Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-23 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом про визнання за ним права власності на придбане майно. Позивач посилається на те, що 04 березня 2023 року між ним та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу земельних ділянок площами: 0,2456 га (кадастровий номер 6122686700:01:001:2445), що розташована в с.Озерна Тернопільського району Тернопільської області; 0,25 га кадастровий номер 6122686700:01:001:2446), що розташована на території Озернянської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області. Крім цього 10 квітня 2025 року між ним та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,2968 га (кадастровий номер 6122687300:01:001:0616), що розташована на території Осташівської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області. Відповідно до укладених договорів сплатив домовлену суму і майно передано йому в користування. Відповідачі ухиляються від укладення нотаріального посвідчення договорів купівлі-продажу. Фактично позивач з моменту укладення угоди із відповідачами, користується зазначеними земельними ділянками як своєю власністю. З посиланням на ст.220ЦК України просить позовні вимоги задовольнити. Позивач подав заяву, в якій позовні вимоги підтримує та просить слухати справу в її відсутності. Відповідачі, згідно поданої заяви, позовні вимоги визнали. Суд, дослідивши матеріали справи вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав. Відповідно до ст. 41 Конституції України, ч. 1 ст.321ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст.319ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (ст.328 ЦК України). Судом встановлено, що 04 березня 2023 року [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу земельних ділянок площами: 0,2456 га (кадастровий номер 6122686700:01:001:2445), що розташована в с.Озерна Тернопільського району Тернопільської області; 0,25 га кадастровий номер 6122686700:01:001:2446), що розташована на території Озернянської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області. Крім цього 10 квітня 2025 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,2968 га (кадастровий номер 6122687300:01:001:0616), що розташована на території Осташівської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області. Відповідно до зазначених договорів сторони погодили всі істотні умови договору. На підтвердження укладення угоди та виконання її умов відповідачі [PERSON] , [PERSON] подали заяви, у яких підтверджують отримання грошей за продане майно. Однак укласти договір купівлі-продажу земельних ділянок у встановленому законом порядку, а саме посвідчити його нотаріально, позивач не може, оскільки відповідачі ухиляються від нотаріального посвідчення договору. Усі намагання позивача нотаріально посвідчити договіри купівлі-продажу не принесли жодного результату через постійне та безповоротне ухилення відповідачів від такого посвідчення. Отже між\~ [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] відбулося повне виконання письмового договору купівлі-продажу земельних ділянок, продавець передав, а покупець прийняв спірне нерухоме майно та сплатив його вартість. Відповідачі не звертались до позивача з вимогою повернення майна або ж не визнання договору купівлі-продажу, укладеного між ними, а навпаки повідомляють у заяві про повне виконання позивачем умов укладеного договору. Згідно ч. 1ст.15ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Частиною 1 ст.16ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, серед іншого, і визнання права. Підстави набуття права власності регламентовані статтею 328 ЦК України. Згідно ч. 1 ст.328ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч. 3ст.640ЦК України договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення. Статтею 657ЦК України\~встановлено, що договір купівлі-продажу житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Відповідно до п. 13 постанови пленуму Верховного Суду України №9 від 06 листопада 2009 року з підстав недодержання вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину нікчемними є тільки правочини, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню. При розгляді таких справ суди повинні з`ясувати, чи підлягає правочин обов`язковому нотаріальному посвідченню, чому він не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість, а також чи немає інших підстав нікчемності правочину. Відповідно до частини другої статті 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Неможливість здійснення нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу, у зв`язку із ухиленням продавця та сторони в договорі купівлі-продажу від укладення письмового та нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу, та з чого вбачається втрата можливості з цієї причини його посвідчити, є обов`язковими умовами для визнання правочину дійсним згідно зі ст. 220 ЦК України. Під ухиленням від нотаріального посвідчення договору має розумітися як активна протидія цьому, так і пасивне небажання вчинити цю дію. Відповідно до ст.334ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом, при цьому право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішення суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Згідно ч. 1ст.392ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. За таких обставин, враховуючи встановлені судом обставини справи, зокрема, що письмовий договір купівлі - продажу від 04 березня та 10 квітня 2025 року не було посвідчено нотаріально, разом з цим, сторони домовились щодо всіх істотних умов договору купівлі-продажу нерухомого майна, відбулося його повне виконання, відповідачі отримали кошти, а позивач почав користуватися та утримувати придбане майно як власне, відповідачі ухиляються від нотаріального посвідчення правочину та така можливість втрачена, інших підстав нікчемності правочину не встановлено, тому суд дійшов висновку, що вимоги позивача є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Outcome: approved