Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-27 00:00:00

22.11.2024 в підсистемі ЄСІТС «Електронний суд» надійшла зазначена позовна заява. Ознайомившись з позовом та матеріалами справи, суддя встановила, що така позовна заява підлягає залишенню без руху, оскільки її подано з порушенням вимог ст. ст. 175, 177 ЦПК України, про що 02.12.2024 постановила відповідну ухвалу. 20.12.2024 на усунення недоліків представник позивача подав: позовну заяву у новій редакції та належним чином засвідченні судові рішення, квитанцію про сплату судового збору. У позові представник позивача, посилаючись на викладені обставини та на ст. ст. 4,15,43,133,137,141,174,175,176,177,184 ЦПК України, просить суд : -внести зміни до договору оренди землі від 30.08.2013 шляхом визнання укладеною додаткової угоди № 1 поміж [PERSON] та Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю «Єдність»; -розподілити судові витрати. В обґрунтування позовних вимог представник позивачки зазначив, що [PERSON] на праві власності, за заповітом, належить земельна ділянка площею 3,90 га, кадастровий номер 3221685800:03:009:0015, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Петрашівської сільської ради Володарського району Київської області. Зазначена земельна ділянка перебуває в оренді СТОВ «Єдність» згідно договору оренди землі б/н від 30 серпня 2013 року, укладеним між відповідачем та [PERSON] за умовами якого, перебуває в строковому платному користуванні, строком на 49 років. Згідно умов договору оренди б/н від 30.08.2013: п.5 нормативно грошова оцінка земельної ділянки становить: 124279,85грн; п.8 договір укладено на 49 років; п.9 орендна плата вноситься орендарем у формі та розмірі 3728,40 (три тисячі сімсот двадцять вісім грн. 40коп.) гривень; п.10 обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється без урахування індексів інфляції; п.13 договору оренди землі визначено, що розмір орендної плати переглядається по мірі потреби у разі: зміни умов господарювання, передбачених договором; зміни розмірів земельного податку, підвищення цін, тарифів, у тому числі внаслідок інфляції; погіршення стану орендної земельної ділянки не з вини орендаря, що підтверджено документами; в інших випадках передбачених законом. Зазначає, що за період з моменту укладення договору минуло більше десяти років, в той час середня заробітна плата становила 3474 грн, а вже станом на 2024 рік середня заробітна плата складає - 18806 грн, тобто збільшилася у 5 разів. Розмір прожиткового мінімуму на одну працездатну особу з 2013 року по 2024 рік, також значно змінився: збільшився у три рази. Курс долара, який становив станом на 2013 рік - 7,99 грн, станом на 21.11.2024 вже складав 41,25 грн, тобто теж збільшився у 5 разів. За період з моменту укладення договору оренди індекс інфляції та індекс споживчих цін на товари та послуги значно погіршився, особливо у 2014 році на 124,9; у 2015 на 143,3; у 2022 на 126,6, а сама динаміка була/є негативною У відповідності до умов договору оренди земельної ділянки від 30.08.2013 у п. 9 зазначено, що орендна плата становить 3728,40 грн. Позивачка жодного разу не отримала такої виплати, при цьому зазначив, що у 2024 році позивачка отримала два податкових повідомлення-рішення, щодо виплати проведення земельного податку за 2023 у розмірі 1693,52 та 2444,89 гривень. Наголосив, що [PERSON] не прагне змінити вже отриману орендну плату, а лише має правомірні очікування, що внаслідок збільшення цін на усі товари, ріст інфляції, збільшення вартості тарифів, вона зможе отримати блага (грошові кошти) в якості орендної плати у розмірі , який відповідає дійсному стану ринку. Окремо зазначає, що вартість оренди сільськогосподарської землі в усіх регіонах України зростає, у 2021 році 1 га сільськогосподарської землі в Київській області, якщо в середньому коштував 4200 гривень то вже на початку 2024 року цей показник зріс до понад 6000 грн. Посилається на п. 13 Договору оренди землі від 30.08.2013 , яким передбачено можливість внесення змін до договору оренди землі за наявності певних обставин, зокрема за згоди сторін, або ж у судовому порядку. 17.07.2024, представник позивачки у позасудовому порядку звернувся до орендаря з пропозицією про можливість перегляду умов договору, зокрема строку дії та вартості оренди та в подальшому 28.08.2024 направлено претензію на адресу ТОВ «Єдність». 23.09.2025 направив доповнення до претензії, якою було запропоновано укласти додаткову угоду № 1 до договору оренди землі від 30.08.2013, а саме « внесення наступних змін у зв`язку зі зміною нормативно-грошової оцінки земельної ділянки, розміру земельного податку, підвищення цін і тарифів, змін коефіцієнтів індексації, визначених законодавством України, сторони домовилися переглянути з 01 листопада 2024 року орендну плату у зв`язку з чим внести відповідні зміни у текст до договору оренди землі від 30.08.2013 шляхом викладення пунктів 9 та 10 у запропонованій редакції.» Однак жодної відповіді на свою пропозицію не отримав. Ухвалою суду від 23.12.2024 провадження у справі було відкрито та призначено підготовче судове засідання на 24.01.2025. Одночасно суд витребував від Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Єдність» ( код ЄДРПОУ 32151697) належним чином завірений договір оренди землі від 30.08.2013, що укладений між [PERSON] та Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю «Єдність», який зареєстровано 18.09.2013, номер запису 2532927. 24.12.2024 на адресу суду надійшло клопотання представника позивача про витребування доказів в порядку ст. 84 ЦПК України ( т. 1 а.с. 159), обґрунтовуючи яке просить витребувати: - від СТОВ «Єдність» належним чином завірені податкові декларації з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності з додатками за період з 2014 по 2024 (включно); - від ГУ ДПС у Київській області (код 44096797) належним чином завірені податкові декларації з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності з додатками за період з 2014 по 2024 (включно), що подавались СТОВ «Єдність». 26.12.2024 представниця відповідача подала відзив, у якому зазначає, що права та інтереси позивачки СТОВ «Єдність» жодним чином не порушені. Орендодавцю [PERSON] була сплачена орендна плата наперед, відповідно до видаткового касового ордеру від 17.09.2013 виплачено 45 000,00 грн готівкою. Відповідно до п. 9 Договору оренди землі від 13.08.2013 розмір орендної плати складає 3728,40 грн. Відповідно до п.п. 170.1.1 п. 170.1 ст. 170 ПКУ податковим агентом платника податку- орендодавця щодо його доходу від надання в оренду (емфітевзис) земельної ділянки сільськогосподарського призначення, земельної частки (паю), майнового паю є орендар. Розмір ПДФО станом на 2013 рік становив 15%. Тобто, розмір орендної плати після утримання ПДФО за рік становить: 3728,40 грн - 3728,40 грнХ15% = 3169,14 грн. Тобто, розрахунок періоду за який сплачено орендну плату наперед складає: 45 000,00 грн (фактично отримані без ПДФО) / 3169,14 грн. (розмір оренди без ПДФО) = 14,2 роки. Таким чином, відповідачем 17.09.2013 було виплачено орендну плату наперед за 14 років 2 місяці, що відповідає даті - листопад 2027 року. Тобто, до листопада 2027 року у позивачки відсутнє право чи інтерес, яке порушено та/чи не визнається. А відтак вказує, що до листопада 2027 року у позивача відсутнє право на отримання орендної плати, а відповідно і відсутнє право змінювати її розмір. При цьому зазначає, що поведінка позивачки є недобросовісною, порушує основні принципи договірних відносин. Вказує, що вона не зверталася до СТОВ «Єдність» з пропозицією щодо зміни істотних умов існуючого договору оренди землі та не повідомляла про набуття права власності на земельну ділянку. Просить у задоволенні позову відмовити повністю та стягнути з позивача судові витрати. Окремим пунктом вказує, що попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат відповідача за розгляд справи в суді першої інстанції становить - 45 000 (сорок п`ять тисяч) гривен 00 коп. - витрати на професійну правничу допомогу (гонорар адвоката). (т.1 а.с.182-197). 27.12.2024 представниця відповідача через підсистему ЄСІТС «Електронний суд» надала заперечення проти клопотання про витребування доказів, а саме витребування податкових декларацій з плати за землю посилаючись на те що така інформація є конфіденційною та не входять до предмету доказування у даному позові ( т.1 а.с. 200-206). Окрім зазначеного представниця позивача подала клопотання, яким просить суд звернути увагу позивача на неприпустимість зловживання процесуальними правами. На вимогу суду долучила до клопотання копію договору оренди землі б/н від 30 серпня 2013 року укладеного між СТОВ «Єдність» та [PERSON] та докази направлення копії такого договору стороні позивача ( т.1 а.с. 207-208). 17.01.2025 на адресу суду засобами поштового зв`язку надійшло клопотання про залучення третьої особи, яким представник позивачки просить суд залучити до судової справи в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет позову - Головне управління Державної податкової служби у Київській області (код ЄДРПОУ 44096797). При цьому він посилається на порушення відповідачем податкових зобов`язань покладених на нього внаслідок перебування належної позивачці земельної ділянки в оренді у підприємства ( т.1 а.с. 225-230). 20.01.2025 в підсистемі ЄСІТС «Електронний суд» від представниці відповідача надійшли заперечення проти залучення третьої особи ГУ ДПС у Київській області, оскільки прийняте рішення у даній справі жодним чином не може вплинути на права та обов`язки ГУ ДПС у Київській області ( т. 1 а.с.231-232). Відповідь на відзив надійшла до суду 20.01.2025. Представник позивача заперечує проти відзиву, підтримує своє клопотання щодо витребування доказів, зокрема податкових декларацій з плати за землю, заявляючи про те, що наявність у користуванні СТОВ «Єдність» земельної ділянки, яка належить позивачці автоматично виключає можливість нарахування податкових зобов`язань [PERSON] , оскільки таку плату повинен здійснювати орендар. Одночасно звертає увагу суду на необґрунтовано завищену вартість витрат на правничу допомогу заявлених представницею відповідача. Просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі ( т.1 а.с. 234-238). 22.04.2025 на виконання ухвали суду від 31.03.2025 третя особа Головне управління Державної податкової служби у Київській області надали належним чином завірені копії податкових декларацій з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності) з додатками за період з 2014 по 2024 рік (включно), що подавались Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю «Єдність». 18.07.2025 позивачка та її представник підтримали позовні вимоги викладені у позові, посилаючись на долучені письмові докази, відповідь на відзив. Просили позов задовольнити у повному обсязі. Представник позивача заявив, що щодо понесених стороною позивача судових витрат звернеться до суду окремою заявою. Представниця відповідача просила суд відмовити у задоволенні позову повністю, при цьому посилалася на відзив та просила стягнути понесені судові витрати. Представник третьої особи у вирішенні спору поклався на розсуд суду. Суд, ознайомившись із позовною заявою, відзивом, відповіддю на відзив, взявши до уваги позиції позивачки її представника та представниці відповідача, третьої особи, що надійшли до суду та дослідивши матеріали справи вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що [PERSON] на праві власності за заповітом після смерті [PERSON] , належить земельна ділянка площею 3,90 га, кадастровий номер 3221685800:03:009:0015, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Петрашівської сільської ради Володарського району Київської області, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 124871432216 ( а.с.105-106). Зазначена земельна ділянка перебуває в оренді СТОВ «Єдність» згідно договору оренди землі б/н від 30 серпня 2013 року, укладеним між відповідачем та [PERSON] (а.с.99-102), рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 5969359 від 18.09.2013 ( а.с.106) за умовами якого, перебуває в строковому платному користуванні. Витяг № НВ-9948837402024 із технічної документації з нормативної грошової оцінки земельної ділянки 3221685800:03:009:0015 вказує, що на дату формування витягу 19.09.2024 - нормативна грошова оцінка земельної оцінки складає 178003,12 грн ( а.с. 107). Судом досліджена копія договору оренди землі б/н від 30.08.2013, зокрема: П.5 нормативно грошова оцінка земельної ділянки становить: 124279,85грн; П.8 договір укладено на 49 років; П.9 орендна плата вноситься орендарем у формі та розмірі 3728,40 (три тисячі сімсот двадцять вісім грн. 40 коп.) гривень; П.10 обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється без урахування індексів інфляції; п.13 договору оренди землі визначено, що розмір орендної плати переглядається по мірі потреби у разі: зміни умов господарювання, передбачених договором; зміни розмірів земельного податку, підвищення цін, тарифів, у тому числі внаслідок інфляції; погіршення стану орендної земельної ділянки не з вини орендаря, що підтверджено документами; в інших випадках передбачених законом. 17.07.2024, в досудовому порядку вирішення спорів, виходячи зі змісту пункту 13 договору оренди землі від 30.08.2013, представник позивачки звернувся до орендаря з пропозицією про можливість перегляду умов договору, зокрема строку дії та вартості оренди ( а.с. 108-110). В подальшому 28.08.2024 на адресу СТОВ «Єдність» позивачкою направлено претензію аналогічного змісту ( а.с.111-113). 23.09.2024 на адресу СТОВ «Єдність» направлено доповнення до претензії, якою було запропоновано укласти додаткову угоду № 1 до договору оренди землі від 30.08.2013, а саме « внесення наступних змін у зв`язку зі зміною нормативно-грошової оцінки земельної ділянки, розміру земельного податку, підвищення цін і тарифів, змін коефіцієнтів індексації, визначених законодавством України, сторони домовилися переглянути з 01 листопада 2024 року орендну плату у зв`язку з чим внести відповідні зміни у текст до договору оренди землі від 30.08.2013 шляхом викладення пунктів 9 та 10 у наступній редакції: П. 9 орендна плата вноситься орендарем у розмірі 30260,50 гривень, що на момент укладення додаткової угоди складає 17% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки за повний рік в грошовій формі шляхом видачі грошових коштів орендодавцю через відкриту в банку, із наданням реквізитів для здійснення такого зарахування за зверненням орендодавця. При виплаті (внесені) орендодавцю орендної плати орендарем проводиться утримання податку на доходи фізичних осіб та військового збору з суми орендної плати; П.10 обчислення розміру орендної плати за земельну ділянку (земельні ділянки) здійснюється з урахуванням індексів інфляції та коефіцієнта індексації. Зміна розміру орендної плати з урахуванням індексів інфляції та коефіцієнта індексації здійснюється на підставі додаткової угоди підписаної сторонами» ( а.с. 114-117). Оскільки відповідач не підписав указану додаткову угоду то зміни до договору оренди землі за згодою сторін внесені не були,відповідач обґрунтованої відповіді на звернення власниці земельної ділянки не надав, як наслідок позивачка звернулася із позовом до суду за захистом свого порушеного права та інтересу. Під час розгляду справи у суді, 18.07.2025 представник позивача, в метою врегулювання спору, вчергове звернувся до відповідача СТОВ «ЄДНІСТЬ» з пропозицією укласти додаткову угоду бажаючи вичерпати виниклу ситуацію та з метою дотримання принципу добросовісності у договірних відносинах (ст. 3 ЦК України), про що надав суду свої додаткові письмові пояснення з відповідними доказами ( т. 3 а.с. 207-213). Однак пропозиція позивача була залишена без відповідного реагування. Суд вважає, що оскільки воля сторін на можливість перегляду орендної плати була зафіксована в договорі та належно ініційована позивачем тому додаткові пояснення з додатковою угодою підлягають долученню до матеріалів справи, оскільки свідчать про послідовність дій позивача у виниклих правовідносинах. Задовольняючи позовні вимоги, суд виходить із наступних міркувань. Так, орендні правовідносини в Україні регулюють наступні нормативно-правові акти: Цивільний кодекс України; Земельний кодекс України; Закон України «Про оренду землі»; Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Також важливу роль у регулюванні орендних правовідносин відіграє сам договір оренди земельної ділянки. Відповідно до ч. 1 ст. 651 Цивільного Кодексу України та ст. 30 Закону України «Про оренду землі», зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, у письмовій формі, шляхом укладення додаткової угоди, якщо інше не встановлено договором або законом. Оскільки сторони вільні в праві додавати до договору умови, які, на їхню думку, є істотними, у договорі оренди землі може бути передбачений детальний порядок внесення змін (підстави/обставини внесення змін, форма та строк надсилання пропозиції тощо). Зміна умов договору має досягатися за взаємною згодою сторін, якщо інше не передбачено договором .У противному разі спір підлягає вирішенню в суді. Основними підставами для внесення змін до договору можуть бути: волевиявлення сторін щодо уточнення певних умов договору; зміна строку дії оренди; зміна умови про розмір та розрахунок орендної плати. Ініціювати внесення змін може як орендодавець так і орендар земельної ділянки, в будь-який момент. Згідно з частиною третьою статті 653 ЦК України у разі зміни договору зобов`язання змінюється з моменту досягнення домовленості про зміну договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Якщо договір змінюється у судовому порядку, зобов`язання змінюється з моменту набрання рішенням суду про зміну договору законної сили. Наведені норми права передбачають, що зміна договору оренди землі допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. У разі недосягнення згоди щодо зміни умов договору оренди землі спір вирішується в судовому порядку. При цьому якщо договір змінений судом, то зобов`язання змінюється з моменту набрання відповідним рішенням суду законної сили. Беззаперечним є факт належності відповідної земельної ділянки [PERSON] , та що стверджено відповідними письмовими доказами наявними у матеріалах справи. Також незаперечним є договір оренди б/н від 30.08.2018, що діє між сторонами. Проте сторони не погоджуються щодо періоду за який було проведено виплату орендної плати за землю, зокрема за який саме проміжок часу відповідачем проведено оплату у розмірі 45 тисяч гривень. Представник позивачки та представниця відповідача в своїх процесуальних документах вказують та визнають, що відповідачем СТОВ «Єдність» виконано зобов`язання перед [PERSON] наперед, зокрема зі сплати орендної плати у розмірі 45000,00 гривень, про що представниця відповідача долучила до матеріалів справи довідку № 04-12 від 04.12.2024 ( т. 1 а.с.195). Суд дійшов висновку, що відповідно до простого арифметичного розрахунку де щорічна виплата - 3728,40 гривень ( 45000 грн /3728,40 = 12,06), виплата фактично проведена за 12 років. Тобто, орендар виконав своє зобов`язання зі сплати орендної плати виключно по вересень 2025 року. Відповідно, орендодавець набуває права на нарахування та отримання орендної плати також з жовтня 2025 року. Зазначені обставини не потребують доведення, оскільки їх було встановлено у рішенні Володарського районного суду Київської області від 26.10.2022 (справа № 364/107/22), яке набуло законної сили та копія якого міститься у матеріалах справи. Де у мотивувальній частині рішення зазначено «Представником відповідача СТОВ «Єдність» до суду було подано відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що 30.08.2013 року між [PERSON] та СТОВ «Єдність» було укладено договір оренди земельної ділянки площею 3,9 га, кадастровий номер 3221685800:03:009:0015 з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Вказаний договір було укладено згідно вимог чинного законодавства та [PERSON] своїм особистим підписом засвідчив всі умови договору оренди землі та погодився з ними. 17.09.2013 року [PERSON] звернувся із заявою до СТОВ «ЄДНІСТЬ» про виплату йому наперед орендної плати, та згідно видаткового касового ордеру отримав 45000 гривень (а.с.62), тож згідно умов договору отримав орендну плату до 2025 року включно, тому просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог.» ( т.1 а.с. 93). Таким чином повністю спростовується позиція представниці відповідачки, щодо періоду за який було проведено виплату орендної плати, встановленої договором оренди землі б/н від 30.08.2013. Одночасно слід зазначити, що згідно з Податковим кодексом України, до оподатковуваного доходу фізичних осіб належать, зокрема, доходи від здачі земельних ділянок, паїв чи іншого майна в оренду. Це означає, що отримані за оренду суми підлягають оподаткуванню податком на доходи фізичних осіб (ПДФО) і військовим збором. Як зазначено у пункті 170.1 статті 170 ПКУ, орендар виступає податковим агентом. Саме він відповідає за: -утримання ПДФО та військового збору з орендної плати -перерахування цих сум до бюджету -подання необхідної податкової звітності Таким чином, орендар, а не власник ділянки, відповідає за сплату податків із виплат за оренду. Позивачка отримала податкові повідомлення про зобов`язання по сплаті земельного податку, які має сплачувати орендар (відповідач); надані декларації від ДПС підтверджують використання ділянки СТОВ «Єдність» та сплату податків. Одночасно представник позивачки у позові та під час судового розгляду неодноразово наполягав та вказував, що позивачка наразі не прагне змінити розмір вже виплаченого наперед розміру орендної плати, оскільки на такі грошові кошти не впливала ні інфляція ні інші зміни в тарифах, споживчих цінах тощо. Обгрунтовано зазначає, що зміни умов договору оренди (п.13) прямо передбачає можливість перегляду орендної плати в разі зміни економічних умов - тобто, сторони заздалегідь погодили такий механізм, незалежно від виплати орендної плати. У той же час позивачка має правомірні очікування, що внаслідок збільшення цін на усі товари, ріст інфляції, збільшення вартості тарифів тощо, вона зможе отримати блага (грошові кошти) в якості орендної плати у розмірі, який відповідає дійсному стану ринку. Позивачка звернулася до суду з позовом, оскільки виникли об`єктивні обставини, які суттєво змінили купівельну спроможність грошових коштів, отриманих в якості орендної плати, внаслідок чого вона позбавлена того, на що вона, як орендодавець, розраховувала оскільки відповідач СТОВ «Єдність» користується належною їй земельною ділянкою. З зазначеною позицією позивачки та її представника суд погоджується, оскільки вважає, що метою укладання договору оренди для орендодавця є отримання власницею земельної ділянки доходу у виді орендної плати. Тобто маючи чинний договір оренди земельної ділянки, який укладений на довготривалий строк [PERSON] , мала правомірні очікування, передбачені договором та законодавством, що внаслідок інфляції, росту споживчих цін, підвищення вартості енергоносіїв тощо, розмір орендної плати буде переглянутий та збільшений на відповідний рівень, про що і зазначено в пункті 13 договору оренди землі. Наразі такі очікування не виправдалися. Представник позивача обґрунтовано визначає розмір нової орендної плати - 26 000 грн/рік за земельну ділянку площею 3,90 га - як справедливий, економічно обґрунтований і юридично допустимий. З таким розміром суд погоджується з огляду на наступне. Згідно з витягом із технічної документації (а.с. 107): НГО земельної ділянки станом на 19.09.2024: 178 003,12 грн за 3,90 га (? 45 641 грн/га). Обраний відсоток: ~14,6% НГО. Цей відсоток: вище за встановлений мінімум (3%), гарантований законом, але не перевищує порогу «зловживання правом», тобто не є надмірним або конфіскаційним, відповідає ринковому рівню оренди с/г земель у Київській області у 2023-2025 рр. За даними земельної аналітики у Київській області середній розмір орендної плати у 2021 році становив близько 4200 грн/га; у 2023-2024 рр. через інфляцію, зростання цін та збільшення нормативної оцінки середні ставки зросли до 6 000-8 000 грн/га (тобто ? 15-18% НГО) залежно від населеного пункту та умов договору (система Прозоро.Продажі). Для ділянки площею 3,90 га це дає: 6 667 грн/га ? 3,90 га = ? 26 000 грн - саме ту суму, яку й зафіксована у додатковій угоді. Індекс споживчих цін в Україні (інфляція) склала: 2021: 110,0%, 2022: 126,6%, 2023: 114,7%. Це означає, що реальна купівельна вартість раніше встановленої орендної плати (3 728,40 грн) практично знецінена. Фіксована плата без індексації (як у старому договорі) є несправедливо низькою. Висновок 26 000 грн/рік орендна плата: становить близько 14,6% від НГО (законна межа), відповідає реальній середньоринковій вартості оренди землі в Київській області, не перевищує фінансових можливостей орендаря, не є спекулятивною чи економічно необґрунтованою, враховує суттєву зміну обставин - інфляцію, зростання оцінки землі, зміну цін і тарифів. Відповідно ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що кожна фізична або юридична особа має право на мирне володіння своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений цього майна інакше, ніж в інтересах суспільства та на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Під майном у контексті зазначеного Протоколу переважно мається на увазі нерухоме та рухоме майно, прибуток із власності, зокрема орендна плата (рента), передбачена договором, а також ліцензії, пенсії та інші соціальні виплати, повернення податкових платежів, цінні папери та гудвіл. Водночас у контексті судової практики ЄСПЛ до «майна» прирівнюються й «легітимні очікування» особи, відображені у правовій нормі, або в іншому документі, що створюють в особи розумні сподівання на отримання права на певне «майно» або активи, щодо захисту яких склалася й певна внутрішньо-національна практика. Захист легітимних очікувань традиційно розглядається як складова принципу правової визначеності як одного з елементів принципу верховенства права. Легітимні очікування можна розглядати як окремий об`єкт цивільних прав, що підлягає охороні та захистові, та вони можуть мати майновий характер, якщо особа очікує набути речі або майнового права. Положення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції застосовуються лише до вже належного особі майна та не створюють права на придбання майна, але за певних обставин під охоронне правовідношення у контексті ст. 1 Першого протоколу до Конвенції може потрапляти й «правомірне очікування» на отримання майна (рішення у справі «Бєлане Надь проти Угорщини», заява № 53080/13, п. 74). Легітимне очікування як особливий об`єкт цивільних прав, вид «майна» у значенні ст. 1 Першого протоколу до Конвенції визначає підстави судового захисту для особи у тому випадку, коли суб`єктивне матеріальне право відсутнє, але «майно» у контексті Протоколу існує як обґрунтована майнова вимога, що спирається на засади правової визначеності щодо передбачуваності, сталості та послідовності правових приписів і передбачуваності актів влади щодо мирного володіння майном. Правова визначеність як важливий елемент верховенства права визначає й обґрунтовані сподівання особи на існування та забезпечення належної процедури захисту її майнового очікування, що мають бути виправданими, враховуючи не лише вимоги правової визначеності, коли легітимне очікування набуває ознак принципу, але й чинення справедливої судової процедури. Тобто, договір містить перелік підстав, у випадку зміни яких сторони переглядають розмір орендної плати. У позовній заяві було наведено динаміку збільшення споживчих цін, тарифів, інфляції, починаючи з 2013 року до 2024 року. Разом з тим, позивачка у позовній заяві враховуючи ділову практика та рівень орендної плати, в регіоні бажає внести зміни та збільшити розмір орендної плати. Аналізуючи наведене, суд зазначає, що користування земельною ділянкою здійснюється на підставі договору оренди землі, який укладається між власником земельної ділянки (орендодавцем) та особою, яка має намір користуватися земельною ділянкою (орендарем). Договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди. Виключенням є встановлення строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України. Орендна плата не може бути нижчою мінімального розміру орендної плати - не менше 3 відсотків визначеної відповідно до законодавства вартості земельної ділянки, земельної частки (паю). Сторони не обмежені встановленням виключно мінімального рівня орендної плати у договорі. За домовленістю між сторонами може бути встановлений будь-який розмір орендної плати, але не нижче мінімального. Сторони мають право за взаємною згодою визначити не лише розмір орендної плати, а і форму її виплати (як наприклад грошова або натуральна, що полягає у передачі частини сільськогосподарської продукції орендодавцю). Відповідно до вимог частини 1 статті 22 Закону України "Про оренду землі" орендна плата справляється у грошовій формі. Для ділянок приватної власності орендна плата вказується у гривнях із зазначенням способу її внесення. А за землі держаної та комунальної власності орендна плата зазначається як відсоток суми НГО. За згодою сторін розрахунки щодо орендної плати за землю можуть здійснюватися у натуральній формі (частина 2 статті 22 Закону України "Про оренду землі"). Орендна плата в натуральній формі може встановлюватися виключно для земель, що перебувають у приватній власності. При цьому у договорі необхідно зазначити перелік, кількість або частку продукції, одержуваної із земельної ділянки, якісні показники продукції, місце, умови, порядок, строки поставки. Крім того, розрахунок у натуральній формі має відповідати грошовому еквіваленту вартості товарів за ринковими цінами на дату внесення орендної плати. Згідно з Указом Президента України «Про додаткові заходи щодо соціального захисту селян - власників земельних ділянок та земельних часток (паїв)», до якого було внесено зміни Указом Президента України «Про невідкладні заходи щодо захисту власників земельних ділянок та земельних часток (паїв)» встановлено запровадження плати за оренду земельних ділянок сільськогосподарського призначення, земельних часток (паїв) у розмірі не менше 3 відсотків визначеної відповідно до законодавства вартості земельної ділянки, земельної частки (паю) та поступового збільшення цієї плати залежно від результатів господарської діяльності та фінансово-економічного стану орендаря. Іншими словами, у випадку заниженої орендної плати (такої, яка не відповідає встановленій в указі), або якщо агрофірма, орендуючи земельний пай, отримує прибутки від її використання, то селянин - власник паю, вправі переглянути розмір орендної плати в бік її збільшення. Для цього йому слід подати письмову заяву-пропозицію (як додаткову угоду до договору оренди землі) про збільшення розміру орендної плати до керівництва агрофірми. Адже згідно зі ст. 30 Закону України «Про оренду землі» зміна умов договору оренди землі здійснюється за взаємною згодою сторін, але у разі недосягнення згоди щодо зміни умов договору оренди землі спір вирішується в судовому порядку. З матеріалів справи вбачається, що представник позивачки з метою захисту інтересів позивачки звернувся до відповідача з пропозицією внести зміни до договору оренди землі, шляхом укладення додаткової угоди. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Наразі незважаючи на приписи чинного законодавства України та на умови договору, відповідач СТОВ «ЄДНІСТЬ» не виявив доброї волі для вирішення цього спору у позасудовому порядку та не підписав додаткову угоду. За змістом пункту 1 частини другої статті 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно з частиною першою статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Статтею 13 Закону України «Про оренду землі» встановлено, що договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Відповідно до частини першої статті 15 Закону України «Про оренду землі» орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату є істотною умовою договору оренди землі. Згідно зі статтею 21 Закону України «Про оренду землі» орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України). З наведених норм права вбачається, що орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату є істотною умовою договору оренди землі. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України). Згідно з частинами першою, другою статті 651 ЦК України зміна договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Відповідно до частин першої, другої статті 652 ЦК України у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах. Якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони. Статтею 30 Закону України « Про оренду землі» передбачено, що зміна умов договору оренди землі здійснюється за взаємною згодою сторін. У разі недосягнення згоди щодо зміни умов договору оренди землі спір вирішується в судовому порядку. Згідно з частиною третьою статті 653 ЦК України у разі зміни договору зобов`язання змінюється з моменту досягнення домовленості про зміну договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Якщо договір змінюється у судовому порядку, зобов`язання змінюється з моменту набрання рішенням суду про зміну договору законної сили. Наведені норми права передбачають, що зміна договору оренди землі допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. У разі недосягнення згоди щодо зміни умов договору оренди землі спір вирішується в судовому порядку. При цьому якщо договір змінений судом, то зобов`язання змінюється з моменту набрання відповідним рішенням суду законної сили. Підсумовуючи наведене слід зазначити, що позивачка правомірно та обґрунтовано звернулася до суду за захистом своїх порушених прав, шляхом укладення додаткової угоди до договору оренди землі. Відповідач необґрунтовано стверджує, що наразі відсутні умови для зміни умов договору без згоди відповідача. Договір оренди (п.13) прямо передбачає можливість перегляду орендної плати в разі зміни економічних умов - тобто, сторони заздалегідь погодили такий механізм, без будь-яких обмежень, щодо виплати орендної плати. Відповідач намагається применшити значення економічних змін, однак: індекс споживчих цін, НГО, курс гривні, середня зарплата зросли в кілька разів з моменту укладення договору в 2013 році, а сам договір був укладений на 49 років, а отже передбачав гнучкість в адаптації до змін обстановки, зокрема з різкого погіршення купівельної спроможності грошової одиниці та ринкових умов, в чому власне і полягає суть п.13 договору. Суд застосуває практику ЄСПЛ (справа «Belane Nagy v. Hungary», «Saghinadze v. Georgia» тощо) та принцип легітимних очікувань. Позивачка, як правомірний власник, має право:очікувати справедливу компенсацію за використання її майна (ст. 1 Першого протоколу до Конвенції); захищати свої очікування в разі недобросовісної поведінки контрагента (відмова у зміні умов договору на тлі зміни у вартості землі, економічних показниках та рівні цін, що становлять істотну зміну обставин). Правомірні очікування позивачки мають реальне підґрунтя в договорі, національному праві та практиці ЄСПЛ. У постанові від 20 жовтня 2020 року у справі № 826/3694/16 ВС підкреслив, що складовою принципу юридичної визначеності є принцип легітимних очікувань, який має застосовуватись не лише на етапі нормотворчої діяльності, а й під час безпосереднього застосування чинних норм права, що даватиме можливість особі в розумних межах передбачати наслідки своїх дій. Верховний Суд сформулював правовий висновок стосовно застосування принципу «легітимних очікувань», що, головним чином, походить від англійського терміну «legitimate expectations» як розумні, небезпідставні або обґрунтовані очікування. Зокрема, суд зазначив, що принцип легітимних очікувань широко застосовується у судовій практиці та ґрунтується на низці конституційних положень, які гарантують захист права власності (стаття 41 Конституції України) та передбачуваність (прогнозованість) законодавства, яким визначаються обмежувальні заходи (статті 22, 57, 58, 94 та 152 Конституції України); реалізація принципу легітимних очікувань полягає у досягненні бажаного результату шляхом вчинення правомірних дій з огляду на заздалегідь передбачені ймовірні наслідки; втілення легітимних очікувань унеможливлюється, зокрема, у випадку, коли особа не може досягнути прогнозованого результату внаслідок зміни правової основи у такі строки, що не є розумними та обґрунтованими; правовим підґрунтям (основою) для виникнення в особи легітимного очікування можуть бути: норма права (законодавство), судова практика, акт індивідуальної дії, конкретне судове рішення, що набуло законної сили, або умови договору; відсутність у законі безпосередніх приписів щодо певного права, яке, однак, слідує із загальних конституційних принципів або природного права, або відсутність закону, що визначає механізм реалізації такого права, самостійно не може свідчити про відсутність правового підґрунтя для виникнення в особи легітимного очікування щодо реалізації такого права. Водночас, Верховний Суд звернув увагу, що легітимні очікування не можна ототожнювати із сподіваннями, що виникають на підставі особистого сприйняття або помилкової оцінки певних обставин чи норм права (законодавства); не можуть виникати легітимні очікування, якщо існує реальний спір щодо правильного тлумачення та застосування національного законодавства; обов`язковою умовою, за наявності якої певне сподівання (вимога) особи набуває ознак легітимного очікування є те, що таке очікування (вимога) має належне правове підґрунтя, тобто наявне достатнє джерело для відповідного очікування (вимоги). Постанова Верховного Суду від 18 січня 2023 року у справі №580/1300/22 . Отже, застосовуючи наведені характеристики визначеності права для тлумачення поняття «легітимні очікування», можна дійти висновку, що обов`язковою умовою, за наявності якої певне сподівання (вимога) особи набуває ознак легітимного очікування та стає предметом захисту у розумінні ст. 1 Першого протоколу до Конвенції, є те, що таке очікування (вимога) повинно мати належне правове (таке, що ґрунтується на законі) підґрунтя, тобто має бути достатнє правове джерело для відповідного очікування (вимоги). Як, зокрема, зазначено з цього приводу у п. 103 рішення ЄСПЛ у справі «Saghinadze and Others v. Georgia» (заява № 18768/05) , для того, щоб «очікування» було «законним», воно повинне бути більш конкретним, ніж звичайна надія і бути заснованим на нормі права або правовому акті (див. також п. 39 рішення у справі «Ceni v. Italy», заява № 25376/06 ). Так, щодо цієї умови у рішеннях ЄСПЛ склалась стала практика, відповідно до якої якщо суть вимоги особи пов`язана з майновим правом, особа, якій воно надане, може вважатися такою, що має легітимне очікування, якщо для такого права у національному законодавстві існує достатнє підґрунтя - наприклад, коли є чинний закон, який передбачає таке право, або є усталена практика національних судів, якою підтверджується його існування (п. 68 рішення ЄСПЛ у справі «Воловік проти України», заява № 15123/03 ; п. 35 рішення ЄСПЛ у справі «Суханов та Ільченко проти України», заяви № 68385/10 та № 71378/10 ). Наразі позивачка маючи діючий, дійсний договір оренди землі від 30 серпня 2013 року, у якому вона є стороною, оскільки є власником земельної ділянки площею 3,90 га з кадастровим номером 3221655100:01:023:0038 відповідно до умов договору оренди землі , зокрема п. 13 має законні очікування, при наявному підвищенні цін, тарифів у томі числі внаслідок інфляції, захистити свої права, як власника земельної ділянки (паю), шляхом звернення до орендаря для внесення змін до чинного договору оренди землі, щодо розміру орендної плати. В той час як відповідач, відмовляючи позивачці в укладенні додаткової угоди до договору оренди землі, порушує її легітимні сподівання та не бере до уваги наявність у Законі приписів щодо права позивачки на зміну умов договору оренди ( ст. 30 ЗУ « Про оренду землі») та п. 13 зазначеного договору оренди б/н. Суд вважає, що легітимні очікування позивачки мають пріоритет над формальним небажанням відповідача переглядати умови договору, особливо якщо таке небажання не обґрунтоване. А відтак позивачка уклала договір з умовами про зміну орендної плати, і ці умови передбачають зміну у зв`язку з економічними факторами, вона має легітимне очікування, що інша сторона: або погодиться на зміну, коли умови справді змінилися; або, якщо не погодиться - суд забезпечить захист правомірного інтересу. Якщо закон дає особі право на зміну умов, навіть при відсутності згоди іншої сторони, саме це право вже формує легітимне очікування. Суд не ігнорує принцип свободи договору, а лише застосовує інструмент судового втручання, передбачений ст. 652 та ст..653 ЦК України, якщо: умови договору прямо допускають зміну в разі істотної зміни обставин (п. 13 договору); сторони заздалегідь погодились, що в такому разі орендна плата переглядається; одна зі сторін чинить опір або уникає діалогу, чим порушує принцип добросовісності; позивач має правову норму, судову практику чи стійке очікування, яке дає підставу вважати, що її вимога буде задоволена. Стаття 629 ЦКУ встановлює, що договір є обов`язковим для виконання сторонами, а згідно зі статтею 526 ЦКУ зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Оскільки сторони укладаючи договір оренди землі, керувалися положеннями ст. 627 ЦК України, яка зазначає, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості та погодили між собою всі істотні умови зазначені у спірному договорі оренди землі від 30.08.2013 то наразі наявні обставини для задоволення вимог позивачки з підстав визначених у договорі оренди землі для внесення змін до нього, враховуючи як інтереси позивачки, так і принцип стабільності договірних зобов`язань, дотримуючись принципу правової визначеності. Отже за відсутності волевиявлення сторони відповідача щодо внесення змін до договору оренди землі б/н від 30.08.2013, зміни до договору оренди землі можуть бути внесені, у такому разі лише в судовому порядку та належним способом захисту порушеного права є визнання укладеною додаткової угоди із викладенням її змісту, в такому випадку договір оренди землі вважається зміненим з дати набрання законної сили судовим рішенням. Вирішуючи питання судових витрат, які в цій справі складаються з судового збору та витрат на правничу допомогу, суд виходить з наступного. Відповідно ч. 1 ст. 141 ЦПК судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, пунктом 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Позивачка при зверненні до суду сплатила судові витрати у виді судового збору у розмірі - 1211,20 гривень, отже з відповідача на користь позивачки стягуються судові витрати у розмірі судового збору, визначеного державою для розгляду справ даної категорії, що складає - 1211,20 грн. Представник позивача під час розгляду справи заявив про стягнення витрат на правничу допомогу, про стягнення яких він звернеться додатково та буде вирішено у порядку передбаченому ЦПК України. Щодо заявлених представницею відповідача витрат на правничу допомогу, про стягнення зі [PERSON] на користь Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Єдність" понесених судових витрат у розмірі 45 000,00 грн, оскільки суд задовольняє позовні вимоги у повному обсязі, відповідно до положень ст. 141 ЦПК України вони не підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved