Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом і просить стягнути з відповідача заборгованість за спожиту електричну енергію за Договором про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг № 61-1417 від 01.01.2019, у сумі 54 832,29 грн., а також 3% річних за період з 15.11.2024 по 31.01.2025 у сумі 351 грн. 58 коп. та інфляційні втрати за січень 2025 року у сумі 767 грн. 65 коп. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що ПрАТ «Харківенергозбут» є постачальником електричної енергії та постачальником універсальних послуг за договором, який вважається укладеним на умовах Договору № 61-1417 від 01.01.2019. ФО [PERSON] приєднався до умов Договору № 61-1417 на умовах Комерційної пропозиції № 1 від 01.01.2019 для малих непобутових споживачів, отримував електричну енергію, але своєчасно оплати не здійснював. Згідно нарахувань позивача, заборгованість відповідача за спожиту електричну енергію становить 54 832,29 грн. грн., яку позивач просить стягнути в судовому порядку, також просить стягнути 3% річних та інфляційні втрати. Також просить стягнути суму судових витрат у справі, які складаються із суми судового збору 2422,40 грн. Ухвалою Індустріального районного суду м. Харкова від 05.05.2025 було відкрито провадження у справі у спрощеному позовному провадженні. В судове засідання представник позивача не з`явився, був повідомлений про судове засідання належним чином, причини неявки суду не надав. Відповідач в судові засідання, які були призначені на 09.06.2025, 24.07.2025 не з`явився, відзив на позов не надав, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив. Враховуючи вимоги ч. 1\~ст. 280 ЦПК України, судом 24.07.2025 постановлено провести заочний розгляд справи. Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. У відповідності до частини 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Взаємовідносини, які виникають під час купівлі-продажу електричної енергії між постачальником та споживачем (для власного споживання), а також їх взаємовідносини з іншими учасниками роздрібного ринку електричної енергії, регулюються ст. 714 ЦК України, Законом України «Про ринок електричної енергії» проводяться згідно з «Правилами роздрібного ринку електричної енергії», які затверджені постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 14.03.2018 № 312. ПрАТ Харківенергозбут, як постачальник універсальних послуг, здійснює постачання електричної енергії з 01.01.2019 у порядку, визначеному правилами роздрібного ринку, та на умовах договору постачання універсальних послуг. Відповідно до ст. 4 Закону України Про ринок електричної енергії учасники ринку електричної енергії провадять свою діяльність на ринку електричної енергії на договірних засадах. Частиною 1 статті 63 Закону встановлено, що універсальні послуги надаються постачальником таких послуг виключно побутовим та малим непобутовим споживачам. Згідно із ч. 4 ст. 63 Закону України Про ринок електричної енергії договір про постачання універсальних послуг є публічним договором приєднання та розробляється постачальником універсальної послуги на підставі типового договору, форма якого затверджується Регулятором. Постачальник універсальних послуг розміщує договір постачання універсальних послуг на своєму офіційному веб-сайті. Абзацом 5 пункту 13 розділу XVII Закону встановлено, що фактом приєднання споживача до умов договору постачання універсальних послуг (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, що засвідчують його бажання укласти договір, зокрема надання підписаної заяви про приєднання, оплата рахунка постачальника універсальної послуги та/або факт споживання електричної енергії. Отже, ПрАТ Харківенергозбут направило оферту (розміщений договір про постачання електричної енергії споживачу на офіційному сайті ПрАТ Харківенергозбут zbutenergo.kharkov.ua) та виконувало послуги з постачання електроенергії, а [PERSON] , за даними позивача не відмовився від зазначених в оферті послуг, та не довів, що не користується послугами позивача з постачання електричної енергії., тобто прийняв оферту. Також [PERSON] було фактично спожито електричну енергію та частково оплачені рахунки за спожиту електроенергію, згідно наданих у матеріали справи платіжних інструкцій від 31.01.2019 та 19.05.2021 . Як вбачається з змісту договору № 61-1417 від 01 січня 2019 року про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг (далі - договір), заяви-приєднання до договору № 61-1417 від 01 січня 2019 року, комерційної пропозиції № 1 від 01 січня 2019 року, споживачем електричної енергії є фізична особа [PERSON] . Однак, зазначений договір не підписаний самим відповідачем. З наданих у справу матеріалів не вбачається взагалі даних про те, що відповідач на якійсь правовій підставі володіє нерухомим майном за яким нарахована заборгованість, або те, що він зареєстрований та проживає за адресою, за якою нарахована заборгованість. Також, платниками згідно з платіжними інструкціями, які на думку позивача підтверджують акцепт відповідача на укладення договору № 61-1417 від 01 січня 2019 року були інші особи, а саме [PERSON] , в іншій платіжній інструкції платник не визначений. Згідно положень Правил роздрібного ринку електричної енергії споживач електричної енергії фізична особа, у тому числі фізична особа-підприємець або юридична особа, що купує електричну енергію для власного споживання. Згідно наданих до справи документів вбачається, що точка обліку, щодо якої встановлена заборгованість відповідачу знаходиться в [ADDRESS] , при цьому, вочевидь відповідач, також є споживачем за своїм зареєстрованим місцем проживання в Індустріальному районі міста Харкова. Згідно з заявою-приєднанням, яка також не підписана відповідачем, зазначено, що точка комерційного обліку знаходиться у нежитловій\~будівлі. Позивач у позовній заяві стверджує, що відповідачем було спожито електричну енергію, яка не була оплачена, при чому вся сума заборгованості виникла за один місяць жовтень 2024 року. Позивач просить суд стягнути заборгованість за жовтень 2024 року у сумі 54 832,29 грн. Споживачем за жовтень 2024 року спожито 5 264 кВт*год. Зазначене підтверджується Витягом з реєстру обсягів ел.енергії, щодо споживача [PERSON] , наданого до матеріалів справи. Однак, з зазначеного витягу не вбачається за яким саме особовим рахунком і за якою адресою виникла зазначена заборгованість. Статтями 526-527, 530 ЦК України визначено, що зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно зі ст. 12 ЦПК України та відповідно до ч.ч. 1, 5 та 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасникам справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень, що врегульовано положеннями ст. 77 ЦПК України. У відповідності до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. За таких обставин, суд вважає, що вимоги ПрАТ «Харківенергозбут» щодо стягнення основної суми боргу не були доведені позивачем, адже з наданих суду документів не вбачається зв`язку відповідача з точною обліку, за якою нарахована заборгованість, та укладення договору на постачання електричної енергії відповідачу., всі надані докази фактично є твердженнями позивача про те, що саме за відповідачем наявна заборгованість. Також, позивачем, на підставі статті 625 ЦК України нараховано 3% річних за період з 15.11.2024 по 31.01.2025 у сумі 351 грн. 58 коп. та інфляційні втрати за січень 2025 року у сумі 767 грн. 65 коп. Щодо зазначених сум, суд зазначає таке. 15.03.2022 був прийнятий Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану», що набрав чинності 17.03.2022. Цим Законом розділ "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України доповнено пунктом 18 такого змісту: "18. У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Верховний Суд зробив такий висновок щодо застосування пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України (постанова від 31.01.2024 у справі № 183/7850/22): законодавець передбачив особливості у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань. Така особливість проявляється: (1) в періоді існування особливих правових наслідків. Таким є період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування; (2) в договорах на які поширюються специфічні правові наслідки. Такими є договір позики, кредитний договір, і в тому числі договір про споживчий кредит; (3) у встановленні спеціальних правових наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання). Такі наслідки полягають в тому, що позичальник звільняється від відповідальності, визначеної частиною 2 статті 625 ЦК, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. У разі якщо неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Отже, вимога про стягнення 3% річних за період з 15.11.2024 по 31.01.2025 у сумі 351 грн. 58 коп. та інфляційні втрати за січень 2025 року у сумі 767 грн. 65 коп. задоволенню не підлягає не лише тому, що позивачем не доведена наявність заборгованості, а й ще і тому, що це не відповідає вимогам Цивільного кодексу України. . Згідно ст. 141 ч. 1 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позов задоволенню не підлягає, судові витрати покладаються на позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed