024 [PERSON] , шляхом заповнення анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку, ініціювала відкриття рахунку в банку та встановлення кредитного ліміту на цьому рахунку. За користування кредитними коштами були передбачені проценти у розмірі 85,00\~% річних на суму залишку заборгованості за кредитом. Підписуючи анкету-заяву (власноручним цифровим підписом) відповідачка підтвердила, що до укладання цієї угоди, вона ознайомилась з договором про надання банківських послуг і згодна з його умовами, зобов`язалася їх виконувати, а також регулярно самостійно знайомитися з їх змінами на офіційному сайті А-Банку. [PERSON] підтвердила свою згоду на те, що зазначена анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг разом із самими Умовами та Правилами, які викладені на офіційному сайті банку, складає кредитний договір, укладений між нею та банком, що підтверджується її цифровим підписом на заяві. Суд уважає доведеною ту обставину, що відповідачка була належним чином ознайомлена з Умовами та Правилами надання банківських послуг, у т.\~ч. і тарифами та до укладання цієї угоди їй була надана повна інформація про фінансові послуги, відповідно до ч.\~2 ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». Крім того, відповідачка [PERSON] беззастережно надала право та доручання АТ «А-БАНК» здійснювати дебетовий переказ коштів з усіх її рахунків, відкритих в АТ «А-БАНК», без додаткових її розпоряджень, для погашення будь-яких інших її грошових зобов`язань перед АТ «А-БАНК», що випливають з умов Договору та/або будь-якого іншого договору, що укладений або буде укладений у майбутньому між нею та банком. Цим дорученням на договірне списання надала згоду банку для здійснення кожної платіжної операції, що буде виконана в процесі виконання доручення. Також відповідачка [PERSON] просила вважати наведений зразок її цифрового підпису або його аналог обов`язковим при здійсненні операцій за всіма рахунками, які відкриті або будуть відкриті їй у Банку. Визнала, що електронний підпис є аналогом її власноручного підпису та його накладення має рівнозначні юридичні наслідки із власноручним підписом на документах на паперових носіях. Підтвердила, що всі наступні правочини (у тому числі підписання договорів, угод, листів, повідомлень) можуть вчинятися нею та/або Банком з використанням електронного підпису. Засвідчила генерацію ключової пари з особистим ключем та відповідним йому відкритим ключем, яка буде використовуватись для накладання удосконаленого електронного підпису у мобільному додатку AВank24, з метою засвідчення її дій згідно Договору. 29.04.2024 [PERSON] шляхом накладання електронного цифрового підпису підписала паспорт споживчого кредиту за програмою «Швидка готівка». Електронний цифровий підпис (ЕЦП) це електронний аналог власноручного підпису, який використовується для підтвердження авторства та цілісності електронних документів. Він має таку ж юридичну силу, як і власноручний підпис, але використовується в електронному середовищі. Ст.\~12\~Закону України\~«Про електронну\~комерцію» визначено,\~що моментом\~підписання електронного\~договору є\~використання електронного підпису відповідно до вимог законів України\~"Про електронні документи та електронний документообіг"\~та\~«Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину. Отже, кредитний договір був укладений відповідно до приписів чинного законодавства про порядок їх укладення в електронній формі. Умовами пунктів 3, 4 Паспорту споживчого кредиту передбачено, що тип кредиту беззалоговий; сума/ліміт кредитування 60\~000 грн; строк кредитування 24 місяці. Процента ставка: 85,00 % річних (0,15 % у день). Тип процентної ставки фіксована (порядок зміни процентної ставки не передбачається); реальна річна процентна ставка, відсотків річних 129,86 %. Як убачається із заяви про надання послуги «Швидка готівка» №\~АВН0СТ155101714408079390 від 29.04.2024 року, [PERSON] відкрито рахунок №\~ [NUMBER] та видано картку № [NUMBER] . Позивач довів ту обставину, що кредитні кошти у розмірі 60\~000 гривень дійсно були перераховані відповідачці, надавши суду виписку по карті [PERSON] №\~ [NUMBER] , з якої випливає, що 29.04.2025 остання отримала наведені кредитні кошти. Відповідного до\~долученого банком\~до позовної\~заяви розрахунку\~заборгованост і [PERSON] за кредитним договором від 29.04.2024, укладеного між АТ «А-БАНК» та клієнткою [PERSON] , станом на 28.05.2025 становить 64\~168,97 грн, яка складається із: 47 882,96 грн заборгованості за кредитом, 15\~278,54 грн за відсотками, 0,00 грн за комісією і 1\~007,47 грн за пенею. Указані обставини підтверджуються низкою доказів, зокрема, анкетою-заявою про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в «А-Банк», заявою про відкриття, ведення поточного рахунку та встановлення кредитного ліміту за карткою/рахунком, паспортом споживчого кредиту «Швидка готівка», заявою про надання послуги «Швидка готівка» № АВН0СТ155101714408079390 від 29.04.2024 року, підписаним позивачем та відповідачкою, випискою по карті [PERSON] за період з 29.04.2024 по 27.05.2025, довідкою за лімітами по кредитній картці відповідачки, наданою позивачем. Відповідно до ч. 1 ст.\~4\~Цивільного\~процесуального\~кодексу України кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частиною 2 статті 15\~Цивільного\~кодексу\~України передбачено, що кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно з ч. 1 ст.\~16\~Цивільного\~кодексу\~України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною другою цієї статті визначено способи захисту цивільних прав та інтересів. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд частково погоджується з аргументами позивача, виходячи з таких норм права, які підлягають застосуванню. У силу вимог ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. За змістом статті 207\~ЦК\~України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. За статтею\~6\~ЦК\~України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 ЦК України). За змістом статей 626,\~628\~ЦК\~України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 статті 638\~ЦК\~України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина 2\~статті 639 ЦК України). Закон України «Про електронну комерцію» передбачає можливість укладення електронних договорів шляхом підписання їх електронним підписом одноразовим ідентифікатором. Відповідно до ст.\~13 Закону України «Про споживче кредитування» договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та/або супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг», а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України «Про електронну комерцію»). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами. Примірник договору про споживчий кредит, укладеного у вигляді електронного документа та додатки до нього надаються споживачу у спосіб, що дозволяє встановити особу, яка отримала примірник договору та додатків до нього, зокрема шляхом направлення на електронну адресу або іншим шляхом з використанням контактних даних, зазначених споживачем під час укладення договору про споживчий кредит. Обов`язок доведення того, що один з оригіналів договору (змін до договору) був переданий споживачу, покладається на кредитодавця. У статті 14 зазначеного Закону виснувано: договір про споживчий кредит укладається в порядку, визначеному цивільним законодавством України з урахуванням особливостей, визначених цим Законом. Визначення кредитодавцем можливості укладення договору про споживчий кредит здійснюється на підставі відповідного запиту (заяви) споживача, у тому числі з використанням засобів дистанційного зв`язку, та оцінки кредитоспроможності споживача. Кредитодавцю забороняється встановлювати плату за розгляд запиту (заяви) про укладення договору про споживчий кредит. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Абзац другий частини 2\~статті 639 ЦК України\~передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Як убачається із матеріалів справи, Паспорт споживчого кредиту «Швидка готівка» від 29.04.2024 підписаний відповідачкою [PERSON] за допомогою електронного цифрового підпису. Електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Така фіксація здійснюється за допомогою складання документу, який відтворює волю сторін. На відміну від традиційної письмової форми правочину воля сторін електронного правочину втілюється в електронному документі. Враховуючи положення ч. 1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», правочин вважається вчиненим у електронній формі у випадку, якщо в ньому наявні всі обов`язкові реквізити документа. З урахуванням викладеного суд уважає, що наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені\~Законом України «Про електронну комерцію», згідно зі ст. 3 якого електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 4 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч. 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно з ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому\~ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому\~ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. За правилом ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі, якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному\~ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Положеннями ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до\~Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. З огляду на викладене вище суд доходить висновку про належне ознайомлення відповідачки з умовами укладеного кредитного договору, шляхом підписання паспорту споживчого кредиту «Швидка готівка» електронним цифровим підписом. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розробляє підприємець (у цьому випадку АТ «А-БАНК»). Позаяк умови договорів приєднання розробляються банком, тому мають бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів їх розмір визначається нарівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Статтею 525 ЦК України визначає, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Ураховуючи презумпцію відплатності кредитного договору суд наголошує, що позичальник зобов`язаний повернути кредит і сплатити проценти за користування грошовими коштами, якщо інше не встановлено договором. За змістом\~ч.\~1\~ст.\~526,\~ч.\~1\~ст.\~527,\~ч.\~1\~ст.\~530\~ЦК України\~зобов`язання\~має виконуватися\~належним чином\~відповідно до\~умов договору\~та вимог\~цього Кодексу\~у строк\~(термін),\~встановлений у\~зобов`язанні.\~Боржник зобов`язаний\~виконати свій\~обов`язок,\~а кредитор\~ прийняти\~виконання особисто,\~якщо інше\~не встановлено\~договором або\~законом,\~не випливає\~із суті\~зобов`язання\~чи звичаїв\~ділового обороту. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1)припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3)сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Таким чином, ураховуючи вимоги частини другої статті 530 ЦК України, банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів в будь-яких час. Факт користування\~відповідачкою\~ [PERSON] \~кредитними\~коштами\~та їх\~несвоєчасне\~повернення\~знайшов своє\~підтвердження\~у\~матеріалах справи,\~зокрема,\~виписці\~по\~кредиту,\~де вказаний\~ІПН:\~ [NUMBER] \~відповідачки,\~за період\~з\~29.04.2024\~по\~27.05.2025,\~при\~цьому про втрату картки відповідачка не заявляла, з заявами щодо несанкціонованого використання коштів до банку не зверталась, користувалась кредитними коштами та частково погашала наявну заборгованість. Відповідно до долученого банком до позовної заяви розрахунку заборгованості [PERSON] за кредитним договором від 29.04.2024 станом на 28.05.2025 становить 15\~680,61 грн, яка складається із: 47 882,96 грн заборгованості за кредитом, 15\~278,54 грн за відсотками, 0,00 грн за комісією і 1\~007,47 грн за пенею. Однак проаналізувавши позовну заяву та додані до неї документи суд звернув увагу, що строк кредиту складає 729 днів (24 місяці). Кінцевий термін його повернення 28.04.2026. Таким чином, строк договору станом на день подання позову, а саме - 28.05.2025, не закінчився. Велика Палата Верховного Суду в постанові від 05 квітня 2023 року у справі №\~910/4518/16 (провадження № 12-16гс22) виклала такі правові висновки. «Щодо змісту поняття «користування кредитом». За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина\~перша\~статті\~1054 ЦК України). Тобто позичальник (1) отримує від банку грошові кошти, власником яких він не був, та (2) отримує можливість певний час правомірно не повертати надані грошові кошти. Натомість у позичальника виникає зобов`язання (1) повернути грошові кошти у встановлений строк та (2) сплатити визначені договором проценти за користування кредитом. Отже, позичальник отримує «чужі» грошові кошти в борг, який зобов`язується повернути у майбутньому. Відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані законодавством. Зокрема, відповідно до частини\~першої\~статті\~1048 ЦК України\~позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом; розмір і порядок одержання процентів установлюються договором; якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Такі ж правила щодо сплати процентів застосовуються до кредитних відносин у силу частини\~другої\~статті\~1054 ЦК України\~та до відносин із комерційного кредиту - в силу частини другої статті 1057 цього Кодексу. Наслідки прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх, також врегульовані законодавством. У цьому разі відповідно до частини\~другої\~статті\~625 ЦК України\~боржник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже, «користування кредитом» - це можливість позичальника за плату правомірно не повертати кредитору борг (кредит) протягом певного періоду часу, погодженого сторонами кредитного договору». Під час дослідження Паспорта споживчого кредиту суд звернув увагу на його п. 6. «Додаткова інформація», де передбачені наслідки прострочення виконання та/або невиконання зобов`язань за договором про споживчий кредит з боку споживача, а саме - у разі наявності заборгованості у клієнта зі сплати щомісячного мінімального платежу понад 90 днів, банк має право достроково розірвати кредитний договір та здійснити дії, направлені на погашення залишку заборгованості, що виникла при користуванні клієнтом послугою «Швидка готівка». Проте позивач не надав жодних доказів на підтвердження тієї обставини, що договір із відповідачкою був розірваний. Більше того, у Паспорті споживчого кредиту, Заяві про надання послуги «Швидка готівка» №\~АВН0СТ15510171440807939 не містяться жодні правила про порядок розірвання договору про надання кредиту між сторонами. У Заяві є посилання на Умови та правила надання банківських послуг АТ «А-Банк», які розміщені на сайті банку, проте позивач не надав суду такі правила у редакції, чинній на момент укладення договору із відповідачкою. Таким чином, суд не може встановити ту обставину, що кредитний договір між сторонами був розірваний і право вимоги про дострокове стягнення заборгованості із позичальниці відповідачки у позивача вже виникло. Суд зауважує, що позов був поданий на 395 день строку кредитного договору. З аналізу наданого позивачем розрахунку заборгованості суд установив, що [PERSON] частково вносила кошти на рахунок № [NUMBER] для покриття заборгованості. Ймовірно заборгованість відповідачки була безперервною понад 90 днів, проте суд наголошує, що дані у розрахунку заборгованості вибіркові наведені за два випадкові дні кожного місяця чинності договору, а тому такий розрахунок суд не може оцінити як достатній доказ для встановлення наведеної обставини. Таким чином, суд доходить висновку про передчасність подання позову Акціонерного товариства «АКЦЕНТ-БАНК» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у справі №757/59343/19-ц 07.11.2022 ухвалив постанову, у якій виснував таке: «Аналіз обставин справи та зміст норм цивільного права дають підстави для висновку, що спосіб захисту прав та інтересів, про застосування якого просила позивач, є належним та правомірним, проте право на позов у позивача не виникло у матеріально-правовому розумінні у зв`язку з ненастанням тих обставин, з якими пов`язується пред`явлення позову в порядку частини другої статті 1177 ЦК України, а тому й не підлягає судовому захисту, що й є правомірною підставою для відмови в такому позові. Суд виходить з доцільності розрізняти пред`явлення позову до виникнення права на такий позов, з одного боку, та недоведеності позовних вимог, з іншого. У першому випадку позовну заяву пред`являє особа до виникнення права на позов у матеріально-правовому сенсі. У другому випадку позов подає особа, яка має право на судовий захист свого суб`єктивного права чи законного інтересу, проте під час розгляду справи такою особою не доведено належними та допустимими доказами правомірності надання їй судового захисту задля відновлення порушеного права чи інтересу. Верховний Суд зауважує, що право на звернення за судовим захистом тісно пов`язане із суб`єктивним матеріальним правом, яке підлягає захисту. Порушення матеріального суб`єктивного права заінтересованої особи спричиняє виникнення у неї права на позов. Засобом реалізації такого права є звернення заінтересованої особи з позовом до суду, який у передбаченому законом порядку розглядає вимогу позивача і дає відповідь у вигляді судового рішення. Право на позов - це єдине матеріальне і цивільно-процесуальне поняття, яке має матеріальний зміст і процесуальну форму. В цивільному процесуальному праві не може бути самостійного права на звернення до суду, відокремленого від права на позов у матеріальному розумінні. І навпаки, матеріальне право не може існувати без притаманної йому можливості бути реалізованим у примусовому порядку. Єдність матеріально-правового змісту права на позов і його процесуальної форми визначається тим, що право на позов - це право на відновлення порушеного права в певній, встановленій законом, процесуальній формі, у визначеному процесуальному порядку, яким забезпечується об`єктивність і реальність захисту». Згідно з вимогами ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За таких обставин, виходячи із наведеного, суд вважає за необхідне відмовити у позові повністю. Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає. Згідно із ст.133\~ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до\~ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову-на відповідача; 2) у разі відмови в позові-на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За таких обставин, суд вважає, що судові витрати позивача не підлягають стягненню з відповідачки. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed