Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-17 00:00:00

Позивач просить розірвати шлюб, укладений між ним та відповідачем, зареєстрований 21.05.2019. Також, позивач просить встановити факт самостійного виховання та утримання ним своєї рідної дочки [PERSON] , [INFO] . В позовній заяві пояснив, що причиною розірвання шлюбу є те, що з липня 2024 сторони проживають окремо, подружніх стосунків не підтримують, оскільки в сторін протилежні погляди на сімейне життя і виникла неприязнь один до одного. За період шлюбу у сторін народилась дочка [PERSON] . Її вихованням та утриманням з липня 2024 займається позивач. Для повноцінного забезпечення інтересів малолітньої дочки, у позивача існує об`єктивна необхідність у встановленні факту самостійного виховання та утримання дитини. Ухвалою від 20.11.2024 справу прийнято до розгляду за правилами загального позовного провадження. Ухвалою від 20.05.2025 підготовче засідання закрито та справу призначено до розгляду по суті. У судове засідання відповідачка не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена за зареєстрованим місцем проживання та через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Третя особа [INFO] явку представника до суду не забезпечив, жодних заяв, клопотань чи інших документів до суду не подав. Суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, а тому приходить до переконання про наявність законних підстав для вирішення спору по суті з ухваленням заочного рішення. При цьому суд наголошує, що основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторони, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Враховуючи наведене, відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд вважає за можливе проводити заочний розгляд справи. При з`ясуванні питання щодо необхідності/можливості заслуховування думки дитини, відповідно до ст.\~171 Сімейного кодексу України (далі СК), всі учасники засідання висловили думку, з якою погоджується і суд, що вік дитини недостатній щоб належним чином усвідомити суть позовних вимог та дати їм адекватну оцінку. Дитні, на момент розгляду справи, виповнилося 4 роки, що відповідає початку першого періоду дитинства (від 3-х до 8-ми років) чи навіть неповного завершення періоду раннього дитинства (з 1-го року до 3-х років) за фізіологічною періодизацією, ухваленою на Міжнародному симпозіумі з вікової фізіології у 1965 році. Чи "віку гри" (від 3-х до 6-ти років) за [PERSON] . Таким чином, заслуховування думки дитини судом визнано за недоцільне. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, який зареєстровано 21.05.2019 Фортечним районним у місті Кропивницькому відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області, актовий запис №\~176, свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] . Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно з ч. 3 ст. 56 СК кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Положеннями ч. 1 ст.\~110 СК передбачено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Обставини, наведені у ч.\~2 ст. 110 СК, за яких позов про розірвання шлюбу не може бути пред`явлений, судом не встановлені. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи, що з липня 2024 сторони проживають окремо, подружніх стосунків не підтримують, в сторін протилежні погляди на сімейне життя і виникла неприязнь один до одного, суд дійшов висновку, що збереження шлюбу суперечить інтересам сторін. Що ж стосується позовної вимоги про встановлення факту самостійного виховання та утримання дочки, суд встановив наступне. Позивач та відповідач є батьками малолітньої [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 23.03.2021, виданим Кропивницьким міським відділом ДРАЦС Південно-Східного міжрегіонального управління юстиції (м.Дніпро). Відповідно до даних копії довідки про склад сім`ї №\~41 від 16.10.2024, виданої головою правління об`єднання співвласників багатоквартирного будинку (ОСББ) «Колоски», за адресою: вул. Юрія Коваленка, буд. 9, кв. 122, м. Кропивницький проживає [PERSON] (власник) разом із дочкою [PERSON] . Згідно даних копії довідки КЗ «Заклад дошкільної освіти (ясла-садок) №29 «Супутник» Кропивницької міської ради», за підписом директора О. Колюки, Діброва Мілана, навчається в цьому закладі. Батько дитини з липня 2024 одноособово спілкується із педагогами щодо успіхів у розвитку своєї дочки, бере активну участь у житті групи, вчасно вносить кошти по сплаті послуг за її харчування. Дитина постійно супроводжується лише батьком. Матір дитини [PERSON] не бере участі у дошкільному житті дитини. Крім цього, позивач самостійно забезпечує дочку необхідним медичним доглядом, що підтверджується довідкою лікаря [PERSON] . Згідно ухвали суду від 27.02.2025, в третьої особи Управління з питань захисту прав дітей Кропивницької міськради витребувано висновок щодо доцільності встановлення факту самостійного виховання та утримання [PERSON] своєї малолітньої дочки. Від представника Управління М. Селіванова до суду надійшло клопотання про розгляд справи без їхньої участі, в якому також зазначено, що надання висновку щодо доцільності встановлення факту самостійного виховання та уримання дитини батьком не передбачено чинним законодавством України. Також, на виконання цієї-ж ухвали, у Головного центру обробки спеціальної інформації Держприкордонслужби витребувано інформацію про дати перетину держкордону [PERSON] впродовж 2024 року. З інформації начальника Головного центру Є. Власова, [PERSON] виїхала закордон [INFO] та станом на 31.12.2024 назад не повернулась. Свідок [PERSON] , [INFO] , проживає по [ADDRESS] , працює адміністратором фудкорту супермаркету Волмарт в м.\~Кропивницькому, показала, що вона є знаймою, товаришкою і кумою подружжя [PERSON] (разом з відповідачкою хрестили дитину іншої жінки). Живе неподалік від них і, відповідно, все бачить. Влітку 2024 відповідачка виїхала за кордон, спершу поїхала в Польщу, а далі невідомо куди. З того часу з нею не спілкувалася і ніколи не бачила. Позивач з того часу самостійно і повноцінно виконує обов`язки батька, турбується про неї. Свідок [PERSON] , [INFO] , проживає по [ADDRESS] , показала, що вона є сусідкою по сходовій площадці і кумою подружжя [PERSON] (разом відповідачка хрестила її сина). Підтвердила, що позивач самостійно виховує та утримує дочку. З відповідачкою останній раз спілкувалася у вересні 2024 року, коли та вже перебувала за кордоном, самостійно їй зателефонувавши. Відповідачка не побажала розповідати їй про мотиви небажання підтримувати контакти з позивачем та дочкою, своє актуальне місце перебування та інші деталі, перервавши розмову. Позивача бачить з дочкою кожного дня, оскільки діти постійно забігають один до одного у гості. У постанові ВП ВС від 19.01.2021 у справі №916/1415/19 вказано, що розглядаючи справу суд має з`ясувати: 1) чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; 2) чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права позивача; 3) чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права у спірних правовідносинах. Якщо суд дійде висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором, проте є ефективним та не суперечить закону, а закон або договір у свою чергу не визначають іншого ефективного способу захисту, то порушене право позивача підлягає захисту обраним ним способом. У постанові ВП ВС від 10.04.2019 у справі №320/948/18, зроблено висновок, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів. Таким чином, юридичні факти можуть бути встановленні лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Відповідно до ч. 1 ст. 18, ч. 1 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, ратифікованої ВРУ 27.02.1991, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У ч. 1 ст. 9 Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню. Судом встановлено, що малолітня [PERSON] , проживає зі своїм батьком [PERSON] , який створив всі умови для проживання дитини, здійснює опіку над нею, доглядає та піклується про її стан здоров`я. Дитина проживає окремо від матері, яка, останній рік, жодної участі в житті та вихованні дитини не приймає. Відтак, враховуючи встановлені судом обставини та зважаючи на те, що від встановлення факту самостійного виховання дитини до 18 років позивачем [PERSON] залежить забезпечення інтересів дитини, адже у разі призову останнього на військову службу під час мобілізації, його малолітня дочка залишиться без належного батьківського піклування, що в розумінні положень Конвенції є неприпустимим, заява підлягає задоволенню. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПКУ судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки відповідач не визнав позов, з нього слід стягнути судовий збір на користь позивача.

Outcome: approved