Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-21 00:00:00

представник позивача звернувся до суду з позовом, в якому просив скасувати арешт із земельної ділянки площею 0,2 га з кадастровим номером 3221886000:03:1651101, що знаходиться на території Новопетрівської сільської ради Вишгородського району Київської області, який накладено постановою слідчого прокуратури м. Києва Свірєпова В.В. №к/с 50-5228 від 17 грудня 2008 року, зареєстрована Першою Київського державною нотаріальною конторою 19 грудня 2008 року, реєстраційний номер обтяження 8313677. Свої вимоги мотивував тим, що земельна ділянка з кадастровим номером 3221886000:03:1651101, яка належить позивачу на праві приватної власності згідно нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 24 жовтня 2008 року, обтяжена арештом, внесеним до реєстру 19 грудня 2008 року на підставі постанови слідчого прокуратури м. Києва Свірєпова В.В. Водночас, вказану земельну ділянку утворено шляхом об`єднання двох інших ділянок з кадастровими номерами 3221886000:03:1650362 та 3221886000:03:1650363 ще у 2007 році, а тому на момент накладення арешту вона вже існувала з новим кадастровим номером. При цьому, постановою Вишгородського районного суду Київської області від 05 квітня 2012 року арешт на земельні ділянки з кадастровими номерами 3221886000:03:1650362 та 3221886000:03:1650363 скасовано, однак з ділянки з новим кадастровим номером, утвореним після об`єднання - 3221886000:03:1651101, обтяження не припинено, що унеможливлює реалізацію прав власника. У зв`язку з цим позивач змушений звернутися до суду з вимогою про скасування обтяження. Представник відповідача подала до суду відзив, в якому зазначила, що згідно відомостей з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна встановлено, що обтяження у вигляді арешту земельних ділянок з кадастровими номерами 3221886000:03:1650362 та 3221886000:03:1650363 вилучено за заявою Іванківської міжрайонної прокуратури Київської області на підставі постанови №676 від 09 березня 2010 року. Отже, беручи до уваги скасування судом постанови слідчого про накладення арешту на вказані земельні ділянки, Київською міською прокуратурою права та інтереси [PERSON] не порушено. Крім того, до травня 2009 року набуття права власності на земельну ділянку вимагало не лише укладення договору купівлі-продажу, а й оформлення державного акта на нового власника та державної реєстрації речового права. Оскільки після укладення договору 24 жовтня 2008 року [PERSON] не оформив державний акт на своє ім`я і не зареєстрував право власності, підстав для визнання за ним права не існує. Відтак доводила, що з позовом до Київської міської прокуратури звернулася особа, права чи інтереси якої не порушено, оскільки [PERSON] права власності на спірну земельну ділянку не набув. Крім того, матеріали справи не містять доказів звернення [PERSON] до уповноважених органів щодо з`ясування обставин накладення арешту та можливості його зняття в позасудовому порядку, що свідчить про передчасність і необґрунтованість позову. За вказаних обставин просила в задоволенні позову відмовити. Представник позивача подав до суду відповідь на відзив, в якому зазначив, що укладений між [PERSON] і попереднім власником договір купівлі-продажу земельної ділянки є чинним, нотаріально посвідченим, відповідає вимогам ст. 657 ЦК України та є правовою підставою для виникнення у нього права власності відповідно до ст. 328 і 334 ЦК України. Водночас, реалізація цього права стала неможливою через наявність арешту, накладеного ще до моменту укладення договору. Через це [PERSON] не зміг здійснити державну реєстрацію речового права, що створює юридичну перешкоду для завершення переходу права власності на земельну ділянку. Така ситуація порушує низку його прав як покупця, зокрема: неможливість реалізації права власності, що суперечить ч. 1 ст. 321 ЦК України, відповідно до якої ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності або обмежений у його здійсненні; порушення принципу добросовісності, передбаченого ст. 3 ЦК України, адже [PERSON] діяв добросовісно: уклав договір, оплатив вартість ділянки, але не може оформити право через арешт, який не стосується його особи; обмеження права на вільне розпорядження майном, гарантованого ст. 13 Конституції України; неможливість зареєструвати право власності, оскільки чинне законодавство вимагає зняття арешту як умови для реєстрації. Крім того, положення ст. 16 ЦК України надають кожному, чиє право порушено, можливість звернутися до суду за захистом. Вказаний арешт на земельну ділянку перешкоджає набуттю та реалізації майнового права. Оскільки кримінальне провадження, в межах якого накладено арешт уже завершено, а відповідні рішення скасовано, його збереження в умовах зміни кримінального й цивільного процесуального законодавства є юридично необґрунтованим. У зв`язку з цим, [PERSON] має підстави для захисту своїх прав через судовий порядок, зокрема, шляхом скасування арешту для надання можливості реєстрації його права власності на земельну ділянку. Заперечення представника відповідача щодо передчасності звернення до суду є необґрунтованими, оскільки закон не зобов`язує особу попередньо звертатися до будь-яких органів для позасудового врегулювання. Крім того, обставини справи свідчать про відсутність альтернативного ефективного шляху скасування арешту. Отже, [PERSON] має правові підстави для звернення до суду із вимогою про скасування арешту, як такого, що порушує його законні права як добросовісного набувача земельної ділянки. Представник третьої особи, будучи належним чином повідомленим про розгляд справи, до суду не прибув. Позивач та його представник в суді позов підтримали та наполягали на його задоволенні з викладених у ньому та у відповіді на відзив підстав. Представник відповідача в суді просив в задоволенні позову відмовити, посилаючись на те, що арешт земельних ділянок скасовано в межах кримінального провадження, а Київська міська прокуратура не є належним відповідачем, жодних дій щодо накладення або підтримання арешту не вчиняла та прав позивача не порушувала. У зв`язку з цим доводив, що підстави для судового розгляду питання про скасування арешту відсутні, яке має вирішуватися державним реєстратором у позасудовому порядку. Заслухавши позивача, його представника та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного. Встановлено, що згідно договору купівлі-продажу від 30 грудня 2006 року, посвідченого приватним нотаріусом Вишгородського нотаріального округу Київської області Семенюк Т.В. та зареєстрованого за №3626, [PERSON] в інтересах [PERSON] відчужив на користь [PERSON] земельну ділянку з кадастровим номером 3221886000:03:1650363 площею 0,1000 га, яка розташована на території Новопетрівської сільської ради Вишгородського району Київської області. Відповідно до договору купівлі-продажу від 30 грудня 2006 року, посвідченого приватним нотаріусом Вишгородського нотаріального округу Київської області Семенюк Т.В. та зареєстрованого за №3638, [PERSON] в інтересах [PERSON] відчужив на користь [PERSON] земельну ділянку з кадастровим номером 3221886000:03:1650362 площею 0,1000 га, яка розташована на території Новопетрівської сільської ради Вишгородського району Київської області. Із листа Головного управління Держгеокадастру у м. Києві та Київській області №С-1373/0-1580/6-25 від 25 квітня 2025 року вбачається, що за інформацією Відділу №5 Управління забезпечення реалізації державної політики у сфері земельних відносин Головного управління (далі - відділ), у місцевому фонді документації із землеустрою та оцінки земель відділу наявна технічна документація щодо переоформлення державного акту на право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 3221886000:03:165:1101 [PERSON] на території Новопетрівської сільської ради Вишгородського району Київської області, розробником якої є ТОВ «ТЕТІС», згідно якої земельна ділянка з кадастровим номером 3221886000:03:165:1101 утворена шляхом об?єднання раніше сформованих земельних ділянок з кадастровими номерами 3221886000:03:165:0362, 3221886000:03:165:0363. Відомості про земельну ділянку з кадастровим номером 3221886000:03:165:1101 площею 0.2000 га, цільове призначення - 01.03 для ведення особистого селянського господарства перенесені з Державного реєстру земель до Державного земельного кадастру в автоматизованому порядку у відповідності до п. 4 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Державний земельний кадастр» за [PERSON] (документ, що посвідчує право державний акт серії ЯГ №396471 від 20 липня 2007 року). Відомості про земельні ділянки з кадастровими номерами 3221886000:03:165:0362, 3221886000:03:165:0363 відсутні в Державному земельному кадастрі. Станом на момент розгляду звернення, в порядку інформаційного обміну, визначеного ст. 30 Закону України «Про Державний земельний кадастр», відомості про зареєстровані речові права на земельну ділянку з кадастровим номером 3221886000:03:165:1101 не надходили. Отже, в результаті об`єднання [PERSON] земельних ділянок з кадастровими номерами 3221886000:03:165:0362, 3221886000:03:165:0363 утворилася нова земельна ділянка з кадастровим номером 3221886000:03:165:1101. 20 липня 2007 року на ім`я [PERSON] на підставі рішення органу державної влади або органу місцевого самоврядування, договорів купівлі-продажу №№3626, 3638 від 30 грудня 2006 року видано державний акт на право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 3221886000:03:165:1101 площею 0,2000 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства на території Новопетрівської сільської ради, серії ЯГ №396471 Згідно договору купівлі-продажу від 24 жовтня 2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Вишгородського нотаріального округу Київської області Голуб Л.А. та зареєстрованого за №5844, [PERSON] відчужила на користь [PERSON] земельну ділянку з кадастровим номером 3221886000:03:165:1101 площею 0,2000 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, яка розташована на території Новопетрівської сільської ради Вишгородського району Київської області. В цьому зв`язку, на вказаному вище державному акті серії ЯГ №396471 від 20 липня 2007 року приватним нотаріусом Вишгородського нотаріального округу Київської області Голуб Л.А. зроблено відмітку про те, що нею 24 жовтня 2008 року посвідчено договір купівлі-продажу земельної ділянки, зареєстрований за №5844, на підставі якого право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 3221886000:03:165:1101 переходить до [PERSON] . Відповідно до постанови Вишгородського районного суду Київської області від 05 квітня 2012 року, яка набрала законної сили, постанову старшого слідчого прокуратури м. Києва Свірєпова В.В. від 17 грудня 2008 року, якою накладено арешт на земельні ділянки громадян, список яких підписано головою Новопетрівської сільської ради Вишгородського району Київської області, скасовано. Арешт із земельних ділянок з кадастровими номерами 3221886000:03:165:0362 (яка належала [PERSON] ), 3221886000:03:165:0363 (яка належала [PERSON] ) знято. Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майн та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна №415129702 від 25 лютого 2025 року, на земельну ділянку з кадастровим номером 3221886000:03:165:0362, власником якої зазначено [PERSON] , на підставі постанови старшого слідчого прокуратури м. Києва Свірєпова В.В к/с №50-5228 від 17 грудня 2008 року Першою Київською державною нотаріальною конторою 19 грудня 2008 року накладено арешт, реєстраційний номер №8313238. Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майн та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна №415130156 від 25 лютого 2025 року, на земельну ділянку з кадастровим номером 3221886000:03:165:0363, власником якої зазначено [PERSON] , на підставі постанови старшого слідчого прокуратури м. Києва Свірєпова В.В к/с №50-5228 від 17 грудня 2008 року Першою Київською державною нотаріальною конторою 19 грудня 2008 року накладено арешт, реєстраційний номер №8313209. При цьому, у вказаних витягах №415129190 та №415129702 від 25 лютого 2025 року міститься відмітка про вилучення обтяжень №8313209 та №8313238 від 11 березня 2010 реєстратором Вишгородською державною нотаріальною конторою на підставі постанови Іванківської міжрайонної прокуратури Київської області №676 від 09 березня 2010 року. У той же час, згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майн та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна №415129190 від 25 лютого 2025 року, на земельну ділянку з кадастровим номером 3221886000:03:165:1101, власником якої зазначено [PERSON] , на підставі постанови старшого слідчого прокуратури м. Києва Свірєпова В.В к/с №50-5228 від 17 грудня 2008 року Першою Київською державною нотаріальною конторою 19 грудня 2008 року накладено арешт, реєстраційний номер № [NUMBER] . 06 травня 2025 року рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно Вишгородської міської ради Київської області Мельничук І.А. №78737327 [PERSON] відмовлено у проведенні реєстраційних дій за його заявою №66711534 від 02 травня 2025 року у зв`язку із наявним зареєстрованим обтяженням, зокрема під час проведення перевірки в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна з кадастровим номером 3221886000:03:165:1101 встановлено зареєстрований арешт нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження 8313677, де вказано власника земельної ділянки [PERSON] , що суперечить договору купівлі-продажу земельної ділянки №5844 від 24 жовтня 2008 року посвідченого приватним нотаріусом Вишгородського нотаріального округу Київської області Голуб Л.А., де власником вказаного [PERSON] . Відтак, судом встановлено існування обтяження №8313677, накладеного на спірну земельну ділянку позивача, яке в установленому законом порядку донині не припинено. Так, згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною 1 ст. 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно вимог ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч. 1 ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.\~ Згідно ст. 386 ЦК України, держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Згідно ст. 657 ЦК України, договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Відповідно до норм чинного законодавства України правочини щодо відчуження нерухомого майна, розпорядження та управління ним підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню та державній реєстрації (ст.ст. 209, 577, 657, 716, 732, 745, 793, 794, 1031, 1247 ЦК України, ст. 128 ЗК України). Також суд застосовує норми права, які були чинними на момент виникнення спірних правовідносин. Так, Законом України №1066-VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо документів, що посвідчують право на земельну ділянку, а також порядку поділу та об`єднання земельних ділянок» (далі Закон №1066- VI) від 05 березня 2009 року, внесено зміни до деяких законодавчих актів України і відповідні норми Земельного кодексу України викладено в новій редакції. Відповідно до ст. 125 Закону ЗК України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Згідно ч.ч. 1, 2, 6, 7 ст. 126 ЗК України, право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, крім випадків, визначених частиною другою цієї статті. Право власності на земельну ділянку, набуту у власність із земель приватної власності без зміни ї меж, цільового призначення, посвідчується: а) цивільно-правовою угодою щодо відчуження земельної ділянки, укладеною в порядку, встановленому законом, у разі набуття права власності на земельну ділянку за такою угодою; б) свідоцтвом про право на спадщину. При набутті права власності на земельну ділянку на підставі документів, визначених частиною другою цієї статті, державний акт на право власності на земельну ділянку, що відчужується, долучається до документа, на підставі якого відбувся перехід права власності на земельну ділянку, в кожному такому випадку відчуження земельної ділянки. На державному акті про право власності на земельну ділянку нотаріус, який посвідчує (видає) документ, та орган, який здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обмежень, роблять відмітку про відчуження земельної ділянки із зазначенням документа, на підставі якого відбулося відчуження. Орган, який здійснює реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обмежень, робить відмітку про реєстрацію прав на земельну ділянку на підставі документа про її відчуження, складеного та посвідченого в порядку, встановленому законом, протягом 14 календарних днів з дня подання до цього органу зазначеного документа. Забороняється вимагати для здійснення відмітки та державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обмежень документи, не передбачені цією статтею. Відчуження частини земельної ділянки з виділенням її в окрему земельну ділянку здійснюється після отримання її власником державного акта, що посвідчує право власності на сформовану нову земельну ділянку. Відповідно до п.п. 2, 3 Розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону №1066- VI, положення цього Закону щодо посвідчення права власності на земельні ділянки документами, зазначеними у частині другій статті 126 Земельного кодексу України, поширюються також на випадки, коли зазначені документи були укладені (видані) до набрання чинності цим Законом, але державні акти на право власності на земельні ділянки видані не були. В такому випадку нотаріус, який посвідчив (видав) відповідний документ, звертається з письмовим запитом до органу, який здійснює державну реєстрацію земельних ділянок, про підтвердження того, що державний акт на право власності на землю (земельну ділянку) не виданий новому власнику земельної ділянки. Після надходження до нотаріуса письмового підтвердження такого факту державний акт на право приватної власності на землю, державний акт на право власності на землю або державний акт на право власності на земельну ділянку вилучається нотаріусом із його справ та після здійснення відмітки про перехід права власності на неї, долучається до відповідного документа, зазначеного у частині другій статті 126 Земельного кодексу України. Термін розгляду зазначеного запиту органом, який здійснює державну реєстрацію земельних ділянок, не повинен перевищувати 14 календарних днів. До створення єдиної системи органів реєстрації прав на нерухоме майно та їх обмежень: відмітку про відчуження земельної ділянки на державному акті н право власності на землю (земельну ділянку), що відчужується, здійснює нотаріус та орган, який здійснює державну реєстрацію земельних ділянок; право власності або право користування земельною ділянкою виникає з моменту державної реєстрації земельної ділянки. Відповідно до ч. 6 ст. 126 КПК України 1960 року, накладення арешту на майно скасовується постановою слідчого, коли в застосуванні цього заходу відпаде потреба. Із листа Державного комітету України із земельних ресурсів №12991/17/12-09 від 10 вересня 2009 року, яким Державним комітетом України із земельних ресурсів опрацьовано звернення Головного управління юстиції у Дніпропетровській області №09-201 від 24 липня 2009 року щодо роз`яснення деяких питань земельного законодавства при реалізації норм положень Порядку здіснення відмітки про перехід права власності на земельну ділянку, затвердженого КМУ №439 від 06 травня 2009 року, вбачається, що відповідно до пункту "б" статті 22 Закону України «Про землеустрій» (далі Закон) землеустрій здійснюється на підставі укладених договорів міжюридичними чи фізичними особами (землевласниками і емлекористувачами) та розробниками документації із землеустрою. Пунктом другим постанови Кабінету Міністрів України №449 від 02 квітня 2002 року "Про затвердження форм державного акта на право власності на земельну ділянку та державного акта на право постійного користування земельною ділянкою" встановлено, що раніше видані державні акти на право приватної власності на землю, державні акти на право власності на землю, державні акти на право власності на земельну ділянку та державні акти на право постійного користування землею залишаються чинними і підлягають заміні у разі добровільного звернення громадян або юридичних осіб. Проте, відповідно до частини сьомої статті 126 Земельного кодексу України відчуження частини земельної ділянки з виділенням її в окрему земельну ділянку здійснюється після отримання її власником державного акта, що посвідчує право власності на сформовану нову земельну ділянку. Таким чином, власник земельної ділянки, право власності на яку посвідчено державним актом із відміткою про відчуження частини земельної ділянки, зобов`язаний замовити виготовлення нового державного акта при продажу такої земельної ділянки. Пунктом другим Порядку здійснення відмітки про перехід права власності на земельну ділянку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 439 від 06 травня 2009 року, передбачено, що відмітка про перехід права власності на земельну ділянку здійснюється на сторінках державного акта, де знаходиться план зовнішніх меж земельної ділянки, план меж земельної ділянки, починаючи з верхнього лівого кута зверху вниз, зліва направо. Разом з тим, відповідно до пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України №439 від 06 травня 2009 року державні акти долучені до документа, на підставі якого відбувся перехід права власності на земельну ділянку, можуть бути замінені у разі добровільного звернення громадян та юридичних осіб, до яких переходить право власності на земельну ділянку. Відповідно до пункту третього Порядку здійснення відмітки про перехід права власності на земельну ділянку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №439 від 06 травня 2009 року, нотаріус разі посвідчення цивільно-правового договору про відчуження земельної ділянки, видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку, а також вилучення державного акта у передбачених законом випадках із своїх справ занаявності витягу з державного реєстру земель проставляє на державному акті відмітку про перехід права власності на земельну ділянку. Згідно із Тимчасовим порядком ведення державного реєстру земель, затвердженого наказом Держкомзему України №174 від 02 липня 2003 року, зареєстрованим у Мін`юсті України №641/7962 від 25 липня 2003 року, документом, який містить відомості, що надаються з бази даних Автоматизованої системи державного земельного кадастру, є витяг з державного реєстру земель. Для реалізації положень Порядку здійснення відмітки про перехід права власності на земельну ділянку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №439 від 06 травня 2009 року, та пункту "ж" частини другої статті 132 ЗК України Держкомземом прийнято наказ №326 від 22 червня 2009 року "Про деякі питання реалізації положень Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо документів, що посвідчують право на земельну ділянку, а також порядку поділу та об`єднання земельних ділянок", пунктом другим якого, зокрема, передбачено, що кадастровий номер, у разі його відсутності, присвоюється земельній ділянці до проставлення відмітки про перехід права власності на земельну ділянку, після відновлення її меж в натурі (на місцевості) та закріплення їх довгостроковими межовими знаками встановленого зразка за відповідною затвердженою технічною документацією та внесення відомостей про земельну ділянку до автоматизованої системи державного земельного кадастру. Крім того, згідно п. 9 Розділу XI Перехідних положень`КПК України, запобіжні заходи, арешт майна, відсторонення від посади, застосовані під час дізнання та досудового слідства до дня набрання чинності цим Кодексом, продовжують свою дію до моменту їх зміни, скасування чи припинення у порядку, що діяв до набрання чинності цим Кодексом. Згідно ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постановах від 15.05.2019 року у справі № 372/2904/17-ц та від 24 квітня 2019 року у справі № 2-3392/11 Велика Палата Верховного Суду виснувала, що спір щодо звільнення майна з-під арешту є приватноправовим, якщо арешт накладений на майно особи, яка не була учасником кримінального провадження, розпочатого за КПК України 1960 року та завершеного у порядку, передбаченому КПК України 1960 року або КПК України. Залежно від суб`єктного складу учасників цього спору його необхідно розглядати за правилами цивільного чи господарського судочинства. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 червня 2021 року у справі №334/3161/17 зроблено висновок про те, що якщо ЦК України та інший нормативно-правовий акт, що має юридичну силу закону України, містять однопредметні норми, що мають різний зміст, то пріоритетними є норми ЦК України. Суперечність між одночасно чинними нормами частини третьої статті 3 Закону № 1952-IV (у редакції Закону № 1878-VI) та частини четвертої статті 334 ЦК України (у редакції, чинній до 01 січня 2013 року) слід вирішувати на користь норми ЦК України: до 01 січня 2013 року право власності в набувача нерухомого майна за договором купівлі-продажу виникало за правилами частини четвертої статті 334 цього Кодексу - з моменту державної реєстрації такого договору як правочину. Особа, яка до 01 січня 2013 року придбала нерухоме майно за договором купівлі-продажу, державну реєстрацію якого було належним чином здійснено, стала власником такого нерухомого майна з моменту державної реєстрації відповідного договору купівлі-продажу незалежно від того, чи здійснила ця особа в подальшому державну реєстрацію свого права власності. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підтверджуються належними, допустимими та достатніми доказами, які узгоджуються між собою та ґрунтуються на нормах чинного законодавства, виходячи з наступного. Так, 24 жовтня 2008 року між [PERSON] та попереднім власником [PERSON] укладено нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу земельної ділянки з кадастровим номером 3221886000:03:1651101, яка утворилася внаслідок об`єднання двох земельних ділянок з кадастровими номерами 3221886000:03:1650362 та 3221886000:03:1650363. Зазначені ділянки придбано [PERSON] у попередніх власників - [PERSON] та [PERSON] на підставі договорів купівлі-продажу від 30 грудня 2006 року. Крім того, судом встановлено, що під час укладення вищезазначеного договору приватним нотаріусом внесено відповідну відмітку на державному акті серії ЯГ №396471 від 20 липня 2007 року, виданому на ім`я [PERSON] , у якій зазначено, що 24 жовтня 2008 року посвідчено договір купівлі-продажу земельної ділянки, зареєстрований за №5844, на підставі якого право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 3221886000:03:1651101 переходить до [PERSON] . Суд зазначає, що вказану відмітку до державного акту нотаріусом внесено з дотриманням Порядку здійснення відмітки про перехід права власності на земельну ділянку, затвердженому постановою КМУ №439 від 06 травня 2009 року та відповідно до вимог Закону №1066- VI, який має зворотну силу і розповсюджує свою дію на спірні правовідносини. Відтак, вказаний договір купівлі-продажу земельної ділянки від 24 жовтня 2008 року відповідає вимогам ст. 657 ЦК України та став правовою підставою для виникнення у позивача права власності на земельну ділянку згідно ст.ст. 328, 334 ЦК України. За вказаних обставин, доводи представника відповідача про те, що оскільки [PERSON] після укладення 24 жовтня 2008 року договору купівлі-продажу на своє ім`я державний акт про право власності на вказану земельну ділянку не отримав та відповідне речове право не зареєстрував, у зв`язку з чим права власності на неї не набув, суд до уваги не приймає та відкидає, як неспроможні. Крім того, судом встановлено, що в рамках КПК України на підставі постанови старшого слідчого прокуратури м. Києва Свірєпова В.В к/с №50-5228 від 17 грудня 2008 року Першою Київською державною нотаріальною конторою 19 грудня 2008 року накладено арешт на низку земельних ділянок, у тому числі на земельну ділянку з кадастровим номером 3221886000:03:1651101 (реєстраційний номер обтяження №8313677), а також на земельні ділянки з кадастровими номерами 3221886000:03:1650362 (реєстраційний номер обтяження №8313209) та 3221886000:03:1650363 (реєстраційний номер обтяження №8313238), які передували її утворенню в результаті об`єднання, що вбачається із Інформаційних витягів №415129702, №415130156 та №415129190 від 25 лютого 2025 року. Отже, об`єктом арешту і накладеного обтяження стали як первинні земельні ділянки з кадастровими номерами 3221886000:03:1650362 та 3221886000:03:1650363, так і земельна ділянка з кадастровим номером 3221886000:03:1651101, утворена внаслідок їх злиття, як самостійний об`єкт цивільного права (ст. 79-1 ЗК України), коли в рамках кримінального провадження накладено 3 (три) обтяження №8313677, №8313209, №8313238, два з яких - №8313209 та №8313238 припинено в порядку КПК України. Передумовою порушення прав позивача в даному випадку є те, що [PERSON] , як добросовісний набувач та законний власник земельної ділянки, є відмінним від боржників - [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , які були попередніми власниками земельних ділянок, коли [PERSON] не був учасником відповідного кримінального провадження. [PERSON] набув право власності на об`єднану земельну ділянку з кадастровим номером 3221886000:03:1651101 уже після її формування, тоді як арешт, накладений ще 19 грудня 2008 року, продовжує існувати в реєстрі, незважаючи на те, що постановою Вишгородського районного суду Київської області від 05 квітня 2012 року його скасовано щодо первинних земельних ділянок, з яких сформовано новоутворену, скасування арешту з якої вказаною постановою суду не охоплено. Доводи представника відповідача про те, що арешт може бути скасовано державним реєстратором у позасудовому порядку, суд до уваги не приймає, які спростовуються рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно Вишгородської міської ради Київської області Мельничук І.А. №78737327 від 06 травня 2025 року, яким у задоволенні заяви позивача про скасування обтяження відмовлено у зв`язку із наявним зареєстрованим обтяженням №8313677. При цьому, в порядку КПК України питання про скасування вказаного обтяження №8313677 із земельної ділянки [PERSON] вирішено бути не може, оскільки постанову старшого слідчого прокуратури м. Києва Свірєпова В.В к/с №50-5228 від 17 грудня 2008 року вже скасовано постановою Вишгородського районного суду Київської області від 05 квітня 2012 року та цей арешт свою силу згідно п. 9 Розділу ХІ Перехідних положень КПК України не зберігає, попри існування наявного обтяження №8313677 - арешту на земельну ділянку з кадастровим номером 3221886000:03:1651101. Відтак, [PERSON] позбавлений можливості скасувати арешт і припинити наявне обтяження на свою земельну ділянку в порядку КПК України. За вказаних вище обставин, суд доходить висновку про те, що збереження обтяження №8313677 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на земельну ділянку з кадастровим номером 3221886000:03:1651101 вимогам чинного законодавства не відповідає, а також безпідставно обмежує права добросовісного набувача і законного власника земельної ділянки [PERSON] . Відтак, судом встановлено порушене та невизнане право позивача, яке підлягає захисту шляхом скасування арешту із земельної ділянки площею 0,2 га з кадастровим номером 3221886000:03:1651101, що знаходиться на території Новопетрівської сільської ради Вишгородського району Київської області, який накладено постановою слідчого прокуратури м. Києва Свірєпова В.В. №к/с 50-5228 від 17 грудня 2008 року, зареєстрована Першою Київського державною нотаріальною конторою 19 грудня 2008 року, реєстраційний номер обтяження 8313677, а позов про це задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved