Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-16 00:00:00

Заявник [PERSON] в особі представника - адвоката Головченко Олександра Андрійовича, звернувся в Корабельний районний суд м. Миколаєва з заявою, в якій просив встановити факт: встановлення особи, - [PERSON] , який народився [INFO] в м.Тайпей, Республіка Китай (Тайвань). В обґрунтування заяви представник заявника зазначив, що [PERSON] народився [INFO] у місті Тайпен, Китайська Республіка (Тайвань) та його батьками в свідоцтві про народження записані: [PERSON] та [PERSON] році [PERSON] з [PERSON] прибули в Україну та останній час проживали в [ADDRESS] . [PERSON] з 2011 по 2020 рік навчався в Миколаївській спеціалізованій приватній школі "Ор Менахем". З 2020 по 2022 роки [PERSON] навчався в Миколаївському ліцеї ім. Олега Ольжича, в якому отримав свідоцтво про здобуття повної загальної середньої освіти. Пояснив, що [PERSON] , під час повномасшабного збройного неспровокованого вторгнення російської федерації в Україну, на початку 2022 року за наявним у нього свідоцтвом про народження здійснив виїзд за межі України в Республіку Болгарія, в якій і до цього часу перебуває, однак має необхідність в`їхати в Україну для оформлення паспорта громадянина України. Повідомив, що єдиним документом, який дозволяє в`їзд в Україну, є посвідчення особи на повернення в Україну, яке передбачено п.25 Порядку оформлення та видачі посвідчення особи на повернення в Україну, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України 05.04.2017 за №285 та п.6 ст.16 Закону України "Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус". В Посольстві України в Республіці Болгарія, [PERSON] 17.02.2025 року отримав довідку №6133/19-536-49 про належність особи до громадянства України. 07.04.2025 року [PERSON] звернувся в Посольство України в Республіці Болгарія із заявою про видачу посвідчення особи на повернення в Україну. 25.04.2025 року перший секретар з консульських питань Посольства України в Республіці Болгарія повідомив про не можливість встановити особу [PERSON] для видачі посвідчення особи на повернення в Україну. На підставі того, що [PERSON] не отримав посвідчення особи на повернення в Україну, - повернутись в Україну не може. З огляду на таке заявник був змушений звернутися до суду з даною заявою та просить постановити судове рішення, яким встановити його особу як [PERSON] [INFO] . Ухвалою Корабельного районного суду м. Миколаєві від 02.06.2025 року відкрито провадження у справі та повідомлено заінтересовану особу про можливість надання до суду письмових заперечень проти заявлених вимог. Представник заявника у судовому засіданні вимоги викладені в заяві підтримав, просив суд задовольнити заяву про встановлення юридичного факту. Заінтересована особа - [PERSON] у судовому засіданні вимоги викладені в заяві підтримала, просила суд задовольнити заяву про встановлення юридичного факту. Представник заінтересованої особи Управління Державної міграційної служби в Миколаївській області - Долганюк Ю.Ю., у судовому засіданні вимоги викладені в заяві підтримав, проти задоволення заяви про встановлення юридичного факту не заперечував, надав до суду письмові пояснення, в яких просив винести рішення на розсуд суду. Дослідивши матеріали справи, взявши до уваги заяви сторін по справі, суд прийшов до наступного. Цивільним процесуальним кодексом України визначено, що справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності (з метою з`ясування обставин справи суд може за власною ініціативою витребувати необхідні докази) та меж судового розгляду. Також особливостями розгляду справ окремого провадження є те, що справи окремого провадження суд розглядає за участю заявника і заінтересованих осіб; такі справи не можуть бути передані на розгляд третейського суду і не можуть бути закриті у зв`язку з укладенням мирової угоди; за загальним правилом при ухваленні судом рішення судові витрати не відшкодовуються. Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид не позовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності не оспорюваних прав. Згідно з пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до частини другої статті 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Отже, законодавством передбачено встановлення юридичних фактів щодо виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, до яких відносяться й факти, що породжують право особи на підтвердження належності до громадянства України, зокрема, встановлення особи. Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Судом встановлено наступне. Заявник - [PERSON] народився [INFO] у місті Тайпен, Китайська Республіка (Тайвань), батьками в свідоцтві про народження вказані: [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження, реєстраційний номер № [NUMBER] , посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Денисовою О.О. В 2005 році [PERSON] з [PERSON] прибули в Україну та останній час проживали в [ADDRESS] . [PERSON] з 2011 по 2020 рік навчався в Миколаївській спеціалізованій приватній школі "Ор Менахем", що підтверджується свідоцтвом про здобуття базової середньої освіти № [NUMBER] . З 2020 по 2022 роки [PERSON] навчався в Миколаївському ліцеї ім. Олега Ольжича, в якому отримав свідоцтво про здобуття повної загальної середньої освіти серії [NUMBER] 10.06.2022 року, про що є запис в «Книзі обліку і видачі свідоцтв та додатків до свідоцтв про повну загальну середню освіту» під номером 11/22. [PERSON] , під час повномасштабного збройного неспровокованого вторгнення російської федерації в Україну, на початку 2022 року за наявним у нього свідоцтвом про народження здійснив виїзд за межі України в Республіку Болгарія, в якій і до цього часу перебуває, однак має необхідність в`їхати в Україну для оформлення паспорта громадянина України. Відповідно до довідки №6133/19-536-49 про належність особи до громадянства України, виданої 17.02.2025 року в Посольстві України в Республіці Болгарія [PERSON] , [PERSON] , 09.06.2004 р. відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про громадянство України» є громадянином України. Відповідно до п.25 Порядку оформлення та видачі посвідчення особи на повернення в Україну, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України 05.04.2017 за №285 та п.6 ст.16 Закону України "Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус" єдиним документом, який дозволяє в`їзд в Україну, є посвідчення особи на повернення в Україну. 07.04.2025 року [PERSON] звернувся в Посольство України в Республіці Болгарія із заявою про видачу посвідчення особи на повернення в Україну. 25.04.2025 року перший секретар з консульських питань Посольства України в Республіці Болгарія повідомив про не можливість встановити особу [PERSON] для видачі посвідчення особи на повернення в Україну. Оскільки Посольство України у Республіці Болгарія не змогло отримати відповідну інформацію з відповідних джерел, які не містять необхідної усієї інформації, - не є можливим ідентифікувати [PERSON] , що позбавляє його права на отримання посвідчення на повернення в Україну, адже він має громадянство України і має відповідні права, заявнику рекомендовано звернутися до суду для отримання рішення суду про встановлення особи. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав; чинне законодавство не передбачає іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення такого факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Відповідно до норм ст.27 Закону-5492, ст. 1 Загальної частини Порядку, - Посвідчення особи на повернення в Україну є документом, що посвідчує особу, підтверджує громадянство України (крім випадків, передбачених законами), дає право на в`їзд в Україну, оформляється і видається закордонними дипломатичними установами України. Частинами 4, 5 ст. 27 Закону - 5492 визначено, що оформлення та видача посвідчення здійснюються: 1) особі, яка досягла шістнадцятирічного віку, - на підставі заяви-анкети, поданої нею особисто; 2) особі, яка не досягла шістнадцятирічного віку, особі, яка визнана судом обмежено дієздатною або недієздатною, - на підставі заяви-анкети одного з батьків (усиновлювачів), опікунів, піклувальників або інших законних представників. Оформлення посвідчення та продовження строку його дії здійснюється дипломатичними установами у взаємодії з Головним обчислювальним центром Єдиного державного демографічного реєстру. За п. 11 ст. 27 Закону - 5492 за результатами проведеної Центром перевірки та згідно із законодавством консульською посадовою особою дипломатичної установи приймається рішення про оформлення чи відмову в оформленні посвідчення. Пунктом 4 ст. 14 Порядку визначається, що посвідчення оформляється та видається у разі, зокрема коли громадянин України не оформлював документів, що посвідчують особу, підтверджують громадянство України та/або дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну. Статтею 22 Порядку вказується, що рішення про оформлення посвідчення приймається консульською посадовою особою дипломатичної установи за результатами ідентифікації особи та перевірки факту належності до громадянства України або статусу особи без громадянства, яка має право на постійне проживання в Україні, чи іноземця та особи без громадянства, яких в Україні визнано біженцями або особами, які потребують додаткового захисту, шляхом внесення власноручного запису у відведеному для цього місці заяви-анкети. Разом з тим, надання адміністративної послуги з оформлення паспорта громадянина України регламентовано Законом України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус», Законом України «Про громадянство України», Порядком оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25 березня 2015 року № 302. Згідно з підпунктом «а» пункту першого частини першої статті 13 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус», паспорт громадянина України відноситься до документів, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України, і оформлення яких передбачається цим Законом із застосуванням засобів Єдиного Державного демографічного реєстру. Статтею 4 цього Закону визначено, що Єдиний державний демографічний реєстр ведеться з метою ідентифікації особи для оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсними та знищення передбачених цим Законом документів. Відповідно до статті 3 вказаного Закону ідентифікація особи - встановлення особи шляхом порівняння наданих даних (параметрів), у тому числі біометричних, з наявною інформацією про особу в реєстрах, картотеках, базах даних тощо. Крім того, за змістом частин шостої, дев`ятої статті 16 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» рішення про оформлення документа, у тому числі замість втраченого або викраденого, який було оформлено із застосуванням засобів Реєстру, приймається розпорядником Реєстру, Міністерством закордонних справ, закордонними дипломатичними установами, уповноваженим органом з питань цивільної авіації, капітаном морського порту за результатами ідентифікації заявника. Замість втраченого або викраденого документа уповноважений суб`єкт, якщо інше не передбачено цим Законом, після встановлення факту видачі раніше такого документа особі, яка заявила про його втрату або викрадення, оформляє та видає новий документ. Пунктом 1 частини 1 статті 2 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» визначено, що розпорядник Реєстру - центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сферах міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів. Пунктом 1 Положення про Державну міграційну службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 серпня 2014 року № 360, визначено, що державна міграційна служба України (далі -ДМС) є центральним органом виконавчої влади, який реалізує державну політику у сферах міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів. Постановою Кабінету Міністрів України від 25 березня 2015 року № 302 «Про затвердження зразка бланка, технічного опису та Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України» визначено загальний порядок видачі та відновлення паспорта (далі - Порядок № 302). В пунктах 38-40 Порядку № 302 передбачено, що після прийняття до розгляду заявианкети та доданих до неї документів працівник територіального підрозділу ДМС здійснює заходи з ідентифікації особи, на ім`я якої оформляється паспорт. Ідентифікація особи здійснюється на підставі даних, отриманих з баз даних Реєстру Ідентифікація особи, на ім`я якої оформляється паспорт і стосовно якої відсутня інформація в базах даних Реєстру, здійснюється відповідно до наявних державних та єдиних реєстрів, інших інформаційних баз, що перебувають у власності держави або підприємств, установ та організацій. У виключних випадках за результатами перевірок, за якими особу не ідентифіковано, проводиться процедура встановлення особи (пункт 43 Порядку № 302). Зокрема, цим пунктом встановлено, що у разі неподання особою, яка досягла 18- річного віку, документів з фотокартками, проводиться процедура встановлення особи шляхом надсилання запитів щодо перевірки документів та інформації, зазначеної заявником у письмовому зверненні, зокрема до Міністерства внутрішніх справ, Національної поліції, Міністерства юстиції України, органів Державної фіскальної служби, навчальних закладів, військових частин, військових комісаріатів, установ виконання покарань, для отримання інформації з наявних державних та єдиних реєстрів, інших інформаційних баз, що перебувають у власності держави або підприємств, установ та організацій, у тому числі фотокартки особи, яка дасть змогу ідентифікувати особу. В процесі перевірки береться до уваги вся інформація, яку повідомив заявник. Одночасно проводиться перевірка за даними обліку територіальних органів та територіальних підрозділів ДМС. Перевірка стосовно осіб, які проживають на тимчасово окупованій території України проводиться, зокрема, за даними Державного реєстру виборців шляхом надсилання запитів до відповідних відділів ведення Державного реєстру виборців. Крім того, у виключних випадках за відсутності фотокартки особи та за результатами перевірок, за якими особу не ідентифіковано, з метою встановлення особи проводиться опитування родичів, сусідів, які були зазначені у письмовому зверненні. За результатами їх свідчень складається акт встановлення особи за формою, встановленою МВС. Строк проведення процедури встановлення особи не повинен перевищувати двох місяців. Згідно з частиною першою статті 10 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» у разі неможливості встановити особу розпорядником реєстру особа встановлюється за рішенням суду про встановлення факту, що має юридичне значення, для видачі документів, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України. До завершення процедури встановлення особи державною міграційною службою України та (або) прийняття відповідного рішення суду, документи, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України, не видаються. 17 квітня 2018 року втратив чинність Порядок оформлення і видачі паспорта громадянина України», затверджений Наказом Міністерства внутрішніх справ від 13 квітня 2012 року № 320, в якому передбачалось проведення даної процедури та видача довідки про встановлення особи з уточненням, щодо встановлення належності до громадянства України або без встановлення належності до громадянства будь-якої країни. Таким чином, на час звернення заявника до територіального підрозділу УДМС у Миколаївській області не було передбачено проведення процедури встановлення особи, крім як у судовому порядку. Разом з тим необхідно зазначити, що наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06 червня 2019 року № 456 затверджено Тимчасовий порядок оформлення і видачі паспорта громадянина України, розділом VIII якого передбачена процедура встановлення особи. Аналогічна позиція висловлена в Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 02.09.2020 року по справі № 366/474/19. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (Ст. 81 ЦПК України). Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлю є наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України). Відповідно до статті 80 ЦПК України докази повинні бути належними, тобто такими, що містять інформацію щодо предмета доказування та достатніми, тобто такими, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до положень статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Також, на виконання основних вимог судочинства в Україні статтею 79 ЦПК України визначено, що докази повинні бути достовірними, тобто такими, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Під час розгляду справи особу заявника підтверджено копіями документів, долучених до матеріалів справи, що дає підстави дійти висновку, що заявником у справі є особа - [PERSON] , народився [INFO] в м. Тайпей, Республіка Китай (Тайвань). З огляду на зазначене, враховуючи, що під час судового розгляду встановлено, що заявником у справі згідно наданих суду копій документів, є особа - [PERSON] , який народився [INFO] в м. Тайпей, Республіка Китай (Тайвань), і даний факт має для останнього юридичне значення, суд вважає, що даний факт може бути встановлений судом.

Outcome: approved