Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-21 00:00:00

У березні 2025 року ТОВ «Факторинг Партнерс» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги обгрунтовані тим, що 13.05.2024 року між ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] укладено договір № 7884608 за допомогою ІКС кредитодавця, доступ до якої забезпечується споживачу через Веб-сайт або Мобільний застосунок "CreditPlus". Ідентифікація споживача в ІКС Товариства здійснюється при вході споживача в особистий кабінет/ Мобільний застосунок "CreditPlus", в порядку передбаченому договором та/або Законом України «Про електронну комерцію», в тому числі шляхом перевірки кредитодавецем правильності введення коду, направленого кредитодавцем на номер мобільного телефону споживача, вказаний споживачем при вході (в т.ч через месенджери), та/або шляхом перевірки правильності введення відповідного пароля входу до особистого кабінету/Мобільного застосунку "CreditPlus". На умовах, встановлених договором, кредитодавець надає споживачу кредит у розмірі 11 000.00 грн., строком 360 днів. За користування кредитом нараховуються проценти відповідно до умов кредитного договору у вигляді стандартної процентної ставки, яка становить 1.5 % в день та застосовується у межах строку кредиту. Сторони цього договору, також узгодили, що грошові кошти кредиту надаються кредитодавцем у безготівковій формі шляхом їх перерахування на поточний рахунок позичальника. На виконання умов договору ТОВ «Авентус Україна» свої зобов`язання виконало належним чином, проте [PERSON] своїх зобов`язань належним чином не виконала, порушивши умови договору. 27.01.2025 між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «Факторинг Партнерс» було укладено договір факторингу № 27.01/25-Ф, за умовами якого до ТОВ «Факторинг Партнерс» перейшло право грошової вимоги до відповідача за договором №7884608. Всупереч вимогам кредитного договору відповідач не виконував взяті на себе договірні зобов`язання, не здійснював щомісячного погашення кредитної заборгованості, у зв`язку з чим станом на день формування позовної заяви утворилась заборгованість за договором у розмірі 36135 грн., з яких: заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) 11000 грн.; заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги 19635 грн., заборгованість за пенею та/або штрафами 5500 грн. Посилаючись на неналежне виконання відповідачем своїх грошових зобов`язань, позивач просить стягнути з [PERSON] заборгованість за договором №7884608 у розмірі 36 135 грн., а також понесені судові витрати у справі, а саме: судовий збір у розмірі 2422, 40 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 13\~000 грн. Ухвалою суду від 07.04.2025 року відкрито провадження у справі, розгляд справи призначено на 28.04.2025 року у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. 25.04.2025 року від представника відповідача надійшов відзив на позов в якому остання просила суд в задоволенні позову відмовити, стягнути з позивача на користь відповідача судові витрати за надання правової допомоги. У відзиві посилається на те, що кредитний договір був укладений 13.05.2024 року, тобто після внесення змін до Закону України «Про споживче кредитування», відповідно до якого, денна процентна ставка не може перевищувати 1 %. Проте, позивач здійснював нарахування відсотків за ставкою 1,50 % на день, що перевищувало максимально допустимий розмір щоденної відсоткової ставки визначений законодавством. Також зазначила, що згідно з п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцяти денний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Тому вважає, що вимога про стягнення заборгованості за пенею в сумі 5500.00 грн. є безпідставною. Також послалася на те, що в матеріалах справи відсутні належні докази перерахування коштів відповідачу згідно договору, оскільки листи від ТОВ «Пейтек» не є документами первинного бухгалтерського обліку, які б підтверджували факт переказу коштів на рахунок відповідача. Зазначила, що попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат, які відповідач поніс і які очікує понести у зв`язку з розглядом справи складає: за підготовку відзиву на позовну заяву - 6 000 грн., та очікується понести у зв`язку з розглядом справи 8000 грн участь адвоката у судових засіданнях. Докази понесення судових витрат будуть надані суду протягом 5 дні після ухвалення рішення суду. Одночасно з відзивом на позов представник відповідача просила суд розгляд даної справи відкласти для забезпечення можливості представника прийняти участь у судовому засідання в режимі відеоконференції. За клопотання представника відповідача розгляд справи було відкладено на 15.05.2025 року. 02.05.2025 року від представника позивача надійшла відповідь на відзив в якому останній просив суд позов задовольнити, відмовити відповідачу у задоволенні вимог про стягнення з позивача витрат на правову допомогу. Одночасно з відповіддю на відзив, представник позивача подав до суду клопотання про витребування доказів. 15.05.2025 року від представника відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи для надання можливості представнику підготувати додаткові пояснення до відповіді на відзив. Ухвалою суду від 15.05.2025 року клопотання представника позивача про витребування доказів задоволено, відкладено розгляд справи на 10.06.2025 року. 10.06.2025 року від представника відповідача надійшли додаткові пояснення до відповіді на відзив в яких остання просила частково задовольнити позов в частині стягнення боргу за тілом кредиту та відсоткам, в іншій частині позову відмовити. Стягнути з позивача на користь позивача судові витрати на правову допомогу. У зв`язку з проходженням головуючого судді у справі підвищення кваліфікації за програмою для суддів місцевих загальних судів з 09 по 13 червня 2025 року, розгляд справи перенесено на 04.07.2025 року. 16.07.2025 року від представника позивача надійшли додаткові пояснення в яких останній просив позов задовольнити в повному обсязі. В судовому засіданні представник позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд їх задовольнити. Представник відповідача просила суд позов задовольнити частково та стягнути з відповідача суму основного боргу за тілом кредиту у розмірі 11\~000 грн. та заборгованість за відсотками на рівні 1% ставки, що становить не більше 12\~980 грн. В іншій частині позовних вимог відмовити. В судовому засіданні було оголошено перерву до 22.07.2025 року. Суд, дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 13.05.2024 року між ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] укладено договір №7884608 про надання споживчого кредиту, за умовами якого товариство надає відповідачу кошти у розмірі 11000 грн. строком на 360 днів зі сплатою стандартної процентної ставки 1,5% в день. За умовами п. 2.1 договору кошти кредиту надаються товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування на поточний рахунок споживача, включаючи використання реквізитів платіжної картки № [NUMBER] . Надання кредиту 13.05.2024 або 14.05.2024 (п. 2.2). У випадку не виконання та/або неналежного виконання споживачем зобов`язань щодо повернення суми кредиту та/або сплати процентів за користування кредитом, споживач повинен сплатити товариству штраф у розмірі 330 грн. на 4 день такого невиконання та/або неналежного виконання та у розмірі 110 грн. починаючи з 5 дня за кожен день невиконання та/або неналежного виконання (п. 6.4) (а.с. 11-19). Кредитний договір підписаний 13.05.2024 року о 12:25:45 год. шляхом введення електронного підпису з одноразовим ідентифікатором С6040 в особистому кабінеті на веб-сайті в мережі Інтернет. Відповідно до виписки по особовому рахунку відповідача [PERSON] 13.05.2024 року на платіжну картку, емітовану АТ «КБ «Приватбанк» № [NUMBER] зараховано кошти у розмірі 11\~000 грн. Представник відповідача не заперечувала факт отримання [PERSON] коштів на виконання умов договору від 13.05.2024 року №7884608 у розмірі 11\~000 грн., в судовому засіданні дану обставину підтвердила. 27 січня 2025 року між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «Факторинг Партнерс» було укладено договір факторингу № 27.01/25-Ф, за умовами якого ТОВ «Факторинг Партнерс» набуло право грошової вимоги за кредитним договором № 7884608. Відповідно до реєстру боржників до вказаного договору факторингу ТОВ «Факторинг Партнерс» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 36 135 грн, з яких: 11000 грн сума заборгованості за основною сумою боргу, 19635 грн сума заборгованості за відсотками, 5500 грн сума заборгованості по штрафам. Згідно з частиною першою статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною першою статті 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідач, використавши кошти, свої зобов`язання за договором не виконувала, та кошти не повернула, внаслідок чого, згідно з розрахунком заборгованості станом на 27.01.2025 року заборгованість відповідача за вказаним договором становить 36 135 грн. та складається з: заборгованості за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) 11 000 грн.; заборгованості за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги 19 635 грн., заборгованості за пенею та/або штрафами 5500 грн. Згідно з частиною першою статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною першою статті 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з ч. 1ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина перша статті 612 ЦК України). Частиною першою статті 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У відповідності до вимог абз. 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Частиною першою статті 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» встановлено, що електронний документ - це документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Згідно з вимогами ч. 1 та 2 ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. За приписами статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Статтею 11 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Положеннями статті 12 цього Закону визначено поняття «підпис у сфері електронної комерції». Так, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Згідно з п. 12 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» одноразовий ідентифікатор- це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовується положення параграфа 1 глави 71 Цивільного кодексу України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. (ч. 1 ст. 1049 ЦК України). Враховуючи, що позивач свої зобов`язання за договором про надання споживчого кредиту виконав в повному обсязі, проте відповідач отримавши кредитні кошти у визначений договором строк їх не повернула, вимога позивача в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту у розмірі 11000 грн. підлягає задоволенню. Щодо вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за відсотками у розмірі 19\~635 грн. Відповідно до статті 1048 ЦК України встановлено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки НБУ. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Статтею 1048 ЦК України визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики. Умовами п.п. 1.5.1 договору визначено, що стандартна процентна ставка становить 1,50% в день та застосовується в межах строку кредиту, вказаного в п. 1.4 цього договору. Відповідно до\~п.п.\~1.5.2\~договору знижена\~процентна ставка\~0,375%\~в день\~та застосовується\~відповідно до\~умов. Якщо споживач до 12.06.2024 року або протягом трьох календарних днів, що слідують за вказаною датою, сплатить кошти у сумі не менше суми першого платежу; визначеного в Графіку платежів або здійснить часткове дострокове повернення кредиту, Споживач, як учасник Програми лояльності, отримає від Товариства індивідуальну знижку на стандартну процентну ставку, в зв?язку з чим розмір процентів, що повинен сплатити Споживач за стандартною процентною ставкою до вказаної вище дати, буде перераховано за зниженою процентною ставкою. Як вбачається з наданого позивачем розрахунку заборгованості за період з 13.05.2024 року по 11.06.2024 року позивачем нараховувалися відсотки за заниженою процентною ставкою у розмірі 0,375% в день, розмір яких становить 1237 грн. та які були сплачені відповідачем 11.06.2024. З 13.06.2024 по 09.10.2024 позивач здійснював нарахування відсотків за процентною ставкою у розмірі 1,50% в день розмір яких становить 19 635 грн. Водночас суд враховує, що статтею 8 Закону України «Про споживче кредитування» передбачено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %, яка була доповнена частиною п`ятою згідно із Законом №3498-IX від 22 листопада 2023 року. Закон України від 22 листопада 2023 року № 3498-ХІ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» набрав чинності 24 грудня 2023 року. Згідно з частиною 5 статті 94 Конституції України закон набирає чинності через десять днів з дня його офіційного оприлюднення, якщо інше не передбачено самим законом, але не раніше дня його опублікування. Частиною 2 розділу 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» встановлено, що дія пункту 5 розділу І цього Закону поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом. Враховуючи, що самим Законом України від 22 листопада 2023 року №3498-ХІ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» передбачено те, що він набирає чинності 24 грудня 2023 року, а кредитний договір було укладено 14 травня 2024 року, тобто після набрання чинності цим Законом, договір є споживчим, до спірних правовідносин підлягає застосуванню частина п`ята статті 8 ЗУ «Про споживче кредитування». Згідно з п. 17 Прикінцевих та перехідних положень ЗУ «Про споживче кредитування» тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», встановлено, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5%; протягом наступних 120 днів - 1,5%. Частина 5 ст. 8 ЗУ «Про споживче кредитування» визначає, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1%. Отже, на підставі ч. 5 ст. 8 ЗУ «Про споживче кредитування» починаючи з 241 дня з дня набрання чинності Законом №3498-ІХ, тобто з 21.08.2024 року максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до ч. 4 ст. 8 ЗУ «Про споживче кредитування», не може перевищувати 1%. Закон України №3498-ІХ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» набрав чинності 24 грудня 2023 року. Кредитний договір було укладено 13.05.2024 року, тобто після 140 днів з дня набрання вказаним вище Законом чинності. Отже, з урахуванням вище викладеного судом здійснено перерахунок заборгованості за відсотками, згідно з яким стягненню з відповідача на користь позивача підлягає наступний розмір процентів: за період з 13.06.2024 по 20.08.2024 (за ставкою 1,5 %), що становить 11385 грн (11000/100х1,5 х 69); за період з 21.08.2024 по 09.10.2024 (дата визначена кредитодавцем відповідно до розрахунку заборгованості) (за ставкою 1,0 %), що становить 5500 грн (11000/100х1% х 50). У зв`язку з цим загальний розмір заборгованості за відсотками становить 16 885 грн. Водночас суд вважає помилковими доводи представника відповідача про те, що після внесення змін до Закону України «Про споживче кредитування» за весь період прострочення відповідачем кредитування денна процентна ставка має нараховуватися у розмірі 1 %, оскільки дана підстава застосувується до договорів, які укладені після 20.08.2024 року. Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача пені, суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Законом України від 15 березня 2022 року № 2120-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» доповнено розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України пунктом 18, згідно з яким у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану у та тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплатити на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року в Україні введено воєнний стан з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. Дію воєнного стану продовжено і він діє в Україні по теперішній час. Згідно з розрахунком позивача, останнім визначено розмір пені у зв`язку із порушенням відповідачем грошового зобов`язання у розмірі 5500 гривень. Однак, враховуючи період прострочення виконання відповідачем грошового зобов`язання, який включає період дії воєнного стану, то суд, враховуючи положення п. 18 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, вважає за необхідне відмовити в задоволенні позовних вимог у цій частині. Щодо судових витрат. Позивач просить стягнути з відповідача витрати на правову допомогу у розмірі 13\~000 грн., а також сплачений судовий збір у розмірі 2422 грн. На підтвердження понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано договір про надання правничої допомоги та акт про надання юридичної допомоги, яким згідно умов договору підтверджується факт надання послуг, а саме сторони по договору підтверджують, що жодних претензій по якості, повноті, строках та обсягу наданих послуг в цілому один до одного не мають. Відповідно до укладеного договору від 02.07.2024 року АО «Лігал Ассістанс» прийняло на себе зобов`язання щодо надання юридичної допомоги ТОВ «Факторинг Партнерс» на підставі окремих звернень, оформлених у формі заявок на надання юридичної допомоги, а ТОВ «Факторинг Партнерс» - оплачувати надані правові послуги, вартість яких узгоджується у окремих заявках на надання юридичної допомоги. Згідно з п. 4.2. договору сторонами узгоджено, що ТОВ «Факторинг Партнерс» зобов`язується оплатити надані АО «Лігал Ассістанс» надані послуги. Згідно з заявкою на надання юридичної допомоги були узгоджені перелік та вартість послуг щодо надання юридичної (правової) допомоги по супроводу примусового стягнення заборгованості з [PERSON] . Відповідно до узгодженої заявки вартість послуг була погоджена в розмірі 13 000 грн. Частиною першою статті 133 ЦПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України). Згідно з ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову-на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача. Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. Частиною восьмою статті 141 ЦПК України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Водночас, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial