Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-16 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовною заявою до відповідачів про стягнення трьох відсотків річних. В обгрунтування позовної заяви покликається на те, що 08.09.2005 між ВАТ "Банк Універсальний", правонаступником якого є позивач, та [PERSON] (далі по тексту - відповідач 1) укладено кредитний договір № 11-1/315к-05, за умовами якого відповідаяці надано крелитні кошти в сумі 29 900 дол. США на строк до 07.09.2015 та процентною ставкою 12,45% річних. В подальшмоу 21.02.2006 укладено додаткову угоду, згідно якої ліміт кредитної лінії встановлено 42 000 дол. США під 12,45% з кінцевим терміном повернення - 07.09.2015. Крім того, з метою забезпечення виконання [PERSON] своїх зобов"язань по кредитному договору, 08.09.2005 між позивачем та [PERSON] (далі по тексту - відповідач 2) укладено договір поруки, відповідно до умов якого відповідач 2 несе солідарну відповідальність по сплаті кредиту, відсотків, неустойки, збитків за невиконання або неналежне виконання умов кредитного договору. Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 04.11.2011 у цивільній справі №2-8132/11 з відповідачів на користь позивача стягнено 45844,45 дол. США, що еквівалентно 362 625, 02 грн. Рішення набрало законної сили. Зазначає, що станом на день звернення до суду з даним позовом рішенн суду не виконане , з відповідачіа не стягнено жодної суми. Відтак, позивач просить стягнути з відповідачів на свою користь 3% річних за період з 01.01.2020 по 13.12.2022 в розмірі 4058,18 дол. США. Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 20.03.2023 прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження, справу призначено до\~судового розгляду по суті без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. У відзиві на позовну заяву представниця відповідача 1 просила відмовити в задоволенні позову, зазначила, що позов поданий неналежним позивачем, оскільки 30.04.2021 між АТ "Універсал Банк" та ТОВ "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" укладено договір факторингу, відповідно до умов якого банк зобов"язався передати товариству права вимоги за кредитними договорами, зазначеними у відповідному переліку. Крім того, зазначає, що з 24.02.2022 положення статті 625 ЦПК України не застосовуються. У відповіді на відзив представник позивача звертає увагу на те, що по відповідачці 1 відступлено право вимоги за іншим кредитним договором, а саме №11-1/205к-07 від 12.05.2008, про що зазначено в рядку 115 "Реєстру прав вимоги" згідно додатку №1 до договору факторингу №30/04/21/ФК2. Таким чином, АТ "Універсал Банк" є належним позивачем у даній справі. Крім того, зазначає, що банк просить стягнути 3% річних не за невиконання умов кредитного договору, а за невиконання рішенняя суду, яке набрало законної сили. Зважаюч на те, що відповідачі не виконали рішення суду, яке набрало законної сили, відтак у позивача виникло право на застосування наслідків у вигляді стягнення 3% річних відповідно до ст.625 ЦК України. Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 30.05.2023 продовжено розгляд цивільної справи №465/496/23 в судовому засіданні з повідомленням учасників судового процесу, призначено судове засідання та визнано обов`язковою явку в судове засідання представника позивача та відповідачів для дачі пояснень з приводу обставин справи, яких зобов"язано представити оригінали документів, які стосуються предмету спору, для огляду в судовому засіданні, попереджено учасників процесу про наслідки неявки в судове засідання з вирішенням питання про накладення штрафу на особу, яка не виконала вимоги суду про обов"язкову явку в судове засідання та надання документів. В судовому засіданні представник позивача надав аналогічні пояснення, викладені в позовній заяві, просить позов задоволити. В судовому засіданні представниця відповідачки 1 надала аналогічні пояснення, викладені у відзиві на позовну заяву та додатково поданих письмових поясненнях, в задоволенні позову просить відмовити. В подальшому представником позивача подано письмові пояснення, в прохальній частині яких, просить стягнути з відповідачів 3% річних за період з 01.01.2020 по 23.02.2022 в розмірі 2957,91 дол. США та вирішити питання про розподіл судових витрат. Заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до наступного. Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. У відповідності до ч.1 ст.4 цього кодексу, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Судом встановлено, що рішенням Франківського районного суду м. Львова від 04.11.2011 у цивільній справі № 2-1382/11 стягнено з [PERSON] та [PERSON] солідарно в користь ПАТ "Універсал банк" 45 844,45 дол. США заборгованості, що еквівалентно 362 625,02 грн. та 1820 грн. судових витрат, звернуто стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором від 08.09.2005, додатковим договором до договору іпотеки від 21.02.2006 - квартиру по [ADDRESS] , загальною площею 63,4 кв.м, що належить на праві власності [PERSON] , шляхом продажу предмету іпотеки на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження на погашення заборгованості за кредитним договором №11-1/315к-05 від 08.09.2005 та додатковим договором №1 від 21.02.2006 до кредитного договору в сумі 45884,45 дол. США, що еквівалентно 362 625,02 грн. Зокрема, під час розгляду справи №2-1382/11 судом встановлено, що 08.09.2005 між ВАТ "Банк Універсальний" та [PERSON] укладено кредитний договір, згідно якого банк надав позичальнику 29 900 дол. США під 12,45 % річних, з кінцевим терміном повернення - 07.09.2015р. 21.02.2006 між сторонами укладено додатковий договір №1 до кредитного договору, згідно якого ліміт кредитної лінії встановлено 42 000 дол. США під 12,45 % річних, з кінцевим терміном повернення - 07.09.2015 та викладено в новій редакції додаток №1 до договору. В ході судового розгляду справи встановлено, що виконання зобовязань за кредитним договором забезпечено договором поруки, укладеним 08.09.2005 між ВАТ "Банк Універсальний" та [PERSON] з умовами додаткового договору №1 від 21.02.2006. Крім того, забезпечення своєчасного виконання зобовязань за кредитним договором забезпечено договором іпотеки, укладеним між ВАТ "Банк Універсальний" та [PERSON] 08.09.05 з умовами додаткового договору до договору іпотеки від 21.02.06, згідно якого [PERSON] передав в іпотеку нерухоме майно - квартиру по [ADDRESS] . Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відтак, суд приходить до висновку, що не потребують додаткового доказування обставини укладення кредитного договору №11-1/315к-05 від 07.09.2015, додаткової угоди від 21.02.2006 до кредитного договору, договору поруки від 08.09.2025 між позивачем та відповідачами, оскільки дані обставини вже встановлені в рішенні суду, яке набрало законної сили. Згідно рішення Франківського районного суду м. Львова від 04.11.2011 у цивільній справі №2-1382/11, заборгованість відповідачів перед позивачем складає 45884,45 дол. США, що еквівалентно 362 625,02 грн. На виконання рішення суду, яке набрало законної сили, 01.02.2012 Франківським районним судом м. Львова видано виконавчий лист. В матеріалах справи містяться постанови про відкриття виконавчих проваджень №71217127, №71217141, №71217149, винесені 07.03.2023 приватним виконавцем виконавчого округу Львівської області Маковецьким Зоряном Вікторовичем, тобто з примусового виконання виконавчого листа № 2-1382/11, виданого 21.12.2017. Судом встановлено також, що ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 26.10.2023, яка залишена без змін постановою Львівського апеляційного суду від 10.06.2024 у цивільній справі №2-1382/11, в задоволенні скарги [PERSON] на дії та рішення приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Маковецького Зоряна Вікторовича, відмовлено. Зокрема, ухвалою суду від 26.10.2023 встановлено, що згідно заяви АТ "Універсал Банк" про відкриття виконавчого провадження від 27.02.2023 виконавчі листи №2-1382/11 було повторно пред`явлено до виконання до приватного виконавця Маковецького Зоряна Вікторовича. Судом констатовано, що відбулося переривання строку пред`явлення виконавчого листа до виконання, а відтак стягувачем правомірно пред`явлено виконавчий лист № 2-1382/11 до виконання приватному виконавцю. Відтак, у приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Маковецького З.В. не було підстав для повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, а тому ним правомірно відкрито виконавче провадження. За твердженням позивача, станом на час подачі позовної заяви рішення суду не виконане. Заперечуючи позовні вимоги, предтавниця позивача вважає, що позов подано неналежним позивачем. Разом з тим, суд звертає увагу, що в постанові Львівського апеляційного суду від 10.06.2024 у цивільній справі №2-1382/11 зазначено, що доводи апелянта про те, що АТ "Універсал Банк" не може бути стягувачем за виконавчим документом № 2-1382/11 з підстав того, що 09.08.2021 ТОВ «ФК`ЄАПБ» звернулася до Франківського районного суду м. Львова із заявою про заміну стягувача, не знаходить свого підтвердження, оскільки ТОВ «ФК «ЄАПБ» в заяві про заміну стягувача від 09.09.2021 року за вих..№ 004758686 посилалася на Додаток №1 до Договору факторингу. ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло право грошової вимоги до відповідача за Кредитним договором № 11-1/205-к-07 від 29 березня 2007 року в сумі 256399,97 доларів США. Таким чином, суд вважає встановленим, що АТ "Універсал Банк" є належним позивачем у даній розглядуваній цивільній справі, зважаючи на рішення суду від 04.11.2011, ухвалу суду від 26.10.2023 та постанову апеляційної інстанції від 10.06.2024, а також встановлені обставини справи за наслідками дослідження письмових доказів долучених представником позивача, які стороною відповідача не спростовані. У відповідності до положень ч.1 ст.554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Згідно з постановою Верховного Суду від 16.05.2018 року (справа № 686/21962/15-ц) у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення; приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Відповідно до статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Частина 2\~ст. 625 ЦК України\~встановлює, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до\~статті 625 Цивільного кодексу України\~є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Зазначена норма не обмежує права кредитора звернутися до суду за захистом свого права, якщо грошове зобов`язання не виконується й після вирішення судом питання про стягненняборгу. Таким чином, оскільки чинне законодавство України не пов`язує припинення зобов`язання з ухваленням судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових рішень про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не виключає його відповідальності за порушення строків розрахунків, а тому є підстави для покладення обов`язку на відповідача сплатити на користь позивача три проценти річних та інфляційні втрати за прострочення сплати відповідачем стягнутої за рішенням суду суми основного боргу. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 22 березня 2017 року у справі № 6-2311цс16, постанові Верховного Суду від 24.06.2019 року по справі № 713/340/17. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04.06.2019 у справі №916/190/18 (провадження № 12-302гс18) вказала, що чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з наявністю судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України сум. Вирішення судом спору про стягнення грошових коштів за договором не змінює природи зобов`язання та підстав виникнення відповідного боргу. Як указала Велика Палата Верховного Суду в постанові від 08.11.2019 у справі №127/15672/16-ц (провадження № 14-254цс19), невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 Цивільного кодексу України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 24.04.2024 у справі №657/1024/16-ц (провадження № 14-5цс23) зауважила, що оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і трьох процентів річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов язання до моменту його усунення. Як указала Велика Палата Верховного Суду в постанові від 08.11.2019 у справі №127/15672/16-ц (провадження № 14-254цс19), невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 Цивільного кодексу України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову. Обгрунтовуючи свої уточнені позовні вимоги у розглядуваній судовій справі, позивач просить стягнути з відповідачів 3% річних за період з 01.01.2020 по 23.02.2022 в розмірі 2957,91 дол. США. Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд вважає аргументи позивача обґрунтованими та такими, що підтверджені належними та достатніми доказами у справі, оскільки такі не спростовані відповідачами. Для спростування доводів позову відповідачі жодних доказів в спростування позовних вимог, визначених законом, суду не представили. Відповідно до ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Пунктом 2 Постанови пленуму Верховного суду\~України №14\~від 18\~грудня 2009\~року "Про\~судове рішення\~у цивільній\~справі" встановлено, що обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1статті 6\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зістатті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року № 63566/00 "Проніна проти України (Pronina v. Ukraine) ", § 23). Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, а відтак, суд вважає необхідним відповідно до ст.\~141\~ЦПК України стягнути з відповідача на користь держави судовий збір з розгляду даної справи. На підставі наведеного,

Outcome: approved