Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-27 00:00:00

Товариство з\~обмеженою відповідальністю\~Фінансова Компанія\~«Кредит-Капітал» звернулось до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості. Позов обґрунтовує тим, що 06.05.2023 між [PERSON] та ТОВ «ФК «Інвеструм» укладено договір про надання фінансового кредиту № 07737-05/2023, відповідно до якого відповідачу були надані кредитні кошти в сумі 4 000,00 грн. ТОВ «ФК «Інвеструм» свої зобов`язання перед відповідачем виконало, надавши їй грошові кошти в сумі 4 000,00 грн. 20.07.2023 між [PERSON] та ТОВ «Стар Файненс Груп» укладено договір про надання фінансового кредиту № 02106-07/2023, відповідно до якого відповідачу були надані кредитні кошти в сумі 4 000,00 грн. ТОВ «Стар Файненс Груп» свої зобов`язання перед відповідачем виконало, надавши їй грошові кошти в сумі 4 000,00 грн. 03.07.2023 ТОВ «ФК «Інвеструм» та ТОВ «Стар Файненс Груп» уклали договір факторингу № 3072023, відповідно до якого ТОВ «Стар Файненс Груп» набуло право вимоги до відповідача за кредитним договором № 07737-05/2023 від 06.05.2023. 29.01.2024 ТОВ «Стар Файненс Груп» уклали договори факторингу № 29012024 від 29.01.2024 та № 29012024-1 від 29.01.2024, відповідно до яких позивач набув право вимоги до [PERSON] за кредитними договорами № 07737-05/2023 від 06.05.2023 та № 02106-07/2023 від 20.07.2023. Сума заборгованості відповідача за кредитними договорами № 07737-05/2023 від 06.05.2023 становить 12800,00 грн., з яких 4000,00 грн. заборгованість за тілом кредиту та 8800,00 грн. - заборгованість за відсотками. За договором № 02106-07/2023 від 20.07.2023 21900,00 грн., з яких: 4000,00 грн. заборгованість за тілом кредиту; 17900,00 грн. - заборгованість за відсотками. Посилаючись на викладене, позивач просить суд, стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № 07737-05/2023 від 06.05.2023 в розмірі 12800,00 грн. та за договором № 02106-07/2023 від 20.07.2023 21900,00 грн. Ухвалою судді від 06.06.2025 відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення сторін у справі. Відзиву на позовну заяву у встановлений ухвалою строк до суду не надходило. У відповідності до вимог ч.2\~ст.247 ЦПК України\~у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За погодженням представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, та подані докази на підтвердження обґрунтованості заявлених позовних вимог, суд установив таке. Судом встановлено, що 06.05.2023 між [PERSON] та ТОВ «ФК «Інвеструм» укладено договір про надання фінансового кредиту № 07737-05/2023, відповідно до якого відповідачу були надані кредитні кошти в сумі 4 000,00 грн. 20.07.2023 між [PERSON] та ТОВ «Стар Файненс Груп» укладено договір про надання фінансового кредиту № 02106-07/2023, відповідно до якого відповідачу були надані кредитні кошти в сумі 4 000,00 грн. Вказаний договір укладено дистанційно, в електронній формі, з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, шляхом накладення електронного підпису одноразовим ідентифікатором. 03.07.2023 ТОВ «ФК «Інвеструм» та ТОВ «Стар Файненс Груп» уклали договір факторингу № 3072023, відповідно до якого ТОВ «Стар Файненс Груп» набуло право вимоги до відповідача за кредитним договором № 07737-05/2023 від 06.05.2023. 29.01.2024 ТОВ «Стар Файненс Груп» уклали договори факторингу № 29012024 від 29.01.2024 та № 29012024-1 від 29.01.2024, відповідно до яких позивач набув право вимоги до [PERSON] за кредитними договорами № 07737-05/2023 від 06.05.2023 та № 02106-07/2023 від 20.07.2023. Сума заборгованості відповідача за кредитними договорами № 07737-05/2023 від 06.05.2023 становить 12800,00 грн., з яких 4000,00 грн. заборгованість за тілом кредиту та 8800,00 грн. - заборгованість за відсотками. За договором № 02106-07/2023 від 20.07.2023 21900,00 грн., з яких: 4000,00 грн. заборгованість за тілом кредиту; 17900,00 грн. - заборгованість за відсотками. Надаючи правову оцінку правовідносинам, що виникли між сторонами, суд враховує наступне. Відповідності до ч. 2 ст. 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Статтею 207 ЦК України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (в т.ч. електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію», електронний підпис одноразовим ідентифікатором дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Статтею 18 Закону України «Про електронні довірчі послуги» визначено, що електронний підпис чи печатка не можуть бути визнані недійсними та позбавлені можливості розглядатися як доказ у судових справах виключно на тій підставі, що вони мають електронний вигляд або не відповідають вимогам до кваліфікованого електронного підпису чи печатки. Враховуючи наведене, відповідач здійснила дії, спрямовані на укладання кредитних договорів шляхом заповнення заявок на сайті, з введенням коду підтвердження, який є одноразовим ідентифікатором на підписання електронного договору. Статтями 526, 530 ЦК України встановлено, що зобов`язання повинно виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а якщо у зобов`язанні встановлений термін його виконання, то воно підлягає виконанню у цей термін. Згідно із ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Крім того, п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України встановлено, що кредитор у зобов`язанні може бути змінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно із ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Частиною 2 ст. 517 ЦК України передбачено, що боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. За змістом наведених положень закону боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на її погашення первісному кредитору і таке виконання є належним. Разом з тим, згідно із ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Враховуючи викладене, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України. Відповідна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду у справі №444/9519/12 (провадження №14-10цс18) від 28.03.2018. Враховуючи вищевикладене, відповідач істотно порушив умови кредитного договору, ст. 526, 527, 530, 1048, 1050, 1054 ЦК України, в зв`язку з чим утворилась заборгованість, а тому позовна вимога про стягнення заборгованості є підставною та підлягає до задоволення. З огляду на вищевикладене, розглядаючи спір в межах доводів позову, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, а саме з відповідача [PERSON] за кредитним договором № 07737-05/2023 від 06.05.2023 в розмірі 12800,00 грн. та за договором № 02106-07/2023 від 20.07.2023 21900,00 грн. В порядку ст.\~141\~Цивільного процесуального\~кодексу України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір, що був сплачений позивачем при звернені до суду у розмірі 2422,40 грн. Відповідно до положень ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Частинами 3 та 4 ст. 137 ЦПК України передбачено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Так, зокрема, позивач просить стягнути з відповідача понесені витрати на оплату правничої допомоги у розмірі 14000,00 грн., на підтвердження яких, долучив до матеріалів справи: копію договору про надання правової (правничої) допомоги № 0103 від 01.03.2024, копію замовлення від 15.04.2025 до договору про надання правової (правничої) допомоги, детальний опис наданих послуг від 09.05.2025 за договором про надання правової (правничої) допомоги від 01.03.2025 Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бочаров проти України» (остаточне рішення від 17.06.2011 року) суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних не спростованих презумпцій щодо фактів. Зокрема, у рішеннях у справі «Двойних проти України» від 12.10.2006 (пункт 80), у справі «Гімайдуліна і інших проти України» від 10.12.2009 (пункти 34-36), у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23.01.2014, у справі «Баришевський проти України» від 26.02.2015 (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У пункті 26 рішення ЄСПЛ у справі «Надточій проти України» та п. 23 рішення ЄСПЛ у справі «Гурепка проти України № 2» наголошується на принципі рівності сторін - одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом. У рішенні ЄСПЛ від 28.11.2002 у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. При визначенні суми відшкодування судових витрат суд виходить з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та складності), розумності їхнього розміру та конкретних обставин справи. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції. Враховуючи вимоги ст. 137 ЦПК України та з огляду на співрозмірність витрат на оплату послуг адвоката, пов`язаних із захистом прав та представництвом інтересів позивача у даній конкретній справі, враховуючи характер спору, участь адвоката у справі, кількість судових засідань, суд, з урахуванням основоположних засад справедливості, виваженості та розумності, вважає обґрунтованим та об`єктивним, і таким, що підпадає під критерій розумності, розмір витрат на правову допомогу, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача у сумі 5000,00 грн.

Outcome: partial